prot · GG0944 · 1992-12-14 00:00:00 — För att inte ytterligare försämraden sociala rekryteringen är det viktigt att denhögre utbildningen är avgiftsfri. Detta gör attVänsterpartiet anser det nödvändigt att skriva inrätten till avgiftsfri undervisning i högeskolelagen.För är utbildnings- ochhögskolepolitiken ett väsentligt instrument ividareutvecklingen av samhället, inte minst urdemokratisk synvinkel. Det finns tre demokratiskagrundperspektiv att slå vakt om och attvidareutveckla. ''Brukarperspektivet'' på högskolan måsteutvecklas så att de studerande verkligen kanpåverka sin utbildning, ekonomi, arbetsmiljö etc.Det är också viktigt att studenterna får möjlighetatt utveckla ett kritiskt perspektiv i sin utbildningoch fungera som kritiska samtalspartner till lärareoch kolleger.Ett nationellt statligt inflytande på den högreutbildningen är nödvändigt för att även vi andrasom finansierar verksamheten skall kunna varamed och påverka. Fungerar inte det demokratiskainflytandet marginaliseras högskolan, och denikläder sig en självpåtagen makt över övrigamedborgare. Att detta inflytande bör ske i enlyhörd dialog med universiteten är en självklarhet.Vänsterpartiets högskolepolitik innefattar också ettmedborgarperspektiv på den högre utbildningen.För att nå en hög utbildningskvalitet är det viktigtatt ge individer med olika social och geografiskbakgrund och erfarenhet samma förutsättningar tilltillträde och att främja en jämn könsfördelning,inte bara på högskolan totalt, utan också mellanolika utbildningar. Vi måste aktivt motverka dentilltagande sociala snedrekryteringen och''elitiseringen'' av studenter och universitet.Det är inte bara ideologiska motiv som liggerbakom krav på en breddadhögskola. Även ekonomiska och infrastrukturellahänsyn, samt internationella jämförelser, talar fören ökad och breddad rekrytering. I länder somUSA och har man drivit en mer segregeradutbildningspolitik, och där finner man högskolormed en helt undermålig kvalitet jämsides med definaste elituniversitet. Priset för att odla fram ettHarvard eller ett Yale får betalas av studenter medsämre förutsättningar.Vi tror inte att ett ökat konkurrenstänkande och ettminskat inflytande för arbetstagare och studenterleder till högre utbildningskvalitet.Att minimera antalet bindande lagföreskrifter frånstatsmakternas sida och att deklarera att allt sominte uttryckligen regleras är tillåtet leder bara tillgodtycke och ger utrymme för lokaltmaktmissbruk.Utifrån synvinkel framstår detdessutom som synnerligen inkonsekvent att tvingapå högskolorna marknadsliberala utopier omkonkurrensens välsignelser i en högskolelag ochsamtidigt hävda vikten av högskolanssjälvständighet. Vi borde ha lärt oss av centraliserade högskolepolitik att högskolanär heterogen och mångskiftande, och därförsvårligen låter sig styras med ovanifrån pålagdaideologiska ledstjärnor. Det är tydliga och klararegler som behövs.Nackdelen med en långt gången decentralisering avbeslutsprocesserna i högskolan är attförutsättningarna blir helt olika för studerande vidolika högskolor. är därför kritiskt tillatt regeringen gett det demokratiska perspektiveten så underordnad roll i högskolelagen. Vi kan inteannat än tolka detta som ett ointresse för degrundläggande rättvisefrågor som länge stått somfundament i den svenska högskolepolitiskadebatten.Herr talman! Det är bra att mål om jämställdhetoch internationell förståelse finns med iregeringsförslaget. Det hade dock varit önskvärtom det i propositionen hade betonats attförståelsen för internationella förhållanden intestannar vid och EG. Det kan synasbanalt med ett sådant påpekande. DagensEuropacentrerade debatt gör det tyvärrnödvändigt. Internationaliseringens syfte är attbidra till en ökad solidaritet och förståelse för andraländers villkor, för att därmed undvikaprovinsialism.Att bortse från riskerna med en Europacentreringav internationaliseringen, sommiljonerna pumpas ut i olika europeiskautbildningsprogram, är att blunda för verkligheten.Det råder inget tvivel om att studenteroch forskare gynnas kraftigt på bekostnad avstudenter i andra länder, som behöverinternationella kontakter minst lika väl, om intebättre.Det finns mycket som talar för att vi kommer att fåen högskola utan kårobligatorium och med enbetydligt lösare demokratisk organisation avstudenterna framöver. Att i ett sådant perspektivgenom högskolelagen öppna vägen för en betydligtförsvagad studeranderepresentation, eller ingenalls, är inte bara odemokratiskt utan oklokt.Vänsterpartiet anser därför att det klart böruttryckas i högskolelagen att studerande skall vararepresenterade i samtliga de beslutande organ sombehandlar utbildningsfrågor.Kraven på demokratisk förankring,studerandeinflytande, avgiftsfri undervisning etc.måste givetvis gälla för alla universitet. Vi finnerdet upprörande att högskolelagen skall innefattabara det allra nödvändigaste, vilket å andra sidaninte skall gälla för stiftelseorganiserade unviersitetoch högskolor.Om vi jämför med privatiseringen på grundskolansområde, finner vi att man där inte har gått så långtsom att hävda att läroplaner etc. inte skall gälla fördessa skolor. Vad högskolan anbelangar öppnarman för avgiftsfinansiering, stryptstuderanderepresentation, m.m., genom att heltsläppa på de generella kraven i högskolelag ochförordning. ställer sig också mycketkritiskt till resonemanget om vikten av en kritiskmotkraft i form av privata unversitet. Vi tror heltenkelt inte att någon kreativ konkurrens någonsinkan spira ur ett högskolesystem som försegregering, elitism och ojämlikhet.Herr talman! Ett system där högskolorna får betaltför det antal poäng som produceras kan leda till enöverdriven resultatfixering. Högskolorna harkostnader för alla studenter som går en utbildning,men de kommer att, om förslaget till nyhögskolelag går igenom, endast att få betalt för detantal poäng som produceras.Högskoleutredningen har i sitthuvudbetänkande visat att en önskan om att höjagenomströmningen ofta går på tvärs motambitionen att höja kvaliteten. Det har också visatsig att den avgörande effekten när dengenomreglerade högskolan infördes, förutom enökad snuttifiering och fragmentisering avkunskapsstoffet, var en högre genomströmning.Högskolorna kommer att pressas till att driva upppoängproduktionen med alla till buds ståendemedel. Det som visat sig mest effektivt för att nåen hög poängproduktion är en högskola med starktbundna studiegångar, i hårt reglerade linjer ochmed en låg grad av vetenskaplighet.Det finns därför en mycket stor risk för attresultatet av det föreslagna styrsystemet blir -- omän lokal -- en ännu hårdare reglering avhögskolorna. Starkt bundna studiegångar och hårtreglerade linjestrukturer är av ondo, oavsett om detär staten som direkt står för regleringen, eller omden är en effekt av de styrinstrument som statenlägger på högskolorna.Herr talman! Med detta vill jag säga attVänsterpartiet står bakom hela sin meningsyttring,men jag yrkar bifall endast till mom. 8 och 24.Anf. 44 ():Herr talman! inledde med attcitera ord om frihet. Det är barasynd att , som ibland visat sigvara en litterär skald, inte närmare hade analyseratArtur ord. Orden är nämligen yttrade iett alldeles speciellt sammanhang, och jag tror inteatt man kan dra de slutsatser som BengtSilfverstrand har dragit här i debatten. Det finnsnämligen en djupare analys bakom den här dikten.Bengt Silfverstrand säger dessutom, vilket isammanhanget är intressant, att han bejakar denökade frihet och mångfald i högskolan sompropositionen förespråkar. Det är bra. Det tyckerjag att skulle ha gjort också iövrigt under debatten.Därefter gick över till attdebattera de olika aspekterna av propositionen ochvände sig direkt till utbildningsministern. Därförlämnar jag dessa avsnitt åt sidan, för att låtautbildningsminister svara BengtSilfverstrand direkt.Låt mig bara säga att den här propositionen innebärslutet på ett långt lidande, som vi haft under desenaste 15 åren i universitet och högskolor. Den 1juli 1977 reformerades den dåtidahögskoleutbildningen, och vi fick ett nytthuvudmannaskap som omfattade hela den nyahögskolan. Man hade då fört samman såväl destatliga och kommunala som landstingskommunalautbildningarna under en hatt.Under de år som gått har det härsystemet utsatts för stark, ibland utomordentligtstark, kritik, och successivt har man ändratsystemet. står vi alltså vid dess slutsteg.Jag tycker att det är utomordentligt skönt. Jag varnämligen en av dem som var med i debatten redan1977 och såg vad som komma skulle. Dagensförslag är därför utomordentligt efterlängtat ihögskolevärlden. Vi som var med 1977 tyckeregentligen bara en enda sak, nämligen att det hardröjt alltför länge innan den här förändringen harkommit.Regeringen, som har lagt fram propositionen,föreslår, som representant sade, tregenerella metoder för att förändra universitetenoch högskolesystemet. För det första önskar manen ökad frihet för och ett skapande av incitamentför utveckling inom de statliga universiteten ochhögskolorna, för det andra införande av fasta ochentydiga regler för relationerna mellan staten ochde fristående universiteten och högskolorna och fördet tredje ett förändrat, icke statligthuvudmannaskap för vissa universitet ochhögskolor.Det som vi debatterar rör sig i allt väsentligtom den första punkten. Vad gäller de övrigapunkterna, framför allt den andra, kommer statenatt sluta civilrättsliga avtal, som reglerar både devillkor och de skyldigheter som bör finnas för dehögskolorna och universiteten. I fråga om dentredje punkten har regeringen helt nyligenpresenterat ett förslag, och eftersomutbildningsministern finns här i kammaren, antarjag att han kommer att diskutera det förslagetnärmare.Jag kommer i stället att i allt väsentligt ägna mig åtatt diskutera de reservationer somSocialdemokraterna har fogat till betänkandet.Låt mig börja med den första reservationen, som --märkligt nog -- berör de två senaste punkterna ipropositionen, som jag alldeles nämnde.Reservationen visar på en negativ inställning tillden förändring av högskolesystemet som nuföreslås.Socialdemokraterna har enligt min uppfattningutomordentligt svårt att acceptera det nyaspråkbruket och den nya friheten som högskolornaoch universiteten kommer att få. Vi som har arbetatinom systemet tycker att det är en korrektbeskrivning från Socialdemokraternas sida,eftersom de har varit för det här rigidasystemet och säkert har mycket svårt att se detförsvinna. Man kan fråga sig om inte ,rektor för , har rätt när hantror att Socialdemokraterna så länge de har enmöjlighet kommer att fortsätta kämpa för detgamla system som funnits, med en totalregleradhögskola. Allt kan ju inte, från socialdemokratisksynpunkt, vara fel i det som harsagt.Det är synd att Socialdemokraterna är så hårt låstavid det gamla systemet och att de har så svårt att sefördelarna med det nya förslaget. Det är trots allten förändring i tidens tecken. Kanske är det så attSocialdemokraterna känner sig bundna av ettsystem, som dock lades fram av en folkpartistiskutbildningsminister . Detta går också igen ireservationerna.När man läser reservationerna närmare ser man attdet finns små skillnader i sak, även om det är storaskillnader i språkbruket. Man kan som exempel tafrågan om avgifter, som tidigarehar berört. Utskottsmajoriteten har ibetänkandetexten slagit fast att det inte skall tas utavgifter, och Socialdemokraterna säger i sinreservation ungefär samma sak. Den endaskillnaden är att Socialdemokraterna slår fast attinga högskolor skall få ta ut avgifter. Skillnadengentemot majoritetstexten är så hårfin att de flestanog inte kan upptäcka den.Vi vet alla att frågan om avgifter är ett problem utepå högskolor och universitet. Det finns nämligenverksamhet där man måste låta studenterna betalaen del av kostnaden själva. Det gäller alltifråndatorer till exkursionsavgifter. Det måste manacceptera. Någonstans får man lov att dra gränsen.Vad gäller jämställdhetsforskning och förståelse förde internationella förhållandena harutskottsmajoriteten i betänkandetexten klartangivit vad vi tycker. Skillnaden i förhållande tillreservationen är så liten att den knappast märks.Margitta kommer senare att utvecklajämställdhetsaspekterna närmare. Det finns tvåstora avsnitt i utskottsmajoritetens text som berörde frågorna, och jag tycker att de är utomordentligtviktiga. De visar på behovet av en ökadtillströmning av kvinnor till högre utbildning ochforskning, kanske framför allt teknisk utbildningoch forskarutbildning.I den reservation som rör social snedrekrytering tarSocialdemokraterna upp behovet av att minskaden. Då kan man verkligen fråga sig: Varför harSocialdemokraterna vid makten, närhögskolan var totalreglerad, så kapitalt misslyckatspå det här området? Undersökningar visar att detsnarare är den motsatta effekten som har uppstått.Vi skall självfallet alla försöka minska den socialasnedrekryteringen, men det är inte särskilt lätt --det måste vi inse.De grundläggande demokratiska värderingarna ärsjälvklarheter som inte behöver skrivas in i enhögskolelag. Det är företeelser som skall finnasöverallt i samhället, även i högskolan.Vad gäller de långsiktiga målen förhögskoleutbildningen visar reservationen dock påen klar skiljelinje mellan majoriteten ochSocialdemokraterna. Det gäller de s.k.målparagraferna. Den stora skillnaden är attSocialdemokraterna vill se på högskolan som en iallt väsentligt yrkesutbildande skola. De glömmerbort ''lära för livet'', forskning och utveckling, somför dem tycks spela en mindre roll. Det visar på ensnävhet i tänkandet, som är litet oroväckande. Jagskulle vilja ge ett exempel i sammanhanget.Jag hade en kamrat som var utomordentligtbegåvad och som läste in latin och grekiska på tvåår. Han fick en trea -- som det hette --i båda ämnena. Det var en utomordentligprestation -- det vet alla som var med då. Hananställdes av ett amerikanskt reklamföretag, ochman frågade amerikanerna: anställer ni enperson som har läst latin och grekiska? Han är jutotalt värdelös för att sysselsättas på denamerikanska marknaden med reklam! Nej, sadede. Han har visat att han har stor kapacitet att ta tillsig ny materia, och han kommer att klara sitt arbetealldeles utmärkt! Det har han gjort. Han är numerachef för en av största reklambyråer och hargjort en strålande karriär i USA.Jag tycker att vi skulle önska litet mera av den härvidsynen även inom svensk industri och svenskföretagsamhet när det gäller att se till utbildningen.Vi får inte glömma att de studerande ocksåutvecklas under studierna. Det är en helt naturligprocess som pågår och som leder till att de får ettsjälvständigt och ett kritiskt tänkande. Ett aktivtoch kritiskt förhållningssätt till kunskap är enligtmin uppfattning den bästa förberedelsen föryrkesverksamhet av olika slag. Det är alltså svaretpå Socialdemokraternas reservation.Vad gäller de andra reservationerna skall jagförsöka hålla mig mycket kort. En kollega till mighar i pläderingen för en reservation i allt väsentligttalat om vad majoriteten tycker omreservationerna. Möjligen skulle man kunna säga,att om han hade använt den argumenteringen föratt litet mera försöka sätta sig in i vad majoritetenhar sagt, tyckt och tänker om forskningen vid demindre och medelstora högskolorna, hadereservationen inte varit nödvändig. Det innebär enutomordentlig förstärkning avforskningsresurserna vid de mindre och medelstorahögskolorna.Vad gäller översynen av samtliga medellångavårdutbildningar, kommer attnärmare beröra den frågan. Detsamma gäller endel yrkesexamina. åt mig bara nämna en sak till,och det gäller de graderade betygen iforskarutbildningen. Där vill vi från majoritetenssida inte motsätta oss möjligheten att såsmåningom, om det är lämpligt och riktigt, införagraderade betyg. Socialdemokraterna har avstyrktförslaget utan att att vilja pröva det. Vi tycker attdetta är synd, och det är fel.När det gäller högskolestyrelsernassammansättning återgår Socialdemokraterna tillsitt gamla korporativa tänkande, när de villgarantera att både företrädarna för studenter ochverksamhetsföreträdarna skall ingå i styrelsen. Vianser från majoritetens sida att det skall vara ettfrivilligt åtagande. Vi har samma syn också när detgäller institutionsstyrelserna och tycker att denfrihet som har åstadkommits i förslaget ipropositionen är av utomordentligt stort värde förhögskolorna och universiteten för att de på ettflexibelt sätt skall kunna anpassa sig till den nyaverkligheten.Låt mig till slut, herr talman, bara säga några ordtill . Hans anförande präglades avden erfarenhet som han har från näringslivet. Menuniversitet och högskolor är myndigheter, som haren helt annan tradition och erfarenhet samt enarbetsmarknad som är reglerad på ett annat sätt äni näringslivet. Det är viktigt att komma ihåg det.Det tar att bygga upp forskning, att erhålladen kritiska massa som behövs för att man skallkunna nå fram till forskningsfronten, och detkräver en helt annan uppbyggnad än man kan hainom näringslivet. Först om man arbetar på detsättet kan man garantera en fullständig kompetensoch en utbildning som håller kvaliteten uppe i allaavseenden.Dessutom har Nydemokraternas förslag en någotpikant detalj, och det är en rejäl utgiftshöjning.Detta framgår av reservation 36. Om man dåbetänker att Nydemokraterna har varitförespråkare för avsevärda nedskärningar istatsbudgeten finner jag det ganska svårt att få detatt gå ihop.Anf. 45 ()replik:Herr talman! Först skall jag be att få kompletteramitt tidigare inlägg med att yrka bifall till densocialdemokratiska reservationen nr 9.Sedan vänder jag mig till . Om man excellerar i ordet frihet på såmånga ställen och i så olika sammanhang som denborgerliga majoriteten gör, är man skyldig att sättalitet kött på benen och tala om vad man menar. Därär ord oerhört intressanta:Friheten från, balanserad av friheten till. Försökinte springa ifrån det!Jag skall ta ytterligare ett konkret exempel, och detär remissyttrande över deutredningar som ligger till grund för förslaget.Forskningsrådsnämnden skriver:De grundläggande frågorna frihet från vad, för vemoch till vad diskuteras inte. Motsättningar finnsmellan den kritiska debattens frihet ochkonkurrensens och effektivitetens. Dendemokratiska staten kan också utgöra skydd ochgaranti för en livaktig, kritisk och fri forskning.Vad är det för fel på ett parlament med denallsidighet som finns i detta för att lägga upp målen?Vi har aldrig sagt att vi genom politiska beslut skallstyra verksamheten. Vi skall fastställa mål samtskapa garantier för en likvärdig utbildning och förrättssäkerhet. Detta är vad vi har sagt.Trots att sade att han inte skullediskutera stiftelsefrågor -- det skallutbildningsministern tydligen göra -- använder handem som exempel. Jag kan inte undgå att notera atten representant för de fyra regeringspartierna hartagit avstånd från det förslag som är framlagt avutbildningsministern och som har anknytning i denproposition som vi nu diskuterar. Det ärutomordentligt intressant. Jag börjar undra vilkasom egentligen utgör riksdagsmajoriteten i dagensläge, eftersom man har så olika uppfattningar,tydligen också när det gäller de mindre ochmedelstora högskolorna.Jag skall nämna ett par saker i de reservationer somRune tog upp. När det gäller målen är det såatt vi har en mer nyanserad syn. Vi har vidgat demål som regeringspartierna vill göra snävare. Vitycker att det är viktigt att yrkeserfarenheten harbetydelse. Vi tycker att studenternas personligautveckling är viktig, liksom de demokratiskamålen, osv. Det är ingen bagatell, när man vet attregeringen i andra sammanhang är så mån om attframhålla att man bara skall reglera ett minimum,och sedan får vi göra vad vi vill.Rune är också ute på gator och torg ochpratar väl om studenterna och att de skall hainflytande, men sedan går han emot på punkt efterpunkt. Det har inte undgått attstudenterna har avvikande meningar på väsentligapunkter. Det gäller stiftelser och juststudentinflytandet i olika institutioner. Jag måstedå uppfatta regeringens förslag på det sättet: frihetför rektor att slippa föreslå studenter, och frihet förregeringen att inte utse några studenter.Anf. 46 () replik:Herr talman! talade om attSocialdemokraterna vill styra verksamheten och taansvar för den, men sade han att vi inteskall styra verksamheten. Jag skulle vilja be honomatt precisera sig på den här punkten: Vilken av detvå satserna är det som gäller? Vill han styrauniversiteten och högskolorna, eller vill han integöra det? Om han väljer den senare vägen, dvs. villgå frihetens väg, som majoriteten har föreslagit ochsom är företrädd i propositionen, är det välkommetoch trevligt. Men det hade varit trevligare om hanhade uttalat sig för den ståndpunkten tidigare,exempelvis i utskottet.Vad sedan gäller målen är det riktigt att bådeyrkeserfarenheten och de demokratiska målen ärviktiga värderingar. Men därmed inte sagt att deautomatiskt behöver skrivas in imålformuleringarna i högskolelagen. Det ärsjälvklara värderingar som finns i samhället iövrigt -- varför skall man skriva dem på näsan i allaolika sammanhang? Det vill man tydligen påsocialdemokratiskt håll.Anf. 47 ()replik:Herr talman! Svaret på fråga är att vistår bakom den första och konkreta punkten ipropositionen, nämligen den som i allt väsentligtbygger på förslag. Det finnsklart uttalat när det gäller examensordning,antagningsregler, osv. Vi har visserligen någrareservationer, men huvudtankarna står vi bakom --det är det som är det intressanta. Men sedan läggerman till två punkter, som man talar vitt och brettom, utan att komma med några konkreta förslag.Rune försöker göra det enkelt för sig, attskapa en motsättning, dvs. att det är de borgerligasom står för förnyelse. Det är återigen intressant attnotera att man tydligen inte är överens om det inomde fyra partier som tills vidare utgörregeringsunderlaget.Larz sade något mycket betydelsefullt isitt anförande: Fortsättning av pågåendereformarbete. Det är precis vad det handlar om!Grunden lades bl.a. i förslaget om slopandet avlinjesystemet, som drogs upp av ensocialdemokratisk regering, och de beslut som togsi . Så arbetar man vidare på dem. Det ärprecis vad vi vill.Avregleringen är bra, men när man avreglerarmåste man också ha klart för sig konsekvenserna.När man i det här fallet öppnar för möjligheten attinte garantera studenterna ett visst inflytande ihögskolestyrelser och på andra nivåer, öppnar detmöjligheter för andra, i det här fallet på den lokalanivån, att inte utse dem som man till äventyrs intevill ha. Där har vi en hållbar linje, när vi säger skall skapa vissa garantier för att det inte blirnågot godtycke på de här punkterna, för att få detdemokratiska som vi tycker attdet borde finnas en bred politisk förankring bakom.Anf. 48 () replik:Herr talman! Det här visar enligt min uppfattningatt språkbruket är viktigt. säger -- och det är vällovligt -- att han stårbakom huvudtankarna i propositionen. Han står också bakom förnyelsen. Det är viktigti sammanhanget. Han tycker dessutom attavreglering är bra. Det är alldeles utmärkt.Hade det då inte varit rimligare att plocka bort enlång rad av reservationerna till betänkandet, somdå hade blivit enhälligt på de här punkterna? Dethade stärkt universiteten och högskolorna i derasverksamhet.Sedan säger han att avregleringen inte är bra för endel individer. Den socialdemokratiska attityden, inte tror på individen och individens frihet,kommer tydligt fram. Man vill börjareglera.Anf. 49 () replik:Herr talman! Jag antar att glömde attsvara på den fråga som jag ställde omhögskolelagen och forskningen. Han var såförsiktig att han inte ens nämnde mig vid namn,utan han talade bara om en kollega till honom. Jagförmodar, herr talman, att jag har replikrätt,eftersom jag antar att avsåg mig.Jag skall erkänna att det har varit vissa svårigheteratt sätta sig in i hur majoritetstexten egentligenskulle lyda och vad som skulle bli majoritetensmotiv för att avstyrka förändringen ihögskolelagen. , med upprepadebordläggningar i utskottet, ända förjusteringstillfället var det oerhört osäkert hurmotiven skulle formuleras.