prot · GG0938 · 1992-12-04 00:00:00 — Där finns nämligen välinarbetade övningsområden och ett bra kontaktnätmed näringens företrädare. har även ettbra kommunikationsläge. Det finns en godsamordning med gymnasieskola inommaskin- , fort- och vidareutbildningen, och detfinns tillgång till externa lärare. Driftskostnadernaär låga, och framtida lokalbehov är vältillgodosedda.Enligt min och många andras uppfattning måsteförutsättningar för en framtida verksamhet ochutbildning vid SSI i mot den bakgrundsom jag här har beskrivit vara mycket gynnsamma.Slutsatsen av mitt resonemang är: regeringen ochLantbruksuniversitetet måste känna ansvaret attden skogliga utbildningen är en angelägenhet förhela . Jag skulle vilja frågajordbruksministern: en flyttning avverksamheten vid i Värnamoi överensstämmelse med ett sådantansvarstagande? Jag skall förtydliga min tredjefråga i interpellationen. Kommerjordbruksministern...Anf. 56 TALMANNEN:Den medgivna debattiden har tyvärr sedan längerunnit ut.Anf. 57 ():Fru talman! Herr statsråd och herr interpellant!Det är bra att väcker den här frågan. Jaghade förmånen att debattera frågan medjordbruksministern. Med anledning av det svar somNils har fått på sin interpellation konstaterarjag att svaret är i likhet med det svar som jag fickav jordbruksministern. Jag kan förstå att man somminister måste ligga litet lågt somutredning om -- som i det här fallet -- de skogligautbildningarna och om hur forskningen bör se ut iSverige pågår.När jordbruksministern lade fram sinbudgetproposition med besparingar avseendeSveriges -- vilket var riktigt idet statsfinansiella läge som råder här i landet --gjorde SLU det väldigt lätt för sig. Man lade nedskogsteknikerutbildningen i , men behöllutbildningen i och i Skinnskatteberg.Skälet var förmodligen att driverlokalen i , medan staten driver lokalernabåde i och i . Framförallt har det även gjorts stora investeringar där.Bekymret är dock, precis som säger, attvi då får en axel runt , ,, osv. med all högre skoglig utbildning.Då finns det alltså ingen sådan utbildning alls isödra . vet vi ju att avskogen och av tillväxten finns Götaland.Värdet är , men också arbetskraften uppgårtill när det gäller rent övergripande arbeteninom skogen.Vi vet också att av satsad forskninggår till denna del av landet och att all annanforskning går till de norra delarna av landet. Dettagår ju fullständigt stick i stäv med utvecklingen.Man borde göra tvärtom: förskjuta forskningen ochutbildningen till södra är däremot helt överens medjordbruksministern om att antaletutbildningsplatser måste minskas. Utan tvivel ärdet så att vi utbildar för många skogstekniker iSverige. Felet, som jag menar, ligger emellertid i låser fast sig till två orter.Om man studerar den utredning som denskogsvetenskapliga fakulteten har gjort på uppdragav SLU kan man konstatera att en treårigskogsteknikerutbildning föreslås -- ärutbildningen tvåårig. Man föreslår också ändringari en del av utbildningens innehåll, och det är bra.Jag tycker dock att majoriteten i utredningen ärlitet feg när man säger att utbildningen i Bispgårdenoch bör behållas, somman konstaterar att utbildningen egentligen bordeförläggas till universitetsorter, förslagsvis en i norraoch en i södra det att få en kommentar frånjordbruksministern om hur han ser på dessa frågor?Jag har kunnat ta del av både uttalanden ochdebattartiklar, i vilka jordbruksministern tagit uppjust bristen på platser för högre utbildning ochforskning i . Innerst inne tror jag attjordbruksministern inte mår så alldeles förträffligtbra när det gäller den här frågan, och jag tror atthan är litet gramse på SLU.Jag hoppas att jordbruksministern -- trots att haninte kan säga det här i kammaren -- jobbar intensivtför att de beslut som SLU har fattat skall ändras.Som nämnde, har utbildningsutskottetganska tydligt markerat hur man ser på frågan ochsagt att det skall finnas utbildning och forskning påden här nivån i både norra och södra svaret på interpellationen sägerjordbruksministern att det ankommer på SLU attfatta beslut om forskning och utbildning osv. Deprinciperna har vi fastställt i , så det ärhelt korrekt. Men sedan kommer det en principielltmycket viktig fråga. Det är klart att vi kan lägga utbeslutanderätten på universitet och högskolor, meneftersom SLU har det övergripande ansvaret -- detär ett speciellt universitet -- över utbildningen i helaSverige måste vi tala om just vikten av att det finnshögre skoglig utbildning också i södra nu framhärdar i att utbildningen skallligga i och norra , är det ändåministern som har det övergripande ansvaret. Minfråga är då vilka åtgärder ministern tänker vidta föratt just tillgodose det nödvändiga behovet avskoglig utbildning i , precis som hanmycket riktigt påpekar i slutet av sitt svar.Anf. 58 Jordbruksminister ():Fru talman! Jag tror att och jag, ochäven , har samma uppfattning när detgäller skogens värde i . Det hardessutom skett en förskjutning mot södra den värdemässiga produktionen, vilket är ganskaintressant. Från min utgångspunkt kan jagkonstatera -- i den mån jag är hemma --att det som , , bedömdessom skräpskog i ger de bästaintäkterna i skogsbruket. Det var kanske bra att endel av den skräpskogen blev kvar. Vi kan kommatillbaka till den debatten t.ex. när vi skall behandlaen ny skogsvårdslag.Som har sagts av både interpellanten och ,är det så att den grupp inom SLU som har arbetatmed detta har lagt fram sitt förslag. Jag vill gärnaunderstryka att det är en ganska omfattandeförändring av utbildningens organisation som görs,dvs. att man går över till en enhetlig utbildning somär treårig men med bara 90 platser. Vi har varit medvetna om att det inte finns såstort behov som tidigare av skoglig utbildning påden här nivån.Samtidigt finns det en annan aspekt, som interiktigt är med i sammanhanget, och det är att detfinns ett ökat behov av gymnasial utbildning inomskogsbruket. Det har framförts sådana synpunkterfrån näringen, också till mig. Jagkommer förhoppningsvis att tillsammans medutbildningsministern diskutera detta, eftersom dengymnasiala utbildningen ligger utanför SLU:s ochäven mitt ansvarsområde.När det gäller hur många orter det skall finnasutbildning på, vill jag inte lägga mig i den frågan idetta läge. Om behovet är så begränsat som 90platser , kan det finnas både ekonomiska,pedagogiska och praktiska skäl för att inte hautbildning på för många ställen. Om det skulle varaså kommer det att uppstå en debatt om var ennedläggning drabbar hårdast. Denregionalpolitiska debatten kommer, varhelst ennedläggning aktualiseras.Med anledning av vad sade, vill jagunderstryka att jag i slutet av svaret gör klart attmin uppfattning är att utbildningen måste varatillämplig för skogsbruket i . Det harinte heller SLU-gruppen nonchalerat, utan man harpåpekat att det är möjligt att förlägga delar avutbildningen till någon annan ort, kanske i södraSverige. Att välja orter som inte direkt ärutbildningsorter skulle också vara möjligt. Men vihar inte sett det slutgiltiga resultatet än.Vad beträffar frågan om en koppling tilluniversitetsorter, tycker jag att den är intressantoch viktig. Jag tror att det måste finnas en bas förden här typen av utbildning som är hållbar på sikt.Det finns en annan aspekt som jag också vill nämnai sammanhanget, och det är ett arbete som ärlångsiktigt men där samtal ändå har påbörjats. Jaghar bl.a. haft samtal med min danske kollega ominstitutsutbildningen, som hör tilljordbruksministerns ansvarsområde. Vi har ocksåaktualiserat frågan om att diskuterauniversitetsutbildningen vidare när det gäller jord-och skogsbruk. Jag tror för egen del att detinternationella samarbete som kommer alltnärmare gör det möjligt att öka det naturligaregionala samarbetet i delar av våra länder iNorden, och det skulle ge oss en större möjlighetatt också få till stånd en effektivskogsutbildning i vårt land, som tillgodoser de härbehoven.Med detta har jag inte tagit ställning till de särskildafrågorna. Det är viktigt att konstatera attLantbruksuniversitetet förväntas fatta ett beslutden , och jag vill inte föregripa dendebatt som kan förevara inför det beslutet.Anf. 59 ():Fru talman! Jag kan hålla med jordbruksministernom att vi i stort har samma synsätt på blandskogenoch den utbildning som är nödvändig i södraSverige. Men det hjälper föga om vi står här italarstolen och pratar och inte agerar gentemot debeslutande myndigheterna, i det här falletLantbruksuniversitetet. Jag är inte på något sätt uteefter att detaljstyra den verksamheten. Jag tycker,liksom , att det är bra att myndigheternahar ansvaret, men de måste också leva upp till det.Det ankommer i sista hand på regeringensföreträdare, i detta fall jordbruksministern, att talaom för att de har ansvaretför den skogliga utbildningen i södra delen avlandet.Jag hann inte ställa min sista fråga förut, men jagpassar på . Jag förändrar den i förhållande tillinterpellationen och frågar så här: Kommerjordbruksministern att inför SLU:sstyrelsesammanträde förorda somlokaliseringsort för en fortsatt skoglig utbildning isödra ? Jag tycker att det skulle vara positivtatt kunna komma ner till i Värnamooch tala om att vi har jordbruksministers fulla stödför uppfattningen att denna verksamhet skallbedrivas där.Anf. 60 ():Fru talman! Jag skulle bara vilja ställa ytterligarenågra frågor när det gäller svaret frånjordbruksministern. Jag upplever att det har gåttlitet prestige i SLU:s förslag om nedläggning, närman litet tjurskalligt slår fast att de härutbildningarna skall ligga i ochNorrland.I propositionen står det att SLU skall ta hänsyn tillmarknadens krav. Jag tycker inte att SLU gjordedet när man lade ner utbildningen i ochsåg till att det inte fanns någon högre skogligutbildning i . Jordbruksministernsäger i interpellationssvaret: ''Det är minuppfattning att de framtida skogsutbildningarnamåste beakta detta förhållande.'' Då är detoundvikligt att se till att SLU omprövar dettabeslut.Den andra aspekten på frågeställningen ärnaturligtvis -- vilket jag inte tycker att utredningentar hänsyn till -- en eventuell förlängning avutbildningen. Om inriktningen avskogsmästarutbildningen skall vara av merakademisk natur bör den knytas till exempelvisUmeå och , eller möjligtvis -- även omjag vill sätta ett frågetecken för Växjö.Men skall utbildningen vara av mer praktisk naturfinns det ingen anledning att flytta den frånVärnamo. Då kan man klara av den där. Man måstegöra investeringar var man än skall bedriva dennautbildning.När det gäller gymnasieutbildning tror jag attjordbruksministern har alldeles rätt; här finns detanledning att antingen se övernaturbruksprogrammet i gymnasieskolan elleröverväga om man skall ha någon annan typ avutbildning. Jag tycker att det är bra att ministernskall ta upp den här frågan medutbildningsministern.Jag tror att det är viktigt att man vid dennaöverläggning också beslutar om riksrekrytering tillden här utbildningen där den skall finnas --lämpligtvis då kanske i , eftersom man däri dag har både och ocheftersom man har lärarkapacitet, osv. Utbildningenblir enligt vad jag kan förstå ganska dyr medmaskiner och annat. Skall man klara av det måsteriksdagen också besluta om att den skall varariksrekryterande. Min fråga är: Villjordbruksministern medverka till detta?Anf. 61 Jordbruksminister ():Fru talman! Låt mig först ta upp konkreta fråga, som var ett förtydligandeav den tredje frågan i den ursprungligainterpellationen, nämligen om jag inför SLU:sstyrelsesammanträde skulle vara beredd att förordaVärnamo.Om jag hade haft kvar min gamla roll somriksdagsman och ledamot av tror jagatt jag i det här läget skulle ha haft en absolutuppfattning just , och då skulle jag också hakunnat tala om det här i kammaren. Men i den rolljag har har jag inte någon absolut uppfattning.Och även om jag hade haft det skulle jag troligeninte ha talat om det. Om jag skulle prata med någonskulle jag inte göra det via kammaren eller viamassmedia utan ta upp ett direkt resonemang ominnehållet.Frågan om är naturligtvis ganskakomplicerad. ligger i och för sig bra medhänsyn till skogstillgång, konkret kontakt mednaturen och allt detta. Det finns andra aspektersom gör att inte är riktigt bra, t.ex.kontakten med ett universitet. Hur detta skall lösashar, anser jag, SLU egentligen den bästakompetensen att reda ut.Nu säger att jag inte agerar tillräckligthårt; det måste i sista hand ankomma på regeringenatt slå fast vad som egentligen gäller. Jag ställergärna upp på det. Jag tror kanske att det behöverageras ytterligare på det här området, och jag ärinte heller främmande för att göra det. Men jag villändå här referera vad som kommer att hända omdet förslag som är framlagt skulle genomföras.Det innebär att man mycket kraftigt reducerarutbildningen på mellannivå. utbildas 135skogstekniker och 45 skogsmästare vid SLU. Det äralltså tillsammans 180 personer. Vi har ett förslagsom i princip innebär en halvering men enförlängning av studietiden. Detta är nog en riktigbedömning av behovet . kan man säga att detta kommer attinnebära ett krav på en gymnasieutbildning, ochdet kan inte tillgodoses lokalt, kanske inte ensregionalt, utan vi måste se till det totala behovet ihela landet. Jag hoppas att det skall vara möjligt attfå fram tankegångar om detta, och jag vill gärna seen koppling mellan de här olika åtgärderna.Ulf tog upp frågan om vilka universitetutbildningen skulle vara knuten till. För egen deltycker jag att det är för tidigt att gå in på det, menjag tycker att det är rimligt att SLU, medutgångspunkt i de verksamheter som finns, knytermer kontakt med de universitet som finns inärheten. Låt vara att inte precis ligger inågot tätt beskogat område, men det ligger näraLund, och där finns en grupp som sysslar medsydsvensk skogsforskning och som har kommitmycket långt; man har försöksstation i Kronobergslän. Jag ser det som möjligt att vi fortsätterdiskussionerna och kommer fram till bra förslagsom kan genomföras på det här området, gärna ikontakt med våra nordiska vänner, både i södraSverige och i norra . 62 ():Fru talman! Jag förstår jordbruksministernsdilemma, men jag kan ändå inte avhålla mig från attnågot förtydliga vad en sådan här utbildning skulleinnebära.Jag är övertygad om att SLU:s medel för forskningtill den södra delen av landet måste öka betydligt iförhållande till dagens läge. Det kräver egentligennäringen -- det är den enkla sanningen.Sedan säger jordbruksministern att intehar den kontakt med universiteten som behövs. Dåkan jag passa på att upplysa jordbruksministern omatt flyttade från tillJönköping, där det tidigare fanns trätekniskutbildning. I etableras Träcentrum. Man hardär alldeles förträffliga kontakter med universiteteti . Man knyter också kontakter medutbildningscentret i . Här finns alltså dekontakterna.Till det kan läggas att vi ändå både i ochi har högskolor som biträder meddet som är nödvändigt.Jag tycker att det är beklagligt att en så gammalverksamhet går i graven utan att vi tar hänsyn tillkonsekvenserna. Jag sade inte, herrjordbruksminister, att jordbruksministern skulle gåtill SLU och tala om vad som gäller -- jag frågadebara var och hos vem det slutliga ansvaret ligger.Talmannen anmälde att anhållit att tillprotokollet få antecknat att han inte ägde rätt tillytterligare inlägg.Anf. 63 Jordbruksminister ():Fru talman! Låt mig en gång till understryka vad jagtidigare sagt, nämligen att jag tror att vi som hardeltagit i den här debatten har en gemensamuppfattning om det nödvändiga i en sydsvenskskogsutbildning. Jag skall inte gå in i någondetaljdiskussion om vilken som är den lämpligasteorten. När jag säger att det finns brister av olikaslag är det inte bara mina egna funderingar, utandet är också det som jag har erfarit från SLU:s sidaunder behandlingen av den här frågan.Jag tror att det är riktigt, som hävdar,nämligen att och de småländska länen --såväl som -- ärutomordentligt intressanta i den diskussion som harförts om förläggning av olika utbildningsplatser ocholika forskningsobjekt på skogs- och träindustrinssida. Jag ser det också som nödvändigt att detta tasmed i den bedömning som måstegöras.Det som händer är att vi nu ändå tar enövergripande diskussion om skogsutbildningen,lika väl som vi efter den utvärdering som har gjortskommer att föra en övergripande diskussion omhela . Den utvärderingenoch den diskussionen är nödvändig och skallnaturligtvis återkomma. Sådana situationer lederalltid till vissa förändringar, till det bättreförhoppningsvis.Jag känner på mig var ansvaret ligger -- det vill jagsäga till -- även om det då och dåförsätter mig i ett litet dilemma och även om det,som sade, skulle innebära att jag intealltid mår bra. Dess bättre mår jag förhållandevisbra i alla fall. Jag hoppas att det skall bli bra ocksåför skogsutbildningen.Talmannen anmälde att anhållit att tillprotokollet få antecknat att han inte ägde rätt tillytterligare inlägg.Överläggningen var härmed avslutad.9 § Svar på interpellation 1992/93:54 ompåföljder för rattfylleriAnf. 64 Justitieminister ():Fru talman! har frågat mig omregeringen är beredd att införa stränga lagarmot rattfylleri till skydd för alla som rör sig på gatoroch torg.Att det är förkastligt att köra bil med alkohol ikroppen är en värdering som jag tror att i stort settalla i vårt land omfattar. Alltsedan vi på 1920-taletfick våra första straffregler på området harlagstiftningen intagit en allt strängare hållning tilldet mycket farliga beteende som rattfylleri utgör.Redan år 1934 infördes frihetsstraff som enregelmässig påföljd för rattfylleri. Fängelse varockså den dominerande påföljdenför det brott som vi benämner grovt rattfylleri,lite förenklat uttryckt, att köra bil eller motorcykelmed alkohol i blodet. Densignalen till samtliga har nog också varit en av deklarare som vår strafflagstiftning har sänt ut. Tyvärrskedde en förändring närpå den förra regeringens initiativ ett antal ändringarav rattfylleribestämmelserna trädde i kraft.Resultatet av de ändringarna blev att villkorlig domhar blivit en allt vanligare påföljd för grovtrattfylleri.Det var en mycket olycklig utveckling. Redan i vårförsta regeringsförklaring aviserades därförhårdare tag mot det grova rattfylleriet. Bara någramånader efter regeringsskiftet tillsattes också , som fick till uppgift att seöver reglerna för grovt rattfylleri. Eftersomregeringen ansåg frågorna brådskande fickkommittén relativt sett på sig.Kommittén kommer också att överlämna sittbetänkande ().Utan att vilja föregripa utredningens förslag vill jagerinra om att regeringen i höstensregeringsförklaring har slagit fast att ett förslag medinriktning på sänkt promillegräns för grovtrattfylleri, skärpta straff för grovt rattfylleri samtökad enhetlighet i tillämpningen kommer att läggasfram. Dessa förslag kommer att grunda sig på Väg-och sjöfyllerkommitténs förslag. Även om det ärangeläget med ändringar måste dock förslagensjälvfallet beredas på det sätt grundlagen kräver,varför inget kan ändras över . Målet är dockatt ha ett regeringsförslag klart före sommaren.Som säger är det av vikt att samhälletvisar att rattfylleri inte kan accepteras under någraförhållanden. Det viktiga är att de straffrättsligareglerna är utformade på ett sådant sätt att de aktivtmedverkar till att minska antalettrafiknykterhetsbrott.Jag menar att fängelse skall vara normalpåföljdenför grovt rattfylleri. Ett strikt upprätthållande avden principen innebär en tydlig varningssignal tilldem som, med ord, är lättsinnigaoch obetänksamma i sitt förhållningssätt tillkombinationen alkohol och trafik.Som ett resultat av nyligenavgivna förslag kan en ökad satsning påtrafikövervakningen förväntas, inkluderande enökning av antalet alkoholutandningsprov vidtrafikkontroller. Utredningens betänkande harvarit ute på remiss. Svaren håller på attsammanställas. Därefter kommer regeringen mednödvändiga förslag för att effektiviseratrafikövervakningen.Ett ensamt fängelsestraff har enligt tillgängligforskning inte så stor individualpreventiv effekt,dvs. sannolikheten för att den dömde kommer attåterfalla i rattfylleri är för hög för att situationenskall kunna anses vara acceptabel. Jag har i andrasammanhanget sagt att fängelsetiden bör användastill något vettigt. Eftersom en mycket stor andel avdem som lagförs för grovt rattfylleri haralkoholproblem vore det en fördel omfängelsetiden kunde användas för någon form avvårdinsats. Jag vet att Väg- och sjöfyllerikommitténöverväger ett förslag om särskilda fängelser förrattfyllerister där fängelsestraffet förenas medåtgärder mot alkholmissbruk. Jag avser givetvis attåterkomma till den frågan så snart kommitténsförslag har beretts.Ulla nämner även att vi bör ta efter Norgeoch införa bestämmelser om bildråp när någon iberusat tillstånd har kört ihjäl en annan. Till attbörja med skall man hålla i minnet att har ensett till promillereglerna lindrigare lagstiftning änvad vi har. Gränsen för straffbarhet går vid 0,5promille. Liksom vår brottsbalk innehåller dennorska straffeloven straffbestämmelser omvållande till annans död. Att vållandet har skett vidbilkörning är, liksom hos oss, ett exempel på närtillämpning av straffbestämmelsen kan komma ifråga. Någon särskild straffbestämmelse om bildråpfinns alltså inte. I är maximistraffet förvållande till annans död fängelse , eller vidsärskilt försvårande omständigheter . ISverige är maximistraffet fängelse och fyraår om brottet är att betrakta som grovt. Densvenska lagstiftningen skiljer sig alltså inte i någonavgörande grad från den norska.Jag vill också påpeka att det är så att densom har blivit av med körkortet på grund av grovtrattfylleri måste genomgå en särskildlämplighetsprövning och visa att han inte haralkoholproblem innan han får förnyatkörkortstillstånd. En sänkning av promillegränsenför grovt rattfylleri borde leda till att kretsen somblir föremål för den strängare prövningen vidåterfåendet av körkortet vidgas.Jag förstår att det finns en otålighet med att det kantyckas dröja länge med förslag till åtgärder motonykterheten i trafiken. Även på detta områdemåste dock kraven på rättssäkerhet och välgenomtänkta regler upprätthållas. Som jag nuredovisat i kammaren har regeringen alltsedantillträdet varit aktiv med att arbeta fram sådanaförslag. Arbetet kommer också att ledatill konkreta regeringsförslag. Jag har gott hopp omatt dessa förslag kommer att aktivt medverka till enminskning av antalet påverkade förare.Anf. 65 ():Fru talman! Jag vill tacka justitieministern för detutförliga svaret. Det ger hopp om ett sakernasbättre tillstånd på det härområdet.En upplysning som gavs i den historiska återblickenav frågan är speciellt intressant, och jag tycker attdet är viktigt att man lyfter fram den. Det ärupplysningen om vad som hände på lagstiftningensområde 1990. Justitieministern sade följande:''Tyvärr skedde en förändring år1990 när på den förra regeringens initiativ ett antaländringar av rattfylleribestämmelserna trädde ikraft. Resultatet av de ändringarna blev attvillkorlig dom har blivit en allt vanligare påföljd förgrovt rattfylleri.'' Justitieministern konstateradevidare att det var en mycket olycklig utveckling.Det här omdömet om den förra regeringensåtgärder på rattfylleriområdet kan man helhjärtatinstämma i. En villkorlig dom upplevs både av demsom domen gäller och av allmänheten som ettfrikännande. Det är ett flagrant exempel på enmentalitet som också har tagit sig uttryck i enlagstiftning som tar mer hänsyn till dem som begåren straffbar handling än till själva brottet. Därförfinns det all anledning att stödja de intentioner somjustitieministern och regeringen har när det gälleratt skärpa hanteringen på det här området.Jag är naturligtvis medveten om att det juridiskalagkonstruerandet inte får ha sin motivering ikänslostormar, indignation eller hämndlystnad.Men lagstiftningen måste ändock på ettställföreträdande sätt ge uttryck för den djuparättskänsla som människor i gemen ändå känner.Om det inte sker reagerar människor på två olikasätt. Man kan resignera inför den släpphänthet somman tycker sig se, då människor frias trots att de hargjort sig skyldiga till brott som borde straffas.