prot · GF09114 · 1992-05-18 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1991/92:114Måndagen den 18 majKl. 12.00--13.521 § Meddelande om frågeställares skyldighet attta emot svarAnf. 1 som ställer en fråga före en fredagförutsätts personligen kunna ta emot svaret vidfrågestunden . Någon bekräftelsepå att frågan verkligen kommer att besvaras lämnasinte. Den som inte är beredd att ta emot svaret denaktuella dagen skall följaktligen inte ställa frågan.Om frågeställaren på grund av sjukdom eller avannat därmed jämförligt skäl får förhinder att taemot svaret, skall det -- om möjligt förekl. 12.00 -- anmälas tillkammarkansliet. Frågeställaren skall ange skäletför sin frånvaro och upplysa om någonannan har vidtalats att ta emot svaret.Därefter ankommer det på talmannen att pröva omfrågeställaren har haft giltigt skäl samt, om så ärfallet, bestämma om den vidtalade ledamoten skallfå ta emot svaret eller om frågan skall utgå.2 § Återtagande av plats i riksdagenAndre vice talmannen meddelade att () återtagit sin plats i ,varigenom tjänstgöringen som ersättare upphörtför § Justering av protokollJusterades protokollen för den 11 och 12 maj.4 § Svar på interpellation 1991/92:171 ommedborgarskapsfrågor beträffande personer somdömts för brottAnf. 2 Kulturminister ():Herr talman! har frågat vilka åtgärder hon avser att vidta för attdubbelt medborgarskap inte skall missbrukas ochom hon är beredd att skapa möjligheter att häva ettnaturalisationsbeslut. Arbetet inom regeringen ärså fördelat att det är jag som skall svara på frågan.I tillämpas principen att en person endastskall ha ett medborgarskap. är ävenanslutet till Europarådskonvention ombegränsning av fall av flerfaldigt medborgarskap.Enligt huvudregeln i den svenskamedborgarskapslagen beviljas man inte svensktmedborgarskap med mindre än att man kan visa blir av med sitt ursprungliga medborgarskap. Ivissa fall görs dock undantag från dennahuvudregel, t.ex. då det är omöjligt att bli av meddet ursprungliga medborgarskapet eller då de kravsom ställs för befrielse är orimliga. För flyktingargörs också oftast undantag. Det förhållandet attinte alla länder tillämpar samma principer förmedborgarskap medför också att barn varsföräldrar är av olika nationalitet erhåller fleramedborgarskap vid födseln. Det kan t.ex. vara så,att medborgarskapet i det ena landet följer fadernoch i det andra modern, eller att det ena landettillämpar territorialprincipen, dvs. man får detlands medborgarskap på vars territorium man ärfödd. Följaktligen finns det ett relativt stort antalpersoner i Serige som har dubbelt medborgarskap.I behandlas alla svenska medborgare påsamma sätt, oberoende av om de också har ettannat medborgarskap. Uppgifter om eventuellaandra medborgarskap registreras inte ifolkbokföringen.Vid tillkomsten av den nu gällandemedborgarskapslagen diskuterades möjligheten atti vissa fall frånkänna en naturaliserad person hansmedborgarskap, men efter erinran från lagrådetförkastades förslaget, främst med hänsyn till riskenför statslöshet. Det är en allmänt erkändrättsprincip att medborgare i ett land skall varskyddade mot att berövas sitt medborgarskap.Numera finns också en regel intagen iregeringsformens kapitel om grundläggande fri-och rättigheter (2 kap. 7 § andra stycket) att ingenmedborgare som är eller har varit bosatt i riket fårberövas sitt medborgarskap i annat fall än då hansamtidigt efter uttryckligt samtycke eller genom attinträda i allmän tjänst blir medborgare i en annanstat. Utan hinder av bestämmelsen kan undantaggöras rörande barn dåmedborgarskapet kan följa föräldrarna och genominternationella överenskommelser för personersom är varaktigt bosatta i en annan stat i vilken deär medborgare från födseln. Regler om frivilligtavstående av medborgarskap finns imedborgarskapslagen.För att undvika att personer som kommer tillSverige och begår brott här blir svenskamedborgare, görs alltid en kontroll av vandeln isamband med behandlingen av ansökningar omsvenskt medborgarskap. Brottslighetdiskvalificerar inte från svensktmedborgarskap, men man tillämpar ett system med''karenstider'', som innebär att ju grövre brott enperson begått desto längre får han eller hon väntainnan medborgarskap beviljas. Hänsyn tas ocksåtill upprepad brottslighet och andraomständigheter.Det är förstås möjligt att en person som inte gripitsför något brott innan han eller hon blev svenskmedborgare, begår ett brott efter det attmedborgarskap har beviljats. Som jag redogjort förär en person som beviljats svenskt medborgarskaplikställd med andra svenska medborgare, oavsettom personen i fråga blivit medborgare genomnaturalisation eller på annat sätt. En sådan personhar alltså en grundlagsskyddad rätt att vara kvar ilandet. Det skulle också strida mot gällandefolkrättsliga regler att återkalla ettnaturalisationsbeslut, därför att det framstår somolämpligt på grund av nya uppgifter somframkommit efter det att beslutet fattades. Ävenom detta i något undantagsfall skulle få stötandekonsekvenser kan vi alltså inte frångå dessaprinciper.Möjligheten att återkalla naturalisationsbeslut somgrundar sig på falska uppgifter har emellertiddiskuterats i olika sammanhang under senare år,bl.a. av våldskommissionen, med anledning av attett ökande antal personer antas befinna sig i Sverigeunder falsk identitet. Ett förvaltningsbeslut kan ivissa fall, om det är behäftat med ett väsentligt ochuppenbart fel, anses vara en nullitet, dvs. betraktassom obefintligt och frånkännas sina avseddarättsverkningar. Vad avser fel beträffande ettbesluts innehåll kan bara fel som gäller innehålletslagstridighet och inte fel rörande dess lämplighetmedföra nullitetsverkan. Om beslutet har envittgående rättsverkan och speciellt om det ärgynnande måste man vara mycket försiktig. Ettnaturalisationsbeslut kan därför knappast ansesvara en nullitet. Som en uppföljning avvåldskommissionens betänkande övervägs inomregeringskansliet emellertid frågan om en översynav möjligheterna att återkalla ettnaturalisationsbeslut som erhållits på grundval avfalska uppgifter.Anf. 3 ():Herr talman! Jag får tacka statsrådet för svaret påmin interpellation.Av svaret framgår det ju klart att det inte kanaccepteras att man genom denaturalisation går tillstatslöshet. Självfallet får sådant aldrig ske.Det framgår också tydligt vilken händelse nyligensom föranledde min interpellation. När ett par förknarkhandel dömda personer hade avtjänat halvasitt straff fann man för gott att åberopa denkonvention som gör det möjligt att i hemlandetfullgöra resten av straffet. Därför blev de dömdafrisläppta efter , när dekommit härifrån.Man kan säga att de, genom att markera att dekallade sitt gamla ursprungsland för sitt hemland,faktiskt hade tagit ställning för det gentemotSverige. Man vet också vilket elände deras handelhar orsakat många svenskar.I detta sammanhang utnyttjade alltså dessapersoner det medborgarskap som för tillfälletgagnade dem mest. Det är detta som jag anser äroerhört stötande, och jag har fått mångapåringningar om det. De som ringer upp mig sägeratt man väl måste kunna tag i detta och göra någotåt att en person kan använda sig av detmedborgarskap som för tillfället passar bäst.Statsrådet åberopar i svaret denEuroparådskonvention som handlar om att dubblamedborgarskap inte skall accepteras. Jag kan, utanatt ens behöva gå utanför den egna släkten,konstatera att det finns Europarådsländer som inteens följer denna konvention. I finns detganska många människor som har dubblamedborgarskap.Det är ett litet fåtal av de nya svenskarna som görsig skyldiga till denna typ av brott. Men det värstaär, vilket invandrarministern vet lika väl som jag,att det drabbar hela den stora gruppen av nyasvenskar så fort någon gör ett sådant härövertramp. Därför är det mycket angeläget att mankommer till rätta med detta. Många av dem somhar kontaktat mig är just nya svenskar, som vi gärnavill kalla dem. De är upprörda över att de, närsådana brott begås, ständigt får bära hundhuvudetför vad andra har gjort.Det är därför som det är viktigt att vi har klararegler och ställer sådana krav attfrämlingsfientlighet motverkas. När en person isjälva verket, som jag skriver i min interpellation,agerar som om han inte är en svensk medborgareutan en svensk ''motborgare'', finns det inte någonanledning att denna person får behålla båda sinamedborgarskap -- om han begår ett brott, intebehöver avtjäna straffet och idet gamla hemlandet kan återvända hit utan att vikan göra något i denna fråga. Jag menar att man isådana fall borde kunna göra något.Det står i slutet av interpellationssvaret att maninom kommer att följa uppnaturalisationsbeslut om de baserar sig på falskauppgifter. Det tycker jag är en självklarhet. Jaganser att det även finns skäl att överväga det somjag har beskrivit i interpellationen och i mittanförande och att pröva om det inte är möjligt atthäva ett naturalisationsbeslut när en person begårså grova brott att han normalt sett skulle ha utvisatsom han inte hade varit svensk medborgare och närhan dessutom, när det passar, åberopar sitt dubblamedborgarskap.Anf. 4 Kulturminister ():Herr talman! Jag tycker att myckettydligt har beskrivit hur det kan gå till. Det är ocksåbakgrunden till att är mycket restriktivt närdet gäller att främja dubbla medborgarskap.Vi har till och från en annan diskussion i de fall dåmänniskor som vill bli svenska medborgare avstårfrån att säga upp sitt tidigare medborgarskap. Detfinns ett tryck i sådana fall att vi skall vara humana.Jag tycker emellertid att detta fall ganska väl visaratt man bör vara restriktiv i detta sammanhang.Individen måste vara medveten om att han gör ettval när han blir medborgare i ett annat land. Då bördenna individ avsäga sig sitt tidigaremedborgarskap.Bakgrunden till just detta fall skall vi kanske intediskutera här. har ju tagit upp deprincipiella frågorna.Det är viktigt att visa restriktivitet när det gäller attge medborgarskap till en person som har enbrottslig bakgrund. Redan när en person söker asylhar det ett visst inflytande om personen i fråga intehar de normer som förväntas i det svenska riket ochom skyddsbehoven är ganska svaga, och det utgörockså ett särskilt skäl till att personen i fråga intefår stanna här i Sverige.Det var delvis olyckliga omständigheter som gjordeatt utfallet blev som det blev i just det fall som vi nudiskuterar. Det är somfattar beslut om en persons möjligheter att fåavtjäna sitt straff i sitt eget hemland.Komplikationen i detta fall var att denna personhade två medborgarskap. Beslutet i attmedge villkorlig frigivning följde helt gällandegenerella regler i . Denna information omdessa gällande regler i fanns hosutrikesdepartementet men hade av någonanledning inte nått , som juhade att fatta besluten.Detta har lett fram till att justitieministernöverväger att ge en möjlighet att hänskjuta dennatyp av ärenden till regeringen för avgörande, dvs.när det är särskilt viktiga frågor som det skall fattasbeslut om.Jag har, som redovisats i svaret, delvis tillmötesgåttLennart genom att redovisa att vi inomregeringskansliet överväger möjligheten att göra enöversyn av dessa bestämmelser, trots svårigheternaatt gå alltför långt när det gäller naturalisation.Anf. 5 ():Herr talman! Jag tror att vi i stort sett är överensom detta. Men jag menar att det måste finnasytterligare möjligheter att överväga åtgärder medtanke på det som statsrådet påpekade om att dethar varit brister i informationen mellan berördamyndigheter. Dessutom finns alltså dennamöjlighet. Detta är inte det enda fallet. Men detfick så stor uppmärksamhet i massmedia att detlyftes fram. Vid samtal med t.ex. polismyndighetenvisar det sig att det dess värre är väldigt många somjust dolda bland sina flyktade landsmän bedrivermängder av verksamhet som inte är tolerabel enligtsvensk lagstiftning. Om dessa personer ,som ett slags nödutgång när det kärvar till, alltidåberopar att de är medborgare i något annat landockså, menar jag att det måste finnas en möjlighetför oss att tala om att det inte är någon oeftergivligrätt att få behålla både sitt svenska och sitt tidigaremedborgarskap om detta missbrukas.Jag hoppas att den översyn som sker iregeringskansliet kan leda till att svenskarna ochkanske framför allt våra nya svenskar får ettförtroende för hur dessa frågor hanteras.Överläggningen var härmed avslutad.5 § Svar på interpellation 1991/92:183 och fråga1991/92:730 om fristående högskolorAnf. 6 Utbildningsminister ():Herr talman! har frågat mig delsvilken roll inom den högre utbildningen regeringenavser ge den utbildning som bedrivs vid i , dels vilket ansvar statenhar när det gäller att långsiktigt stödja friståendehögskoleutbildning av detta slag.Jag vill inledningsvis framhålla att jag ser positivtpå alternativ till den statliga högskoleutbildningen.Valfrihet och konkurrens är viktiga förutsättningarför såväl individ som samhälle. Det är emellertidviktigt att bedömningarna av vem som skall tilldelasstatligt stöd i olika former och för olika ändamålsker på samma grunder som för statliga universitetoch högskolor. Möjligheterna att ge statsbidrag ärsjälvfallet också beroende av hur stort detekonomiska utrymmet är.Inom bereds ettantal ansökningar från skolor som i olika avseendenönskar statligt erkännande som friståendehögskolor. Några ärenden har redan avgjorts, bl.a.ansökningar från i ochWaldorfskolefederationen, i vilken en ansökan frånRudolf ingår.Inom har förutsättningarna förexaminationsrätt, rätt till studiemedel ochverksamhetsbidrag till andra högskoleutbildningarän statliga utretts. Bakgrunden till detta är denexamensordning som fr.o.m. avsesgälla för all högskoleutbildning.För sammanhangets skull vill jag gärna redogöraför regeringens överväganden införställningstaganden beträffande enskildaansökningar från skolor som i olika avseendenönskar regeringens godkännande som friståendehögskolor.Examinationsrätten, dvs. rätten att meddela sådanundervisning som leder fram till en specifikexamen, utgör grunden för statens godkännande aven utbildning. Med examinationsrätten bör följarätt till studiemedel. Statsbidrag bör kunna ges tillskolor med examinationsrätt efter särskildprövning. Sådana prövningar bör i normalfalletgöras i samband med det ordinarie budgetarbetet.För att en utbildningsinstitution skall tilldelasexaminationsrätt som fristående högskola måsteenligt regeringens mening följande generella kravvara uppfyllda.Utbildningen måste uppfylla de kvalitetskrav somställs i högskolelag och högskoleförordning på denstatliga högskoleutbildningen.Följande fordringar måste därtill uppfyllas:*ubildningen skall bedrivs på vetenskaplig grund,*behörighetskraven för tillträde till utbildningenskall motsvara dem som gäller för statligauniversitet och högskolor,*nivån skall motsvara jämförbar utbildning inomstatliga universitet och högskolor och*kraven på lärarna skall vara desamma som de somställs inom statliga universitet och högskolor.Examinationsrätt till fristående lärarutbildningarbör kunna ges till de utbildningsinstitutioner somuppfyller de generella krav som måste ställas påutbildning på högskolenivå och som jag justredogjort för. Dessutom bör kraven påämneskunskaper motsvara dem som ställs på destatliga lärarutbildningarna för olika stadier. I denlärarproposition som just nu är föremål förriksdagens behandling har regeringen t.ex. somnivåkrav för ämneskunskaper angivit 140 poäng.Beträffande den konkreta frågan om roll i den högre utbildningenvill jag framföra följande. Den alternativapedagogiska utbildning som ges vid dewaldorfseminarier som sökt statens stöd bör, omde övriga krav som jag just redogjort för äruppfyllda, kunna anses som ett fullgott alternativtill den praktisk-pedagogiska utbildning som gesinom statliga universitet och högskolor. Eftersomkrav som av olika skäl bör ställas för att garanteraexempelvis likvärdighet och kvalitet för närvarandeinte är uppfyllda, har regeringen ansett att det intenu är möjligt att tilldela de aktuella skolornaexaminationsrätt som högskolor. Därmed kan deinte heller tilldelas statsbidrag.I och med detta svar anser jag mig också habesvarat fråga om jag är beredd attunderlätta för postgymnasial utbildning i icke-statlig regi att ställas under statlig tillsyn sommöjliggör studiemedel för de studerande.Anf. 7 ():Herr talman! Jag tackar ubildningsministern försvaret på min interpellation och min fråga. Jagtycker att det är ett intressant svar och att svaret ärsådant att många frågor reses som det kan finnasanledning att närmare diskutera.Först vill jag säga att jag naturligtvis inte har föravsikt att gå in i en detaljdiskussion om eller någon annan enskildinstitution. Jag har nämnt därför att det är ett mycket intressantexempel på ett försök att bygga upp en friståendepostgymnasial utbildning som söker alternativavägar inte bara när det gäller frågan om huvudmanutan också när det gäller frågan om inriktningen påverksamheten och den kunskapsteoretiskabakgrunden.Hur regeringen ställer sig till en sådan utbildningblir något av ett testfall när det gäller avsikten medde uttalanden som gjorts från regeringens sida omatt man gärna ser en mångfald inom den högreutbildningen och även alternativ till den statligahögskoleutbildningen.Det är naturligtvis riktigt att kvalitetskrav måsteställas på postgymnasial utbildning även om dennasker i enskild regi och att det är viktigt att någotslags likvärdighet upprätthålls.Men är det intressant hur man tillämparde här principerna. Det skulle ju kunna finnas enrisk med de kriterier som Per här harredovisat om de tillämpas på ett strikt sätt. Detenda som är möjligt att driva i enskild regi kannämligen bli ett slags kopia på den verksamhet somredan finns och som bedrivs i statlig regi.På det sättet kan man i och för sig få en konkurrensinom den högre utbildningen -- olikautbildningsanordnare som erbjuder sina produkterpå en utbildningsmarknad. Sedan är frågan vemsom är effektivast och bäst så att säga.Men det blir ingen pluralism inom den högreutbildningen på det sättet om man inte också skaparmöjligheter för utbildningsinriktningar som på etteller annat sätt avviker. Det skulle vara väldigtintressant att höra utbildningsministern närmareprecisera sin syn på detta.Är avsikten att enbart försöka skapa en allmäneffektivitetskonkurrens, eller vill man också se enutveckling som möjliggör pluralism, nya idéer ocholika alternativ till kunskapssökandet inom denhögre utbildningen?I det här sammanhanget undrar jag också i vilkenutsträckning man inom , när manövervägt dessa saker, också har tittat på deprinciper som gäller i andra länder. I exempelvisNorge är flera av de utbildningar som vi nudiskuterar redan accepterade somhögskoleverksamhet i enskild regi. Det kunde varaspännande att höra vilka avvägningar som hargjorts där. Detsamma gäller för övrigt många andraländer på kontinenten där desssa möjligheter finns.Ett speciellt problem utgör naturligtvis denpegagogiska utbildningen. Vi är ju väldigt ense iden här kammaren om att det är viktigt medalternativ inom pedagogiken. Vi har skapat systemför att göra det möjligt för pedagogiska alternativatt växa fram. I det sammanhanget kan nämnaswaldorfskolorna, som kanske har den mestvälutvecklade och mest omfattande alternativapedagogiken på alla stadier inom vårtutbildningsväsende.Vi inför nu system som innebär att finansieringenav de här skolorna underlättas. Men för att ha brawaldorfskolor är det självfallet också nödvändigtatt ha bra waldorflärare. Det statligahögskoleväsendet kan inte utbilda waldorflärare.Det finns inte några sådana utbildningar. I stället ärman hänvisad till de utbildningar som bedrivs ienskild regi. Men om de skall kunna upprätthållaen god kvalitet måste det naturligtvis också finnasfinansiella möjligheter till det.Eftersom man i det här skedet tydligen inte harvarit beredd att bevilja statsbidrag till deutbildningar av waldorflärare som finns kunde detvara intressant att få veta hur utbildningsministernser på möjligheterna att utbildawaldorflärare här i landet. Det gäller ju också att setill att waldorfskolorna verkligen får en bralärarförsörjning.En liknande situation har vi när det gäller denjordbruksinriktade utbildning som också finns vidRudolf Steiner-seminariet.Vidare råder det bland oss här i kammaren en storenighet om att det är viktigt att utveckla alternativinom jordbruket, vilka innebär att man minimeraranvändningen av, eller ett man helt avstår från attanvända, bekämpningsmedel och andrakemikalier. Det är en sådan utbildning som det härär fråga om. I det avseendet ges inte någotstatligt stöd. Inte ens studiemedel beviljas. Det svarsom jag här har fått ger ett intryck av att man inteheller är beredd att ge nämnda stöd.Det gör att det blir en skillnad mellan studerande iSverige och studerande i andra nordiska länder.Till sist vill jag säga följande. Det görs en väldigtstark koppling till examinationsrätten.Examination förekommer ju inom de flestahögskoleutbildningar. Men det gäller inte allakonstnärliga utbildningar. Även detta berörs i avmig anförda exempel.Frågan är: Vad betyder den här kopplingen tillexaminationsrätten? Innebär den att konstnärligautbildningar som inte leder fram till en examen överhuvud taget är uteslutna när det gällerstatligt stöd och statliga studiemedel?Anf. 8 Utbildningsminister ():Herr talman! Inledningsvis vill jag säga att jag delarPär uppfattning till närdet gäller det spännande utvecklingsarbete sombedrivs vid . Sannoliktär det inom i desshelhet som man har kommit längst i vårt land närdet gäller att utveckla någonting som distinkt skiljersig från det som vi är vana vid i den svenska skolan.Svaret på frågan om vad det är vi vill uppnå meddet arbete som vi just nu har inlett när det gällerexaminationsrätt och enhetligare regler förstudiemedel är långt ifrån att dessa utbildningarskall avskärmas från sin utvecklingspotential.Snarare är det fråga om att just bringa ordning föratt i den meningen åstadkomma en mindregodtycklig bedömning av de ansökningar som vi nuhar framför oss.När jag ser tilbaka på de gångna årens hantering iregeringskansliet av ansökningar av allehanda slagför fristående utbildningar, tycker jag att det ärgodtyckligheten i vad man har gillat och vad maninte har gillat som har varit ett problem. Därför harvi sagt oss att vi skall börja med den rimligaordningen att titta på kvalitetskraven först. Närstaten på något sätt godkänner en utbildning,tycker jag att staten skall gå i god för att resp.utbildning åtminstone innehåller en slagsminiminivå i kvalitetshänseende. Sedan vill jaggärna se till att denna kvalitetsbedömning gerutrymme för allehanda vägar att nå fram til de målsom kvaliteten är uttryck för.Parallellt vet jag, för att nämna ytterligare ettexempel, som kan vidga diskussionen om deutbildningar som och jag nudiskuterar, att flera av frikyrkorna är intresseradeav att starta teologisk utbildning i högskoleformutifrån de seminarier som man nu driver på olikahåll i landet. Även detta tycker jag skulle vara ettspännande komplement till den sedvanligateologiska undervisningen vid de traditionellauniversiteten.Det vi har sagt oss är att vi först vill behandla rättenatt examinera som ett slags utgångspunkt förkvalitetskravet och därefter låta rätten tillstudiemedel falla ut som en konsekvens av detta.Men naturligen, eftersom budgetläget är som detär, vill vi från tid till annan pröva om vi därutöverhar möjlighet att ge resp. skola statligt stöd.När vi jämför den lärarutbildning som bedrivsvid waldorfseminarierna med de krav somriksdagen, förhoppningsvis bara ,kommer att lägga fast för den statligalärarutbildningen, skevar innehållet för mycket föratt vi skall säga att de är jämförbara. Det vimenar med avstyrkandet av statligt stöd nu är skall försöka öppna en dialog medwaldorfseminarierna för att se vilka förändringarsom skulle behöva ske för att dessa utbildningar iämneskunskapshänseende skulle kunna lyfta så attde når en jämförlig nivå med vad det statligasystemet kräver.