prot · GF09106 · 1992-05-06 00:00:00 — genom en effektivare användning avresurserna, skulle man kunna erbjuda flerstuderande plats på högskolan.För att kunna genomföra den här nödvändigaframtida expansionen av högskolan måste detockså till andra åtgärder. En av de åtgärderna är attge högskolan bättre och fler lokaler. Ett sådantförslag har vi lagt fram i samband med årets budget,men vi har tyvärr inte vunnit gehör för det.Jag talar om effektivitet. Effektivitet innebäribland att det också är nödvändigt med vissastrukturella förändringar. Att avskaffalinjesystemet är en sådan strukturell förändring. Vihar också två olika huvudmän för högskolan iSverige , nämligen den statliga högskolan ochden . Vi i harunder år förfäktat idén om ett samlathuvudmannaskap för högskolan. Olika majoriteteri , som stött olika regeringar, har avvisatförslaget. Man har sagt att det är alldeles för dyrt.Men vi tvivlar på detta. Vi tror inte att det blirdyrare än den samlade kostnad som ligger påbåde stat och landstingskommuner. Vi haremellertid sagt att okej, vi är beredda att jämka osssamman litet grand. Vi har lagt fram förslag omsamverkansprojekt mellan statlig och kommunalhögskola, och vi har föreslagit att ett antal miljonersatsas på sådana samverkansprojekt. På så sättfinge vi ett underlag för politiska beslut framöver.Vem hade rätt, och vem hade fel? Dessutom skulledet innebära en kvalitetsförstärkning av olikahögskolor, både statliga och kommunala, om mansamordnade verksamheten. Det är jag alldelesövertygad om.När det gäller dimensioneringen av högskolanmenar vi att det borde vara möjligt med enfri antagning, att vi från sida egentligeninte skulle behöva lägga oss i hur många studenterman tar in. Det är klart att man måste ha en vissminiminivå. Jag återkommer därmed till detpolitiska ansvaret. Vi måste nämligen ha en vissförsörjning av läkare, lärare, osv. Men därutöverborde det vara möjligt att inte ha något tak förantagning av personer som vill studera olikaämnen, olika discipliner.Det är viktigt att vi vidtar också andra åtgärder närdet gäller rekryteringen. Det handlar då om densneda könsfördelningen inom rekryteringen tillvissa utbildningar, och det handlar framför allt omden sociala snedrekryteringen. En ökaddimensionering, en ökad volym av högskolaninnebär ju i sig att chansen blir större att vi kanbryta den sociala snedrekryteringen. Jag tror ocksåatt det behövs riktade informations- ochrekryteringsinsatser just för att nå de grupper som inte traditionellt söker sig till högre utbildning.En åtgärd som kan förbättra den härrekryteringsbilden är en satsning på en bralärarutbildning. Vi återkommer tilllärarutbildningen i debatter längre fram, men just idet här sammanhanget har vi lagt fram förslag omvikten av att internationalisera lärarutbildningen.Vi tror inte på internationaliseringspratet om maninte vidtar åtgärder så att också de som kommer uti skolan och skall undervisa våra barn faktiskt harkunskaper om världen utanför och helstockså utanför . Vi tror att en bra åtgärd förde internationaliseringssträvanden som finns isamhället är en satsning just på eninternationaliserad lärarutbildning.Vi tror också, herr talman, att det avkonkurrensskäl och av miljöskäl är nödvändigt medökade satsningar på teknisk utbildning påhögskolenivå, och vi har till ett av de härbetänkandena fogat ett förslag om upprättande aven ny teknisk högskola. Det betyder inte att vi mednödvändighet absolut kräver att man nu sätter igång och bygger en ny enhet. Vi kan också tänkaoss att man bygger ut den tekniska utbildningen såatt det faktiskt motsvarar en ny teknisk högskola.Vi tror att detta av konkurrensskäl är heltnödvändigt framöver, eftersom vi vet att vi inomt.ex. industrin har ett alldeles för litet inslag avmänniskor med högre teknisk utbildning. Men vitror också att det är nödvändigt om vi framöverskall kunna slå in på en politisk väg mot ettresurssnålt samhälle, där vi återvinner i stället föratt förbruka ändliga resurser. Detta kräver ökadteknisk kompetens.Jag skulle också vilja säga några ord omstudenternas situation, bl.a. omstuderandehälsovården. Jag förstår inte att dennagrupp av vår befolkning skall vara så styvmoderligtbehandlad i jämförelse med andra grupper när detgäller hälsovård. De här människorna går ju in istudier och gör en insats, en investering för landet.Då kan inte jag förstå varför de skall ha sämrevillkor än andra när det gäller hälsovård.Därför har vi föreslagit i ett av dessa betänkandenatt studerandehälsovården skall få bättre resurser.Skall högskolan dessutom rekrytera grupper som traditionellt inte söker sig till högskolan, kan vimed stor säkerhet säga att det naturligtvis kommeratt öka trycket på studerandehälsovården.Vi vill alltså ge de studerande en trygg tillvaro ihögskolan. Ett uttryck för detta är att vi vill gåsnabbare fram än regeringen när det gälleromvandlingen av utbildningsbidraget tilldoktorandtjänster. Som jag sade tidigare är det eninvestering för samhället. Doktorandtjänster ärabsolut ett sätt att visa att man erkänner för dessastuderande att det är ett arbete som de utför. Derasarbete kommer samhället och övriga att ta del avframöver. Ett arbete avlönas, och så skall det ocksåvara med doktorandens arbete.När det gäller forskningsfrågorna menar vi att detär väldigt viktigt att man ger tydliga signaler till dehögskolor som egentligen är beredda att taemot fasta forskningsresurser. Därför menar vi borde ge högskolorna i , ,, /och Östersundsärskilda anslag för att de i samband med nästa årsforskningspolitiska beslut skall kunna lyftas in inomde nationella programmen för forskning. Görs intedetta nu eller , kommer man att få enkompetensflykt från dessa högskolor. Blir det så,går de in på en precis motsatt utveckling än den somvi förespråkar från sida, nämligenen utökning av den högre utbildningen ochforskningen i det svenska samhället.Herr talman! Det kunde sägas en hel del ytterligareom den svenska forskningspolitiken och den vägsom den tydligen nu slår in på, men jag tror att jaghar tagit upp det mest väsentliga och spännande.Jag vill sluta med att säga att jag naturligtvis stårbakom alla våra meningsyttringar, men jag nöjermig med att yrka bifall till vår meningsyttring undermom. 11 i betänkande 16, till reservation 2 undermom. 4 i betänkande 13, till vår meningsyttringunder mom. 1 i betänkande 14, till vårmeningsyttring under mom. 58, reservation 12, ibetänkande 14, till vår meningsyttring undermom. 4 i betänkande 15, till vår meningsyttringunder mom. 50 i betänkande 15 och tillmeningsyttringen under mom. 8 i betänkande 17.Anf. 102 ():Herr talman! Jag tänker ägna mig åtutbildningsutskottets betänkanden 13--16 somberör högskola och forskning. Det betänkande sombehandlas värderade kollegaBo Arvidson att tala om.Jag vill inledningsvis säga att den här debatten avflera olika skäl känns om inte meningslös så i varjefall inte väldigt stimulerande. Som riktigt konstaterade är det nu det tredje åreti en treårig anslagscykel. Det är alltså anslag som engång i tiden har lagts fast av den socialdemokratiskaregeringen och ärvts av den borgerligaregeringen. Några väldigt stora förändringar kandet av naturliga skälinte bli. Vi är alltså på båda sidor väl involverade iarbetet. De reservationer som finns fogade till defyra betänkanden som jag skall beröra är småanteckningar i marginalen, om man skall säga detrakt ut.Detta har naturligtvis präglat inläggen och kommeratt prägla resten av debatten också. Det hindrarinte att en del av de markeringar som har gjorts harvarit framåtsyftande för att så att säga markera förden ena eller den andra frågan och för att man, närden forskningspolitiska propositionen väl läggsfram , skall kunna säga: Vad var det visade? Vi lade fram förslaget först.Det är någonting som en opposition alltid har rättatt göra. Det kan man konstatera när man läserbetänkandena. Likadant är det naturligtvis ocksånär det gäller grundutbildningen, som kommer attbehandlas någon månad tidigare samma år.Den enda riktigt stora och åtskiljande fråga mellanSocialdemokraterna och regeringspartierna somjag har kunnat upptäcka när jag läst betänkandet äregentligen synen på hur mycket resurser som skallallokeras till de små och medelstora högskolorna.Alla hörde här hur flyttade pengarfram och tillbaka, strök några utbildningar här ochlade till några utbildningar där. Det var inte någrastora förändringar, men i botten låg en heltannorlunda syn på de små och medelstorahögskolorna än vad vi har.Socialdemokraterna har en strävan att försökaförvandla dessa högskolor till självständigauniversitet som skall få fasta forskningsresurser ochskall fungera som forskningsbärande enheter iframtiden. Det är någonting som skulle varaönskvärt för alla, speciellt för regionalpolitikerna,men det är föga realistiskt i den ekonomiskasituation som landet befinner sig i. Detta gällerspeciellt om vi tänker på att inte har mer än8,5 miljoner invånare. Vi har alltså mångahögskoleenheter, och inte mindre än sju har fastaforskningsresurser. Det är mycket mer än vadflertalet länder med motsvarandebefolkningsmängd har. Detta är någonting som viskall diskutera litet djupare och se vad det kommeratt leda till om sådana förändringar genomförs.Det innebär inte att vi från regeringspartiernas sidasäger att vi inte vill ha dessa mindre och medelstorahögskolor. Vi har varit med om utbyggnaden avdem. Vi vill slå vakt om dem, men vi anser inte kan allokera mer resurser änvad som har föreslagits.Berit tog upp en annan fråga som på sittsätt också är åtskiljande. säger att detav propositionen framgår tydligt att man frånregeringspartiernas sida är utomordentligtintresserad av att sträva efter en ytterligareinternationalisering, men en internationaliseringsom enbart rör EG och . Så är det inte, BeritLöfstedt. Vi vill öka internationaliseringen på allaområden, men man har i densvenska utbildningspolitiken försummat det somheter och EG. Det är först nu som det harkommit in i det egentliga blickfältet. Det är kanskedärför som Socialdemokraterna ser det som så att viglömmer bort omvärlden, men det har vi ingalundagjort. De andra länder som man talar omförutsätter jag är inte bara tredje världens länder,utan också forskningsintensiva länder som ,och Canada.Låt mig ge ett exempel på hur starka kontakternamellan exempelvis , , ochUSA har varit. Det finns ettetablerat utbyte varje termin mellan Lundsuniversitet och i södra ,. Det är många elever som har dragit nyttaav detta. Så internationalisering finns redan utanförEuropa.Jag kan delvis hålla med när honsäger att vår högskola och vår forskning är bra, menjag vill också säga -- och där stödjer jag litet granddet som tog upp -- att detfortfarande finns brister och anledning att säga attvi måste sträva högre. Vi måste satsa mer för att nåupp till en riktigt internationell standard, för det ärbara med de bästa länderna i som viskall tävla. Det är konkurrensen med dessa ländersom avgör om vi fortfarande kommer att ha en höglevnadsstandard i vårt land och en framgångsrikexportindustri. Klarar vi inte den konkurrensen,kommer vi långsamt att halka bakåt. Det harfunnits tendenser i den riktningen under senare tid.Som sagt är förändringar på gång. att hon vill ha en särskild plan för YTH. Ensådan kommer helt naturligt att presenteras i denforskningspolitiska propositionen, som man redanhar börjat att arbeta med i . Denfår vi på sedvanligt avvakta och se vad deninnehåller. Det är naturligtvis att framställa de önskningar som hon harpå olika satsningar på detta område.Men vi kan inte innan vi har settförslagen för hela området avgöra hur de skall varalokaliserade.Jag vill ett litet ögonblick komma tillbaka till desmå och medelstora högskolorna. Det gäller därfrågan om magisterexamen. säger sigvara orolig för att en del av dessa högskolorantagligen kommer att få möjlighet att gemagisterexamen. Jag tänker då huvudsakligen påde s.k. gamla filialerna, dvs. Det är en riktig väg som regeringen haranvisat, att kompetensen hos de olikainstitutionerna på dessa enheter avgör om de fårmöjlighet att ge en magisterexamen. Det ligger idessa enheters intresse, i studenternas intresse ochsannerligen i samhällets och utbildningens intresse.Detta tas också upp i dendepartementspromemoria som är underremissbehandling och som heter Fria universitetoch högskolor. Även i den statliga utredningen , som kom utungefär , kommer man in på dessaområden. Det visar att vi försöker utveckla dethögskolesystem som vi haft under de senastedecennierna. Det är ett system som har stelnat isina former och måste förändras om vi skall kunnabli konkurrenskraftiga.Det är många områden som måste förändras. Ett avdem är helt naturligt urvalssystemet, ellerantagningssystemet. Det har redan gjorts enförändring av detta. Det kom ett nyttantagningssystem 1991, och det är alltså bara tvåomgångar studenter som har antagits enligt det nyasystemet. Vi kan därför inte göra stora förändringari systemet , eftersom enviss tid måste gå från det att ett system har införtstill dess att man gör förändringar i det. Detta harsin grund i rättssäkerhetsskäl, för att studenter skallkunna anpassa sig och veta vad de har att rätta sigefter.Det är klart att vissa små justeringar kan göras ochmåste göras. En utav orsakerna är att vi harkonstaterat att arbetslivserfarenheten har spelat enalltför tung roll när det gäller dem som har antagitsgenom högskoleprovet. Där garanterar man nu att50 % av dem som kommer in genomhögskoleprovet skall kunna komma direkt frångymnasiet, och det tycker jag är en riktig väg att gå.När jag ändå är inne på studenterna vill jag ocksåta upp frågan om studerandehälsovården. Det är enfråga som har samband med kårobligatoriet. Denhar utretts av professor i , ochett betänkande i som heter Studentenoch tvångsanslutning och som kom ut redan 1990har remissbehandlats i olika aspekter. penetrerar enligt min mening på ettmycket förtjänstfullt sätt det utomordentligt svåraområde som detta är.Det är självklart att studenten skall ha en rimlighälsovård, och där håller jag med t.ex. BjörnSamuelson. På de kårer där man har en riktigstudenthälsovård har man också en sådanhälsovård. Men jag tror att det brister på de mindreorterna där man inte har studenthälsovårdenutbyggd.Vad som är ett bekymmer när man nu överförstuderandehälsovården från studentkårerna tilluniversiteten och högskolorna är att det inte harfunnits någon riktig beredskap för att ta hand omden. Man har inte vetat hur man skall agera. Skallman slå samman studerandehälsovården med denvanliga företagshälsovården som finns förexempelvis universitetens anställda? -- det tyckerjag för övrigt att man inte skall göra. Det finnsmånga sådana frågeställningar.Den förra regeringen ansåg att det fanns skäl atttitta på detta ordentligt. Man ökade anslaget med50 %, och den nuvarande regeringen har ytterligareökat anslaget. Jag tror att man måste se på detta isamband med frågan om obligatoriet. Därmed ärjag inne på det som så vältaligtberörde. Kanske sköt han något över målet, mendet är helt klart att han har rätt när det gäller denallmänna principiella frågan om föreningsrätten. Åandra sidan kan man inte alltid ha rätt enligtprinciperna, utan ibland måste man kompromissaoch se till den faktiska verkligheten, och denfaktiska verkligheten är utomordentligtkomplicerad.Vi vet att vi har gamla etablerade kårer på de gamlauniversitetsorterna, och nya studentkårer på de nyahögskolorna där man inte alls har sammatraditioner och där det inte finns en uppbyggdföretagshälsovård, en studentbostadsstiftelse ochdet stora utbud av allmänna aktiviteter som manhar i exempelvis och . Det gör att jagpersonligen tror att det är svårt att hitta ettgenerellt system för hur man skall lösa detta. Det ärmöjligt att man måste gå fram litet olika. Men ettsteg i denna riktning är onekligen förflyttningen avstuderandehälsovården från studentkårerna övertill högskolorna.Utomlands har man löst detta problem på ett heltannat sätt redan från början. Där har man inte påsamma sätt haft nationer och studentkårer, utan enanslutning till universiteten. Där betalar manlikväl, , en fast avgift, dock inte tillstudentkåren, men till . Jag tror inteatt man så enkelt kan slopa denna avgift. Denkommer nog att finnas kvar på ett eller annat sätt.Sedan till journalistutbildningen ochinformationsansvaret. Jag har en gång tidigaretjänstgjort i utbildningsutskottet då där fanns enförtjänstfull socialdemokratisk journalist som hetteBengt . Han hade säkert varitutomordentligt glad om han hade lyssnat tillStefan , även om ni har olika politiskauppfattningar. Det är sällan jag har hört tvåpersoner med så olika politisk inställning ha en såsamstämmig uppfattning i en specifik sakfråga.Det här är inte lätt. Det är ett svårt problem, ochjag tror inte att man från statsmakternas sida kanagera och genomföra denna förändring. Det finnskrav på kunskap och kompetens, personlig mognadoch annat som man har rätt och skyldighet att ställapå journalister. Det finns bland de enskildaindividerna många som är mycket bra, och detmåste vi också erkänna. Men det finns en del somkanske inte alltid håller hela vägen ut.Det är inte säkert att man blir så väldigt mycketbättre därför att man väljer den ena eller andrautbildningen. Vi har nere i mina trakter enjournalistutbildning som alla förståndiga inomjournalistkåren, chefredaktörer etc., menar är denbästa i landet. Jag skall inte nämna den vid namn,då får den kanske väl mycket reklam, men det äralltså inte någon högskoleutbildning utan enutbildning vid en folkhögskola. Där har mantydligen lyckats med att inpränta dessa krav hossina elever på ett framgångsrikt sätt.Sedan måste jag säga att jag blev litet förvånad närStefan kom in på frågan om enauktorisation för journalister. Plötsligt lämnar handetta med friheten, det personliga ansvaret, och gårtillbaka litet grand till skråtänkandet som han såkraftfullt fördömde när det gällde studentkårernaoch obligatoriet. Det hade jag inte väntat mig. Menmycket skall man ju höra, sägs det.Jag vill också till säga att jag inte ärsäker på att vi ligger på köplats. Jag har svarat pådet tidigare när det gäller forskning och utbildningi . Vi är inte bäst, men vi är heller intesämst. Det finns en del som skall rättas till. Menmycket är också berömvärt i detta land.Jag delar däremot uppfattningen attutbildningspolitik skall vara utbildningspolitik ochinte reigonalpolitik. Då kommer jag in på det BjörnSamuelson sade, och som jag upplevde hade hankanske litet grand den motsatta uppfattningen.Dessutom talade han varmt om den statligastyrningen av högskolan och forskningen. Där harvi på majoritetssidan en helt annan uppfattning.Men -- och detta är också enkontradiktion som här kommer fram hos BjörnSamuelson -- talar han om den stora friheten närdet gäller antagningen till högskolan. Han talar omatt det inte skall finnas något numerus clausus.Detta är i och för sig något mycket trevligt, men detär förödande för statsfinanserna, och det kan ocksåvara förödande för de enskilda individer somskaffar sig en utbildning och sedan finner att detinte i något avseende finns någon arbetsmarknadnär de väl är färdiga.Jag tror att man skall tänka sig för mer än en gånginnan man går en sådan väg. Det berörs dels i denpromemoria som jag talade om, dels i den statligaoffentliga utredningen om frihet, ansvar ochkompetens. Jag tycker att skallläsa dem.Herr talman! när klockan börjar dra sig frammot middagspausen tycker jag att vi i utskottet skalluttrycka vår glädje över att vi kommit överens omatt ge regeringen till känna att den högrerestaurangutbildningen i skallpermanentas. Den svenska restaurangkulturenkommer säkert att ha stor nytta av att detfinns en sådan utbildning på detta område. Detbehövs förvisso en sådan utbildning i , vilketvi alla kan konstatera när vi går ut och äter. 103 () replik:Herr talman! För det första: talar omstuderandehälsovården och säger att den är bra påen del ställen där de har den, och då har de den.Det är sant, och det får mig att tänka på ArveOpsahl när han sade att det de har det har de här iLissabon.Vi föreslår dessa förstärkningar eftersom vi vet attkvaliteten varierar, och vi vill garantera en jämnoch god kvalitet när det gällerstuderandehälsovården på alla högskolor.För det andra: Det var intressant att höra RuneRydén tala om de forskningsresurserna vid de småoch medelstora högskolorna. Kan jag göratolkningen att de högskolor som jag räknade upp,, , , , Härnösandoch , inte kan räkna med att få fastaforskningsresurser framöver?För det tredje: Säg vilken folkhögskola det är somger denna goda journalistutbildning, behöver stöd.För det fjärde: Vi skulle nog behöva föra en längredebatt om politisk styrning och det politiskaansvaret. Det handlar inte om att vi vill gå in ochdetaljstyra i det dagliga arbetet. Det handlar om ettpolitiskt och demokratiskt ansvar. Vi tycker att deenda som kan ta det är just politiker, eftersom maninte kan så att säga hänga en rektor vart tredje år.Det går ju inte. Det handlar alltså om ettdemokratiskt ansvar som de som är inbegripna iverksamheten och de som står utanför men somlikväl är med och finansierar verksamheten kan ta.Det gäller alltså att vara tydlig i detta sammanhang.Det är ett viktigt fundament i en demokrati att mankan peka ut vilka som är politiskt ansvariga, annarstror jag att vi löper stor risk att t.ex. föraktet förpolitiker kan breda ut sig ganska mycket.Anf. 104 TREDJE VICE TALMANNEN:Det går bra, , att tala från bänkplatsen.Anf. 105 () replik:Herr talman! Jag ber att till fåsäga att studerandehälsovården är, som BjörnSamuelson riktigt konstaterade, olika på olikauniversitets- och högskoleorter. Men i stort sett,med undantag av de allra minsta, tror jag att den ärganska bra. När den nu överförs frånstudentkårerna till högskolorna, gäller det att se tillatt man kan hålla den kompetensen uppe och attstuderandehälsovården verkligen fungerar. Jag ärlitet orolig över att man inte kommer att klara detpå alla håll. Men min förhoppning är att det ändåskall lyckas. Utskottet har ju möjlighet att följautvecklingen.För närvarande kan man inte lova att de mindre ochmedelstora högskolorna skall kunna få fastaforskningsresurser som täcker hela deras områden.När det gäller enstaka ämnen, där det finns läraresom har kompetens, kan man mycket väl tänka sigatt utvidga detta. Men man kan inte göra detgenerellt över fältet, därför att vi inte har vare sigekonomiska eller personella resurser att göra detunder den närmast överblickbara tiden. Det är detsom vi diskuterar, , inte vad somkan hända efter t.ex. nästföljande treårsperiod.Vad folkhögskolan heter vet . Jagbehöver därför inte tala om det.Jag är litet orolig över den totalpolitiska styrningsom talar så varmt för och somhan tydligen vill se på alla fält utom när det gällersjälva antagningen till högskolan. Där skall det varafritt fram. Vi från majoritetens sida eftersträvar istället en större frihet som leder till konkurrens ochmångfald och därmed också kompetenshöjninginom högskoleområdet. Jag tror inte att denlikriktning som den politiska styrningen innebärleder till detta. Vi kan titta i backspegeln, BjörnSamuelson, och konstatera att utvecklingen underde i det avseendet närmastförskräcker.Anf. 106 () replik:Herr talman! Nej, skall själv få sägavilken folkhögskola som det handlar om. Denligger ju i hans hemtrakter.När det gäller fasta forskningsresurser till framförallt de högskolor som jag räknade upp tidigare, villjag säga att det är självklart, , att deskall ha resurser till de områden där de harkompetens, inget annat. Det handlar också ompolitiskt ansvar och om politisk styrning att ange attpengar kan ges dit. Jag kan därför inte förstå varförden politiska styrningen, den politiskabeslutsprocessen och politiskt demokratiskt ansvarskulle vara ett så stort pedagogiskt äventyr förRune Rydén.Att t.ex. ange att det för att upprätthålla enkulturnation krävs att så och så många hardoktorerat i socialantropologi, innebär också anger ett politiskt mål.