prot · GF09117 · 1992-05-21 00:00:00 — Det är naturligtvis utmärkt attdet växer fram ett organiserat samarbete kringÖstersjön, som kanske får formersom liknar samarbetet i och sominom en inte alltför avlägsen framtid kan komma attspela en roll för samverkan i ettstörre europeiskt sammanhang.Samtidigt kommer vi aldrig riktigt åt det viktigasakinnehållet i politiska betänkanden. På sin höjdkan vi referera olika utmärkta initiativ som tas iandra sammanhang, t.ex. det samarbete mellanstäder runt som omnämns i betänkandetoch som än så länge är mer institutionaliserat, mensom kanske kommer att innehålla mer konkretasamarbetsprojekt än vad det något diffusaÖstersjörådet tycks göra.Det viktiga är dock alla dessa informella -- ochibland formella -- olika kontakter som tas och somhelt och hållet inte kan formaliseras i någon politiskorganisation. Men man kan på sin höjd kan hanågot slags takorganisation för det alldelesnaturliga samarbete som alltid måste finnas mellanfria folk på ömse sidor av det som en gång i världenpå sovjetiskt håll hette Fredens hav, men somvarken var fredens eller frihetens hav. harÖstersjön äntligen en chans att bli det.Jag yrkar därmed bifall till utskottets hemställan.Anf. 153 ():Herr talman! har på ett föredömligtsätt påpekat att det mesta av det som betänkandethandlar om har diskuterats här ikammaren. Och eftersom harinrättats finns det goda skäl att vara kortfattad.Det här handlar om olika nätverk som har störrebetydelse utanför den här salen än inne i den. finns såväl politiskt inom Östersjöområdetsom kring handelskamrar, fackliga organisationer,kulturarbetare m.m. Om detta har det mesta sagts.Därför vill jag bara tala om en kanske tråkig nyhetför denna kammare.I går och i förrgår diskuterades vid iReykjavik det faktum att vi i EFTA-länderna ickehar lyckats att åstadkomma ett frihandelsavtal medÖstersjöstaten . Till skillnad från EG har inteEFTA kunnat få till stånd ett avtal med ochUngern. Av detta skäl diskrimineras svenskaföretag på de ungerska och polska marknadernasedan den 1 april.Under riktade vi och EFTA:snuvarande ordförande i parlamentarikermötetkritik mot de två länder -- och --som uppenbarligen är tillskrivna därför att de pågrund av sina jordbruksintressen förhalar denförhandling som vi hoppas skallkunna avslutas. Om EFTA får till stånd ettfrihandelsavtal med och hoppas jagatt denna fråga får bättre styrfart.Även jag yrkar bifall till utskottets hemställan.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas . )9 § Internationella miljöfrågorFöredrogsutrikesutskottets betänkande1991/92:UU22 Internationella miljöfrågor.Anf. 154 MAJ ():Herr talman! Jag skall här tala om militären ochmiljön. Till att börja med vill jag yrka bifall tillreservation 3. kommer att senaretala om övriga socialdemokratiska reservationer.Det internationella läget har förbättrats avsevärtsamtidigt som risken för ett storkrig i motsvarandegrad har minskat.Men andra hot mot mänsklighetens överlevnadväxer , och särskilt då det internationellamiljöhotet. Resurser som används på denmilitära sidan borde kunna användas för attskydda, förbättra och återställa miljön. Detta vartanken bakom förslaget om en särskild FN-studieom militära resurser för miljö, först initierat iSverige av WWPP, kvinnliga parlamentariker förfred, dvs. kvinnliga parlamentariker från samtligapolitiska partier här i riksdag.En FN-studie under mitt ordförandeskap arbetadeunder fram en enig rapport. Förslagen irapporten skall enligt beslut i FN föras framtill för miljö och utveckling(UNCED) i . Detblir sedan som skall taställning till de olika förslagen i rapporten, som nuär generalsekreterarens rapport. Vad man ireservationen kräver är att den svenska regeringenaktivt arbetar för att studiens konkreta förslagantas vid UNCED-konferensen.Praktiskt taget alla militära aktiviteter har, såvälunder krig som i fredstid, någon form avmiljömässiga konsekvenser. Att förstöra miljön harsedan antiken varit en etablerad metod att förakrig, men miljökonsekvenserna av ett storskaligtkärnvapenkrig skulle vara av en helt annan storlek.Radioaktivt nedfall, ozonuttunning genomkväveoxider från kärnexplosioner ochklimatförändringar förorsakade av rök från enormabränder skulle åstadkomma aldrig tidigareupplevda miljökatastrofer.Den drastiska nedrustning som har tagit fartkommer att innebära att miljontals människor,hundratusentals anläggningar av olika slag ochtusentals industriföretag inte längre kommer attutnyttjas av den militära sektorn. En hel del avdessa resurser borde kunna utnyttjas för att räddaoch återställa miljön.Militära resurser varierar från land till land, men deomfattar i princip:a)arbetskraft, dvs. fast anställd militär personal,civilanställda, tekniker och värnpliktiga,b)tekniskt kunnande och yrkesskicklighet hos bådemilitärer och forskare,c)utrustning, alltifrån handeldvapen tillstridsvagnar, fartyg, flygplan och avanceradlaboratorieutrustning,d)kapital,e)infrastruktur samtf) teknologisk förmåga inkl. forskning ochutveckling.Militär personal är välutrustad för att kunna ingripavid katastrofsituationer, vid t.ex. utryckning vidmiljöolyckor eller för att ta hand om och förstörahöggradigt giftiga radioaktiva och andra farligaämnen.Militären har en stor mängd information sominsamlats av olika underrättelsetjänster och somkan bidra till att spåra förändringar i atmosfären, ioceanerna och på jordytan. Militära flygplan,ytfartyg och ubåtar kan samla in ytterligareinformation om klimatförändringar och omströmmar och temperaturer i oceanerna.Militär personal kan rensa upp och återställaförorenade eller på annat sätt förstörda områden. Ipraktiken är detta en variation av ingenjörsuppdragi fält, varför ingenjörstrupper skulle vara bästlämpade.Teknik som används för militär bevakning kan lättanpassas för att övervaka transporter avföroreningar och giftigt material och för ekologisktsäkra metoder att förstöra vapen.Militär kapacitet kan användas för att samla inmiljödata och observationer genom att användafartyg, flygplan eller rymdfarkoster, för attupptäcka och spåra miljömissbruk såsomavfallsdumpning, oljeutsläpp eller naturliga risker,som skogsbränder.En katastrofhjälpstyrka bestående av både civil ochmilitär personal för utryckning vid nödsituationerkan sättas upp. Militären skulle kunna tas fråningenjörstrupperna och medicinska enheter, ochman skulle kunna använda utrustning från denmilitära sektorn, t.ex. lätta bandfordon,amfibiefordon, helikoptrar och transportflygplan.Några av de förslag som lämnas i rapporten övermöjlig civil användning av militära resurser är:användning av satellitteknologi för övervakning avjordbruk, torka, miljö m.m., skogsplantering ochannan markvård i tredje världen, u-hjälpsinsatser,bl.a. i form av transporter och katastrofarbete,kalkning av sjöar och skogar med hjälp av militäraflygplan och fartyg, bekämpning av oljeutsläppsamt forsknings- och utvecklingsresurser förglobala miljöinsatser.Teknik, instrument och system som används förmilitära ändamål kan t.ex. användas förmiljövarning och för återställande av miljön.Rapportens förslag riktar sig åt tre håll: till FörentaNationerna, till regeringarna och till UNCED-konferensen.I rapporten rekommenderas FN att på olika sättstödja en miljöanvändning av militära resurser.Alla miljödata, också de som fås via militärasatelliter och andra militära informationssystem,skall göras tillgängliga globalt.FN bör skapa en internationellmiljöräddningstrupp; ett slags ''gröna baskrar'',som står till förfogande när ett land begär hjälp vidmiljökatastrofer och nödlägen. FN bör upprätta enkunskapsbank för internationellt utbyte av aktuellanationella erfarenheter av miljöanvändning avmilitära resurser.I rapporten läggs också fram förslag som riktar sigdirekt till nationerna. Alla miljökrav och allmiljölagstiftning som gäller det civila samhälletskall också gälla all militär verksamhet. Militärenskall återställa den miljö som den har skadat. Varjeland bör granska sina miljöbehov och vilka militäraresurser som kan användas för miljön och sedangöra upp en nationell aktionsplan. Miljömässigtsund teknologi bör utvecklas för förstörelse avvapen. Miljöhänsyn bör infogas i de militäraforsknings- och utvecklingsprogrammen.Slutligen föreslås i rapporten att de konkretaförslagen skall föras in i agenda 21 och i den s.k.Earth Charter vid UNCED-konferensen.I reservation 3 föreslår vi socialdemokrater attregeringen aktivt skall verka för att de konkretaförslagen antas vid och attregeringen genomför de nationella förslag som försfram i rapporten.Jag yrkar alltså på nytt bifall till reservation 3.Anf. 155 ():Herr talman! I propositionen skriver regeringen attäven om alla länder använder kostnadseffektivastyrmedel nationellt för att nå miljömål leder detinte nödvändigtvis till en internationelltkostnadseffektiv lösning. För att uppnå dessa måsteutsläppsreaktionerna vara störst i de länder därkostnaden för dessa är låga. Man skriver att näravtalen skall revideras och nya förhandlas fram ärdet viktigt att de leder till kostnadseffektiva ochflexibla lösningar.Det här kan tolks så, att man försöker maskerasjunkande ambitioner på det egna området ochmenar att utsläppen främst bör reduceras i länderdär det är billigt att göra det, där arbetskraften ärbillig, osv. och att vi inte här, där det är dyrare, skallgenomföra de åtgärderna.Men det kan ju vara så att utsläppen avluftföroreningar i fattiga länder totalt sett ärmindre, därför att vi med en omfattande bilism ochen avancerad industri släpper ut mycket t.ex.koldioxid eller kväveoxider, och att de fattigaländerna tycker att man egentligen borde sätta inresurser där utsläppen är stora.Andra små länder kan också hävda att utsläppenfrämst kommer från andra länder -- det kan nästanalla länder göra -- och att det är effektivare attnågon annan vidtar de åtgärderna. Vi tror att deresonemangen är litet farliga och tycker attregeringen kanske har formulerat sig oklart ochotydligt.Nu har utskottet i sina formuleringar försöktprecisera vad som egentligen menas medkostnadseffektivitet, och det är ju ett litet framsteg.Men vi tycker ändå att det kanske kunde vara värtatt göra en markering. Skulle det vara så att manmed den här skrivningen underlåter att minskautsläpp i rika länder kan vi inte heller uppfylla deinternationella överenskommelser om reduktionerav utsläpp av luftföroreningar som vi har ingått.Med detta vill jag, herr talman, yrka bifall tillmeningsyttringen av . 156 ():Herr talman! Den kommande miljökonferensen iRio är kanske den viktigaste internationellakonferens som kommer att ha ägt rum sedan detkalla kriget slutade, och den måste naturligtvis blibörjan på en serie av liknande möten.Jag vill påminna om en analys av världensmiljöproblem och utvecklingsproblem som gjordesunder av , som fålyssnade på riktigt på allvar annat än med denallmänna sympati som tillkom den som opponerademot det sovjetiska förtrycket.Sacharov påpekade vid många olika tillfällen detdirekta samband som uppenbarligen fanns mellande politiska förhållandena i den avkommunistregimerna behärskade delen av världenoch omöjligheten att nå fram till meningsfullainternationella åtaganden för att bl.a. bekämpainternationella miljöproblem och deninternationella fattigdomen.De kommunistiska staterna gjorde utomordentligtlitet i den vägen -- de gjorde, när de kunde, destomer för att blockera initiativ från annat håll. Ochframför allt skapade det låsta internationella lägetmed den tillhörande kapprustningen en situationdär oerhörda resurser bands till fullständigtimproduktiva ändamål, dvs. ömsesidiga rustningar,resurser som givetvis hade kunnat användasväsentligt bättre.Genom de förändringar som har skett i världen desenaste åren finns nu faktiskt möjligheter att justanvända de resurser som tidigare bands i -- i varjefall i ett större perspektiv -- tämligen meningslösakapprustningar till något nyttigare. Det är justdetta som gör och den process somnu förhoppningsvis inleds till det som kanske är detviktigaste som sker på den internationella scenensedan det tog slut.Det är glädjande att har varit så aktivt iförberedelserna, dels ensamt, dels tillsammans medövriga nordiska länder, och att de områden därSverige har engagerat sig så uppenbart är många avde mest centrala områdena -- jag tänker dånaturligtvis på dels den koppling som finns mellanbekämpande av miljöförstöring internationellt ochde internationella fattigdomsproblemen, dels denbiologiska mångfalden, och dessutom, för att baranämna några exempel ur den större mångfalden, demilitära aktiviteternas miljöpåverkan.Det finns naturligtvis många olika målkonflikter idet här arbetet -- mellan snabb ekonomiskutveckling i fattiga länder och långsiktigamiljöhänsyn, som naturligtvis måste tas överallt.Frågan om skogsbruket är väl det mest påtagligaexemplet på en målkonflikt av det här slaget.Jag tror att det är så att om i-länderna skall kunnanå framgång för kraven på ett biologiskt ochlångsiktigt hållbart skogsbruk också i u-ländermåste de själva på ett kansketydligare sätt än skydda sin egen ekonomiskabalans och sin egen biologiska mångfald. Det finnsså att säga ett slags kommunicerande kärl mellanfjällnära skogar i länder som och insatserför att rädda regnskogen i andra delar av världen.Trovärdighet från de rika ländernas sida äravgörande för att man skall nå framgång när detgäller att få fattigare länder att acceptera deåtaganden som de annars kanske av kortsiktigtintresse skulle känna sig pressade att bortse från.Det finns en rad reflexioner som skulle kunna görasmed anledning av detta betänkande. Man skullekunna hålla långa anföranden i ämnet. Jag tyckeratt det som är viktigast att konstatera är denbetydande enighet som finns inom utskottet när detgäller rekommendationerna för riksdagensställningstagande inför Riokonferensen.Det finns ett antal socialdemokratiskareservationer. Det är väl i och för sig naturligt attdet största oppositionspartiet vill reservera sig, menser man till substansen i dessa reservationer är detuppebarligen så att skillnaden gentemot den linjesom majoriteten företräder är utomordentligtmarginell. I några fall har jag inte ens lyckatsupptäcka den, men den kanske finns någonstans inågon schattering eller nyans.Sedan finns det en meningsyttring frånVänsterpartiet. När jag första gången läste den blevjag något förbryllad och något bestört. Det föreföllnärmast vara en ideologisk princip som framfördesfrån sida att pengar skall användasineffektivt. Det var ett slags polemik i princip motkravet på kostnadseffektiv bekämpning avmiljöförstöring.Nu noterar jag att var utomordentligtförsiktig när han lade ut texten om dennareservation. Det tror jag var mycket klokt. Det kannaturligtvis inte vara något egenvärde i att spenderapengar på ett ineffektivt och slösaktigt sätt. Det ärrimligtvis alltid bättre ifall man för en viss summapengar kan bekämpa mera utsläpp än om mananvänder pengarna på något annat sätt. Det kaninte finnas någon som helst diskussion på denpunkten. De olika tolkningar av vad denna princip ivärsta fall skulle kunna innebära, som var orsaken till reservationen, tycker jagvar utomordentligt långsökta.Det är naturligtvis så att man snabbtkan nå större resultat i t.ex. länder där man tidigareknappast har gjort någonting alls för att bekämpalåt oss säga utsläpp i vatten av något giftigt ämne.Det är då relativt sett enkelt att komma åtåtminstone de allra värsta och grövsta utsläppenmed tämligen enkla insatser. I länder som sysslatmed miljöpolitiska insatser visardet sig däremot att det kan krävasstora investeringar för att nå ytterligare resultatutöver dem som redan har nåtts och för att få nedett utsläpp till nära noll. Det kan vara mycket dyrtatt klara den allra sista biten. Det betyder inte skall låta bli att försöka åstadkomma detockså. Men om man har begränsade ekonomiskaresurser kan det naturligtvis i många lägen varaklokast, både ur snävt nationellt och större globaltperspektiv, att satsa pengar på insatser där mansnabbt kan få ett större resultat. Det endaalternativet är i så fall att inte göra något alls åt deutsläpp som skulle vara enklare att komma åt. Detkan inte vara allvarliga mening skall avhålla sig från bedömningar av vad somär mest kostnadseffektivt i den internationellamiljöpolitiken.Som jag sade tidigare var det också mycket klokt avBengt att vara mycket försiktig i sinplädering för denna meningsyttring.Jag yrkar därmed bifall till utskottets hemställan.Anf. 157 MAJ ()replik:Herr talman! Jag kan hålla med att vi i mångt och mycket har sammagrundläggande värderingar. Det som skiljer oss åtalldeles påtagligt är viljan att markera aktivitet påområdet.För att det inte skall bli några svårigheter för HåkanHolmberg: låt mig bara säga att skillnaden när detgäller militären och miljön ligger i attutskottsmajoriteten, som det står i betänkandet,utgår ifrån ''att regeringen fortsatt driver dessafrågor på sätt som den finner ändamålsenligt''. socialdemokratiska reservationen vill vi klartha uttalande för att man skall arbeta förde konkreta förslagen.För att inget missförstånd skall råda så låt mig sägaatt det förslag till gröna baskrar som vi harpresenterat i inte har någonting att göramed gröna baskrar och marinkåren somvar kända för ganska förödande insatser, inte baramot miljön utan också mot människorna.Men det kan vara bra för våra liberala kolleger här iriksdagen att veta att vårt förslag har stöd på mångahåll. Inte minst er partivän i haruttalat sig mycket varmt för det, även om han döptom de gröna baskrarna till gröna hjälmar. Det ärkanske bra att samarbeta över nationsgränserna.Skillnaden ligger alltså i att vi vill ha ett uttalandefrån att regeringen konkret skall arbetaför detta, och inte bara ett uttalande om att manhoppas och utgår ifrån att regeringen gör vad sompassar den att göra.Anf. 158 ()replik:Herr talman! Eftersom jag antog att det skulle blinågon form av replik på det konstaterande jaggjorde har jag roat mig med att jämföraformuleringarna i majoritetstexten och desocialdemokratiska reservationerna. De ärgenomgående av följande karaktär.Utskottet konstaterar, enligt majoritetstexten, attSverige aktivt deltar. Socialdemokraterna föreslåratt det på motsvarande ställe skall stå att utskottetutgår ifrån att regeringen driver på.Det är naturligtvis en skillnad i ord. Vad den tydligasubstansen i dessa ord innebär för skillnad har jaginte lyckats utröna.Ett annat exempel: Utskottet föreslår, enligtmajoritetstexten, att fortsätter med en vissinsats. Den socialdemokratiska versionen föreslårformuleringen att regeringen bör verka för fortsattainsatser.Jag tycker inte heller att det är någon särskiltdramatisk skillnad. Framför allt antyder det ingenradikal skillnad i vad som är det uppenbara måletför det som man bör verka för eller fortsätta attgöra.Ytterligare ett exempel: kan detstå att har tagit initiativ. Enligt densocialdemokratiska motsvarigheten kan det heta attfrågan bör föras upp t.ex. på en internationelldagordning eller någonting annat.Visst kan man, om man vill, försöka lägga in olikabetydande åsiktsskillnader mellan denna typ avkonkurrerande formuleringar, men jag tycker intedet finns någon anledning att dramatisera detta.När det gäller de gröna baskrarna, eller grönahjälmarna, finner jag väl att vi svenska liberaler,precis som de tyska, säkert kan utgå ifrån att t.ex.den arbetar på lämpligt sätt förinitiativ av precis det slag som och på lämpligt sätt stöder förnuftigaförslag som kommer, varav detta säkerligen är ett.Men allting behöver inte stå i en majoritetstext föratt man skall bevisa att man verkligen är för någotoch är engagerad. Jag förstår att det är roligare attkunna reservera sig.Anf. 159 MAJ ()replik:Herr talman! Det är klart att vi kan läsa litet olika,men om det står att utskottet utgår från attregeringen fortsatt driver dessa frågor på ett sättsom den finner ändamålsenligt, eller om man sägeratt utskottet kräver att regeringen aktivt bör verkaför att de konkreta förslagen antas vid , så är det faktiskt en ganska storartskillnad, vill jag påstå.Det är inte bara fråga om att man i allmänhet skalltitta på studien som sådan, och när man tycker detär lämpligt ta upp det, eller stödja någon annan somtar initiativ.När det gäller en FN-studie som letts av en svenskförutsätts att en svensk regering driver de konkretaförslagen. Det är detta vi vill ha fastlagt.Dessutom, vilket kanske inte är det minstväsentliga, vill vi att de nationella förslag somföreslås i studien också skall genomföras härhemma. Till det har utskottsmajoriteten inte haftnågonting att säga.Låt mig slå fast det som kanske är viktigast av allt.Är vi nu överens om detta och jag kan räkna medliberalernas stöd i regeringen, då kommer visäkerligen att få en regering som aktivt verkartillsammans med liberalerna i och påandra håll i världen för att just dessa konkretaförslag genomförs. I så fall har jag ingen kritik attrikta mot utskottet.Anf. 160 ()replik:Herr talman! Om vi skall föra en debatt som vi gjorthär kan man lika väl hävda att ett uttryck som''ändamålsenligt'' innebär en starkare bindning änalternativa formuleringar som öppnar olikamöjligheter. Ändamålsenligt bör faktisk vara någotsom leder fram till ett ändamål. Man bör inte öppnavägen för initiativ hit och dit om vilka man inte harnågon speciell föreställning om vart de kommer attleda.Jag säger detta egentligen inte för att bevisanågonting annat än att det är tämligen storsamstämmighet mellan oss. Vi skiljer oss kanske ensmula i formuleringarna. Möjligen finns något olikanyanser när det gäller vad vi vill prioritera allrahögst för ögonblicket på en lista av olika saker somallihop bör få prioritet under de allra närmasteåren. Men någon dramatisk skillnad mellan ossfinns inte.Anf. 161 () replik:Herr talman! Jag tycker väl att vi kanske nått en vissklarhet och ytterligare förtydligande i utskottetsskrivning, och jag tror det är viktigt. Regeringensresonemang att man alltid skall göra dessa insatserdär det är maximalt kostnadseffektivt förutsätter juen ganska omfattande resursöverföring till . Jag har sett överslagsberäkningar somvisar att om man skulle uppfylla de internationellakonventioner som ingåtts när det gällerreduceringar av utsläpp, skulle det behövas enöverföring bara från sida -- om denfördelas i proportion till bruttonationalprodukten --som skulle betyda ungefär en fördubbling av vårtbistånd, alltså storleksordningen 12--15 miljarderytterligare. Det kan vara politiskt svårt att nå tillden nivån även med miljöargument. Det har vi juerfarenhet av, även om och jag ärense om den principiella målsättningen.I ett sådant läge kan det trots allt vara vettigt attvidta åtgärder i industriländerna, där man kan fågehör för det och där utsläppen av vissaföroreningar är mycket stora per capita, mycketstörre än de är i tredje världen.Det finns andra resonemang när man för inekonomin. Inom har en utredaresagt att räknar man samhällsekonomiska förlusterpå grund av sjukdomar som är relaterade tillmiljön, är det mera effektivt att vidta åtgärder iindustriländerna. De människorna producerar såmycket mer och tjänar så mycket mer pengar. Detgör inte så mycket om ''u-länningarna'' blir sjukaoch dör på grund av miljön. De har ju ingeninkomst.Detta leder till ett fullständigt ociviliseratresonemang. Det är den här typen av tankegångar,där ekonomin så att säga överordnas politiken, somvi är litet oroliga för. Det är skälet till att vi harmarkerat den här frågan.Anf. 162 ()replik:Herr talman! Jag konstaterar bara än en gång attBengt inte heller nu gör något försök att påallvar försvara de tankegångar som faktiskt, omman nu skall ta formuleringarna som de står,förefaller ligga bakom Vänsterpartietsmeningsyttring. Inte heller harnågonting emot att pengar används effektivt, tillskillnad från att använda dem ineffektivt. Dettycker jag är ett glädjande framsteg i förhållande tillden meningsyttring som han ser sig nödsakad attyrka bifall till.En massiv resursöverföring är naturligtvisnågonting utomordentligt önskvärt helt oavsettdetta resonemang.