prot · GF09106 · 1992-05-06 00:00:00 — Det är därför väldigtangeläget att vi fortsätter att satsa på vårahögskolor och bygger ut dem efter bästa förmåga.Det är också angeläget att vi här fortsätter att göravad vi kan göra för att slå vakt om kvaliteten.Alldeles särskilt angeläget tycker jag att det är attvi lyckas göra det möjligt för ungdomar och ävenvuxna som vill studera, som vill skaffa sig en högreutbildning, att göra det.Det är också utomordentligt angeläget att vi orkarmed att sprida både utbildning och forskning överlandet. Det är ju ändå så att studenter i ganska storutsträckning väljer den utbildningsort som liggernärmast. Det finns alltså en betydandeutvecklingskraft i universitet och högskolor, och detfinns anledning att dra nytta av det och glädjas åtdet.Riksdagen gjorde ett par uttalanden: dels attdet borde bli bra många flergrundutbildningsplatser i högskolan, dels atthögskolan skulle få en i förhållande till statsmaktenfriare ställning. Det är principer som vi har varitganska ense om, även om vi kan bli oense om hurman skall gå till väga när man sedan skallgenomföra dem.Jag skulle ändå vilja beröra några frågor som visocialdemokrater ansett vara särskilt angelägnaeller som vi har haft en annan mening om änutskottsmajoriteten. Dit hör -- jag har redan sagtdet under de första sju och en halv minuterna, ochjag vill säga det en gång till -- behovet av att detverkligen finns högskoleutbildning på mångaställen i landet; vi behöver se en plan för hur detskall kunna tryggas.Dessutom är det naturligtvis så att industrinbehöver kvalificerad arbetskraft. Därför önskar vioss en tydlig plan för hur yrkestekniskhögskoleutbildning skall kunna byggas ut.När det gäller de dimensioneringsfrågor som äraktuella -- där görs ett litet påslag jämfört medtidigare, det mesta beställt av -- ärdet egentligen inte något större fel på det förslagsom föreligger, utom att det fattas en del. Vi har förvår del accepterat de givna ramarna. Det harinneburit att vi har känt oss tvingade att göra en delomfördelningar inom den ramen för att kunnatillgodose önskemål som vi tycker är ännu viktigareän andra.Innan lärarutbildningspropositionen hade kommitkunde vi misstänka att de minsta högskolorna, desom saknar lärarutbildning, inte i detsammanhanget skulle få del av någon ökning ochatt de skulle komma att bli missgynnade, och vihade alldeles rätt. Av det skälet har vi försökt skapautrymme -- låt vara att det inte är särskilt stort --för en ytterligare satsning på fristående kurser. Detgäller då --, det gällerHalmstad, , , --Uddevallaoch --Västerås.Vi har också tyckt att det har varit väsentligt attkunna prioritera 20 nya läkarutbildningsplatser iUmeå.Det här tyckte vi att vi var tvungna att finansiera,och vi har gjort det på det viset att vi har föreslagiten senareläggning av 30 av 60 nyacivilingenjörsplatser på KTH, att vi senarelägger de30 nya arkitektplatser som var föreslagna och att viminskar litet på ökningen av LIF-anslagen tillStockholm, , och Göteborg.Vi är oroliga för framtiden för de mindre ochmedelstora högskolorna. Särskilt orolig kan manbli när man ser utredningsdirektiv som handlar omatt peka ut några högskolor som möjligen skallkunna få ge magisterexamen medan andra med engång är uteslutna.Studerandehälsovården har i all hast flyttats övertill högskolorna. Det är möjligt att det i det falletinte är något större fel på själva principen, men vitycker att man kanske borde ha lugnat sig litet ochberett ärendet litet bättre. Det står ingenting ommål och inriktning, det finns ingenting ordentligtom en framtida finansiering, det finns ingenredovisning av remissinstanserna. Vi tycker att mankunde ha gått litet omsorgsfullare till väga.Vi är mycket glada över att vi i utskottet till slutkunde enas om satsningen på den speciellarestaurangutbildningen i Grythyttan.När det sedan gäller urvals- och antagningsfrågorvill jag säga att det tillhör det område där man riverupp fältet utan att riktigt berätta vad man har tänktsig. Ute i tycker man att det blir alltväsentligare att ungdomar har annan erfarenhetinnan de kommer till högskolan och att detomgivande samhället knyts närmare högskolan.Här aviseras nu att arbetslivserfarenhet inte ärsärskilt väsentligt, som urval ochantagning av andra skäl skall decentraliseras till delokala högskolorna. Det måste man säkert göra närman bryter upp linjesystemet. Men vi tycker att detär angeläget att man i de här sammanhangen kangarantera rättstrygghet så att ungdomarna blirlikvärdigt behandlade, så att de t.ex. vet varför deinte har kommit in och så att de får en ordentliginformation om vilka utbildningsvägar som finns påvilka orter och sådana saker. Vi tycker också här attdet har gått undan litet för mycket i svängarna.När det sedan gäller forskningsområdet har vi inteheller några större invändningar egentligen. Detom något kommer ju att bli ordentligt debatteratnästa år -- den erfarenheten har vi. Men vi villskicka med ett par saker som vi anser bör finnasmed i den forskningspolitiska propositionen.Framför allt handlar det om att vi tycker att manbör kunna få bedriva forskning av hög kvalitetockså vid de mindre och medelstora högskolorna,och vi tycker att man bör ha med det iberedningen -- vi känner oro för hur det kankomma att bli. Det är viktigt att hitta braorganisatoriska lösningar på det här problemet --det är angeläget att det verkligen blir belyst.Ett sakområde som vi har velat gardera i de härsammanhangen är forskning gällande gränslandetmellan ekonomi och miljö. De frågor som gällerbalans mellan det som är ekonomiskt önskvärt ochdet som är miljömässigt möjligt blir alltangelägnare. Det har vi velat skicka med.Lantbruksuniversitetet är det nyaste lilla barnet tillutbildningsutskottet -- det kanske inte är så litet,men det är i alla fall ett barn somutbildningsutskottet inte har haft tidigare. Det harvarit intressant att göra dess bekantskap.Vi blev litet bestörta när vi upptäckte vilken kraftigbesparing som -- sig självthelt ovetande, tror jag -- stod inför; den var på 30miljoner. har man utrett lantbruksuniversitetetsorganisation, och vi tycker att det är rimligt att mantar ställning till det innan man åläggerlantbruksuniversitetet en så kraftig besparing.Därför har vi velat minska bördan litet. I stället fören besparing på 30 miljoner säger vi 15 miljoner. Depengarna tar vi från anslag för inredning ochutrustning vid högskolorna.Det känns bra att vi har blivit överens om behovetav att det etableras och blir säkerställt både skogligutbildning och skoglig forskning i . Jagtror att var och en av oss begriper att träden leverett annat liv i än de gör i norra att man behöver forska och utbilda beroendepå vilken miljö man lever i.Med det här, herr talman, vill jag sluta med att yrkabifall till reservation 2 i betänkande 16, reservation2 i betänkande 13, reservationerna 2, 3, 5, 6, 7, 8,9, 11 och 13 i betänkande 14, reservation 1 ibetänkande 15 och reservation 2 i betänkande 17.Anf. 96 (nyd):Herr talman! Tvångsanslutning -- ordet ledertanken till f.d. och andradiktaturer -- inte finns väl det i ?Jo, i den av regeringen utfärdade förordningen1983:18 stadgas att studerande vid statlig högskolaskall vara medlem i ortens studerandekår samt iförekommande fall i studerandenation resp.fakultetsförening för studerande. Sverigesstuderande vid universitet och högskolor är såledestvångsanslutna till sina intresseföreningar.Detta s.k. kårobligatorium kränker den negativaföreningsfriheten, dvs. rätten att stå utanför ensammanslutning. Detta är ett ingrepp i individensfrihet som Ny demokrati menar är heltoacceptabelt. Det kan knappast anses varaförenligt med demokratiska grundprinciper attstatsmakten tvingar samtliga studenter att betalamedlemsavgift i vissa, bestämda föreningar.De argument som framförs från många av denuvarande studentkårerna som skäl för att behållakårobligatoriet saknar tyngd. De lider ofta brist påintellektuell stringens och logik, som deomyndigförklarar studenternas egen förmåga attsjälva bestämma vilka sammanslutningar de villtillhöra och vilken service de önskar från dessasammanslutningar.Argumenten präglas av ett skråtänkande och harmånga paralleller med det som monopolförsvararebrukar dra fram. Vi instämmer gärna och helhjärtati att kårerna och nationerna på det hela tagetgör ett utomordentligt bra och värdefullt arbete --så bra att vi är övertygade om att det stora flertaletstudenter alldeles frivilligt kommer att vilja varamedlemmar även sedan ett obligatoriumavskaffats.Den övertygelsen tycks dock inte delas av mångakårpolitiker själva, eftersom de säger sig tro på denkrisbild som de ofta målar upp över hur det blir omman tar bort kårobligatoriet. Skulle studenternavälja att inte vara med i kåren innebär ju detta nogså viktiga styrsignaler för de ansvarigabefattningshavarna inom kåren.De studentkårer som verkligen lyssnar på kundernaeller studenterna, som de heter i dagligt tal -- harinte något att frukta vid ett avskaffande avkårobligatoriet -- tvärtom välkomnar de ettavskaffande.Kritiken från de borgerliga var länge hård mot LO:stidigare tvångsanslutning till detsocialdemokratiska partiet; den var hård ochberättigad. I konsekvensens och trovärdighetensnamn borde kritiken mot tvångsanslutningen tillstudentkårerna vara lika hård, men det är den inte.Varför törs inte regeringen ta steget fullt ut ochavskaffa kårobligatoriet, trots att frågan utrettsordentligt och remissbehandlats? Frågan behöverberedas ytterligare på , är svaret.Det är obegripligt varför, och några hållbaraargument har heller inte framförts. Därför dykermisstanken om svågerpolitik naturligtvis upp.Studentkårernas skyddade värld har länge varitdrivhus och plantskola för broilerpolitiker -- ochsådana finns det ju tyvärr gott om, även i dennuvarande regeringen.Ny demokrati har i motion K430 föreslagit en nyoch akademisk utbildning samt frivilligauktorisation av journalister. undrar man.Yttrandefriheten är ett av de viktigastefundamenten i en demokrati. Men varjemedborgares rätt att uttala sina åsikter och bildaopinion är inte detsamma som att den praktiskamöjligheten att torgföra sina åsikter är tillgänglig.Här spelar press, radio, TV och andra massmediaen oerhört viktig roll. Det är dessa media som avgörden reella yttrandefriheten. Massmedierna harsåledes ett kolossalt ansvar och styr i praktiken helaopinionsbildningen i en demokrati. Detta är ettansvar som förpliktigar, men det är endastideologiskt och subjektivt baserat. Inget juridisktansvar kan utkrävas av t.ex. en dagstidning för attden avsiktligt förtiger viktiga, men för denopassande fakta. Detta ansvar och denna makt ärså stor att man ofta pratar om massmedia som dentredje statsmakten. Massmedias betydelse har utantvivel också ökat dramatiskt under det senastedecenniet och torde öka än mer i ett framtidainformationssamhälle.I stort sett sköter många massmedia denna uppgiftganska bra, även om det finns en stor spännvidd iambitionsnivå mellan olika media. Omdömet berorockså på vilken syn man har på journalisternas rolli den demokratiska processen. Dettaopinionsbildnings- och demokratiansvar ställernaturligtvis ytterligt stora krav på de viktigasteaktörerna inom massmedia, nämligenjournalisterna. Det ställer krav på bl.a. kunskaper,saklighet, kompetens, självinsikt, personligmognad och integritet. Som inom de flestayrkeskategorier varierar kvaliteten även inomjournalistkåren. Vi anser det emellertid vara ettväsentligt samhällsintresse att bidra aktivt till attsäkerställa och uppmuntra en utveckling mot merhögkompetena journalister.Vilka är då problemområdena?Det är svårt att över huvud taget få i gång endiskussion om journalisters yrkesroll och uppgift.Varför? Den enda rimliga förklaringen är attjournalisterna inte vill ha en sådan diskussion ochatt de -- i kraft av vad jag tidigare sade -- blockerarden. Men man frågar sig naturligtvis: Var är detkritiska granskandet när det gäller den egnayrkesrollen? Journalistens uppgift är ju bl.a. attskildra och kritiskt granska verkligheten. Samtidigtkan man konstatera att sanningen alltid finns ibetraktarens ögon.Man blir därför litet orolig när man läser en nyligenpublicerad studie som indikerar att motivet för attvälja journalistyrket är en vilja att påverka. Vimenar att man då har valt fel yrke. Då bör man nogvälja att bli t.ex. politiker. Det egna engagemangetriskerar att sätta krokben, man riskerar att bliförblindad av de egna värderingarna.Maktutredningen visade tydligt att t.ex.journalister i avsevärt större utsträckning änsamhället i övrigt har radikalt andra värderingar --betydligt mer till vänster, för att använda entraditionell värdering. De prioriterar ocksåannorlunda än flertalet medborgare. Detta ärnaturligtvis fullständigt okej. Men det gäller attkunna skilja på sina egna värderingar ochuppdraget som journalist.Det är så illa att journalister har sämst förtroendehos allmänheten av alla yrkeskategorier. värre än politiker -- och det vill inte sägalitet. Detta är ett faktum som publicerades i ettmycket litet antal tidningar; det borde ju ha utlöstkolossal diskussion. Många säger: Tro inte på detsom står i tidningen. Det är ju också en mycketalarmerande signal.Jag lyssnade på en mediakonsult som välkänner det svenska massmediasamhället. Hansammanfattade det hela i tre punkter. -- Jag villunderstryka att det inte är min sammanfattning,utan en erfaren mediakonsults. Han tycker attsvenska journalister kan karakteriseras så här: Deär enfrågejournalister, de jagar i flock, och de ärofta okunniga.Vi menar att den enda medicinen mot detta ärkunskap och kvalificerad utbildning. Vi föreslårdärför en frivillig auktorisation av journalister,eventuellt med olika auktorisationsnivåer. Manskulle kunna hämta idéer från exempelvisrevisorsområdet, där man har godkänd resp.auktoriserad revisor. När det gäller advokater finnsockså vissa krav för att man skall få använda titelnadvokat; samma sak gäller legitimerad läkare.Den praktiska utformningen skall självfallet görasav journalistkåren själv i samråd med kvalificeradespecialister från olika områden. Ävenbestämmandet av kravnivåer skall ske i närasamråd med journalister.Vi vill understryka att ett grundkrav för att erhållaauktorisation bör vara att man har en riktigakademisk examen, som vilar på vetenskapliggrund och innefattar skolning i vetenskapligmetodik och kritiskt tänkande. Den kan sedanbyggas på med massmedial teori och praktiskerfarenhet; något i likhet med juristutbildningen,där man har tingsmeriteringen efter utbildningen.Utbildningen på dagens journalisthögskolor anservi tyvärr inte ligga på, vad vi menar, akademisknivå. Grundvärderingen, som vår ståndpunkt vilarpå, är att djupa, breda kunskaper och högkompetens är nödvändiga förutsättningar för skall kunna utöva journalistyrket på en högprofessionell nivå och inse och axla det ansvar yrketinnebär. Härtill kommer naturligtvis mycket högtställda krav på personlig integritet, mognad ochsjälvinsikt.Vår utgångspunkt är naturligtvis attauktorisationen skall vara frivillig. Men omjournalistkåren själv kommer fram till att man villha en obligatorisk auktorisation, har vi ingaprincipiella invändingar. Även om auktorisationenär frivillig kan t.ex. en enskild dagstidning eller TV-kanal naturligtvis själv bestämma sig för att endastanlita eller anställa auktoriserade journalister, föratt på så sätt markera sina kvalitetsambitioner.Avslutningsvis, herr talman, vill jag säga några ordom vår motion Akademisk utbildning ochforskning i världsklass. Man skulle kunna säga attmotionen är för tidigt född. Då syftar jag på detsom var inne på i sitt anförande,nämligen att det kommer en störreproposition kring dessa frågor. tyckte viatt det var viktigt att markera var vi står i de härfrågorna.Vi instämmer inte i den vackra skönmålning somBerit gör sig till tolk för. Dess värre är inteverkligheten sådan som hon beskriver den. Det ärsnarare så att hur vi än mäter, finner vi att vi iSverige i våra satsningar på akademisk utbildningoch forskning ligger på köplatserna bland världensindustrinationer. Detta faktum är något som viinom Ny demokrati är mycket oroliga över, och vitycker att det är alarmerande.Vi kan inte se något område som ärviktigare att satsa på för att trygga Sverigesframtida välstånd. Vi har inte råd i ett längreperspektiv att underlåta att göra de storainvesteringar som krävs. Vi vill understryka att debelopp som erfordras är investeringar ,inte kostnader.Det finns många punkter som jag skulle kunna gåigenom, men jag skall inte ta upp tid med det. Jagvill bara konstatera några grundläggande fakta. Våruppfattning är att det inte får vara någonlokaliseringspolitik. Det går inte i ett så litet landsom att skapa kvalitet i varenda buske ochpå varenda högskola. Det är utlandet som avgörkvaliteten. Att vi vill ha fri konkurrens och friauniversitet, torde vara ganska självklart. Viåterkommer till det.Jag vill bara konstatera att motionen naturligtvis äravstyrkt -- det är ju så systemet verkar i detta hus.Den reflexion som dyker upp är att man ute inäringslivet gör allt för att uppmuntraförslagsverksamhet -- här gör vi precis tvärtom; häravstyrker vi alla förslag. Men erfarna kolleger harbedyrat att man läser de här motionerna, om intei slott och koja så i alla fall på departement och iregeringskansli. Det är tydligen så man vill attsignalsystemet skall fungera. Därför utgår vi ifrånatt man läser detta i departement ochregeringskansli. Vi ser därför fram emot denproposition om fria universitet som tydligen är pågång och forskningspropositionen som kommer tillnästa riksmöte.Avslutningsvis, herr talman, vill jag yrka bifall tillreservation 1 i utbildningsutskottets betänkande nr13, reservtion 10 i betänkande nr 14 och reservation2 i betänkande nr 15.Anf. 97 () replik:Herr talman! Bara för att mot studenterna inte skall få ståoemotsagda vill jag säga att jag kännerutomordentligt intellektuella och mycket stringentakårungdomar begåvade sådana -- som försvararkårobligatoriet. Det finns också de som är bådestringenta och intellektuella och som ärmotståndare. Den där sortens sätt att sorteraungdomar i högar känner jag kväljningar inför.Jag träffade t.ex. fullständigt underbarakårpolitiska ungdomar i . Jaghar ingen aning om vilka politiska partier de tillhör.Man har för övrigt ingen partipolitisk kårpolitik iLinköping. Jag är rakt inte släkt med dem, menbegåvade var de. Jag är övertygad om att dekommer att kunna uträtta mycket i det svenskasamhället.Det finns för övrigt och har funnits journalistersom, utan att ha varit akademiker, har varitfullständigt lysande i sitt yrke. Själv har jagerfarenhet av en sådan. Han är död. Hanhette , och han var bl.a. chefredaktörpå i . Han varglasarbetare från . Jag tycker att han dögprecis som han var, utan . 98 (nyd) replik:Herr talman! Jag förstår inte riktigt det BeritLöfstedt säger. Hon tillskriver mig saker som jaginte har sagt. Jag har aldrig, inte för ,uttalat mig om att de kårpolitiker som finns i dagskulle vara av låg kvalitet. Tvärtom sade jag att degör ett utomordentligt bra arbete, och eftersom degör det är vi inte ett dugg oroliga för att upphävaobligatoriet. Vi är nämligen övertygade om att deflesta studenter väljer att vara kvar i kåren, men vikan inte förstå varför man skall tvinga dem till det.Anf. 99 () replik:Herr talman! Själva kårobligatoriefrågan kan manha olika synpunkter på. Jag kan kanske t.o.m. varaosäker själv. Det är inte alls det det handlar om.Vad jag vände mig emot var vad -- och jag tror att jag antecknade precis vadhan sade -- om att studenter som försvararkårobligatoriet saknar intellektuell stringens.Anf. 100 (nyd) replik:Herr talman! Nej, , jag sade att derasargument saknar intellektuell stringens. Det är enhelt annan sak.Anf. 101 ():Herr talman! Apropå den senaste debatten omkårobligatoriets vara eller inte vara minns jag engång när delar av utbildningsutskottet var i Uppsalaoch vi blev inbjudna till studentföreningenHeimdal. Jag har aldrig känt en sådan värme istudentpolitiska sammanhang som den gången. Dåvar jag nämligen den ende politikern som varförespråkare för avskaffandet av justkårobligatoriet. Det fanns också moderataledamöter med vid det tillfället.Jag är en av dem som har slagits för avskaffandetav kårobligatoriet, men blir man kanskeockså litet visare och inser vilka olika problem somfinns med ett rakt avskaffande. Därför har vi i detbetänkande som behandlar kårobligatoriet valtatt nöja oss med att vänta på en ytterligareberedning. Jag tror nämligen inte, StefanKilhlberg, att det går att helt enkelt avskaffaobligatoriet rakt av. Den här kammaren behövernog fatta en del ytterligare beslut som garanterarolika typer av service till studenterna, service somkårerna står för. Men i princip är vi ingaanhängare av detta obligatorium, det skall klartuttalas från denna talarstol.Jag kan inte heller, herr talman, låta bli att någotkommentera litanior omjournalister och journalisters utbildning. Jag tyckernog att det som vill ha luktar litetgrand av regler och paragrafer. Jag känner mångaduktiga journalister, som jag tror aldrig har satt sinfot på en högskola. Jag tror inte att enhögskoleutbildning i sig alltid är en garanti för enbra yrkesutövande journalist. Jag ser inte riktigtdetta sammanhang. Det kan naturligtvis vara så,det kan ge sådana företräden, men det är som sagtingen garanti.Det är en rad betänkanden som vi skall debatterahär . Högskolepolitik, vad är det? Ja, det är enbra fråga. För vår del är högskolepolitiken liksomövriga delar av utbildningspolitiken delvis ettinstrument för en rättvis fördelning av samhälletssamlade resurser. Det är ett politiskt instrumentsom ger oss möjlighet att driva utvecklingen avsamhället i olika riktningar. Det är väl därför somdet kallas just högskolepolitik.Vi tycker att det är väldigt viktigt att markera attdet finns ett politiskt ansvar för högskolan, dels fördem som är verksamma inom högskolan -- lärare,studenter och forskare --, dels för dem som stårutanför högskolan men är med och finansierarverksamheten.Högskolepolitiken är viktig också i det avseendetatt vi vet att samhället blir alltmer komplicerat,beslutsformer blir mer komplicerade, det blirsvårare att förstå sig på spelet i maktkorridorerna,vilka vägar olika kommunikationer går när olikabeslut fattas. Detta var några exempel. Därmed vetvi också att de som kommer att vara ledande ochsom delvis är ledande isamhällsdebatten är de som har en bra utbildning,t.ex. Det handlar alltsåäven litet grand om en demokratiaspekt, som manmåste lägga an när man utforma ett partishögskolepolitik.Demokratiaspekten ligger naturligtvis också i justdet faktum att det finns ett politiskt ansvar. På denpunkten ser vi ambitioner från den borgerligaregeringen att så att säga alltmer predika attpolitiker inte skall lägga sig i t.ex. högskolans olikagöranden. Jag tror att det är en demokratiskgentjänst att driva utvecklingen i den riktningen,eftersom det som jag sade finns så många som stårutanför högskolan men som, genom att de bidrartill finansieringen, har rätt att också indirekt utövaen form av politisk styrning och politisk kontrollöver denna högskola.Man kan sammanfatta dessa regeringensambitioner att inte göra politik av det som faktisktär politik med orden: Politikens apostlarapplåderar absolut ansvarslöshet. Nej, det kanskevar att ta i.Vad skiljer då vår politik från den politik somregeringen nu vill föra på högskolans område? Jagskall ge några exempel.Vi är från sida övertygade om atthögskolan måste expandera. Vi måste få plats medfler studerande i den svenska högskolan. Vi har lagtfram olika förslag som syftar till detta.Ett av förslagen är att vi så långt som möjligt villluckra upp linjesystemet. Vi menar inte att vi skallavskaffa alla linjer. Det tror vi inte på. Det finnsolika yrken som behöver ha en sammanhållenutbildning. Men man kan inom ramen för ettlinjesystem erbjuda delkurser och moment, och påså sätt, dvs.