prot · GG0931 · 1992-11-25 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1992/93:31Onsdagen den 25 novemberKl. 9.001 § Justering av protokollJusterades protokollet för den 19 november.2 § Hänvisning av ärenden till utskottFöredrogs och hänvisadesSkrivelserna1992/93:145 till utrikesutskottet1992/93:147 till kulturutskottetMotionerna1992/93:N36--N40 till näringsutskottet1992/93:Jo13--Jo16 till jordbruksutskottet3 § Aktuell debatt: Den ekonomiskapolitikenPå förslag av talmannen beslöt kammaren attreglerna för aktuell debatt skulle tillämpas med detundantaget att de talare förutom statsministern ochIngvar som anmält sig skulle få ordet förstefter tredje anförande.Anf. 1 ():Fru talman! I förra årets valrörelse lovadeModeraterna ökad tillväxt, fler jobb, förbättradköpkraft, sunda statsfinanser och nya reformer.Dessa löften gav förtroende att bildaregering. Denna regering lovade att skullefå ny start genom stora skattesänkningar för de bästställda, utförsäljning av statliga företag, fastigheteroch naturtillgångar som skog, malm ochvattenkraft. Regeringen låste sig extremt hårt viddenna politik, när man kallade den för den endavägen och därmed uteslöt alla andra alternativ.Redan tidigt stod det emellertid klart att dennapolitik var en återvändsgränd, och det harbekräftats den gångna veckan. Den enda vägen harmisslyckats.Detta syns också ute på arbetsplatserna, och detframgår av regeringens egna prognoser. Tillväxtenminskar, jobben minskar, hushållens köpkraftminskar, och budgetunderskottet är på väg motsvindlande 200 miljarder kronor.Jag är djupt oroad över vad som kommer atthända med arbete, ekonomi och välfärd. Vikommer framöver att få betala dyrtför det ekonomiska experiment som regeringenBildt utsatt vårt land för.Så sent som hävdade statsministern attregeringens politik skulle ligga fast. Hanuppmanade svenska folket och det svenskanäringslivet att hålla ut. Först börjaderegeringen backa. Man gav upp planerna påmassiva utförsäljningar av företag och fastigheter,och man erkände att ytterligare skattesänkningarskulle underminera statsfinanserna. Och i tvingades ge upp den fastaväxelkursen, sedan näringslivet tappat förtroendetför regeringens ekonomiska politik ochspekulationerna mot kronan blivit alltmeromfattande.Nu måste en ny ekonomisk politik formuleras, somkan få ett brett stöd hos svenska folket, inäringslivet och här i . Mot bakgrund avatt regeringen nu tvingas överge den politiksom statsministern framställt som den endatänkbara, vill jag ställa följande frågor:1. Vilken ekonomisk politik vill statsministernföreslå i stället för den som har misslyckats?2. Har statsministern för avsikt att söka ett nyttmandat för en sådan ekonomisk politik genom attutlysa nyval?3. Om inte statsministern är beredd att pröva dennamöjlighet, på vilket sätt vill statsministern skapalegitimitet hos det svenska folket och majoritet iriksdagen för en ny ekonomisk politik?(Applåder)Anf. 2 Statsminister ():Fru talman! Låt mig, innan jag går in på denekonomiska politiken -- och jag är säker på att jaghar och andra med mig när jagsäger det uttrycka den avsky jag tror att vi allakänner över de dåd som har förövats mot denjudiska begravningsplatsen i . De stridermot alla de traditioner och all den humanitet somvi alldeles oavsett meningsskiljaktigheter i övrigt idenna kammare står för.Riksbankens beslut att låta kronan flytainnebär -- det har jag sagt -- ett misslyckande för desamlade nationella ansträngningarna att hållakronkursen.Rötterna till de ekonomiska problemen ligger, somvi vet, i två decenniers försummelser och missgreppi den ekonomiska politiken. Men det handlar allrafrämst om den bittra efterbörden från 1980-talet.Det tidiga 1980-talets devalveringar misslyckades,och det sena 1980-talets överhettning ochkasinoekonomi gjorde misslyckandet mångdubbeltstörre.För regeringen har det varit, och förblir, i dennasvåra ekonomiska situation en avgörande uppgiftatt återupprätta som en tillväxt- ochföretagarnation, för att kunna värna välfärden, föratt kunna trygga jobben , för att vi skallkunna stå starka i det nya och öppna . Detkräver en politik som är inriktad på att återupprättaförutsättningarna för arbete, sparande ochföretagande.Två saker har varit och är viktiga: att förbättra förföretagen -- för jobben -- och att spara i deoffentliga utgifterna. Det finns, ,ingen väg till framgång för i denekonomiska politiken om man inte är beredd attstärka företagen och spara i de offentligautgifterna.Med ett enda undantag har vi också fått riksdagensstöd för denna politik. Det var länge sedan enregering fick igenom sin politik så ograverad iriksdagen som i vårt fall.Men när de ekonomiska orosmolnen tornade uppsig över , var detuppenbart att skulle bli hårdare utsatt änmånga andra länder just därför att vi inte hadekommit över de djupgående ekonomiska problemsom vi ärvt från 1980-talet.För regeringen var det i detta läge naturligt att sökaen samverkan med det största oppositionspartiet.Och de krisöverenskommelser som träffades underhösten var av mycket stor vikt. De visar att depolitiska partierna i kritiska lägen kan sättanationens intressen före partitaktiska avgöranden.Jag tillhör inte dem som tycker att allt i dessauppgörelser var idealiskt. Det ligger i storapolitiska uppgörelsers natur att de måste innehållaett givande och ett tagande. Men de markerade rättinriktning på den grundläggande politiken: stärkaföretagen, bl.a. genom sänkta löneskatter, få bortdet stora strukturella underskottet genom främstomfattande besparingar i utgifterna.När spänningarna i det europeiska systemetfortsatte, visade sig detta ändå inte vara tillräckligti ljuset av de grundläggande svagheterna i densvenska ekonomin.Vi klarade den första stormen, men den andrastormen blev övermäktig.I förra veckan visste jag, liksom andra, attmöjligheterna att klara situationen var begränsade.Men det var trots allt viktigt att göra ett sista försök;jag var inte beredd att stryka flagg utan enkraftansträngning.Jag vill gärna säga att det hade varit en styrka omäven socialdemokraterna hade varit beredda attställa upp. De valde en annan linje. Jag klandrardem inte för det. De hade säkert sina grunder försitt ställningstagande. Jag kan dock inte låta bli attsäga att det är stötande när misslyckandet för vadsom var nationella kraftansträngningar, som ocksåsocialdemokraterna länge stod bakom, leder tillskadeglädje från ledande socialdemokratiskt håll.Att det gick som det gick kommer i det längreperspektivet kanske inte att framstå som såmärkligt. 1980-talets obetalda räkningar visade sigvara mycket större än vad de flesta trott, och oroni vår omvärld gjorde avbetalningstiden dramatisktmycket kortare.Nu är vår uppgift att se framåt. Förutsättningarnaför den ekonomiska politiken har i ett avseendeförändrats, men inte nödvändigtvis i samtligahänseenden försämrats. Våra ekonomiska problemär i grunden desamma nu som för sedan.Det är ett indirekt svar på fråga:Är den ekonomiska politiken i grunden densammanu som den var för sedan?Låt mig i punktform ge inriktningen av denekonomiska politiken.För det första: Inflationsbekämpningen blir nuännu viktigare än tidigare, eftersom det annarsfinns risk att vi hamnar i en ond cirkel. Riksbankenhar här en central uppgift. På oss ställs kravet på enfinanspolitik som är stramare . Det finnsinget utrymme för lättsinne.För det andra: Vi måste fortsätta att förbättra förföretagen för att på så sätt skapa de trygga,varaktiga jobben. Vi måste få till stånd enförbättring genom nedskrivningen av kronan,framför allt för exportindustrin. Därmed bortfallerför 1993 behovet av en sänkning av löneskatternautöver de som föreslagits.Behovet därefter får vi bedöma . Det finnsbehov av förbättringar för de små företagen.För det tredje: Om vi vill undvika att låna alltmermåste vi med än större styrka spara istatsutgifterna. I budgetpropositionen kommerregeringen att redovisa förslag till betydandebesparingar, aviserade besparingar kommer atttidigareläggas. Riktlinjer för arbetet därefterkommer att redovisas. Inget område får varaundantaget från prövningar när lånebehoven nuskall begränsas.För det fjärde: Vi måste investera mer ivägar, järnvägar och infrastruktur, men också i vårabarns skola, i forskning och utbildning och allt vaddärtill hör.För det femte: Vi måste fortsätta våragemensamma ansträngningar att bli en del av detnya och öppna : , EG-medlemskap -- därefter den ekonomiska ochmonetära unionen.Regeringen är -- och det är svaret på IngvarCarlssons övriga frågor -- fast och fullt besluten attfullfölja denna sin linje i den ekonomiska politiken.Vi skall inte underskatta svårigheterna; de finns utei verkligheten -- inte i regeringen och jag tror inteheller i denna riksdag. Vi kommer att fortsättaarbetet med att nå samförstånd med oppositionen --inte minst med socialdemokraterna -- på de punkterdär det är möjligt. Vi stänger inga dörrar församverkan över parti- och blockgränser i dennariksdag.Jag kan förstå att socialdemokraterna vill utnyttjadet uppkomna läget genom att spekulera i nyaregeringar, spekulera om nyval som man i grundenförmodligen inte vill ha eller genom att i störstaallmänhet ifrågasätta det mesta och slamra i dörrar.Det är frestande och det har sin tid. Men jag ärganska övertygad om att när dessaspekulationssvalor har flugit förbi, och det äruppenbart att de egentligen inte leder tillnågonting, kommer attityden att förändras; vad deän säger skall de veta att dörren från vår sidastår öppen i morgon.Den politiska striden har sitt värde. Jag är den sisteatt förneka det -- ibland tillhör jag de första somkastar sig in i den. Samverkan har också sitt värde.Även om det nu råkade bli så , att vi gickolika vägar, tror jag att det vore fel och på lång siktmindre bra för , om vi i den situation som nuuppstod skulle riva alla broar och stänga alla dörrar.Regeringen kommer att fullfölja sin politik medkraft och styrka. kommer man iriksdagspartierna att inse att när det gäller degrundläggande dragen i denna ekonomiska politikfinns det faktiskt inte något alternativ. Om vi skallklara jobben, sysselsättningen och trygghetenmåste vi förbättra för företagen. Därmed får vi dentillväxt som jag är övertygad om att det finnsmycket goda möjligheter till. Om vi skall undvikaatt sätta våra barn i skuld genom att låna alltmer tillstatsfinanserna måste vi spara i de offentligautgifterna, och spara mer än vad vi har gjort hittills.Min fråga till , efter det att jag hargivit besked om den ekonomiska politiken, är: KanIngvar hålla med om vikten av enekonomisk politik som förbättrar för företagen,och därmed räddar jobb, och som sparar i deoffentliga utgifterna, och därmed förhindrar att visätter framtiden än mer i skuld än vad vi redan hargjort?(Applåder)Anf. 3 ():Fru talman! Jag känner verkligen ingenskadeglädje. Jag känner djup oro över den mycketsvåra situation som hundratusentals människorbefinner sig i; arbetslösa människor som inte klararsin hyra, som har svårt att få det att gå ihop och somkänner förtvivlan. Det är de människorna jagbekymrar mig för just nu.Det slår mig, när jag har lyssnatpå statsministerns alla styrkeord ochomskrivningar, att använder många ordfrån krig och flotta: hålla ut, stryka flagg, fast kurs,flaggan i topp. Det låter ungefär som om upp en gammal soldatinstruktion. tro att han är någon sorts fältherre: tappersom Döbeln vid Jutas. I själva verket är för en regering som har tvingats överge sinekonomiska politik.Det tredje krispaketet var ingethjältedåd. Det bekräftade bara ett misslyckande.Regeringen investerade allt sitt förtroende i''den enda vägen''. Man låste fast sig totalt ochavvisade självsäkert allt samarbete överblockgränserna.Denna regering är den mest kompetenta som vinågonsin har haft, som statsministern så blygsamtuttryckte det kort efter regeringstillträdet. Ett årsenare har denna regerings ekonomiska politikfullständigt misslyckats. Därtill tvingades Sverigeöverge den fasta växelkursen trots attsocialdemokraterna lämnade regeringen ett riktstöd.Är det verkligen statsminister mening attregeringen skall gå vidare som om ingenting hadehänt? De besked som statsministern gav här iallmänna ordalag är ju inte av något värde. Vi fickbesked om att det inte blir något nyval, man tänkerinte söka någon ny legitimitet. Man hoppas att manhär i skall få stöd för sin politik.Samtidigt ser vi att det i fråga efter fråga, där viträffade överenskommelser i det första och andrakrispaketet, är svårt att få regeringen att uppfylladet vi kom överens om. Börja i den ändan, CarlBildt, om ni vill träffa fortsatta överenskommelsermed socialdemokraterna. amtidigt är detslående hur aningslöst statsministern har uttalat sigom ekonomin. Det är faktiskt katastrofalafelbedömningar som har gjort bara detsenaste halvåret.Jag skall ta några konkreta exempel. skrevCarl Bildt i : Vi har ett i grundensunt finansiellt system. Vi har fördelen av att hastora stabila kommersiella banker.Några månder senare är den största bank- ochfinanskris som vi upplevt i vårt land ett faktum. Ipartiledardebatten, i denna talarstol, sadeCarl Bildt: har så mycket av så stor betydelseskett på så , som . Vi kan i dagsäga att äntligen är på väg in , meddess rika möjligheter.Vid den tidpunkten hade vi socialdemokrater redanpåbörjat ett omfattande internt arbete, för att sevilka besparingar och inkomstförstärkningar somkunde bli nödvändiga och som med kort varselkunde sättas in mot bakgrund av den ekonomiskanedgången och det galopperandebudgetunderskottet.I Aktuellt -- och kommer vinärmare och närmare -- sade : Vi harbättre styrsel på den ekonomiska politiken än vadSverige haft på mycket , och det ser vi ocksåi att förtroendet börjat återvända. På reporternsfråga om stigande räntor svarade statsministern:Det är mycket semesterspekulation avsemestervikarier. Uppenbarligen begrepsemestervikarien bättre än statsministern vad somvar på gång. Dagen därpå kom den s.k. svartamåndagen, när räntorna sköt i höjden.Den 17 september skrev i endebattartikel: De som ropar på krispaket har glömtvilka spår sådana försök till snabba klipp tidigarehar satt i landets ekonomiska struktur. Det vardagen efter att höjt räntan till 500 %.Aldrig har en svensk statsminister på så kort tidgjort så många tvärsäkra uttalanden, som visat sigvara så felaktiga.(Applåder)Anf. 4 Statsminister ():Fru talman! Får jag uttrycka min tillfredsställelseöver att trots allt tar avstånd frånde uttryck för skadeglädje som vi faktiskt har settfrån socialdemokratiskt håll. Det erkännandet gerjag gärna att det inte är som jagsyftar på när jag talar om skadeglädje. Men det harvarit stötande, tycker jag, därför att den situationsom befinner sig i är ekonomiskt allvarlig.Det kan vara frestande att knipa partipolitiskapoäng -- det är oppositionens uppgift -- menskadeglädje tillhör inte det som vi bör ägna oss åt.Den ekonomiska politik som krävs för att ta Sverigegenom den besvärliga övergången från 1980-taletsproblem till de möjligheter som fortfarande finnspå är den ekonomiska politik som jag harredovisat här . När citerarmig, när jag säger att det inte har varit bättre styrselpå den ekonomiska politiken på mycket länge iSverige, är detta ett faktiskt konstaterande. Bakomoss ligger ett 1980-tal, som innebar det stora -- ochav dess upphovsman så väl dokumenterade --haveriet för den tredje vägens ekonomiska politik.Jag kan citera nästan hur mångasocialdemokratiska ekonomer som helst, somvittnar om att det är där som grunderna till deekonomiska problemen ligger. Jag har härtidskriften där för bara någramånader sedan t.ex. säger: Jag vill understryka attdagens problem, såsom hög arbetslöshet ochfinanskris i första hand är en följd av 1980-taletsöverhettning och inflation. Vi var åtskilliga som dåvarnade för att det skulle gå åt helvete om vi intelyckades bryta inflationen. Nå, vi lyckades inte fåned inflationen, och går det följdaktligen åthelvete.Jag håller med i analysen, även om jaginte uttalar mig så, vart det kommer att gå. I sammanummer av tidningen säger att Socialdemokratin just nu saknar ettbra och trovärdigt alternativ till den borgerligaregeringens politik.Ingvar , tog vi, de borgerligapartierna, över regeringsansvaret. Då hade denekonomiska politiken farit fram och tillbaka,mellan haverier, misslyckanden och lappkast. Detvar en svår situation. Jag gjorde alldeles klart undervalrörelsen, som vi hade , att vihade grundläggande problem och att vi stod införmånga stora svårigheter. Jag anklagades försvartmålning av dem som hade gjortskönmålningen till i det närmaste politisk ideologi.Därefter har vi lagt fast en ekonomisk politik, sominnebär att vi måste förbättra för företagen, därföratt det endast är så vi kan få fram jobben. Jagefterlyser fortfarande svar påfrågan: Är detta rätt eller fel? Vad ärsocialdemokratins alternativ?Jag sade: För att förhindra att staten sätter sig iskuld med miljard efter miljard är det nödvändigtatt börja spara i de offentliga utgifterna, istatsutgifterna. Socialdemokratin har mestadelssagt nej, men det finns nu en ökad insikt. Min frågaär fortfarande: Är socialdemokratin med på att vifortsätter att spara i de statliga utgifterna?Dessa två hörnpelare i politiken ligger fast ochmåste ligga fast. Det finns i denna del ingetalternativ. frågar: Skall denekonomiska politiken fortsätta som om ingentinghade hänt? Någonting har ju hänt.Vi har förlorat det viktiga instrumentet iinflationsbekämpningen, nämligen den fastavalutapolitiken. Jag beklagar det, och jag har intestuckit under stol med att det var ett misslyckande,inte bara för regeringen, utan -- även om det kankännas ofint att påpeka det -- för en del andra somockså stod på den bastionen. Det var ettmisslyckande. Vi har förlorat ett mycket viktigtinstrument, nu får vi skaffa oss andra instrument föratt hålla inflationsförväntningarna nere. Och detkommer vi också att göra.Så till de politiska konsekvenserna. Inledningsvissade jag att jag förstår att socialdemokratin har ettintresse av att ställa till litet buller genom att antydaän det ena än det andra, exempelvis nyval. Minfråga till är: Om ni är intresseradeav nyval, varför utnyttjar ni inte då era möjlighetertill misstroendeförklaring här i kammaren? Då fårvi se hur utfallet blir. Jag är övertygad om att vi politiska kraften och den parlamentariskastyrkan att fullfölja den ekonomiska politik som ärvår möjlighet att ta oss igenom sviterna avåttiotalskrisen. Vi får då exakt det som IngvarCarlsson sade när han citerade mig, nämligen flertrygga jobb. Möjligheten är inte sämre att fåbättre ordning i de statsfinanser, somsocialdemokraterna lämnade efter sig, och att få ettSverige som står starkt i den europeiskakonkurrensen.Med den inriktning av den ekonomiska politik somär regeringens, kring vilken vi kommer att arbetaför största möjliga samförstånd, tror jag att vi harganska hyggliga möjligheter att redan under dennamandatperiod visa att vi har tagit oss igenom devärsta sviterna av 1980-talets misslyckande. Jag trorockså att vi redan mot slutet av dennamandatperiod tydligt kommer att se att nedgången isvensk ekonomi, i dessa grundläggande avseenden,har vänt och att politiken var och fortfarande ärriktig.(Applåder)Anf. 5 ():Fru talman! var väldigt oförsiktig.Carl Bildt avslöjade nämligen att det han kan tänkasig är att regera vidare med hjälp av Ny demokrati.Han säger: Det spelar inte någon roll om ni krävermisstroendevotum -- vi kommer ändå att klara oss,för vi har Ny demokrati. Vi socialdemokrater villha ett nyval, men det är statsministern som har detvapnet i sin hand, och vi har fått beskedet: Ni harbara att gå via misstroendevotum, och då klarar vioss med hjälp av Ny demokrati. Jag undrar hurBengt känner sig just nu.Vi har redovisat vår ekonomiska politik i vårmotion. Den enda ljuspunkten i det harsagt är att man nu uppenbarligen är beredd attacceptera att satsa på investeringar, som vi krävderedan i våras. I övrigt har vi inte fått några konkretabesked, mer än allmänna ord, om vad regeringensekonomiska politik kommer att innebära. Däremotfinns den socialdemokratiska ekonomiskamotionen, och den kommer att vara vår grundval idet fortsatta handlandet.Visst kan vi diskutera 80-talet. varinte mindre intresserade av avreglering avkapitalmarknaden, som ledde till den våldsammakreditexpansionen. ville ha en lösare,svagare finanspolitik än Socialdemokraterna. Ochvad gjorde när vi hade enregeringskris? Jo, de sade: Vi stöder inte enregering som är på fallrepet. Det var Moderaternasinsatser för att klara de ekonomiska kriserna. Detvar insatser för att ställa upp förlandet. Så var verkligheten den gången.Visst kan kritisera densocialdemokratiska politiken . Visst kanjag kritisera de borgerliga regeringarna på 70-talet.Men det leder knappast framåt. Det är den sittanderegeringens uppgift att lösa de problem som vi nuhar. kan inte uppträda somoppositionspolitiker längre, även om han hade meddet i den första debatt som vi hade i kammaren.Carl Bildt är statsminister och skall ta ansvar i denegenskapen. Jag har tagit ansvar långt utöver vadsom är vanligt för en oppositionsledare. gällerdet att visa ansvar och politiskt ledarskap.Ordfyrverkerier imponerar inte längre på svenskafolket.Jag vill fråga : När gav en moderatledarei opposition motsvarande stöd till ensocialdemokratisk regering som jag har gett till dennuvarande regeringen? Det skedde inte under mintid, det skedde inte under tid och detskedde inte under tid.Jag tror att det är så, fru talman, att Moderaternaär ute för sent med sina nyliberala idéer. Deidéerna har redan prövats och misslyckats iStorbritannien och i . Det går inte att svälta sigur den djupa kris som vi nu befinner oss i. Det harman insett i och i , och inom EG talarman nu om behovet av ett samlat initiativ motarbetslösheten och ett gemensamt stimulanspaket.I håller politiken på att återupprättas, ochdet är de idéer som socialdemokratin, ochförhoppningsvis socialliberalismen, står för som nuhar vind i seglen.I detta läge vore det minst sagt sorgligt om extremamarknadsförespråkare skulle få styra . Detär något av ödets ironi att den marknad somModeraterna hyllar har underkänt regeringenBildts ekonomiska politik.Vi socialdemokrater menar att vi måste både arbetaoch spara oss ur krisen. I vår ekonomisk-politiskamotion har vi visat hur vi kan få i gång hjulen, hurvi kan få fart på igen och hur vi kan undvikautslagning av företag och en förödandemassarbetslöshet. Vi vill satsa på investeringar. Vivill att människor skall arbeta och utbilda sig istället för att passivt gå och stämpla. Vi vill inteminst fördela krisens bördor rättvist. Jag ärövertygad om att vi med en sådan politik kanåterskapa den optimism och den framtidstro somvårt land behöver.Carl Bildt har försökt få det att framstå som om detfinns en chans för krispaket 3. Han insinuerar äveni denna debatt att det hela skulle ha löst sig om baraSocialdemokraterna hade ställt upp.Inte en enda av de experter som jag tillfrågade gavdetta krispaket en chans. Jag hade ändå kvällenföre, , samlat vår riksdagsgrupptill ett möte för att ta ställning till förslag frånregeringens sida, men vi fick inget förslag. Vi vethur de borgerliga partiernas riksdagsgrupper, enligtSvenska , reagerade mot detmeningslösa möte de hade. Vi fick ett förslag , och marknaden skulle öppna någratimmar . Det förslaget var dömt attmisslyckas. Mer än 120 miljarder hade redan runnitut ur landet.Vi ställde upp så länge det fanns någon rimlig chansatt klara detta. Vi gick längre än något annatoppositionsparti i något land har gjort, enligtFinancial Times. Jag tycker därför att ett klarareoch tydligare erkännande från statsministern hadevarit på sin plats i dagens debatt.Fru talman! Det sätt på vilket regeringspartierna nuhar drivit igenom debattordningen innebär att jagnu har kvar av de somåterstår, och därför har jag inte stora möjligheteratt delta i resten av debatten.(Applåder)Anf. 6 ():Fru talman! Det är lågkonjunktur, och det gårdåligt för . Men det är viktigt att alltidkomma ihåg att det gick dåligt för också närdet var högkonjunktur.