prot · GG0926 · 1992-11-18 00:00:00 — Det är alltid olämpligt att fördjupa sigi siffror i denna talarstol. Jag skall ändock göra det,eftersom jag skall dra en slutsats som jag hoppas ärså befängd att ledamöterna lägger märke till den.EFTA-nationerna är mycket stora handelsnationer.Ca 35 % av EFTA-nationernas samladebruttonationalprodukt går till internationellhandel. Vi är alltså mycket handelsberoendenationer. av vår handel går tillEES-länderna. Vi är således handelsmässigtoerhört djupt anknutna till EES-området. Ca 60 %av vår utrikeshandel går till EG. På samma sätt ärEFTA-länderna oerhört viktiga partners till EGoch tar av EG:s utrikeshandel. År1991 gick av EFTA-ländernasutlandsinvesteringar till EG-området, medan EGtraditionellt svarar för ungefär hälften av deutländska investeringarna i EFTA-området.Kan man egentligen dra någon annan slutsats avdetta än att EFTA-länderna är mer integrerademed EG än själva? Vi är alltsådjupare anknutna till EG:s ekonomi ochhandelsmönster än själva. Det är välnärmast en självklarhet att denna djupa gemenskapäven skall komma till uttryck i politiska handlingaroch dokument.Denna självklarhet framstod såsom uppenbar ochpåkallande nödvändig för när handen i presenteradevisionen om en annan process änLuxemburgprocessen, som var en process somsysslade med områden av gemensamt intresse. Hanutvecklade nu visionen om ett allomfattande avtalsom skulle öppna hela marknadsområdet för dessaEFTA-länder, som egentligen var mer integrerade idet marknadsområdet än själva.Jag vill gärna notera att talföranledde EFTA:s statsministrar att samlas i Osloden 14 och , alltså ungefär två månaderefter Delors tal -- en oerhört hög beredskap, skulleman vilja säga.Nu vill jag läsa upp några meningar i dendeklaration som avgavs där, för den deklarationenär ju startpunkten till att denna riksdag blevinblandad i den nya visionens fullföljande.Statsministrarna uttalade i : ''Vi stårtillsammans med EG inför en gemensam utmaningi form av byggandet av det europeiska ekonomiskasamarbetsområdet. Den väg som vi slagit in påunder Luxemburgdeklarationen går i rätt riktning.Vår målsättning är emellertid att ytterligareförstärka vårt speciella förhållande till EG pågrundval av en balans mellan rättigheter ochförpliktelser.Denna grunddeklaration fick i uppdragatt förvalta. Såsom kolleger förut har redovisat,föranledde det riksdagsbehandling . Jaghittade tyvärr bara två av de tre betänkandena. Deheter ''och den västeuropeiskaintegrationen'' och behandlades vid 1989/och 1990/riksdag, och de omfattadeungefär 200 sidor. harriksdagsmän satt sig in i, debatterat och behandlatbetänkanden på ungefär 200 sidor om det som vi avslutar.En av de första åtgärderna i samband med dessariksdagsbehandlingar blev ju att den då sittanderegeringen fick fullmakt att inleda och genomföraförhandlingar. Under det arbete som följde underde tre åren förekom en mängd samrådsprocedurer.Det var en på regeringsnivå, en här i ochen utgående från regeringen, riktat motallmänheten och samhället. Jag vill beskriva allatre.Den procedur som gällde här i omfattadedebatter, frågestunder och interpellationer, därdessa frågor behandlades år -- en, två ellertre gånger -- öppet, djuplodande, på gängsesätt.I EFTA-delegationen, som jag hade den storalyckan delta i, fick vi informationer fortlöpande avstatsrådet, och gav som svar till henne vårasynpunkter på hur förhandlingsarbetet skullebedrivas. Jag har själv vid många tillfällen i minriksdagsgrupp informerat om vad jag lärde mig iEFTA-delegationen, och jag förutsätter att sådanainformationer också har givits i andrariksdagsgrupper.I tillägg till denna information -- och detta ärförklaringen till den påse som jag här har medmig -- lämnades det ut grönböcker till allmänhetenoch till , omkring 500 sidor, medinformation och med telefonnummer till dem somhandlade ärendena. Det var i stort sett all denupplysning någon människa kunde behöva i Sverigeför att informera sig på djupet om vad det härgällde. Även har fått de härgrönböckerna. Om hon har läst dem förefallerdäremot vara mera tveksamt.Förutom dessa två procedurer,riksdagsinformationen och grönböckerna, förekomdet alltså ett samråd med samhällets organ --fackföreningar, näringslivsorgan, olikadelegationer -- där man fortlöpandesammanträffade med förhandlare och gav råd,synpunkter och uttryck för motstånd eller idéer.Samhället försågs med en djuplodande och rejälinformation.Precis som sade måste man ställasig frågan varför nu vissa nejsägare påstår att deinte är informerade. Jag tycker att detta rimligenbör föranleda att de politiker som gör detpåståendet utsätts för en rejäl utfrågning av sinaväljare om vad de har gjort i . Hur kanman ha förtroende för politiker som efter enprocess som pågått i minst åtta , och som harföranlett all denna information, säger att ''jag vetinte vad detta handlar om, jag har inte hafttillräcklig tid på mig''?Nu skall vi notera att förhandlingsarbetet i sakavslutades . Den som då varintresserad och förstod att det här skulle kunna blinågonting för vårt land, kunde ju då ha läst iavtalet. Då, , fanns avtalet i sinhelhet tillgängligt och kunde läsas in. Det blevförsenat några månader beroende på att detuppkom en strid i om deinstitutionella lösningarna. Den striden föranleddeEuropadomstolen att avge två utlåtanden. I bäggedessa utlåtanden fördes en intressant ochdjuplodandet debatt om de institutionellalösningarna. De som var intresserade av vad dennadebatt gällde, om det nu fanns några -- och detfanns det; jag är en av dem -- läste in det här och varalltså utomordentligt väl förberedda på det förslagsom blev den slutliga lösningen i mars 1991.Påståenden om att detta kommer överraskande --det vill jag säga en än gång -- är ogrundade.Sedan blev det så, att regeringen beslutade attföreskriva en kort remisstid. Jag berriksdagskollegerna att tänka efter beträffandegrunden till att så skedde. Grunden var nämligenalldeles klart -- och det uttalades här i kammaren --att skulle få sommaren på sig att läsa indetta stora ärende.Nu måste jag fråga dem som här ställer sig upp ochklagar över att remisstiden blev för kort: ''Tycker niatt remissförfarandet är viktigare änriksdagsarbetet? Är det inte vi riksdagsmän somskall ta ställning -- och inte remissorganen? Nutilläts vi en hel sommar med utskottsarbete, medhängmatteläsning, med tillfällen till debatter ochfrågor till dem som kunde bättre -- och detförefaller som om somliga behövde det -- tack vareden korta remisstiden. Dessutom skall vi läggamärke till att den korta remisstiden trots allt leddetill ett kompakt stöd för avtalet.Jag vill nu gå tillbaka till frågan hur det kan kommasig att man nu med sådan kraft framför dessapåståenden om bristande beredning, omöverraskningsmoment osv. Jag tror att MatsHellström är lösningen på spåren. Det finns alltsåmänniskor som har tagit ställning mot detta avtal.Det har de all rätt att göra, och de är värda allrespekt när de gör en sådan avvägning. Men de ärinte värda annat än förakt för att de döljer sin ärligamening bakom kaskader av falska påståenden. Jagtycker att det är ett väsentligt och allvarligt inslag iden utveckling som leder till politikerförakt -- attinte våga stå för sin åsikt utan dra in andra i ettpåstående om skuld i sin egen olycka. Det kan jaginte acceptera.Det är mycket beklagligt att media i hargjort sig till villiga redskap i den här kampen. Jagvill gärna i slutet av mitt anförande använda någraminuter till att göra ett alldeles distinkt påpekandeom en alldeles distinkt mediainformation. Det görjag därför att en av riksdagskollegerna har använtdenna mediainformation såsom ett litet brev till ossövriga riksdagsledamöter, och därvid sagt att ''dethär är ju förskräckligt, vi kan inte acceptera att pådet här sättet gå vidare''.Artikeln står i och har rubriken ''Inremarknaden underkänd''. Den påstås skildra -- ja,den skildrar faktiskt, men jag säger påstås därför attskildringen är totalt oriktig -- innehållet i den s.k.Sutherlandrapporten, en rapport som utarbetadespå kommissionens uppdrag för att analysera hurman nu skulle genomföra den inre marknaden. Härsägs det alltså: ''Inre marknaden underkänd. 38punkter måste åtgärdas enligt EG:s egen rapport. ''En av våra kolleger anser att detta papper är etttillräckligt gott argument för hennes ståndpunkt.Jag har Sutherlandrapporten. Jag vet inte om det ärmånga som har den, och är det någon som vill lånaden av mig, så går det alldeles utmärkt; jag skall haden tillgänglig i kammaren . vill jagbara läsa -- och då blir det tyvärr min svenskaöversättning -- de första avsnitten ur den härrapporten, så att ni skall förstå vidden av denoerhörda bluff som tillhandahåller.Det står så här i inledningen tillSutherlandrapporten:EG:s inre marknad kommer att gynnakonsumenter genom att ge dem ett vidare utbud avtjänster och varor. Det kommer också att gynnaaffärsverksamhet, såväl stor som liten, genom atttillhandahålla stora marknadsmöjligheter. Dennuvarande konstruktionen är den, att EG redan harfattat nästan alla de beslut som krävs årswhite paper -- alltså vitbok. Dessa träder nu stegvisi kraft. Denna framgång är en anmärkningsvärdprestation. Vår rapport handlar om hur man skallfå den inre marknaden att fungera effektivt nu närgrundstenarna har lagts för att möta konsumentersoch företags önskningar.Den rapport i vilken detta står skrivet skildras somatt den underkänner den inre marknaden. Det ärgraden av sanningshalt i den mediadebatt somförekommer, och det är nivån på denargumentation som förs av vissa ledamöter i dennakammare. Jag beklagar att vi har hamnat på dennivån i denna viktiga fråga.Låt mig med bara några ord påpeka vad enjurist är. Det förefaller som att jurister omges mednågot slags fasans -- inte minst AnitaGradin tillhör ju juristernas främsta fiender.En jurist är en person som i sitt yrke följer en lag.En jurist skall alltså läsa vad politikerna harbestämt, försöka sätta sig in i vad lagens innehåll äroch sedan fatta sitt beslut utifrån vad lageninnehåller. Märkvärdigare än så är det inte. Juristersitter inte och skapar lagar.Om det är så att politiker och lagstiftare ärofullständiga, inte tänker sin tanke till slut,avsiktligt eller oavsiktligt -- bägge fallenförekommer --, då har juristen rätt att fylla ut dettomrum som uppkommer. Den principen har vitillämpat i mycket länge --utfyllnadsprincipen.Om det är så att det verkliga innehållet i enhandling döljs på grund av det formella innehållet,då har juristen rätt att se till det verkligainnehållet -- genomlysningsprincipen. Den haralltid gällt i svensk rättstillämpning.Den rättstillvaro som väntar oss i är inteannorlunda än den vi är vana vid. Jurister ärhederligt folk, och de försöker sköta sitt yrke pårätt sätt. Det är möjligen det som är skillnadenmellan jurister och politiker.(Applåder)Anf. 12 () replik:Herr talman! Det var ett väldigt försvarstal förjuristerna! Min uppfattning är inte att jurister är avnågot särskilt skrå eller att de är särskilt opålitliga.Jurister kan ju vara politiker, precis som NicGrönvall, och det är möjligt att de då byter skepnadvad gäller pålitlighet -- det vet inte jag.Att tala om att det förekommer oförskämdheter idebatten och att den som uttalar vissa saker därmedavslöjar var kunskapsnivån ligger, det tycker jag äratt ta till i överkant. När jag säger att utskotten, defackutskott som har yttrat sig till ,har gjort en summarisk behandling av de härfrågorna, så gör jag det utifrån det faktum att deinte har svarat på de frågor som vi har ställt.Arbetsmarknadsutskottet har inte gjort enkonsekvensanalys av inverkan på vårarbetsmarknadspolitik, arbetsrättsfrågor, osv. Vihar ställt frågor, och utskotten har inte besvaratdem. Hade man gjort ordentliga analyser av hurdetta avtal kommer att inverka på den ordning vihar , hade det varit väldigt tillfredsställande.Jag kan inte se att det är särskilt oförskämt attpåpeka att utskotten inte har svarat på de frågor vihar ställt.Jag har ingen anledning att betvivla denhistorieskrivning som gör, dvs. att dethar pågått ett arbete . Jag har inte varit medi politiken så länge att jag har kunnat följa medunder alla de nio åren. Det är inte det jag kritiserar.Vad jag kritiserar är resultatet. Jag kritiserar detfaktum att de här diskussionerna och resultaten intekan föras ut till en mer offentlig debatt och föras uti en demokratisk process innan vi går till beslut. Detär det jag kritiserar.Jag känner till grönböckerna, . Någonhar sagt i någon tidning att grönböckerna förallmänheten ungefär är lika användbara som entelefonkatalog om man letar efter ett faxnummer.Det här är en ogenomtränglig materia. Det är intelätt att bilda sig en uppfattning om vad det härinnebär när man läser grönböckerna och när manläser de andra publikationer som finns, som äravtalstexter med hänvisningar till andra avtal, medhänvisningar till praxis som har utverkats utifråndomstolsutlåtanden i EG-parlamentet, osv.Det är faktiskt mycket svårgenomträngligt.Människor ställer frågor om vad dettaegentligen kommer att innebära, och de vill ha svarpå sina frågor innan vi går till beslut för att de självaockså skall kunna bilda sig en uppfattning omfördelar och nackdelar och vad som väger tyngst.Detta är mycket berättigade frågor. Det är inteavslöjande att man har den uppfattningen att ocksåen bredare allmänhet än ett fåtal utvaldaparlamentariker skall veta vad som händer. Jagtycker att det är att ha respekt för demokratin, ochjag tycker att vi skall värna om den och vårda ossom att ha det.Anf. 13 () replik:Herr talman! inlägg behöveregentligen inte föranleda någon replik förutom i ettavseende. Hon säger att dessa grönböcker är såsvårförståeliga och att de inte är tillgängliga för enbredare allmänhet.Det är ju så, , att vi i haren representativ demokrati. Den har vi därför attpolitiker skall ta på sig ansvaret för att sätta sig in isvåra och komplicerade frågor. Det åvilar sedanvarje politiker att i sitt parti, i offentliga debatter, ianföranden och i tidningsartiklar redovisa denståndpunkt han har intagit och derekommendationer han kommer att ge sitt partiinför valet av ståndpunkt i frågan.Om nu bedömer den svenskaallmänheten som oförmögen att ta del avgrönböckerna, ökar det egentligen bara ansvaret påGudrun att sätta sig in i all deninformation som har varit tillgänglig. Det tycks honinte ha gjort, och det är hemskt beklagligt för demsom stödjer henne -- inte för någon annan!Anf. 14 () replik:Herr talman! Jag värnar om och tycker att vi skallha respekt för den representativa demokratin. Mendet bekymrar mig väldigt mycket att så få i den härkammaren är oroade över att opinionsläget i EG-frågan just nu i är sådant, att dennakammare minst av allt är representativ för deopinioner som finns ute i landet. Det borde varabekymmersamt för väldigt många politiker här inte kan anse sig representativ i en så stor ochavgörande fråga som denna.Jag har, , varit ute och debatterat dehär frågorna väldigt mycket. Men ärett litet parti. ''Nej till EG'', som är en organisationsom också driver opinion i de här frågorna, är ocksålitet. Vi har inte alla de resurser som de storapartierna och framför allt har, föratt på ett begripligt sätt föra ut de här frågorna tilloffentlig debatt och demokratisk genomlysning.Det måste väl ändå ligga ett ansvar också påregeringen och på partier som säger ja till EG att setill att en allsidig information om de här frågornaförs ut. Det ansvaret har jag efterlyst mångagånger, framför allt det ansvar som ligger påregeringen, både den förutvarande och dennuvarande. Jag har varnat för ett demokratisktbakslag i den här frågan. Men jag anser att man hartagit oerhört lätt på det här, och man gör detfortfarande, i och med det sätt man har att ställapengar till förfogande för informationsåtgärder.Det är ett mycket ojämlikt läge, , ochdet befrämjar inte den demokratiska processen.Anf. 15 () replik:Herr talman! Moderata samlingspartiet kan välmed fog kalla sig det riktiga Europapartiet. I vårtarbete har vi under de senastedecennierna arbetat engagerat för ett i Västeuropaintegrerat Sverige.Det är lätt för mig att tala om för jag har det mycket bättre än representerar ett stort parti -- och det blir säkertstörre. Jag representerar ett parti som står enigt iden här frågan. Jag möter aldrig någon som bannarmig för att jag tar en viss ståndpunkt i denna fråga.Jag har emellertid mött GudrunSchyman i offentliga debatter -- en gång på torget iKarlskrona där hon var livligt påhejad av de sinaoch jag satt ensam. Men vi hade ganska trevligt,och jag tror att den allmänhet som samlades där tillslut började förstå att även ja-sidan hadeutomordentligt tunga argument.Så, , vi har alla deltagit efterförmåga i arbetet med att föra ut den härkunskapen och debatten i samhället. Om nuGudrun har misslyckats, så gör det migingenting.Förste vice talmannen anmälde att GudrunSchyman anhållit att till protokollet få antecknat atthon inte ägde rätt till ytterligare replik.Anf. 16 ():Herr talman! Etablerandet av den inre marknadeni innebär ett stort steg när det gäller attliberalisera handeln i denna del av världen. Från attha skapat en frihandel, framför allt genom attundanröja tullar och kvantitativa handelshinder,går man nu vidare och tar bort olika typer avadministrativa och byråkratiska hinder för det friaflödet av människor, kapital, varor och tjänsteröver gränserna. Det är ett stort och viktigt steg. Detär en viktig avbyråkratisering i stor skala somgenomförs i Europa.Det är naturligt att , som i så hög grad är endel av det europeiska samarbetet på detekonomiska och andra områden, redan nu harintresse av att vara med i samarbetet och öppnandetav handeln i vår del av världen.Det har illustrerats tidigare i debatten hur oerhörtberoende vi är av den europeiska marknaden -- trefjärdedelar av vår utrikeshandel gäller denmarknaden. är extremt beroende avutrikeshandeln för hela den ekonomiskautvecklingen.Detta har medfört att vi, redan när den europeiskaintegrationsprocessen startade, var intresserade avatt vara med så mycket som det var politisktmöjligt. Framför allt har vi haft ettcentralt intresse av att företag i skall kunnahandla på den europeiska marknaden, så långtmöjligt på samma villkor som företag i andraländer -- företag i exempelvis EG-länderna.Så länge det som EG åstadkom när det gällde attliberalisera handeln var just att avveckla tullar ochta bort kvantitativa handelshinder uppnådde vi istort sett konkurrens på lika villkor genom detfrihandelsavtal som vi träffade med EG och genomden frihandel som vi har inom EFTA. EFTA ochEG har alltså fungerat som ett västeuropeisktfrihandelsområde. Det har gett oss en handel pålika villkor. Men i och med att EG går vidare frånundanröjandet av tullar och kvantitativahandelshinder till att också ta bort de s.k. tekniskahandelshindren -- de regelsystem som krånglar tilloch försvårar handeln -- räcker inte längrefrihandelsavtalet för att ge oss lika villkor.Vi vill också fortsättningsvis kunna handla på deneuropeiska marknaden på samma premisser. Vill viatt det skall vara lika lätt för ett företag i attsälja varor till som för ett företag i ettEG-land räcker inte längre frihandelsavtalet, utanvi måste se till att vi också blir en del av den inremarknaden. Det är ett av huvudmotiven för att vinu vill träffa detta EES-avtal.Dessutom har vi naturligtvis intresse av att svenskamedborgare skall ha samma rättigheter om man villvara verksam i som andravästeuropeiska medborgare. Vi har intresse av attvara med i det omfattande samarbete, när det gällert.ex. forskning, utbildning och miljöfrågor, somutvecklats inom EG. Vi får visserligen vara med del, men vi vill gärna kunna delta på sammavillkor som andra europeiska länder.Det har ibland sagts att och EG:sregelsystem är krångligt och besvärligt på mångasätt. Alla regelsystem innebär ju krångel ochbesvär. Men jag tycker att det är viktigt att kommaihåg att den stora effekten av inrättandet av deninre marknaden är en avbyråkratisering. Detinnebär att på ett antal centrala områden 18 skildaregelsystem ersätts med ett gemensamtregelsystem. Det gör naturligtvis tillvaron mycketenklare åtminstone för alla dem som har enverksamhet som sträcker sig över nationensgränser. Vi har anledning att välkomna denavbyråkratiseringsprocessen.Detta innebär naturligtvis också avigsidor. Enuppenbar effekt -- en grundbult -- i samarbetet påden inre marknaden är just att man avstår från attha nationella regler på de områden som berörs avde fyra friheterna och i stället går in i gemensammaregelsystem. Det ligger i sakens natur att regler ochbestämmelser som är utformade för att kunnaomfatta hela inte blir lika väl anpassadetill ett enskilt lands önskemål och behov som reglersom man utformar själv. Det är oundvikligt. Detdrabbar och alla andra länder som ingår iden inre marknaden; där gäller samma premisser.För att få det gemensamma regelsystemet och föratt slippa allt krångel som skilda regler påmarknaden leder till måste vi acceptera att reglernainte är lika välanpassade som om vi gick vår egenväg. Det finns dock undantagsprinciper som gör attvi i vissa fall kan välja att gå vår egen väg. Men omvi vill att den inre marknaden skall fungera måste viså långt som möjligt acceptera att vi hargemensamma regelsystem.En annan effekt är att även om den inre marknadeni huvudsak leder till ekonomiska fördelar och nyautvecklingsmöjligheter för företag kommer det attleda till strukturförändringar. blir starkare medansvaga och icke konkurrenskraftiga företag kommeratt få problem i den ökande konkurrensen.Detta kan skapa strukturproblem som vi måstekunna hantera. tror jag att vi nog är pådet klara med att det i ett långt perspektiv är viktigtför oss att utveckla våra konkurrenskraftiga företagoch att företag som inte är konkurrenskraftiga inteheller gynnar den svenska ekonomiskautvecklingen.Som jag ser det är det ganska uppenbart attfördelarna med övervägernackdelarna.Den stora frågan, herr talman, som tycks domineradebatten just nu är: Har detta gått för fort? Sker detöver huvudena på de svenska medborgarna? Ärdetta en statskupp -- som några lär ha sagt -- som vinu står i begrepp att genomföra?Det har framkommit ganska tydligt i debatten attEES-avtalet inte är något hastigt påkommet. Fåfrågor i den politiska processen har behandlats sågrundligt som denna. I få sammanhang har manhaft ett så omfattande samrådsförfarande som justnär det gäller utvecklingen av . Ävenom avtalet i sin slutgiltiga form inte förelåg förrän ibörjan av detta år, har det materiella innehållet, dvsden lagstiftningsmassa som vi nu inför i svensk lag,varit känd . Det har alltså funnits godamöjligheter, som flera har påpekat, att sätta sig in idetta.Det är inte bara de officiella publikationerna somhar funnits. Det har funnits en uppsjö av olikaböcker och skrifter på marknaden, vilka i en merpopulär form har beskrivit den inre marknadenssätt att fungera. Det har funnits möjigheter till attdelta i studiecirklar om den inre marknaden, för varoch en som så önskat -- många har också gjort det.Även för dem som inte tycker om att läsa officiellprosa har det alltså funnits rikliga möjligheter tillatt sätta sig in i avtalet. Det är naturligtvis heltorimligt att hävda att ledamöter inte ärförberedda för att fatta detta beslut. Här iriksdagen har avtalet verkligen hanterats grundigt.Trots detta är det naturligtvis ett problem att denoffentliga debatten har vaknat så sent. Det härförhållandet är ett generellt problem i vårdemokrati. Väldigt ofta vaknar den offentligadebatten när en beslutsprocess gått väldigt långt.Det gäller exempelvis även många enskildabyggärenden i våra kommuner, där debatten intebörjar när stadsplanen visas, utan först närgrävskoporna rullar in i exploateringsområdet. Vistår nu inför samma problem, fast i mycket störreskala. Hur vi skall bli bättre på att på ett populärtsätt föra ut viktiga politiska frågor är något vi börfundera mycket över.Jag tycker kanske också att ett betydande ansvarligger på massmedia, som besitter möjligheterna attnå ut till stora grupper av människor.