prot · GF09106 · 1992-05-06 00:00:00 — Om jag ansåg att vi hade enlikvärdig skola i , skulle jag sluta medskolpolitiken. Då fanns det ingen anledning attdriva de här viktiga frågorna, som jag tycker måstedrivas här i och i andra politiskaförsamlingar. Jag anser dock inte att vi har enlikvärdig skola. Jag anser inte att resurser användspå bästa tänkbara sätt. Jag anser inte att detgenerellt är så att resurser alltid går dit där debehövs bäst. Jag tycker snarare att det är mervanligt att resurser stryks ut som en jämn smet. Detexemplet är vanligare. I det perspektivet tycker jagabsolut inte att vi har en likvärdig skola för de barnsom har de här handikappen, särskilt inte i denallmänna skolan. Om jag ansåg det skulle jag inteföreslå särskila resurser för genomförandet. Dåbehövdes inte de. Vi har kanske litet olikadefinitioner på vad vi menar med likvärdighet, jagoch andra saken jag vill ta upp är integrationen.För mig, , är integrationen intebara att man har en särskoleklass i ett rum i envanlig skola. Integrationen är att de här elevernagår i ''vanliga'' klasser. Det är integration för mig.Det andra är bara en partiell integration. Att olikabarn får möta varandra är vad jag avser när jag iden här debatten pratar om integration.Anf. 138 () replik:Herr talman! Jag tar genomföranderesursen först.Det är klart reglerat vem som har ansvaret förframför allt lokal skolutveckling. Det ingårsärskilda medel för detta, även för särskolan, i detstatsbidrag som går till landstingen, och somkommer att fortsätta att göra det ett tag till. Därfinns redan pengar för detta. En så stor del avsärskolan är integrerad i kommunernasgrund- och gymnasieskolor att jag inte tror att detpå alla ställen finns så väldigt stort behov av dessamassiva informationsinsatser.Jag håller helt med om att visjälvklart ständigt måste ha målet att skapa bättrelikvärdighet. Vi måste arbeta vidare mot det målsom alla politiska partier har gemensamt, nämligenatt skapa en skolmiljö för alla människor med så fåinskränkningar för de handikappade som möjligt.Med den här propositionen tycker jag att vi skall gekommunerna chansen att göra en bra särskolabättre. Vi skall följa utvecklingen. Om någontingskulle gå alldeles snett är det självklart inte pånågot sätt obetaget för vare sig regering ellerriksdag att ta initiativ till förändrade regler. Mendetta är första steget i en utveckling mot, vilket jagsade tidigare i mitt anförande, drömmen attsärskolan inte längre behövs därför att alla barn kanintegreras i den normala skolan. Det är möjligenutopiskt, men ändå något att drömma om.Anf. 139 ():Herr talman! Det är med besvikelse och förvåningsom jag har tagit del av utbildningsutskottetsbetänkande nr 21 med anledning av regeringensproposition om ändrat huvudmannaskap försärskolan. Majoriteten i utskottet talar klart ochtydligt om att föräldrarnas röst har lågt värde närman har ett handikappat barn. När jag nu harlyssnat på debatten här i kammaren de senasteminuterna måste jag säga att jag inte bara ärbesviken och förvånad utan dessutom djupt oroad.Om utskottets majoritet företräder den syn somChrister har gett uttryck för här ikammaren är läget allvarligt.Christer företräder ett parti, Folkpartietliberalerna, som annars har hävdat föräldrarnasrätt till inflytande i skolan på ett mycket tydligt sättoch till föräldrarnas glädje. harFolkpartiet liberalerna gjort detta. Det smärtar migatt nu höra att och/eller partiettydligen har ändrat uppfattning i den här frågan.Föräldrarna till handikappade barn har allra somoftast en mycket större och djupare kunskap omsina barn än kanske och jag har,om har barn. Jag har trestycken. Jag vill påstå att jag känner dem rätt väl.Men hade de haft handikapp skulle jag förmodligenha tvingats att sätta mig in i deras handikapp på ettbetydligt djupare sätt, vilket de allra flesta föräldrargör. Men här skall man stifta lagar som utgår frånatt föräldrarna inte är ''i det skicket'' -- där citerarjag -- att de kan fatta beslut omsina barns skolgång.I andra fall är vi, som sagt, överens om attföräldrarna har stor betydelse -- den allra störstabetydelsen -- när det gäller ansvaret för sina barnoch rätten att välja skola. Majoriteten i den härkammaren tror också på föräldrarnas förmåga attavgöra om barnet skall börja skolan vid 6 eller vid7 års ålder. Tydligen finns inte samma tilltro tillomdömet hos föräldrar till handikappade barn.Jag, liksom alla föräldrar som berörs, skulle varamycket intresserade av att få veta varför. Jaghoppas att det finns en djupare förklaring än densom vi här har fått höra.Beslut om placering av barn får inte fattas utansamråd konstaterar både regering ochutskottsmajoritet. Samråd kan gå till på mångaolika sätt. En del föräldrar har upplevt samråd pertelefon, efter att experterna har gjort sinbedömning. Andra är helt på det klara med att mansom förälder är helt i händerna på experter.Tilltron till ordet samråd är tydligen obegränsadhos utskottets majoritet. Tyvärr delas inte denuppfattningen av många av de föräldrar somberörs.Det finns en möjlighet att rätta till utskottetsbedömning, och det är genom att rösta förreservation 1 i betänkandet. Det kostar inget.Tvärtom ger det troligen både ekonomiska vinsteroch andra positiva effekter i det långa loppet. ''Det känns alltför ofta som om man stångar pannanblodig mot en massa bastanta experter som lärkänna ens barn efter några minuters samtal och geromdömen ena gången som inte gäller nästa gång. ''Den här meningen är ett citat ur ett brev från enförälder med ett handikappat barn, en förälder somväl och utförligt beskriver sin och familjenssituation, som har haft många och omfattandekontakter, som har läst särskolekommitténsbetänkande, vilket har kommit ,och som har många kloka synpunkter när det gällerde här frågorna. Det handlar alltså om en föräldersom möjligen inte är i det skicket att hon kanavgöra hur hennes barn skall ha det.Den föräldern har varken upplevt en långsiktigutvecklingsplan för sitt barn eller haft möjlighet attpåverka beslut som rört hennes barnsskolplacering. Just den här föräldern har upplevtryckighet i planering, beslut om ändring avplacering utan samråd och har meddelats iefterhand per telefon. Det är tyvärr inte ett enstakafall det handlar om, utan exemplen är många.Särskolekommittén har redovisat hur skiftandebedömningarna är mellan olika landsting när detgäller placering i särskola. Antalet placerade barnvarierar mellan och -- det står ibetänkandet -- av den totala elevpopulationen.Totalt undervisades , dvs. 11 000 elever isärskolan /90. Skillnaderna mellanlandstingen kan, enligt särskolekommittén, inteförklaras på objektiva grunder utan antas bero påolika uttagningsprinciper.Det behöver i och för sig inte vara något fel i detta,men som jag påpekade i min motion: närbedömningarna ändå blir olika även för barn medliknande handikapp, finns det absolut inget skäl tillatt inte föräldrarna skulle tillmätas kompetens attfatta beslut om sitt barns skolgång. Självfallet villföräldrarna höra och diskutera med experterna omderas motiv och bedöming innan placering görs.Man måste emellertid också kunna ha ett inflytandeöver det beslut som sedan fattas.Det finns ingen skillnad i föräldrars ansvar för sinabarns uppväxt och fostran. Då måste också tilltronvara stor till föräldrars kunskap om sina barn, ochderas önskemål och synpunkter måste väga myckettungt och vara vägledande för dem som inte alls långvariga kontakt och erfarenhet av barnetoch dess handikapp som förädrarna har.Beträffande fristående särskolor ser jag fram motden proposition som har aviserats. Jag har, som jagockså redovisat, stor tilltro till föräldrarskompetens att fatta beslut om sina barn ochkunskap om sina barn. Det är för mig självklart attingen inskränkning i föräldrars valfrihet skall görasnär det gäller val av skola för deras barn, oavsettom det är handikappat eller ej.Det finns alternativ pedagogik även förhandikappade barn, pedagogik som visat sigframgångsrik, framför allt när det gäller psykiskthandikappade barn. Den bör tas till vara.Dessutom bör samma ekonomiska förutsättningargälla för fristående särskolor.Den tredje fråga som jag tog upp i min motionrörde upprättande av långsiktiga utbildnings- ochutvecklingsplaner. Av utskottets betänkandeframgår att sådana skall upprättas enligt Lsä 90.Det är fortfarande, efter införandet, intesärskilt välkänt bland vare sig föräldrar elleransvariga för särskolan i landstingen. Åtminstonekan man konstatera att enskilda föräldrar ochföräldraföreningar vid särskolor har krävt att få justsådana långsiktiga utbildningsplaner i sambandmed att särskolekommitténs betänkanderemissbehandlades. Man kan ju då inte ha känt tillatt sådana krav redan finns. I stället har manbetonat ryckigheten som ett stort problem.Vilka regler gäller för de elever som är integreradei ? betonar att detär nödvändigt att precisera bl.a. begreppetindividintegrering. Det har inte berörts i vare sigproposition eller betänkande, såvitt jag har kunnatse. Här kävs ökad kunskap hos både kommunernasansvariga och föräldrar. Det är viktigt attskolverket i sin uppföljning och utvärdering avskolverksamheten särskilt uppmärksammar deelever som har integrerats och deras situation.Herr talman! Jag kommer att rösta för reservation1 i betänkandet, vilken även omfattar yrkande 1 imin motion Ub58.Anf. 140 () replik:Herr talman! Upplysningsvis kan jag tala om att jaghar fyra barn. Jag kan också vidimera att jag ärfolkpartist och att jag inte på något sätt har ändratinställning i anledning av behandlingen av det härbetänkandet. har inte heller ändratinställning. Vi har valt att låta gällande lag -- denhar gällt ett tag nu -- fortsätta att gälla. Vi har intestiftat en ny lag, som sade.Att ändra den här lagen och ge föräldrarna ett s.k.veto är svårt. Det har jag sagt många gångertidigare. Vi i utskottet har valt att låta rådandelagstiftning få gälla, även fortsättningsvis. Vi tardenna ställning med ett slags ödmjukhet. En dyliködmjukhet möter man emellertid inte hos dem somargumenterar mot vår inställning. Alla andra vet istället mycket bättre. Jag tycker det skulle vara braom jag själv hade denna säkerhet i min bedömning.Fortfarande känner jag ödmjukhet inför den härfrågan.Christina sade att jag representerarFolkpartiet. Det gör jag naturligtvis, men just i dagrepresenterar jag framför allt utskottet och talar åutskottets vägnar. Som bekant utgör ocksåChristina partikamrater en del av denmajoritet som har skrivit under utskottets förslag.Det förefaller som något misslyckat arbete påhemmaplan om man inte har kunnat övertyga sinegen partigrupp om det här ganska centralaförslaget, som vi är överens om i utskottet.Dessutom en sakupplysning. Kanskemissuppfattade jag , men jagtyckte att hon sade att Lsä 90 hade verkat i tio år.Lsä 90 infördes och verkar nu på sitt förstaår. Det är möjligt att de långsiktiga utbildnings-och utvecklingsplanerna av den anledningen ännuinte har blivit en allmänt införd företeelse.Anf. 141 ()replik:Herr talman! Det sist anförda var mitt misstag. Jagläste fel på årtalet. Jag är så van vid Lgr 80 att jagkopplade fel.Det är trevligt att ha en mängd barn. Jag är säkerpå att har haft stort inflytandeöver sina barns skolgång och har haft möjlighet attvara med och påverka olika beslut.Är det så att här representerarhela utskottet blir jag så allvarligt oroad som jagsade i början av mitt anförande. När man lyssnarpå de föräldrar som finns i föräldraföreningar vidsärskolor, på de föräldrar som har handikappadebarn och på FUB-föräldrar, finns det faktiskt starkaskäl till att göra det här ställningstagandet som jaghar valt att göra. Det är inte svårt, och man blirsäkrare ju fler föräldrar som man talar med.Föräldrar har faktiskt en oerhörd kompetens i vadgäller kunskapen om sina barn. I övriga fall finnsdet annan lagstiftning att ta till.Min besvikelse över min egen partigruppsinställning är inte mindre än min besvikelse överandra partigruppers i utskottets majoritetinställning.Anf. 142 () replik:Herr talman! Den särskolekommitté som hararbetat med de här frågorna består av en mängdexperter och representanter förföräldraorganisationer. Det har även ibland dessamänniskor funnits olika synpunkter på den härfrågan.Jag har också talat med en hel del föräldrar tillutvecklingsstörda barn. Det finns inte någon direktöverensstämmelse med centralorganisationernasåsikter om särskolans avskaffande och omföräldrainflytande, utan även här finns olikaaspekter med i bilden.Jag bevarar gärna min ödmjukhet litet till. Det ärinte så enkelt som säger, ochdet må väl ligga mig till last. Jag har faktiskt tänktganska mycket på detta, och det är inte enslentrianmässigt intagen ståndpunkt som utskottethar, utan alla har grubblat ganska mycket på det härinnan vi kom fram till beslutet.Anf. 143 ()replik:Herr talman! Det är naturligtvis riktigt attföräldrar, experter, lärare och andra assistentersom kan komma i fråga kring ett handikappat barni många fall, kanske i de flesta fall, är helt eniga omhur man skall jobba. Det är tur. Men jag serfortfarande inget skäl till att man inte kanargumentera på helt motsatt sätt mot ChristerLindblom och säga: Vi ger föräldrarna detavgörande inflytandet. I de få fall där det intefungerar får vi sätta in andra åtgärder. Vänd påsteken, så kommer det säkert att bli minst lika brasom tror att hans förslagkommer att bli.Förste vice talmannen anmälde att ChristerLindblom anhållit att till protokollet få antecknatatt han inte ägde rätt till ytterligare replik.Anf. 144 () replik:Herr talman! Det är en övertygande argumentationsom framför i sitt anförandeoch i replikväxlingen med . Jagfår en känsla av att det har gått prestige i dennafråga på något sätt. Jag vill fråga ChristinaLinderholm om hon inte har använt sammaargument gentemot sina egna i utskottet. Jag villockså fråga om hon tror att hon kan vända sinriksdagsgrupp till voteringen . Om honinte tror att hon lyckas med det är jag beredd attyrka på återremiss av detta betänkande. Vi harännu tid på oss. Men det avgörs av de svar jag fårav på mina frågor.Anf. 145 ()replik:Herr talman! Det kom litet plötsligt. Naturligtvisskulle jag helst se att jag kunde vända denriksdagsgrupp jag själv tillhör. Det vore det allrabästa. När man har beslutat om ett betänkande iutskottet anser man sig ha gjort sittställningstagande och färdigbehandlat frågan. Somjag sade tidigare känner jag en viss besvikelsegentemot min egen grupp.Om det finns en möjlighet till ettåterremissyrkande, tycker jag att det skulle varalyckligt om man kunde komma fram den vägen.Men det förutsätter att man når den framgång manvill åstadkomma med ett sådant förslag.Anf. 146 () replik:Herr talman! Jag vill säga till det är här vi beslutar. Det skall vi hålla styvt på,även om vi bereder i utskotten. Vi som har suttit iutbildningsutskottet länge, bl.a. jag och RuneRydén, har varit med om att vi har gjort uppgörelserdirekt här i kammaren också. Det har faktiskt hänt.Herr talman! Jag tar svar tillintäkt för det jag nu kommer att säga. Jag yrkar pååterremiss av detta ärende till utskottet.Anf. 147 ():Herr talman! Regeringen har genom sinproposition om valfrihet och fristående skolor velatge föräldrar ökade möjligheter att välja skola försina barn. Med tanke på den ökade valfriheten förföräldrar i allmänhet rimmar det illa att föräldrartill förståndshandikappade barn inte får del avdenna valfrihet.I propositionen om ändrat huvudmannaskap försärskolan och särvux föreslår regeringen att ettbeslut om särskoleplacering fattas av styrelsen försärskolan i kommunen. Utskottet konstaterar attett sådant beslut inte kan fattas utan att samrådmed elevens föräldrar förekommit.Samtidigt är utskottet inte berett att ge föräldrarnadet avgörande inflytandet.Jag har med anledning av den här propositionen ien motion framhållit att den bästa placeringen kanman komma fram till genom en dialog mellanelever, föräldrar och skola. I den dialogen måsteföräldrarnas synpunkter tillmätas avsevärt störrebetydelse än . Det är enligt min meningföräldrarna som bäst kan bedöma barnetsförutsättningar. Ett beslut bör därför inte kunnafattas utan föräldrarnas medgivande. Det nuliggande förslaget innebär att samhället åläggs attavgöra vilken undervisning som är den bästa förbarnet. Samhället kan i sämsta fall, om samrådetinte leder till att den beslutande myndigheten ochföräldrarna kommer överens, tvingas att placeraeleven mot vårdnadshavarens vilja.I sammanhanget vill jag erinra om att andan i dethär förslaget strider mot FN:s deklaration om demänskliga rättigheterna, artikel 26:3, där det står:''Rätten att välja den undervisning, som skall ges åtbarnen, tillkommer i första rummet derasföräldrar.'' Partierna i den nuvarande regeringenhar vid många tillfällen använt denna deklarationför att plädera för föräldrars rätt att väljaundervisning för sina barn. Det har jag själv ocksågjort.Det är naturligtvis ingen illvilja från regeringenssida som gör att man väljer att inte föreslå någonändring i lagen till förmån för föräldrarnasbeslutsrätt när det gäller utvecklingsstörda barnsskolgång.Vad är det då man bygger på? Såvitt jag kan seklargör inte propositionen eller utskottetsbetänkande detta på ett övertygande sätt. Manhänvisar till att beslutet måste föregås avpedagogiska, psykologiska och medicinskautredningar, och man påpekar attsärskolekommitténs betänkande SOU 1991:30 harlegat till grund för propositionen. Kommitténföreslog att prövningen av den s.k.personkretstillhörigheten skulle bibehållas.Inte heller särskolekommittén talar klarspråk påden här punkten. Det anser jag att man måste göra.Annars har de människor som berörs av lagen ocheventuellt har invändningar mot den ingamöjligheter att komma med adekvatainvändningar.Naturligtvis är det den enskilde elevens bästa somalla vill sätta i första rummet. I den lagstiftning somföreslås måste det ligga en misstanke om att barnetsföräldrar inte alltid kan avgöra vad som är barnetsbästa. Då menar man att skolstyrelsen måste fåsista ordet för att skydda barnet. Mot vem, måsteman fråga sig. Jag tycker att det är närmast genantatt besvara den frågan.När det gäller de barn som är gränsfall, kommer detalltid att vara ett problem att avgöra vilkenskolform som passar dem bäst. Det faktum att detofta är en ganska stor omplacering avutvecklingsstörda barn i vissa klasser tyder pådetta. Det gör också det faktum som vi harhört beröras, att det är olika i olika landsting, medolika skolformer. Jag fick ett exempel på dethäromdagen, i en klass på tio--tolv barn. Efternågra år fanns det bara två barn kvar av denursprungliga gruppen. De andra hade flyttat elleromplacerats. Vem det än är som har sista ordet vidvalet av undervisningsform, kommer vi aldrig attkunna garantera att det är det absolut lyckligastevalet man gör. Vi kan alltså aldrig helt undvikafelbeslut, vem som än beslutar. Men det går att fattanya beslut, om det behövs.Jag instämmer helt i att all expertis skall ställas tillföräldrarnas förfogande, när de i samförstånd medskolan skall fatta sitt beslut. En djupgående dialogom vad som kan vara det bästa alternativet ärnödvändig. De flesta föräldrar medutvecklingsstörda barn har redan tidigare, ofta vidmånga tillfällen, haft anledning att ta del av läkares,psykologers och pedagogers utredningar om sittbarn. Dessa utredningar har de självfallet ocksåsom underlag vid den bedömning de nu skall göra.De har ofta kontinuerlig kontakt med en läkare,som de vänder sig till för att få råd.I många fall har de också ägnat sig betydligt mer åtsitt barn än vad vi föräldrar i allmänhet gör, därföratt deras barn behövt dem på ett särskilt sätt. Dehar alltså fått en icke föraktligkompetens. De har en lång erfarenhet när det gällersitt barns förutsättningar men också begränsningar.Vid samtal med en professor som arbetat i 20 årmed utvecklingsstörda barn framkom att han barakunde påminna sig två fall, , därföräldrar och experter inte kommit fram tillsamförstånd om barnens skolgång. Han hade enmycket hög uppfattning om föräldrarnaskompetens och omdöme. Han ansåg det heltorimligt att det inte var föräldrarna som skulle hadet slutgiltiga avgörandet.Varför är det då så viktigt, när det gäller så få fall,att föräldrarna är de som enligt min mening skall haavgörandet när det gäller sitt barns skolgång? Detär helt enkelt därför att de själva vill ha dettainflytande, därför att vi inte skall sätta oss tillförmyndare över dem. Låt oss för ett ögonblicktänka efter. Vem av oss skulle vilja vara beroende,ja t.o.m. känna vanmakt, som en del föräldrar haruttryckt, inför ett sådant beslut, om vi upplevde attdet blev fel?Det är en mycket dålig utgångspunkt för ett barnsskolgång att föräldrar och skola inte är överens. Ettförtroendefullt samarbete är alltid betydelsefullt,och inte minst när det gäller dessa mer utsatta barn.Det räcker inte med samråd. Målet måste varasamförstånd. Detta kräver mycket mer förståelse,ja rent av inlevelse från myndighetensrepresentanter, för alla de skäl föräldrar kan ha försitt val av skolform.Jag har den övertygelsen att föräldrar tillutvecklingsstörda barn har både den kompetens,det omdöme och den mognad som krävs för attbesluta om sitt barns placering. Frågan är omriksdagen är mogen att fatta beslut om ökadvalfrihet för en grupp föräldrar som alltför längeförvägrats det reella inflytandet över sina barnsskolgång.Jag ber att få yrka bifall till min motion.Anf. 148 () replik:Herr talman! Jag vill inte ge mig in i någon förnyadoch fördjupad diskussion med av det hon sade har redan sagts. Jag villbara än en gång påpeka att det inte är fråga om enny lagstiftning. Det är fråga om att konvertera denlagstiftning som gäller för landstingetssärskola till den nya kommunaliserade särskolan.Jag skulle dessutom vilja passa på att göra ettförtydligande. Jag sökte förut efter ord när jagskulle tala om de olyckliga föräldrar som harproblem av olika slag och använde då uttrycket''föräldrar i det skicket''. Jag ber kammaren omursäkt för att jag använde det uttrycket. Det berorhelt på att jag inte kunde finna några andra ord.Det var absolut ingen mening i detta.Anf. 149 () replik:Herr talman! Jag är helt på det klara med att det ärfråga om att behålla samma lagstiftning i sak. Detär inte det jag har talat om. Jag hade hoppats att viskulle vara mogna att ändra på den lagen nu.Anf. 150 () replik:Herr talman! Det var ett mycket bra anförande somIngrid höll. Jag kan ställa upp på varendabokstav. Men min fråga är följande. Om mittåterförvisningsyrkande vinner kammarens gehör,är då beredd att i utskottet, där hontill skillnad från mig sitter vid bordet, se till att vi imajoritetstexten får en skrivning som går i linjemed bifall till de motioner som vi och andra harväckt om att förstärka föräldrainflytandet?Skillnaden mellan majoritetstexten ochreservationen är att det i reservationen begärs attregeringen skall återkomma med förslag som går isamma riktning som de motioner jag har väckt. Det är vad jag skulle vilja att vikom fram till i utskottet, omåterförvisningsyrkandet vinner gehör.Är beredd att arbeta för en sådanskrivning i utskottet, när vi får tillbakabetänkandet?Anf. 151 () replik:Herr talman! Först och främst tycker jag att det ärviktigt att vi tror oss veta att vi har underlag fördetta i kammaren, om det skall vara någon meningmed det. Jag har verkligen försökt så gott jag harkunnat att arbeta för min övertygelse hitintills.Anledningen till att jag inte har reserverat mig äratt jag bedömde att det inte nu fanns underlag fördet i kammaren. Jag skulle gärna se att dettaåterförvisades till regeringen och att man gjorde enny övervägning. Men det kanske också behövs litettid där för att överväga.Jag skall tala klarspråk. Jag upplevde stämningen iutskottet som att man var tveksam till hur manskulle behandla frågan från den andra sidan. Det ärviktigt att det framkommer.