prot · GF09117 · 1992-05-21 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1991/92:117Torsdagen den 21 majKl. 12.001 § Meddelande om datum för beslut omantalet ledamöter och val rörande EES-utskottet,m.m.Anf. 1 FÖRSTE VICE kommer beslut att fattas omantal ledamöter i och val att företastill samt till styrelsen för StiftelsenRiksbankens jubileumsfond.2 § Justering av protokollJusterades protokollet för den 15 maj.3 § Hänvisning av ärende till utskottFöredrogs och hänvisadesMotion 1991/92:127 till bostadsutskottet4 § Säkerhet och nedrustningFöredrogsutrikesutskottets betänkande1991/92:UU19 Säkerhet och nedrustning.Anf. 2 MAJ ():Herr talman!Om man ändåpå vårennär man går hem från handelsbodenfick sitta i skogsdungenmitt bland vitsippornaoch veta med sigatt dom börjat smälta kanonertill plogarse åkrarna åter klyvas livna skulle lägga sig på ryggrakt på blöta markenmed uppköpen som huvudgärdså smått ge sig till att nynna.Pentti Sarrikoski, den begåvade finske diktaren,gav ord åt våra drömmar. Drömmar och visioner,som vi länge befarade skulle förbli drömmar. Mennu är det att så smått ge sig till att nynna. Förnu börjar kanonerna smältas om till plogar.I dag är det slut. En dramatisk ochpositiv förändring i internationella relationer harägt rum. En mycket kraftig nedrustning pågår nu avsåväl kärnvapen som konventionella vapen.Upplösningen av ochdemokratiseringen av harlett till en totalt förändrad situation i Europa.Det finns fortfarande de som menar att justkärnvapen, militär styrka och avskräckning klaradefreden. Men när dessa kraftigt minskar ibetydelse, ökar förtroendet, samarbetet ochförutsättningarna för verklig fred, och risken förkrig minskar.Under de senaste åren har närmast en revolutionägt rum på nedrustningsområdet. Kärnvapen harför första gången i historien börjat förstöras.I , , har alla Europasstater, jämte och , kommit överensom det största nedrustningsavtalet någonsin omkonventionella vapen och om ett alleuropeisktsamarbete för att stärka förtroendet och säkerhetendem emellan och för att främja rustningskontrolloch nedrustning.Sakligt samarbete och växande ömsesidig förståelseersätter den tidigare misstänksamheten ochrivaliteten i en otänkbarutsträckning.För så är det: Säkerhet måste uppnås inte motmotståndaren utan tillsammans med honom. Deninternationella säkerheten måste vila på samarbeteför gemensam överlevnad i stället för på hot omömsesidig förintelse. Säkerhet kan bara byggastillsammans.Den gemensamma säkerhetens grundidé har ipraktiken fått genomslag i internationell politik.Allt är långtifrån bra, även om nedrustningen hartagit fart. Det finns en risk att den hotande ''lag ochordning'' som kärnvapnen åstadkom, ersätts av enhotande oordning på grund av etniska ochnationella konflikter, fattigdom eller protektionismoch handelskrig. Risken är också att kunskapen hostusentals arbetslösa f.d. sovjetiskakärnvapenexperter och tekniker kan komma attspridas över världen.Å andra sidan finns nu en verklig möjlighet attminska den militära aspekten av säkerhet.Ekonomisk utveckling och mänskliga rättigheterkan komma att spela en mycket större roll.Gemensam säkerhet kan ersätta gemensamtförsvar i allianser.Sveriges nedrustningsarbete måste utgå från en synpå säkerhet och samarbete, som betonar detgemensamma intresset för fred och mänskligöverlevnad och en rättvis ekonomisk ochsocial utveckling. För detta krävs en fortsatt aktivsvensk internationell freds- ochnedrustningspolitik.Denna politik är naturligtvis inte statisk. I takt medde positiva förändringarna för en kraftignedrustning måste självklart svensknedrustningspolitik kontinuerligt analyseras ochförändras.Provstopp, icke-spridningsavtal, totalförbud motkemiska vapen, begränsning och kontroll avvapenhandeln, är exempel på några av alla defrågor som inte kan lösas ensidigt eller i bilateralaavtal utan kräver internationella avtal inomFörenta nationernas ram.Sverige har genom långvarigt engagemang, tekniskkunskap och förhandlingskompetens särskildamöjligheter till konstruktiva insatser. Därtill harunder en lång följd av år nedrustningspolitiken haftett mycket brett stöd i riksdagen.I avsaknad av en deklarerad nedrustningspolitikfrån regeringens sida har vi socialdemokrater i vårpartimotion U402 lagt fram förslag till en sådanpolitik, omfattande såväl totalförbud mot kemiskavapen, radiologiska vapen, laservapen sombegränsning av vapenhandel. Men framför allt harvi föreslagit ett omfattande program för enkärnvapenfri värld. Trots det slut ochden påbörjade nedrustningen finns fortfarande deflesta kärnvapnen kvar. Utskottet har också ställtsig bakom de flesta av våra förslag -- dock inte alla.Därför vill jag yrka bifall till reservationerna 1, 2och 3.Målet måste vara en kärnvapenfri värld; ett målsom är otänkbart. När omavskaffande av en hel kategori av kärnvapen skrevsunder , skrevs i princip ocksåkärnvapnens politiska dödsattest under. Det är meren fråga om tid, vägar och metoder att bli av meddem. Våra förslag omfattar bl.a. ett fullständigtprovstopp, icke-spridningsfördraget, kärnvapnensolaglighet, marin kärnvapennedrustning, skrotningav kärnvapen under FN:s kontroll och enkärnvapenfri zon i Norden.Kunskapen om kärnvapen kommer inte attförsvinna, men viljan och möjligheten att användadem kan undanröjas. Den viktigaste och kanskeenda framgångsrika vägen att göra kärnvapenföråldrade är att göra dem ovidkommande genomett starkt nätverk av ekonomiskt internationelltberoende, genom att bryta ner murar av ömsesidigmisstro och skapa gemensamma intressen vid sidanav själva överlevandet, men också genomekonomiskt, vetenskapligt, kulturellt ochteknologiskt samarbete samt samarbete rörandemiljön.Kärnvapenprov har bara ett syfte -- att utvecklamer effektiva kärnvapen. Den totalt förändradesituationen i världspolitiken, slutet på det kallakriget, minskningen av kärnvapen, genombrottetför inträngande nedrustningsverifikation ochframstegen i icke-spridningsarbetet är alla teckenpå att tiden har kommit för ett fullständigt stopp föralla kärnvapenprov.Det har blivit allt svårare för kärnvapenmakter atträttfärdiga fortsatta kärnvapenprov. Vem ärfienden mot vilken kärnvapen skall vändas?En framtida säkerhetsordning som baseras påanvändning av eller hot om användning avkärnvapen är inte acceptabel. Så länge kärnvapenexisterar finns en risk för dess användning.Möjligheten att använda dem måste därförelimineras.Ett viktigt politiskt steg vore att folkrättsligtförbjuda användning av kärnvapen. Detta tar viupp i reservation 1.Grundvalen för en ny lag, såväl sedvane- somavtalsbaserad, finns redan genom attkärnvapenmakterna har avstått frånatt använda dem. Den pågående processen kanförstärkas genom att internationellaöverenskommelser förhandlas fram eller genom attförstärka negativa säkerhetsgarantier.Ett steg i denna riktning vore att allakärnvapenmakterna förband sig att inte användakärnvapen först. Sådana deklarationer har Kinaoch avgivit. Om allakärnvapenmakter gjorde liknande utfästelser,skulle det i praktiken resultera i ett förbud motanvändning av kärnvapen.Sådana utfästelser skulle sedan följas av eninternationell överenskommelse om totalförbudmot användning av kärnvapen. Ett sådant absolutförbud i internationell lag skulle utgöra en bas förvidare kärnvapennedrustning. bör enligtvår uppfattning lägga fram sådana förslag.I vår andra reservation tar vi upp kärnvapen tillsjöss. Som första land tog för ett decenniumsedan upp frågan om kärnvapen till sjöss i Förentanationerna. År har pekat på denstora risk som kärnvapen till sjöss utgör och förtfram en serie av förslag, bl.a. förbud mot taktiskakärnvapen till sjöss, och attförhandlingar om ett förbud mot icke-strategiskakärnvapen till sjöss skulle inledas.USA:s och ensidiga deklaration att dratillbaka sina taktiska kärnvapen från ytfartyg är enpositiv utveckling, men inte till fyllest. En del avdem förs i land och kan placeras ut igen, och vi vetfaktiskt inte alls vilka eller hur många som kommeratt förstöras. Målet måste vara att alla icke-strategiska kärnvapen förstörs under internationellkontroll. Vår uppfattning -- frånSocialdemokraternas sida -- är att fortsattbör aktivt agera för ett förbud mot icke-strategiskakärnvapen till sjöss.I vår tredje reservation föreslår vi att kärnvapenskall ställas under internationell kontroll. Detta ärett förslag som fördes fram av årenefter . Avsikten var att förhindraen okontrollerad kärnvapenkapplöpning.Grundtankarna i denna plan bör , i denförändrade världspolitiska situationen, tas upp tillny diskussion. En början kan göras genom att ettinternationellt kärnvapenregister i Förentanationernas regi snabbt upprättas, omfattande allanationella arsenaler. bör därför i FN föreslåatt kärnvapen ställs under internationell kontroll.Jag yrkar på nytt bifall till samtliga reservationer.Till sist: Den positiva utveckling mot fred ochnedrustning som vi nu upplever kommer att krävaav oss ett konstruktivt tänkande, som aktivt sökermöjligheter och svar för framtiden. Det gäller ettannorlunda säkerhetstänkande som försökeridentifiera hoten -- både militära och andra hot --mot de moderna industriländerna och den övrigavärlden under inte bara utan på50 års sikt.Vi behöver en bättre förståelse för att konflikterhandlar om oförenlighet av intressen, mål, metoderoch uppfattning för att kunna utveckla annorlundaoch bättre konfliktlösningsmetoder. Som säger:Vi måste lära ossatt lyssna till varandra.Vi måste lära ossatt förstå varandras drömmarom hur världen skall förvandlas.Vi måste lära ossatt tala om våra drömmarom den värld där vi skall leva.Vi måste lära ossså att vi tillsammanskan ta maktenöver våra liv och över världen.Vi måste lära ossså att drömmarna blir verklighetså att människornas värld blir allasså att människornas värld blir vår.Vi måste lära ossatt det är vi som har makten tillsammans.Vi måste lära ossatt det är vi som har ansvaretvar och en.Anf. 3 ():Herr talman! Jag kan gärna instämma i föregåendetalares inlägg; jag tror inte att det fanns någontingdär som inte jag också stöder. Det kommer ocksåatt visa sig när vi skall rösta, att samtligareservationer som Socialdemokraterna har vid dethär betänkandet kommer att stödjas avVänsterpartiet.Men det finns en fråga som jag saknade i detinlägget och som jag också saknar en mer utförligdiskussion om i betänkandet. Det gällerdefinitionen av utrikes- ochsäkerhetspolitik, definitionen avneutralitetspolitiken. Det är en mycket viktig fråga,anser jag. Det har ju länge funnits storsamstämmighet om att skall vara ettalliansfritt land för att i händelse av krig kunna varaneutralt. Det har därför rått stor samstämmighetom att inte skall ingå i någon form avorganisatoriskt samarbete som innebär att dennaalliansfrihet upphävs.Det har så smått förts en diskussion om enförändring av neutralitetsbegreppets innebördutifrån de stora förändringar som har skett iEuropa. Och det är bra att den diskussionenkommer till stånd, tycker jag. Det har alltså varitstora förändringar, och det är riktigt att det kallakriget är slut -- enligt den traditionella definitionen.Det är riktigt att åtminstone den ena stormaktenhar upplösts eller vittrat sönder, men det är ocksåett faktum att den andra militära alliansen, NATO,finns kvar och har utökat sitt intresseområde iövriga Europa.Det är också ett faktum att det byggs upp en nymilitärallians; i varje fall förs diskussionerna inomramen för utvecklingen av den europeiska unionen.I WEU, den västeuropeiska unionen, bygger manockså upp en gemensam försvarsallians, eneuropeisk försvarspelare.Diskussionen om hur detta skall påverka Sverigesställning tycker jag borde ha förts mycket mer i denhär kammaren, så att det hade kunnat bli ett nyttpolitiskt beslut om att vi har ett nytt begrepp för vårsäkerhetspolitik.Om jag tolkar betänkandet riktigt, så anseråtminstone en majoritet av utrikesutskottetsledamöter att definitionen på Sverigesutrikespolitik numera är alliansfrihet, syftande tillatt vårt land skall kunna vara neutralt i händelse avkrig i vårt närområde. Det är tillägget ''i vårtnärområde'' som utgör den stora förändringen i denutrikespolitik som framöver skall föra.Detta tillägg gör det, såvitt jag förstår, möjligt förSverige att , inom ramen för deneuropeiska unionen, delta också i detförsvarspolitiska samarbete som där utvecklas.I två motioner till betänkandet säger motionärernaatt det inte skall vara möjligt för att delta idetta försvarspolitiska samarbete. Det är en motionfrån , U534, och ensocialdemokratisk motion, U517, där man säger attSveriges säkerhetspolitik fortfarande skall vila påalliansfrihet i fred, syftande till neutralitet i krig,utan tillägget ''i vårt närområde''.Anledningen är ju att vi menar att en aktivneutralitetspolitik fortfarande har stor giltighet iden säkerhetspolitiska situation som utvecklas , både i och i världen i stort. Det är juinte så att krig är begränsade till närområden; de fårju effekter över mycket stora områden i allaavseenden. Jag har svårt att acceptera den härmycket begränsade och insnävade synen påsäkerhetspolitiken och neutralitetspolitiken i ettläge där den internationella utvecklingen gör attvarje land blir alltmer beroende av hela världensutveckling. Det globala synsättet borde ju mednödvändighet vara det förhärskande när man ser påsäkerhetspolitiken. Men i stället väljerutskottsmajoriteten att snäva in detsäkerhetspolitiska begreppet och definiera Sverigesneutralitet i förhållande till vårt närområde.För mig är detta fullständigt obegripligt, och jagtycker att det är en mycket haltande politik. Jag ärövertygad om att anledningen till att man gör på dethär sättet -- att man vill hålla kvar den s.k. hårdakärnan i uttrycket ''i vårt närområde'' -- är att manskall kunna legitimera och motivera ökadeförsvarskostnader i i ett budgetläge då detär rent oförskämt att bedriva social nedrustning ochsamtidigt bedriva militär upprustning.Här hittar man alltså motivet till detta, tror jag --att man skall kunna utgå från att det kommer att blimilitära konflikter i vårt närområde.Jag har i flera tidigare debatter frågat, och jagtänker fråga nu igen, vilka länder det är somSverige skall föra militärt krig mot. Vilka militärakonflikter i vårt närområde tänker man på när manlägger till denna mening?Jag är medveten om att militära konflikter kanutvecklas i . De pågår , och detkan säkert komma fler. Vi har inte sett att demilitära konflikterna på något sätt har någonspridningseffekt, dvs. sprids över till den del avEuropa där befinner sig. Jag har mycketsvårt att tro att eventuella militära konflikter kankomma att få den effekten . Därförmenar jag att också vi i skulle kunna ägnaoss åt en mycket kraftig militär nedrustning, vilketman gör i andra länder, där man tydligen ser sakenpå ett något annat sätt.Om det skulle kunna inträffa militära konfliktersom motiverar ett starkt svenskt militärt försvar,måste det fortfarande finnas kvar någon form avmotsättning mellan öst och väst. Då vore det ändåviktigare att bibehöll sin alliansfrihet ochsin neutralitetspolitik, för att vi i ett sådant läge inteskall tvingas in i ställningstaganden som vi intesjälva kan råda över, vilket blir fallet om Sverigeskulle välja att bli medlem i den europeiskaunionen.Dessutom kommer den internationellautvecklingen i stort att innebära en rad konfliktersom inte kan definieras i termer av öst--väst men väli termer av nord--syd. Såvitt jag förstår bordeSveriges alliansfrihet och aktiva neutralitetspolitik iett sådant läge vara ett utmärkt verktyg för attutveckla nya alternativa säkerhetspolitiska begreppoch göra det möjligt för att vara en aktivaktör när det gäller att medla och bygga broar osv.Det är den traditionella roll som har haft iden internationella politiken, väl anförd av densocialdemokratiska regeringen. Detta gäller inteminst frågan om kärnvapennedrustning, som MajBritt talade så varmt för.Vid ett medlemskap i den europeiska unionenkommer att vara förhindrat att bedriva ennedrustningspolitik med egen profil. Europeiskaunionens politiska samarbete omfattarsäkerhetspolitikens alla områden, inkl.nedrustningspolitiken. Den europeiska unionenssamtliga medlemmar skall tala med en röst, och denrösten formas av ministerrådet i enligtregler som vi alla här i kammaren väl känner till.Det innebär att det inte blir möjligt för attbedriva en aktiv och offensiv nedrustningspolitik pådet sätt som har gjort i andrainternationella fora.I ett läge där den internationella utvecklingenmedför att det verkligen behövs en aktivnedrustningspolitik och en aktiv politik föravskaffande och skrotning av kärnvapen skulleSverige frånhända sig möjligheten att vara enmotor och en pionjär i detta arbete. Det tycker jagvore mycket tragiskt.Det vore också mycket tragiskt om , där enklar majoritet bland folket valt att säga nej tillkärnvapen, på detta sätt genom ett eventuelltmedlemskap i den europeiska unionen skullehamna i en militärallians som kommer att stå unders.k. beskydd av franska kärnvapen. Det är en frågasom har dykt upp , ochväldigt många har uttalat sig positivt för denordningen. Det skulle bli en konsekvens av etteventuellt medlemskap i den europeiska unionen,och det utan att den svenska befolkningen skulle hanågon som helst möjlighet att frånhända sig dettas.k. Det skulle djupt strida motden vilja som finns och de politiska beslut somtidigare har fattats i riksdagen.Med detta vill jag yrka bifall till den meningsyttringsom har fogat till betänkandet.Anf. 4 ():Herr talman! Det betänkande vi diskuterar ärutomordentligt viktigt. Det är första gången eftervalet som slår fast en delgrundläggande utrikespolitiska principer.Jag menar att det är viktigt att se på den text somutskottet är enigt om. Normalt sett brukarjournalisterna här i uppmärksamma defrågor som det råder diskussion om och där någotparti har avgivit en avvikande uppfattning genomreservationer eller meningsyttringar. Jag villframför allt fästa uppmärksamheten på de viktigatexter i detta betänkande som det i utskottet råderfull enighet om, och som definierar Sverigesutrikespolitik på ett delvis nytt sätt.Utskottet sätter in neutralitetspolitiken i desshistoriska sammanhang och beskriver hur dennapolitik växte fram präglad av detkalla krigets motsättningar mellan två stora block iEuropa. Utskottet påpekar också att den historiskasituation i vilken denna politik växte fram nu hargenomgått en radikal förändring.Vi har efter och Warszawapaktensupplösning och underskriften av Parisstadgan förförsta gången lagt en gemensam ideologisk grundför samarbetet i och nått ett tillstånd därdet inte längre råder stormaktsmotsättningar iEuropa. De europeiska staterna försöker att nåfram till grunderna för en gemensamsäkerhetsordning.Det är inte så, att faran genom de förändringar somhar skett är över för vidkommande. Å enasidan vet vi att riskerna för stormaktskonflikter harbegränsats i mycket stor utsträckning. Det är i dagpraktiskt taget uteslutet att föreställa sig enstormaktskonflikt i . Å andra sidan är vi pådet klara med att det i nu finns ettbetydande antal regionala konflikter av mycketallvarlig karaktär. Några som redan pågår ärtragedin i och ett antal regionalakonflikter i det gamla , framför alltmellan och . Det finns ocksårisk för andra konflikter i östra delen av detta sker runt omkring oss, och det har ökatriskerna för att säkerheten i skall rubbas.Denna nya situation innebär väsentligt förändradevillkor för framtida utrikespolitik. Det ärnu möjligt att söka trygghet igemensamma ansträngningar, i en gemensamfredsordning. Det finns redan ett antal institutionersom på olika sätt försöker nå fram till en sådanfredsordning.Utskottet beskriver i betänkandet det arbete somgenomförts inom ESK, en organisation som nuomfattar alla och alla f.d.medlemsländer i det gamla Sovjetunionen.Utskottet nämner de ansträngningar som pågårinom NATO. Det nya som inträffat är ju attflertalet, om inte alla, av Warszawapaktensmedlemsstater har sökt sig till NATO i strävan attnå en ökad säkerhet för sitt eget vidkommande.Detta har NATO tills vidare besvarat med attinrätta ett speciellt kooperativt organ -- ett råd somheter NACC -- som utgör ett forum föröverläggningar om säkerhetsfrågor mellan degamla Warszawapaktsländerna och NATO:smedlemsstater.Utskottet beskriver också den utveckling som skettinom Västeuropeiska unionen, ett organ somtidigare legat i dvala, men som har väckts till nyttliv bl.a. genom det beslut som fattades i Maastricht.Det går ut på att man vill lansera Västeuropeiskaunionen som en säkerhetspolitisk komponent i denframtida europeiska unionen.För vidkommande har vi sagt att vi villdelta i den diskussion och i det arbete som pågårom att skapa grunderna för en ny fredsordning iEuropa. Vi är öppna för ett samarbete med dettamål. Detta gör vi med bevarad alliansfrihet, med ettbevarat starkt försvar och med bevarad vilja attförsvara vårt territorium, men i medvetenhet omatt det är genom gemensamma ansträngningar somvi kan trygga freden och säkerheten i Europa.När det gäller Västeuropeiska unionen, har densänt ut inbjudningar i två riktningar. Den har sagttill de stater i Europeiska gemenskapen som inte ärmedlemmar, att de inbjuds att bli antingenmedlemmar eller observatörer i Västeuropeiskaunionen. Den har vidare sagt till de stater i NATOsom inte är medlemmar i gemenskapenatt de inbjuds att bli associerade medlemmar iVästeuropeiska unionen. För del haringendera av dessa inbjudningar någon aktualitet.De är inte riktade till oss.Utskottet fastslår att frågan om svenskt deltagandei Västeuropeiska unionen icke har aktualitet i ettläge när vi inte är medlemmar i . Den dag då vi är medlemmar iEuropeiska gemenskapen kommer denna fråga attställas också till oss. Då måste vi vara beredda attge ett svar.Det centrala elementet i utskottets betänkande äratt betona den process som pågår. Det är en öppenprocess där man ännu inte kan se slutpunkten. Detgår inte att ge svar på alla de frågor som vi ställeross själva om hur den europeiska säkerheten skallvara organiserad, vilka institutionella former denkommer att ha och hur de olika organisationer somär inblandade kommer att samverka i framtiden.Det är något som kommer att visa sig under dekommande åren. Däremot kan vi mycket bestämtsäga att vi från svensk sida har en aktiv vilja attdelta i arbetet på att stärka säkerheten i vårvärldsdel.Utskottet betonar också att strävan att stärkasäkerheten i självfallet inte står i någonmotsättning till vårt globala engagemang förnedrustning och säkerhet i hela världen. Viunderstryker att vi förväntar oss ett fortsatt aktivtsvenskt engagemang i de nedrustningssträvandenoch säkerhetspolitiska strävanden som pågår sedanlänge.Nu kommer jag till de reservationer somSocialdemokraterna har lämnat. Enligtmajoritetens uppfattning rör det sig omnyansskillnader, viktiga sådana, men docknyansskillnader. Målen är i stort sett de samma förmajoritet och reservanter. Reservanterna önskarvissa precisa initiativ och åtgärder från svensk sidasom majoriteten anser att det är olyckligt att bindasig för. Nedrustningsarbetet är i hög grad ett arbetedär man måste spela efter gehör och däransträngningar pågår parallellt i många olika foraoch på många olika fronter. Det skeröverläggningar inom FN:s ram, inomnedrustningskommittén i , genom bilateralakontakter mellan stormakterna och inom ESK.I det mångfasetterade arbetet måste ha enförmåga att värdera fördelar och nackdelar med attvid varje givet tillfälle framställa olika förslag.Därför är det svårt för att bindaregeringen i dessa ganska ömtåliga avvägningar. Vimenar att det är bättre att ger vissaallmänna riktningsangivelser och sedan överlåter åtregeringen att träffa avgöranden om vilka initiativsom är lämpliga vid olika tillfällen.Det är på den grunden som jag vill avstyrkasamtliga reservationer och yrka bifall tillhemställan i utskottets betänkande.Anf. 5 MAJ () replik:Herr talman! En sak kan vi väl vara överens om,, nämligen att världen förändradesinte .