prot · GF0981 · 1992-03-20 00:00:00 — Det som sjukvårdsministernutlovar är hoppfullt, nämligen att patientensställning skall stärkas i den framtida sjukvården,men vi är ännu inte där.Sedan vill jag ta fram ytterligare en speciell aspekt.Såväl den kommande parlamentariska kommitténsom skall analysera och bedöma sjukvårdensresursbehov och finansiering som denparlamentariska kommitté som skall studera densvåra prioriteringsproblematiken skulle säkerligenvara betjänta av ett bättre underlag när det gällericke tillgodosedda sjukvårdsbehov än vad som finnsi dag. Köer är ju endast en liten del avproblematiken. De finns inom den mera tekniskaoch glamorösa sjukvården. Jag har länge drömtom, och hoppats på, ett kvalitetssäkringssystem avbefolkningsansvarsmodell. Där kunde man få framdetta. Men sådant lär dröja.Om allmänheten däremot får klart för sig att detfinns en instans, ett organ, dit man kan vända sigmed klagomål på bristande sjukvårdsresurser -- detkan t.ex. gälla att man skickas hem från akuten närman tycker att man borde bli inlagd, att manskickas hem för tidigt från vårdavdelningen närman inte klarar sig hemma och att man inte får gåkvar på en specialistmottagning på grund av attantalet besök måste reduceras osv -- och om man dåvet att de klagomålen kan bli objektivt bedömda,så långt det går, skulle vi få ett mycket värdefulltunderlag till hur vi skall fördela sjukvårdens ochsamhällets resurser.Jag är medveten om att sanktionsmöjligheternamot huvudmannen blir begränsade, men jag sericke detta som det viktiga, utan fast mer attpatienten kan få rätt och att vi får fram värdefullafakta. Delar inte sjukvårdsministern denbedömningen?Anf. 30 (nyd):Fru talman! Det är inteså många här. Det finns någrastycken här. Jag tycker att det är en mycket viktigfråga som vi diskuterar. Det kan vara något föransvarsnämnden och för förtroendenämnden attbedöma klagomål om bristande resurser. Frågan ärom vi skall ha ett nytt organ eller om man i ställetskall försöka få en bättre och mer lättöverskådligsjukvård.Att patienter skickas hem för tidigt och attklagomål kommer på grund av detta, är endastsådant som kommer att belasta läkare ochsköterskor som är fast i ett organisatoriskt systemsom inte tillåter att man behåller patienterna påsjukhusen så länge som skulle ha varit indicerat. Jaghar diskuterat detta här i kammaren.Grundproblemet är att sjukvården är kvantitativtotillräcklig. Jag vill däremot betona att denkvalitativt är mycket god och att personalen gör ettmycket bra arbete på sjukhusen. Ett annat problemär att otillräckligheten är ojämnt fördelad. Det kangälla geografiskt, och den är också ojämnt fördeladinom olika indikationsområden. Vissaindikationsområden med starka företrädare har fåttmer resurser än andra. Det behövs naturligtvis enkontroll, men det är ofta fel länkar isjukvårdssystemet som blir angripna då något ägerrum som inte borde äga rum. Jag tycker att vi istället skall se över systemet.Jag anser att systemets fel är det dubblahuvudmannaskapet där ingen känner totalansvar.Det har vi diskuterat. Landstingsmonopolet har viockså diskuterat. Vi har också diskuteratavsaknaden av den fria etableringsrätten för läkare.Den producentberoende sjukvården borde ersättasav en producentoberoende sjukvård.Fru talman! Jag vill här lämna några förslag. Det ärförslag som överensstämmer medregeringsförklaringen -- bara en sådan sak. Det ärförslag som förbättrar sjukvården. Det är förslagsom inte kostar några pengar, utan tvärtom skaparpengar. Det är förslag där åtgärderna är lätta attkontrollera när det gäller kvalitet, tillgänglighet förpatienten till sjukvården och efterlevnad avbestämmelserna. Det är slutligen förslag somkommer att skapa en del arbetstillfällen för bl.a.byggnadsarbetare. De har ju problem medarbetslöshet nu.Låt mig då nämna några förslag. Det första är skall avskaffa det dubbla huvudmannaskapet.Här är ÄDEL-reformen ett steg i rätt riktning, menden räcker inte. Om vi har en huvudman ärverksamheten mycket lättare att kontrollera. Dåligger ansvaret på en huvudman.Jag tycker också att vi skall avskaffalandstingsmonopolet, precis som det står iregeringsförklaringen. En etableringsfrihet förläkare gör att vi skulle kunna använda sjukhusetsresurser effektivare. En del av den privatsjukvårdsom bedrivs utanför sjukhusen kunde då bedrivasinom sjukhusen. Då kunde man göra operationeroch ha mottagningsverksamhet där så var möjligt.Då skulle vi få mycket bättre faciliteter och manskulle utnyttja optimal teknik. Det skulle varalättare att kontrollera, eftersom all verksamhetskulle äga rum på sjukhusen. Sjukhuset skulle tjänapengar, och dessa pengar skulle naturligtvissolidariskt användas för att gagna produktionen,dvs. till att producera bra sjukvård.Nästa förslag är att göra sjukvårdenproducentoberoende. Det har jag talat om förut,men droppen får urholka stenen. Rollen somfinansiär och producent bör skiljas åt. Detta byggerpå ett nationellt försäkringssystem. Då vill jagförsiktigtvis än en gång påpeka att det inte är USAsom jag tittar på, utan vi skall kanske titta på denholländska modellen. Här kommerhusläkarsystemet naturligt in. Det kommernaturligtvis att kosta läkarresurser och därmedpengar. Därför är det viktigt att vi inte genomförhusläkarsystemet förrän vi har tillräckligt meddoktorer. Jag är övertygad om att vi kan ha detinom . Kostnaderna för dessaförsäkringssystem skall naturligtvis delassolidariskt, dvs. efter ekonomisk förmåga.Personer som inte har någon ekonomisk förmågaalls skall ändå solidariskt omfattas avförsäkringssystemet.Fru talman! Slutligen gäller det fri etablering avålderdomshem. Det har ansetts vara omoraliskt atttjäna pengar på åldringar, precis som det äromoraliskt att tjäna pengar på små barn. Mensjukvården blir faktiskt mycket billigare om manavlastar den genom att ha effektiva ålderdomshem.Det handlar också om och annat. Detfinns en objektiv utredning från sjukvårdsekonomi, och jag har försökt att visakurvor på detta . Där visasdet klart att man tjänar . perpatient av en typisk art. Detta är kombinerat medatt vården blir mycket bättre.Vi skall naturligtvis också bygga ålderdomshem ioffentlig regi. Då kan vi kapa en del avarbetslösheten och gagna sjukvården. Dåkonkurrerar offentlig sjukvård och privataålderdomshem. Men de samarbetar ocksåsolidariskt och kontrolleras effektivt. Samma kravskall gälla för båda.Anf. 31 Statsrådet ():Fru talman! Den interpellation som är föremålför behandling behandlar ett speciellt problem.Skall vi ha ytterligare organ eller institutioner föratt övervaka att vi har tillräckligt med resurser inomsjukvården i vårt land? Den frågan har PontusWiklund i huvudsak uppehållit sig vid i sinkommentar till mitt svar.Johan har mera gått in på en av honom, ochkanske många andra, önskad reform inomsjukvårdssystemet i dess helhet syftande till attresurserna skulle kunna användas på ett bättre sätt,om jag tolkade honom rätt.Låt mig till en början slå fast att hela ramen för vårdiskussion är den generella välfärdspolitiken. Jagnoterar med tillfredsställelse att sig till den genom att förespråka enfinansiering som i huvudsak är likartad med den vihar , dvs. att finansieringen är obligatorisk ochatt den tas ut efter ekonomisk bärkraft. Sedan kanvi organisera denna finansiering på olika sätt,antingen som landstingsskatt, kommunalskatt, enobligatorisk sjukförsäkringsavgift etc. Det viktigaär inte namnet på det hela, utan de grundläggandeprinciperna bakom.Inom ramen för denna generella välfärdspolitik harvi i vårt land valt en decentraliserad modell när detgäller ansvaret för sjukvården. Det har förlagts uttill de olika regionerna via de svenska landstingenoch de landstingsfria kommunerna. Det går förståsatt välja andra modeller. I har manhaft ett sjukvårdsförsäkringssystem liknande vårtmed mycket av produktionen i offentlig regi, menman har också koncentrerat beslutskapaciteten tillhuvudstaden i stället för att sprida den ut överlandet.Min grundläggande uppfattning är att mannaturligtvis skall ha statlig tillsyn när det gällerkontrollen av systemet. Jag har nämnt det i mittsvar. skall ägna sig åt den typen avuppgifter. Vi har byggt ut den med deregionala enheterna. Dessa har nog störremöjlighet att hålla reda på vad som händer och skeri landet än om vi koncentrerar det till iStockholm. har ju mer gått in fördet man kallar aktiv uppföljning i olikasammanhang. Jag tror nämnde detockså.Dessutom finns det ett antal andra organ som jaghar nämnt i mitt svar. Frågan är egentligen om viförutom dessa och förutom den demokratiskadebatten och de allmänna valen, där medborgarnakan ta ställning till om man har gjort rätt eller fel ide olika landstingen, skall ha ett extra organ somskall bedöma om det finns tillräckligt med resurseri de konkreta fallen. Enligt min mening bör maninte ha det. Där skiljer och jag ossåt.Jag tycker att man bör bygga vidare på de organsom finns och att vi svårligen, skulle jag vilja säga,skulle kunna ha ett nationellt organ som gick in ochsade att resurserna inom den och den specialitetenär alldeles för små, utöver det som socialstyrelsenförstås gör i de konkreta fallen. kanju inom ramen för sin arbetsuppgift konstatera attotillräckliga resurser -- eller vad det nu är -- gör atten verksamhet sköts för dåligt. Detta leder nästanalltid till rättelse i det konkreta fallet.Om jag så använder den resterande delen av mittutrymme till att kommentera , även om de ligger något vid sidan avinterpellationen, vill jag säga att vi underkommande år säkert kommer att diskutera fråganom det dubbla huvudmannaskapet. Jag vill barapeka på att om man gör som sägeroch som jag tror att hans parti föreslår, så innebärdet förstås att sjukhus av typen Södersjukhuseteller eller sjukhuset iEskilstuna kommer att få drivas inte av en kommunutan sannolikt av ett antal kommuner i någon formav kommunalförbund.Så avskaffande av det man kallar det dubblahuvudmannaskapet inom sjukvården ledersannolikt till att vi får, som i vårt östra grannland,en stor mängd kommunalförbund som bedriververksamheter som är för stora för att kunnahandhas av en enstaka kommun. Självfallet kan deallra största kommunerna i landet -- ,och -- driva akutsjukhus, men detär nog inte så väldigt många fler som ensamma kangöra det.Det man bör diskutera är förstås om detta leder tillett bättre resultat för patienterna, till bättre insynför medborgarna, till större möjlighet att utkrävaansvar etc. De frågorna har jag tidigare, innan jagfick mitt nuvarande uppdrag, kommenterat i olikasammanhang och är givetvis fullt beredd attfortsätta att diskutera dem.På flera punkter är vi överens, t.ex. om önskemåletatt få etableringsfrihet. Regeringen arbetar pådetta. Som alla vet arbetar vi också på att försökainföra ett husläkarsystem, m.m. Parallellt med attdet naturligtvis skall finnas en god tillsyn,möjligheter att klaga, en bra patientförsäkring etc.skall det genomföras en mängd reformer inomsjukvården, men dem har jag presenterat i olikaandra sammanhang.Anf. 32 ():Fru talman! Låt mig först säga till attvisst ligger det mycket i vad han säger om attavskaffa dubbla huvudmannaskap osv. Men vi ärinte framme där . Det är bra direktiv, tycker jag,som har givits till den utredning vi har talatom. Men även när vi har uppnått många av de sakersom tagit upp kommer vi att behövainstrument för att anpassa sjukvårdsapparaten tillkundernas önskemål och behov. Jag tror att det jagföreslår är ett viktigt sådant instrument, om detanvänds på rätt sätt.Jag konstaterar att sjukvårdsministern gav en litenöppning, när han sade att vi skall bygga vidare påde kontrollorgan som vi redan har, och då vill jagutveckla mina tankar ytterligare här.Riksförsäkringsverket har i sitt remissyttrande övertillsynsutredningens betänkande betonat hur viktigtillsynsverksamheten inom sjukvården är ochframför allt kommer att bli -- och måste bli.Tillsynen måste utvidgas och förstärkas, framförallt verksamhetstillsynen som inte alls är utveckladoch aldrig har varit det.Eftersom det är ett starkt samband mellanverksamhetens och individernas problem, tyckerriksförsäkringsverket att tillsynen skall samordnas.Man yrkar också på att det bör finnas ensanktionsmöjlighet mot producenter av sjukvård.Socialstyrelsen har i sitt remissyttrande över sammautredning anfört i stort sett samma synpunkter.Socialstyrelsen berättar att man i sin tillsynsrollalltmer ägnar uppmärksamhet åt grundläggandeorsaker till missförhållanden, med andra ordsystemfel.Även efterlyser möjligheten attsätta större press på ansvariga beslutsfattare, ochman vill jämställa sig medarbetarskyddsstyrelsen och yrkesinspektionen ochalltså kunna förelägga vite.Jag tar upp det här som tecken på att det hossocialstyrelsen kan finnas en beredskap att utvidgasitt tillsynsansvar. Varför inte ålägga socialstyrelsenatt ta upp enskilda personers klagomål på uteblivenvård eller vård på för låg nivå, på grund avbristande resurser, då någon sjukvårdsanställd intekan göras ansvarig, och objektivt bedöma ochregistrera och redovisa detta och kanske också fåsanktionsmöjlighet?Det här skulle kunna användas som ett av fleraunderlag -- men ett viktigt underlag -- förorganisation och resursfördelning i framtiden.Delar inte sjukvårdsministern den uppfattningen?Anf. 33 (nyd):Fru talman! Jag vill bara framhålla att minönskelista, som delvis överensstämmer med mångaav de uppfattningar som framförts här, faktisktinnehåller sådant som gör det lättare att utövakontroll.Här är det då fråga om hur pass snabbt det går. Omett allmänt sjukförsäkringssystem införs, kommerkontrollorganisationen att ligga inbyggd i detta,precis som i alla försäkringssystem. Men om detdröjer väldigt , håller jag med PontusWiklund om att då kanske det behövs ett extrakontrollsystem.Då är det väldigt viktigt, som , att sjukvårdspersonalen inte skall hållasansvarig för att man inte behåller patienterna påakutsjukhusen, för då hamnar sjukhuspersonalen ikläm mellan olika uppfattningar frånetablissemangets sida. Jag måste ta bestämtavstånd ifrån att ett nytt kontrollsystem skulle fåden funktionen.Jag tycker att som kontrollorgan äralldeles utmärkt, och om vi kan få de åtgärder somjag har talat om implementerade ganska snabbt,tycker jag att under en övergångstid skulle denkontrollfunktion som har kunnaräcka till.Anf. 34 ():Fru talman! Det har varit intressant att höra denhär diskussionen. Tillsammans medsocialförsäkringsutskottets ordförande har jag ett förflutet när det gällerförtroendenämnderna. Vi ville avskaffa dem. Viansåg att kontrollinstrument där det egentligen intefinns sanktionsmöjligheter -- och när det redanfinns andra kontrollsystem -- inte är särskiltlyckade.Sedan låg det en mycket större sak under vårtställningstagande också, och det är precis den somJohan har berört här. Man måste göra omsystemet så att det blir mer självkontrollerande,och då behövs inte någon sorts administrativa''konfliktutjämnare'', när resurserna inte ärtillräckliga.Jag tror att information skall föras upp tillbeslutsfattarna på ett annat sätt. Kan vi se till attde som verkligen är verksamma i vården också blirbeslutsfattare på ett mera aktivt sätt, tror jag att debrister som talade om skulleförsvinna.Så jag skulle vilja säga att jag tycker att det ärolyckligt att regeringen lägger fram förslag om attpermanenta förtroendenämnderna , samtidigtsom vi håller på att utreda de verkligt storaproblemen inom sjukvården. Det är tyvärr så atthar man inrättat ett organ, kommer det sedan attfinnas väldigt många som försvarar det, även omdet sannolikt blir ganska onödigt.Sedan finns det en aspekt till som jag skulle vilja taupp, och det är vårt närmande till EG. Det kommeratt betyda väldigt mycket på rättssidan. Vi kommersannolikt att få en litet annan inställning tillskadestånd och skadeståndsrätt i än vi harnu. Inte så att jag tror att vi får den sjukligakonstruktion som man har i , men vi kommersannolikt att närma oss vad man har på kontinentenoch i Storbritannien.Det påverkar också kontrollsystemet men på ettannat sätt och i en annan dimension. Därför hadejag velat att vi skulle ta det här litet lugnt och se tillatt göra det stora arbetet först. Sedan kunde viklara av de små detaljerna.Anf. 35 Statsrådet ():Fru talman! Låt mig börja med det som sades sist.Regeringen har gjort bedömningen att det inte ärrimligt att år , som har skett , ha förtroendenämnderna som ett slagsförsöksverksamhet. Dessutom har tillkommitnödvändigheten av att lagreglera förhållandet vadgäller motsvarande möjligheter inom kommunernai samband med ÄDEL-reformen . Ettförslag har utarbetats, och jag räknar med att detkommer att läggas på bord nästatorsdag. Det behandlades av regeringenhäromdagen.Frågan är vilka organ man skall ha. Man kandiskutera det. Jag har för min del gjortbedömningen att det är värdefullt för svensksjukvård att vi har en statlig tillsynsmyndighet, inrättar regionala enheter och att det finns enhälso- och sjukvårdens falldär det förekommit något klandervärt, oavsett omdet är av oaktsamhet eller uppsåtligt. Det gällerockså den patientförsäkring som vi har haft sedanmitten av , som gör det möjligt att fåersättning i de många fall där personer lidit skadaoch det inte varit fråga om något uppsåt eller grovoaktsamhet. Till detta kommer det som jag harnämnt , nämligen den allmännademokratiska debatten, möjligheten för partiernaatt vid allmänna val framföra uppfattningar om hurmycket man skall satsa på sjukvården och var manskall göra det. Medborgarna har möjligheten attrösta på de partier de tycker har de bästa förslagen.Till detta lägger vi nu glädjande nog enalltmer ökande valfrihet för den enskilde patienten,större möjligheter att välja verksamheter mantycker är bra och att välja bort verksamheter mantycker är mindre bra.Jag skall inte ta upp den diskussion somMargit antydde om skadeståndsrätten iframtiden. Under alla förhållanden delar jaghennes uppfattning på en punkt, nämligen att detvore olyckligt om vi i gick mot en situationsom den befinner sig i förnärvarande när det gäller skadeståndsrätten. Därägnas mycket stora resurser åt tvister om huruvidaskadestånd skall utdömas eller inte. En hel delpengar som skulle kunna användas inomsjukvården används i stället till advokatarvoden vidkonflikter.Johan menar, om jag förstår honom rätt,att man med ett försäkringssystem automatisktskulle lösa alla kontrollproblem. Det tror jag inteär fallet. Alla verksamheter av detta slag, oavsettom de organiseras som försäkringssystem ellerfinansieras via kommuner och landsting, kommeratt kräva någon form av kontroll. De mångaskandalerna i exempelvis inomreell vårdverksamhet visar att det inte är någonautomatik i detta. senast har vi fått rapporterfrån psykiatriska hem i bl.a. . De exemplenvisar att det inte är någon automatik i detta, att ettförsäkringssystem skulle leda till kontroll, medanett system av den svenska typen inte skulle kunnaklara av detta.Johan snuddar också vid en annan frågasom ofta har varit uppe i samhällsdebatten, inteminst hos personalen inom sjukvården. Det gälleruppfattningen att sjukvårdspersonalen inte alltidskulle vara ansvarig för om patienter skickas hemeller hur verksamheten bedrivs. Under mina år somlandstingspolitiker har jag mött den uppfattningeni diskussioner med personalen. Man har gärna velatatt det skulle vara på det viset. Jag tror inte att mankan vidhålla en sådan uppfattning någon längrestund. Personalen har inflytande över mycket avden verksamhet som bedrivs, inte minst denpersonalgrupp som själv haranknytning till, nämligen den svenska läkarkåren.Det finns få i som har så stort inflytandeöver hur arbetet läggs upp över huvud taget som desom är verksamma som t.ex. klinikchefer. De storaresurser som satsas på svensk sjukvård kananvändas på olika sätt. Såväl politiker som andrahar inflytande över detta.Till sist vill jag säga till att vi äröverens om att tillsynsverksamheten kommer attbehöva byggas ut. Regeringen skall på grundval avden remissomgång som har varit ta ställning till påvilket sätt detta skall ske. Jag tror också att detförhållandet att vi glädjande nog kommer att få flerproducenter inom vårdområdet ivissa avseenden kan öka behovet av tillsyn. Detskall vi försöka tillgodose på olika sätt. Men i denhuvudfråga som har väckt iinterpellationen har jag en avvikande mening,nämligen när det gäller om man skulle ha ettsärskilt statligt organ som i konkreta enskilda fallbedömde om resurserna skulle vara större ellermindre.Anf. 36 ():Fru talman! Jag delar i viss mån till förtroendenämnderna. Denuppfattningen har jag haft -- jag har ocksåvarit tveksam. Jag har suttit med i enstyrelse som fick yttra sig överförtroendenämnderna, och vi hade långadiskussioner. Jag vet också att de kom till på förslagav och hälso- och sjukvårdensansvarsnämnd förslag. Dessa organ hade så mångaärenden som de tyckte att de inte var kompetentaatt sköta. De ärendena skulle då hänföras tillförtroendenämnderna.Jag tror att förtroendenämnderna nu har fått en rollsom är värdefull. Vissa av klagomålen beroronekligen på bristande information ellersvårigheter med kontakt. Där kan de fullgöra enbra uppgift. Dessutom har förtroendenämndernanu fått större områden att bevaka, nya uppgifter.Det gör att det kan vara rimligt att de finns kvar.Beträffande kontrollorgan i övrigt inom sjukvårdenär jag också nöjd med det som finns och görs.Dessutom har vi den fördelen att vi i svensksjukvård, inne i sjukvårdsapparaten, av traditionhar haft mycket höga ambitioner. Det har gjort attproblemen har varit relativt små, jämfört med imånga andra länder.Precis som sjukvårdsministern säger, tror jag ocksåatt framtidens sjukvård kommer att kräva mer avkontroll, inte minst sjukvård av den modell somJohan skisserade, om det nu skulle bli ensådan modell. Det kommer att krävas utvidgadekontrollfunktioner och även möjligheter att sätta insanktioner mot den som inte följer intentionerna ivåra lagar och politiska beslut, inte bara inom denmedicinska delen.Jag ser hoppfullt på att vi skall bygga ut detta. Viskall inte göra byråkrati av det. Jag tycker att det ärviktigt att peka på den lucka som finns . Viskulle alla ha glädje av om vi täppte till den. Detbehövs inte ett nytt organ. Det är vad jag har pekatpå. Vi skulle kunna utvidga ansvari detta läge. Det vore det enklaste. Jag har förhörtmig om de möjligheterna, och det finns positivaröster för detta. Vi skall inte ha ny byråkrati, utanett utvidgat ansvar för socialstyrelsen.I går fick vi höra att långtidsutredningen anser attvården och omsorgen kan och bör öka i omfattning,men att man då förordar kompletterandefinansieringsvägar. Om vi får större resurserkommer de problem som jag har tagit upp attminska.Jag har tidigare nämnt hur tacksam jag är för att vii den utredning som kommer i gång skall finnavägar att stärka patientens ställning. Det kommeratt minska problemen. Men det är synd att vi inteanvänder det instrument jag pekar på. Vi får då ettvärdefullt tillskott till det i själva verket svagaplaneringsunderlag man måste arbeta med när mandrar upp riktlinjer för framtidens sjukvård.Fru talman! Låt mig säga att detta betyder mycketför de svagaste patienterna, de med svag autonomisom har sjukdomar i den grå skalan.Anf. 37 ():Fru talman! Det var intressant att höra vad PontusWiklund sade. Förtroendenämnderna komegentligen som ett svar på vissa symtom på probleminom sjukvården. Det har varit fråga om ensymtombehandling. Man har inte gått in påorsakerna. Det är också vad harframhållit här.Om vi hade kunnat börja om från början hade jaghellre sett att ansvaret vidgats för socialstyrelsenoch särskilt den regionala organisationen och att vigjort de stora systemförändringarna. Sedan måsteman ha någon form av kontrollorgan. Då hade mankunnat se efter hur det skulle struktureras i det nyasystemet. får man en ny utväxt, som har enkonstig roll. Det kommer att leda till problem iframtiden. Det var det jag påpekade. Deproblemen var kanske i och för sig redan skapadenär man inledde försöksverksamheten.