prot · GF09121 · 1992-05-27 00:00:00 — Sammanfattningsvis har jag begärtordet för att tacka utbildningsutskottet förtillstyrkandet vad avserfolkhögskollärarutbildningen. Jag beklagar att denborgerliga majoritetens klarsyn inte ocksåomfattade grundvuxlärarutbildningen. Jaginstämmer till fullo i den socialdemokratiskareservationen nr 9. Vid en eventuell voteringkommer jag att trycka särskilt hårt på nejknappentill förmån för just denna reservation.Anf. 32 ():Fru talman! För att inte ordningen skall rasa ihopalldeles skall jag be att få korrigera mig och barayrka bifall till de reservationer som densocialdemokratiska talesmannen i utskottet haryrkat bifall till. Jag vidhåller att jag kommer attavstå vid voteringen som avser reservation nr 16.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades efter 12 §. )5 § jubileumsfonds verksamhetunder år 1991Föredrogsutbildningsutskottets betänkande1991/92:UbU23 jubileumsfondsverksamhet (redog. 1991/92:6).Talmannen konstaterade att ingen talare varanmäld. (Beslut fattades efter 12 §. )6 § Ändrat huvudmannaskap för särskolan ochsärvux m.m. (förnyad behandling)betänkande1991/92:UbU28 Ändrat huvudmannaskap försärskolan och särvux m.m. (förnyad behandling).Anf. 33 ():Fru talman! Det blev inget ställningstagande tillförmån för föräldrarnas rätt att själva besluta omsina barns skolgång, när utbildningsutskottet fickchansen att pröva betänkandet om särskolan pånytt. Inte heller blev det någon djup diskussioneller en djup analys av en fråga som ärutomordentligt viktig för många människor.Detta trots att utskottets talesman i samband medåterremissen i kammaren lovade att prövaföräldrarnas möjlighet till valfrihet med störstaödmjukhet och trots att kds ordinarie representanti utskottet försäkrade kammaren om att hon skullestödja sin motion och därmed föräldrarnas rätt tillvalfrihet. När beslutet skulle prövas i utskottet svekkds. Då var hänsynen till regeringen starkare änövertygelsen.Riksdagen tog viktiga principbeslut omvalfrihet, om rätten för föräldrarna att självaavgöra vilken skola de skall välja för sina barn. gäller den rätten alla barn, utom deutvecklingsstörda.Vi har fått många brev och telefonsamtal sedanriksdagen behandlade särskolebetänkandet förragången. Oroade och kränkta föräldrar har bettutskottets majoritet att tänka om. Varför skall deinte ges samma förtroende för andra föräldrar?I ett brev, som har nått oss alla i , vädjarriksförbundet till oss om att låta föräldrarnasjälva bestämma om sina barns skolgång. Debetonar att de är oerhört angelägna att ta till varaall den sakkunskap och erfarenhet som finns omutvecklingsstörning, inte minst inom skolans värld.I en artikel i skriver JonathanFalck: ''Om det är några föräldrar som har godkännedom om hur deras barn fungerar så är detföräldrar till utvecklingsstörda barn.'' De hartvingats till ett starkt engagemang, eftersom barnenbehöver dem mer än andra.Risken är uppenbar att utskottsmajoritetensagerande kan leda till att särskolans finaverksamhet misskrediteras. Den är till för deutsatta barnens skull. Den skall ses som enplusresurs, något viktigt för barnen, inte något somföräldrar och barn skall tvingas in i.Christina framhöll i sin motion och isitt fina inlägg vid kammarens första behandling avärendet att ger man föräldern ansvaret att väljamellan särskola och grundskola, då tar hon ellerhan också ansvaret. Har vi det yttersta ansvaret,gör vi också en djupare analys än om vi bara slåssmot väderkvarnar i form av välmentasamhällsrepresentanter.Fru talman! Mycket starka argument talar för attföräldrarna skall ges det yttersta ansvaret ocksåhär. Det är mycket sannolikt att det faktiskt finnsen majoritet i kammaren som stödjer förslaget i s-reservationen. Ändå finns det en stor risk för attden kommer att röstas ned i dag.Skälet är regeringspartiernas omutliga lojalitet motregeringen. Det här är kanske inte heller, StefanKihlberg, en fråga som Ny demokrati står påölbackarna och håvar in poäng på.När vi behandlade betänkandet framhöllIngrid , som är kds representant i utskottet,att man inte skall politisera djupt mänskliga frågorså att man inte kan stå för sin övertygelse. Ändåsvek och kds-gruppen sinövertygelse när man kom till utskottet. Vad var detegentligen som hände? Det är så svårt att förståvarför det som var övertygelse i kammaren intelängre betydde något när frågan kom tillbaka tillutskottet.Jag kan ha respekt för att en regering lägger bandpå sina företrädare när det gäller den ekonomiskapolitiken. Men det är nytt att inte skall fåange inriktning och principiella förändringar iregeringsbeslut. Nog var ettstatsråd med pondus, och inte var de mest försyntaföreträdarna för socialdemokratin, men inte kundede utesluta att hade en annan uppfattningän de i viktiga principfrågor. Och inte blev deraspondus mindre av att besluten blev bättre efter enriksdagsbehandling.Nu verkar det som om politiken har övergått till attbli någon sorts förhandlingsuppvisning: Det här fårmoderaterna. Det här tillgodoser vi folkpartietmed. Det här är en centerfråga, som ingen får röra.Och här har kds haft framgång. Det är farligt, fördå cementerar man besluten innan de når ut tilldebatt. Då låser man sig för nya fakta och nyasynpunkter.Någon gång reagerar en centerpartist ellerfolkpartist och säger sitt hjärtas mening eller stårför sin övertygelse. Så agerade ChristinaLinderholm när betänkandet behandlades förragången här i kammaren.För kds verkar det inte gälla. Här räddar man hellreregeringens prestige än står för sin övertygelse.Kanske anger partiordföranden tonen, och IngridNäslund och andra följer efter. Man sägersig ha vunnit valet på en sympatisk framtoning.Gäller sympatin bara regeringskollegerna? Är detinte mer sympatiskt att ta strid förfrågor där man har en övertygelse? De stora ordenom att vi inte skall låsa oss politiskt och om att följasin övertygelse blir just bara ord när kds:arnassamvete sätts på prov.Fru talman! Vi socialdemokrater menar atthandikappade barns föräldrar skall ha rätt attvälja -- precis som andra. Jag yrkar bifall tillSocialdemokraternas reservation nr 1 vid moment6. Jag vädjar till ledamöterna i kammaren att takonsekvenserna av uttalande omvalfrihet för föräldrar och barn.Jag yrkar bifall till Socialdemokraternasreservation nr 2 vid moment 15 i betänkandet. Vistår som tidigare fast vid vår bestämda mening attkonsulentverksamheten för flerhandikappadeutvecklingstörda barn måste säkras.Anf. 34 ():Fru talman! Jag kan instämma i . Det som hon tog upp är det som ocksåvi tycker är viktigt.Självklart står bakom denmeningsyttring som är avgiven till betänkandet. Jagyrkar inte bifall till den, för jag tror att detuppskattas om vi kan minska antalet voteringar endag som denna. Jag står också bakom det som IngerLundberg sade när det gäller de socialdemokratiskareservationerna 1 och 2.Det brev som hänvisade till haruppenbarligen alla riksdagsledamöter fått. Vi fårmånga brev och vi får många telefonsamtal, mendet här brevet är kort och utomordentligt lätt attförstå. Innebörden är solklar, likaså slutsatsen förden som menar att det finns krafter i samhället sommåste ta till vara deras intressen som har det sämst.Sällan kan man finna en grupp som så väl framstårsom mottagare av vår solidaritet och vår praktiskamöjlighet att snabbt -- faktiskt --tillgodose ett behov för just den ,ungdomar och vuxna är naturligtvis inte bara ensärgrupp som kämpar för sina egoistiska intressen,utan det är också ett utflöde av den solidaritet somvi i många andra sammanhang ger uttryck för här ikammaren. Det finns ett utomordentligt välvalt tillfälle att visa denna solidaritet.Anf. 35 ():Fru talman! Sedan den förra behandlingen av dettabetänkande i kammaren har jag och -- som vi harhört tidigare här -- många andra haft ännu flerkontakter om särskolan. Själv har jag talat medföräldrar, läkare, särskollärare, andra lärare ochmånga andra grupper.Några av oss i kammaren hade för någon veckasedan också förmånen att få vara med i en mycketbra och konstruktiv konferens med yrkesvalslärareinom yrkessärskola och specialskola.Som jag sade i den förra debatten -- jag vill upprepadet här -- känner jag en mycket stor ödmjukhet ifrågan om vem som skall ha det primära ansvaretför prövningen av om en elev skall tas emot isärskolan.Det är en mycket sammansatt och bitvis motstridigbild man får av skolgången för barn medintellektuella handikapp. Lyckade integreringar iden ordinarie skolan rapporteras liksom lyckadesärskoleplaceringar och naturligtvis ocksåmisslyckade placeringar av båda slagen. Detta ärsjälvklart av den anledningen att handikapp avolika slag är mycket individuella -- det finns kanskeingenting som är så individuellt som just etthandikapp.Målet är att alla barn skall kunna gå i den ordinarieskolan, men det är helt uppenbart att särskolanfyller en mycket stor uppgift för många barn medhandikapp. Där finns samlade resurser när detgäller särskild utrustning och speciell pedagogiskkunskap, och med detta kan man skapa en godskolmiljö för barn med särskilda behov.Föräldrar till barn med handikapp känner sina barnoch deras behov mycket väl, ofta bättre än föräldrartill barn utan handikapp. Merparten av föräldrarnaskaffar sig genom sitt engagemang mycketinformation om sitt barns handikapp. Men det ärinte självklart att alla föräldrar känner till vilkaresurser och möjligheter som just särskolan kanerbjuda.Alla föräldrar med intellektuellt handikappadebarn skall ges en god information om detta.Samtidigt som man informerar föräldrarna om vadskolgång i särskola kontra skolgång i ordinarieskola innebär diskuterar föräldrar och kommun vadsom är lämpligaste skolgång för just deras barn.Det naturliga är att föräldrarnas önskemåltillgodoses, vilket lagen inte heller reser någrahinder för. Det är en självklarhet att kommunen idessa diskussioner skall visa stor respekt ochgenerositet mot föräldrarna och så långt detbedöms möjligt tillgodose deras önskemål. majoritet anser att kommunen somhuvudman för all skolverksamhet skall hainitiativet och ansvaret för att pröva om ett barnskall tas emot i särskola eller i ordinarie skola undersin skolpliktstid.Detta innebär inte, som sagts i debatten, ettomyndigförklarande av föräldrarna, men det är engaranti för att alla föräldrar får den informationsom krävs för ett bra beslutsunderlag.Som en följd av återförvisningen till utskottet harnu till betänkandet fogats en passus, enligt vilkenutskottet väntar sig att regeringen uppmärksamtföljer utvecklingen när det gäller hur föräldrar ochskola samverkar för att i elevens intresse välja denför eleven bästa skolformen.Skulle det visa sig att samspelet mellan kommunensskolansvariga och föräldrarna inte fungerar och attföräldrarna därmed har svårt att hävda sinaberättigade önskemål måste naturligtvis åtgärdervidtas. Jag vill dock upprepa vad jag sade i denförra debatten, nämligen att ingen lagstiftning ivärlden kan utformas så att man helt undvikerkonflikter. I dessa konflikter drabbas alltid barnenvärst.Jag vill också upprepa en annan sak: Gekommunerna chansen att göra en bra särskolabättre, att få lösa uppgiften att övertahuvudmannaskapet på ett så bra sätt som möjligt!Redan i dag fungerar samspelet mellan samhälleoch föräldrar mycket bra i de allra flesta fall.Så vill jag ta upp en annan sak. Efter den förradebatten förekom i våra storadagstidningar formuleringar som kunde tolkas så,att jag skulle betrakta merparten av föräldrarna tillsärskoleeleverna som missbrukare av olika slag --en fullständigt absurd tolkning av ett replikskifte.Upprörda föräldrar har självfallet hört av sig, ochdet har även förekommit tidningsinsändare därman hänvisar till just dessa tidningsreferat.Själv blev jag också mycket upprörd när jag lästeartiklarna. Jag må ha uttryckt mig oklart, men läserman protokollet från debatten är det heltobegripligt hur det som sades kan ligga till grund fördessa milt sagt generaliserande formuleringar.I likhet med föräldrar till elever i andra skolformerhar en del särskoleelevers föräldrar problem, mendet handlar om undantagsfall. Att vara ett barnmed handikapp och sakna stödjandeföräldrar gör det dubbelt tungt för dessa barn, ochdärför behöver de i högsta grad samhällets stöd.Det är också viktigt att framhålla att lagen inte baraavses skydda barn med socialt svaga föräldrar. Dehar i många fall stöd i annan lagstiftning. Men ävenrunt handikappade barn med socialt väl fungerandeföräldrar kan oenigheter uppstå i bedömningen avbarnets kapacitet, utvecklingsmöjligheter ochbehov.Jag har själv talat med föräldrar som krävt och fåtten plats i för sitt barn med handikappoch som efter något eller insett att barnetskulle få ett bättre stöd i särskolan med sinaspeciella resurser. De känner därmed att barnet såatt säga måste börja om.Det måste alltid vara barnets rätt som hävdas ochinte samhällets eller föräldrarnas. Dessabedömningar är naturligtvis mycket grannlaga ochsvåra, men principen om barnens rätt måste ändåhävdas, och det är kommunens uppgift att somhuvudman för skolverksamheten i kommunen setill att konfrontationer i möjligaste mån undviksoch -- som jag har sagt tidigare -- ha en generös ochstödjande attityd mot föräldrarna till handikappadebarn, vilka lägger ned massor med kärlek, tid ochengagemang för att skapa så goda förutsättningarsom möjligt för sina barn.Herr talman! Jag yrkar bifall till utskottetshemställan i betänkandet UbU 28 och yrkarsamtidigt avslag på reservationer ochmeningsyttringar.Anf. 36 () replik:Herr talman! Vi är naturligtvis helt överens om attsärskolan behövs och att särskolan har storakvaliteter, . Det är inte detreservationen handlar om. Den handlar om var detsom kallar för det primäraansvaret skall ligga, vem som ytterst skall få fattabesluten.Vi är helt eniga om att barnen är olika. Det finnsolika behov. Vissa barn trivs bättre i särskolan,andra i . Men varför skall föräldrarnainte få göra den bedömningen när alla andraföräldrar får göra bedömningen för sina barn?Christer säger att föräldrarna inte vetvilka resurser som finns. Men det finns ett krav attdet för barn med särskilda behov skall finnas enelevvårdskonferens, det finns en skyldighet församhället att informera och ge så mycket kunskapsom möjligt till föräldrarna. Jag tror, ChristerLindblom, att det blir färre konflikter omföräldrarna myndigförklaras.Det är inte så att föräldrar till utvecklingsstördabarn har svårare att fatta beslut än andra.Naturligtvis kan det hända att man ärlitet för optimistisk när det gäller barnetsmöjligheter till placering i grundskola, på sammasätt som samhället gör felbedömningar. Menär det då inte viktigt att man tillsammans får gåigenom barnets situation och att föräldrarna ytterstfår ta ansvaret? fattade principbeslut omdet när det gällde alla andra barn 1991 -- varför fårdet inte gälla de utvecklingsstörda barnensföräldrar?Anf. 37 ()replik:Herr talman! Jag vill en gång till betona att denparagraf som vi nu diskuterar inte på något sättomyndigförklarar några föräldrar. Det är enmycket enkel skrivning i den paragrafen, som ärhämtad från en tidigare lagstiftning, en lagstiftningsom gällde när var huvudman.Jag vill upprepa vad jag sade tidigare, nämligen attdet i de allra flesta fall fungerar utomordentligt braoch att man löser det här i god samverkan mellanelever, föräldrar och samhälle. Jag tycker attkommunerna skall få chansen att göra en brasärskola bättre, att utveckla det här samarbetet,som vi -- som vi har skrivit ibetänkandet -- har en skärpt bevakning av att dettaverkligen fungerar bra och, om det inte skulle göradet, går in och försöker göra korrigeringar.Anf. 38 () replik:Herr talman! Formellt är inte föräldrarnaomyndigförklarade, men att jag använde detbegreppet beror på att många föräldrar har sagt upplever det så; det känns som om man intehade förtroende.Christer hänvisade till den gamlalagstiftningen. Och det är en gammal lagstiftning.Det har hänt mycket när det gäller synen påvalfrihet . bytte 1991perspektiv när det gällde alla andra föräldrar ochmarkerade valfriheten starkare än tidigarelagstiftning gjorde. Varför då inte byta perspektivför de utvecklingsstörda barnens föräldrar?Anf. 39 ()replik:Herr talman! Jag tycker att det vore lyckligt om vibåde i den här debatten och i andra debatter somrör de här sakerna kunde komma ifrånutgångspunkten att det skall vara en konfrontationmellan föräldrar och samhälle. Jag tycker att manskall utgå från det samarbete som redan i dagfungerar mycket bra och som jag tror att manytterligare kan utveckla med kommunen som nyhuvudman för särskolan.Anf. 40 ():Herr talman! Jag delar inte när det gäller föräldrarnas rätt tillinflytande, lika litet som för ett par veckorsedan. Men för att inte upprepa saker ochytterligare ta tid i anspråk vill jag barahänvisa till det anförande jag då höll.Men, herr talman, jag har en fråga och en vädjantill de ärade ledamöterna av . Frågan är:Är det bara i opposition som man vill stödja ettfaktiskt medinflytande för föräldrar? På mig verkardet som om det var så.Folkpartiet har hävdat föräldrarnasrätt att ta ansvar och vara delaktiga. Moderaternaskrav på frihet för den enskilde och valfrihet ärvälkända. står också för valfrihet ochansvarstagande. Kds har motionerat omföräldrarnas rätt till avgörande inflytande. Men iregeringsställning vågar man inte lita helt på sinaåsikter.Med Socialdemokraterna är det tvärtom. När nihade regeringsmakten stod inte kraven på ett reelltföräldrainflytande i förgrunden. i oppositionhar ni intagit en annan och bättre ståndpunkt.Men vore det inte dags att lägga prestigen åt sidani en sådan här fråga, som inte är avgörande för omregeringar står eller faller, för landets väl och veeller ekonomiska framtid? Det här är en fråga somär av avgörande betydelse för en grupp föräldrar.Så till min vädjan. För omkring 11 000 barns skull,ge deras föräldrar en chans! Det handlar ombarnens möjlighet till utveckling efter sinaförutsättningar. Föräldrarna kan barnen -- de harblivit experter på just det egna barnets handikapp.Med ett beslut som ger regeringen i uppdragatt återkomma till med ett förslag om ettavgörande inflytande för föräldrar ger vi samarbeteoch samverkan en reell chans. Det är barnen värda.Därför är min slutsats att ledamöter börstödja reservation 1 i betänkandet. Det är den bästainsats vi kan göra när utskottet inte har kunnatkomma överens.Anf. 41 ():Herr talman! Naturligtvis skulle vi när vi kommertill vissa frågor önska att riksdagsarbetet fungeradepå ett annat sätt -- att vi fick utrymme för all vårinlevelseförmåga i olika människors situationer ochfick känna den inlevelsen ända in i hjärteroten ochatt vi inte politiserade en fråga som berörmänniskor så oerhört djupt.Jag står naturligtvis fast vid allt det som jag sade ikammaren förra gången den här fråganbehandlades. Jag anser det fullständigt orimligt attvi inte ger också dessa föräldrar möjlighet att fåsista ordet när det gäller barnens skolgång. Allabarn måste gå i skola i vårt land. Vi har ettobligatorium, och det är naturligtvis en förmån.Jag undervisade i , och där vissteman verkligen att det var en förmån att få gå iskolan. Jag tänkte faktiskt på utvecklingsländernaockså i det här sammanhanget. Ingenstans är detlättare att acceptera att barn av alla de slag, ocksåmed olika typer av handikapp, går i skolatillsammans. Där har vi någonting att lära.Men nog skulle vi väl önska att vi kunde ge den härrätten till alla föräldrar. Per sade i går iutbildningsdebatten, på tal om den proposition viskall fatta beslut om och som gällerfristående skolor: Makten överflyttas till elever ochföräldrar. Detta har verkligen varit något somModeraterna, och kds hararbetat för -- vi för vår del utanför --under många tiotals år.Socialdemokraternas intresse för frågan är däremottämligen nyvaknat, och det gäller inte barasärskolebarnen och deras föräldrar.Socialdemokraterna har minsann haft påsig att göra någonting i den här frågan, men det ärförst nu när de har hamnat i opposition som de tarsig ton, och jag skulle närmast vilja betrakta detsom hyckleri att de nu tar sig en sådan ton ochnedvärderar alla andra ställningstaganden i frågan.Socialdemokraterna har haft gott om tid på sig -- årefter år -- att lägga fram propositioner både omvanliga föräldrars rättighet att välja skola för sinabarn och om dessa möjligheter för den här gruppenav föräldrar, men Socialdemokraterna haringenting gjort. Det var först , närSocialdemokraterna inte längre befann sig imajoritetsställning, som det äntligen blev ett beslutsom jämnade vägen för det beslut vi nu skall fattaom fristående skolor. Först då kom beslutet om attföräldrar skulle ha rätt att välja skola. Och närvi skall fatta beslut om friståendeskolor har Socialdemokraterna på allt sättmotarbetat att de fristående skolorna skall få deekonomiska förutsättningar som gör att detverkligen blir en reell frihet för föräldrar attdärvidlag kunna välja för sina barn. Jag har därförlitet svårt med er trovärdighet i den här frågan.För min egen del står jag naturligtvis fast vid minåsikt att också föräldrarna till dessa barn skallkunna välja skola. Det vi lyckades få med iutskottets skrivning var att regeringenuppmärksamt skall följa utvecklingen när det gällerföräldrars och skolas samverkan vid valet avskolform. Det kanske inte syns vara så mycket, menvad är det egentligen Socialdemokratena harföreslagit? Jo, de har föreslagit förnyadeöverväganden. De föreslår inte någon ny lag , desäger inte nej till propositionen, utan de föreslårförnyade överväganden. Jag är övertygad om attdet vi har bett regeringen göra, att fortsatt följautvecklingen och se hur samverkan fungerar,kommer att leda till att vi får enförändring i lagen.Jag är också övertygad om att den utvecklingen intekommer att gå långsamt. Insikten om att ocksådessa föräldrar skall kunna säga sista ordet när detgäller att bestämma sina barns skolgång växernämligen mycket starkt. Detta uttrycks på alla håll.Jag har fått höra från många medlemmar avkammaren att man just i en sådan här fråga skullevilja sitta ner avslappnat och ta reda på mer om hurdet verkligen förhåller sig. Jag är övertygad om attvi kan komma fram till en skrivning i lagen tillskydd för de mycket få barn vilkas föräldrarriskerar fatta ett felaktigt beslut.Jag har redan yrkat bifall till min motion, och detstår jag fast vid. Jag inser att detta inte har särskiltstor effekt, med tanke på hur beslutsfattandet ikammaren fungerar, men jag försäkrar er att jagkommer att arbeta vidare med den här frågan. Jagtror att jag har större förmåga att få gehör hosregeringen genom att arbeta för frågan såsom jaghittills har gjort.Anf. 42 () replik:Herr talman! När jag var liten hördejag talas om ett uttryck som sade: Om argumentenär väldigt svaga, så höj rösten! Litet kändes det välså, när man lyssnade på . Det är kanskeinte alltid så lätt att vara politiker. får vi inteprecis som vi har tänkt oss, och vi får lov attkompromissa för partimajoriteten. Men ibland ärdet ju också så att en fråga kommer i konflikt medvårt samvete. Då gäller det att vi orkar och klararav att visa civilkurage. Att detta inte är förbjudet ipolitiken har visat här i dag.Ingrid position i utskottet är ändå sådanatt hon i praktiken hade kunnat avgöra den härfrågan om hon hade visat civilkurage. Anledningentill att jag har tagit den här debatten med IngridNäslund är just att hennes agerande i den härfrågan har varit så strategiskt.Ingrid yrkar bifall till sin motion, eftersomhon vet att det är till intet förpliktigande, i ställetför att yrka bifall till den socialdemokratiskareservationen, som är ett svar på , som innehåller ett principielltställningstagande till förmån för föräldrarna.Sedan kommer in på debatten omfriskolorna. Den återkommer vi till. Jag kan nubara konstatera att utskottsförslaget kommer attinnehålla en överkompensation för vissa friskolor.Men den debattet må ta senare medEva Johansson.Ingrid sade i sitt anförande: Jag har litetsvårt med trovärdigheten. Det var väl enfelsägning, men det är kanske ändå en illustrationav agerande i den här frågan.Anf. 43 () replik:Herr talman! Jag skall inte orda så mycket mer i denhär frågan.