prot · GF0970 · 1992-02-26 00:00:00 — Jo, man bjuderin en företrädare för ja-sidan och en för nej-sidan.I princip går det till på det sättet i det svenskaskolväsendet -- precis som om man inte hade någonkunskap om att trots allt sex av sju riksdagspartier idenna kammare i någon mån är för ett svenskt EG-medlemsskap och precis som om man inte kände tillatt val faktiskt gav som resultat att depolitiska partier, som sade sig företräda ett svensktEG-medlemsskap i någon form, fick avrösterna.Svenska skolan tror ändå att det räcker att bjuda inen ja- och en nej-företrädare. Det gör, minavänner, att de många ja-förespråkare, som trots alltfinns, inte kommer till tals, och i och med detkommer inte heller många av de nyanser, som ärväldigt viktiga i ja-sidans budskap, fram.Detta innebär ett särskilt ansvar för de politiskapartierna som skall beskriva sin vision: vad vi villgöra med ett svenskt EG-medlemsskap.Medborgarnas står i centrum förmoderaterna. För oss moderater är det viktigt attjust den enskilda människan skall få komma ut iEuropa och möta européer över gränserna.Politiska beslut skall inte få stå i vägen.Jag tycker att det är oroväckande attsocialdemokraterna, likt i somsäger ''first'', slår fast att är unikt.Jag ser nämligen stora kopplingar mellan dessa tvåolika slogans. Det finns en isoleringstendens hossocialdemokraterna, vilken tyder på att de tyckeratt det är viktigare att de politiska partierna försnärmare varandra. Jag tycker vi fått bevis för dettaäven här . Jag tycker också att detta verkarligga bakom socialdemokraternas uttryckssätt ''densocialdemokratiska gemenskapen''.Mot detta, ställer . Det handlar inte enbart om ett politisktprojekt utan om ett projekt i syfte att föramänniskor närmare varandra. Det är därför vi skallgå med i EG.Anf. 96 ():Herr talman! Det är när det gäller enhistorisk dag. Aktionen för politiska fångar iEtiopien har upplösts imedvetande om att det inte längre finns någrapolitiska fångar i nationen Etiopien.Låt mig börja från början. Aktionen, som hararbetat mycket tyst , bildades 1976.Det var länsläkaren i ochChristopher som hade uppmärksammat enartikel av en man vid namn om hurframför allt kvinnliga fångar, tillhörande bådeämbetsmannakåren och den gamla kejserligafamiljen, hade satts i fängelse och hur svårt de hadedet.Väldigt snart utökade Aktionen sin verksamhetäven till att gälla manliga fångar. Naturligtvis verka för alla politiska fångar. Och vi behövdeinte sakna arbete.Den etiopiska diktaturen under gjordesig skyldig till våldsamma kränkningar av demänskliga rättigheterna. Vem som helst kunderinga ett telefonsamtal och anklaga någon förantirevolutionär verksamhet, vilket ledde till attdenna person togs om hand. Ofta överlevde dennaperson inte nästa morgon.En grupp fångar utsattes för psykisk tortyr genomatt någon gick in till fångarna ochplockade ut en och sade: Ta med dig din filt. Dubehöver den inte längre. hördesskott från fängelsegården.Detta fortsatte , och fångarnaundrade vem som skulle vara nästa offer.Vi har, som jag sade, arbetat i det tysta och försöktskaffa medel för att hjälpa dessa fångar medlivsmedel, mediciner, förbandsmaterial och böcker,eftersom fångarnas barn fick följa med in ifängelserna och därför inte fick tillgång till någonskola.Vi samarbetade med , somförst satte oss på spåret, med Röda korset, medandra hjälporganisationer, med Johanniterordenoch med olika församlingar i Sverige.I hade vi modiga människor som tog emothjälpen och som med fara för sinaegna liv spridde den till dem som behövde den bäst.Aktionen har arbetat helt oegennyttigt. De som harrest för vår räkning till har betalt alla sinaresor själva. Alla pengar har gått till fångarna.Vi har besökt ambassadörer. Vi har skickat folk tillEtiopien, och vi har gjort uppvaktningar. Den sistaambassadören för denna regim besökte vi den 13maj . Han var då mycket missnöjd medsvensk press, som inte talade om hur bra det var iEtiopien och vilka vänskapliga förbindelser manhade med . föllregimen, och han försvann till USA.Vi har funnit att alla politiska fångar har kommitut ur fängelserna. Och vi är oerhört tacksamma fördet. Det är ett historiskt tillfälle. Jag tror att det ärhistoriskt att man kan lägga ned en sådanaktionsgrupp i, skulle jag vilja säga, förvissningenom att vi som arbetar för den inte behövs mer. Mennaturligtvis är vi redo att gripa oss an arbetet igenom så skulle behövas. Men vi hoppas och tror attvår verksamhet på detta område i äravslutat.Däremot är naturligtvis inte biståndsgivningen tillde frigivna fångarna och till deras familjer, tillframför allt ungdomen och barnen, avslutad. Mendet anser vi hör till det normala bistånd som utgårfrån och som har varit en tradition . Vi har ju haft förbindelser medEtiopien sedan decennier tillbaka.Herr talman! Det känns väldigt fint att kunna sägaatt det inte finns några politiska fångar iEtiopien.Anf. 97 ():Herr talman! När den svenska räntan chockhöjdesi angav riksbankschefen attomvärldens bristande kunskap om var ettav skälen till höjningen. Utländska banker ochinvesterare var helt enkelt osäkra på vad Sverigestod för och vad dess finanspolitik gick ut på.Därför är det viktigt att statsministern och andraministrar reser runt i världen på regelrätta''roadshows'' och presenterar det nya , detnya svenska tänkandet och det nya svenskanäringslivet. Redan nu märks ett nyfött intresse utei världen för åtminstone statsministern, och jaghoppas att det åtminstone skall gälla ävenSverige.Detta växande intresse behöver följas upp medanvändbar och intresseväckande informtion omSverige som ett land att besöka, investera i, studeraoch göra affärer med.Man kan undra vem som skall ge sådaninformation. I första hand är det faktiskt visvenskar här hemma och utomlands som skaparbilden av vårt land. De svenskar som arbetarutomlands är naturligtvis särskilt betydelsefulla.Turister och andra som besöker kan ocksåbli våra framtida ambassadörer -- nota bene om dehar fått ett gott intryck av och ett gott bemötande iSverige.Men alltför få vet tillräckligt om för attkunna svara på frågor från intresseradeutlänningar. Därför är det viktigt att vi lär oss merom och att vi på det sättet kan lära andramer om Sverige.Informationen och identiteten var emellertid frågorsom sattes på undantag av den förra regeringen.Därför är det glädjande att den nya regeringenfattar beslut om att öka anslagen till information.Men det som oroar mig är att så mycket pengarskall ges till Svenska institutet.Svenska institutet har varit föremål för mångautredningar . Och alla utredningar harslutat på ungefär samma sätt, nämligen att manönskar mer samarbete, mer samverkan, enintegrerad Sverigebild och en mer professionellinformationsverksamhet.Därför känns det litet oroande då näringsministerni sin proposition om talar om mersamarbete mellan och , något som man alltså har talat om i 20 årutan att man har kunnat åstadkomma detta.Vid ett tillfälle gav den förra regeringen t.o.m. 30milj.kr. extra för att en samverkan skulleåstadkommas. Men nästa utredning kunde barakonstatera att någon samverkan inte hade kommittill stånd. Därför ser jag med oro på en utvecklingdär på nytt skall få sammauppdrag. Jag tror inte att det är Per Westerbergsmening att ge samma gamla signaler. Därför skullejag vilja diskutera hur en sådan framtida samverkanom information utomlands skulle kunna se ut.Vi behöver närma oss -- det talar alla om.Därför skulle vi behöva satsa på och påinformationen om i . Vi tror ju oftaatt är känt utomlands. Men utredning efterutredning visar att så inte är fallet. Men kunskapenom växlar oerhört mellan olika länder. Mankan t.o.m. se att kunskapen om växlar i ettland som , där man i den norra delen avlandet naturligtvis vet mer om än vad manvet i den södra delen. Därför kan vi alltså inte tänkaoss att informera om på samma sätt i helaEuropa, utan varje land kräver sin information.Därför kan vi inte, som många gör, tala om att viskall informera om inför EG, utan vi får tavarje land och varje språk för sig.På samma sätt behöver vi också hitta ett varumärkeför . använder man olika varumärkeni olika länder. Men jag tror inte att det finns någotföretag som skulle våga ha olika varumärken påvarje marknad, utan varumärket är något som manladdar, något som man är rädd om och något somman försöker slå fast och introducera.Därför tror jag att det är viktigt att den nyaregeringen tar på sig uppgiften att hitta ettvarumärke för det nya Sverige.Även om många skulle önska att Svenska Institutetskulle få en ny instruktion, en ny styrelse och en nyorganisation, tror jag att det vore viktigare attregeringen gav besked om informationens syfte ochomfattning, att den talade om att befinnersig i en internationell värld och att positivinformation om är betydelsefull. Därefterkan det vara dags att tala om vilka (eller vilket)organ som skall ha uppgiften att utföra dettabetydelsefulla arbete. Därefter kan man tala omstyrelse och organisation. Det tar att byggaupp kunskapen om ett land, och därför brådskardet.Den utrikespolitiska debatten var härmed avslutad.Beslut om samlad voteringBeträffande de på föredragningslistan upptagnaärendena, betänkandenKU23 och KU24, skatteutskottets betänkandenSkU14 och SkU15, justitieutskottets betänkandeJuU9, försvarsutskottets betänkanden FöU7 ochFöU8 samt socialförsäkringsutskottets betänkandeSfU7, beslöt kammaren på förslag av förste vicetalmannen att de fick företas till avgörande i ettsammanhang sedan debatten i alla dessa ärendenavslutats.5 § Hänvisning av ärenden till utskottFöredrogs och hänvisadesPropositionerna1991/92:75 till utbildningsutskottet1991/92:87 till socialförsäkringsutskottet1991/92:94 till utbildningsutskottet1991/92:97 till näringsutskottet1991/92:99 avsnitt 7.1 till försvarsutskottet i övrigttill näringsutskottet1991/92:101 och 102 till försvarsutskottet1991/92:124 till arbetsmarknadsutskottet1991/92:149 till socialförsäkringutskottet6 § Föredrogs betänkande1991/92:KU23 Sekretess inom rättsväsendetsinformationssystem (prop. 1991/92:73).Förste vice talmannen konstaterade att ingentalare var anmäld. (Beslut fattades efter 13 §. )7 § Föredrogs betänkande1991/92:KU24 Vissa riksdagsfrågor.Förste vice talmannen konstaterade att ingentalare var anmäld. (Beslut fattades efter 13 §. )8 § Föredrogs skatteutskottets betänkande1991/92:SkU14 Ändringar i uppbördslagens reglerom överföring av skatt till främmande stat (prop.1991/92:82).Förste vice talmannen konstaterade att ingentalare var anmäld. (Beslut fattades efter 13 §. )9 § Föredrogs skatteutskottets betänkande1991/92:SkU15 Förtidsåterbetalning avpreliminär skatt.Förste vice talmannen konstaterade att ingentalare var anmäld. (Beslut fattades efter 13 §. )10 § Föredrogs justitieutskottets betänkande1991/92:JuU9 Regional ledningsorganisation inompolisen (prop. 1991/92:52).Anf. 98 (nyd):Herr talman! Inledningsvis måste jag fåkommentera en liten kuriositet i den här debatten,nämligen att jag och min utskottsordförandeBritta Bjelle båda är bosatta i , Norrbotten.Vi står nu här i kammaren och skall debatteralokaliseringen av länspolismästaren iÖstergötlands län. Detta manar väl till en liteneftertanke om hur långt ifrån dem det berör i denhär frågan som besluten fattas. Låt vara att vibåda är befriade från lokalpatriotismen iÖstergötland.Men icke desto mindre är det i justitieutskottetsom hela saken i praktiken avgörs. Rent logisktoch förnuftsmässigt är inte rätt forumför denna fråga. Det här är en länsfråga, dvs. enfråga för de inblandade parterna i Östergötland.Detta har ju det övervägande antalet av deregionala och samverkande myndigheterna uttalatsig om i sina remissvar. De har redogjort och välmotiverat var, utifrån sin verksamhet, de tyckeratt länspolismästaren skall vara verksam, detta föratt fortsätta sin samverkan med den regionalepolischefen såsom det skett. De regionalamyndigheterna är lokaliserade till Linköping.Det finns en liten möjlighet att ledamöterna här ikammaren förstår att man riskerar att fatta ettcentralt beslut över huvudet på dem det berör, helt enkelt kör över de inblandadesuppfattning i frågan. Därmed går heltemot de fundamentala skäl som anförs i dennaproposition. Att inte bevilja de önskemål som manhar i i denna fråga är att gåtvärsemot de intentioner som givits av riksdagenvad gäller decentralisering och självbestämmandei regionala frågor.Jag skall strax redogöra för detaljerna, men förstnågra andra saker.I diskussionerna i utskottet framhölls att denmotivering som regeringen angivit var något svagvad gäller lokaliseringen av länspolismästaren tillLinköping på bekostnad av . Densistnämnda polismyndigheten är något större medantalet polistjänster som utgångspunkt. Därförtillkom den hearing som skulle räta ut en delfrågetecken. Fast egentligen var det väl ingen avledamöterna i utskottet som väntat sig något annatän att resp. polismästare skulle förorda sin stadsom den mest lämpliga orten för lokaliseringen.Nu är det kanske inte alltid som en hearing ger derätta svaren. Det finns ständigt en risk att man görsubjektiva bedömningar som förtar objektiviteteni beslutet.Ibland känns det dock befriande att varasjälvständig och fatta egna beslut utan att behövakomma fram till bästa möjliga kompromiss -- i dethär fallet, vågar jag påstå, sämsta möjligakompromiss. I den här frågan överladesocialdemokraterna för sig och regeringspartiernaför sig. Därefter redogjorde man för resultatetinför utskottsordföranden. Beslutet var förankrati två motioner från Norrköpingsriksdagsledamöter, en motion från ,och samt en motionfrån socialdemokraterna.I sina motioner hade man mycket ambitiöstframfört de argument som polisstyrelsen iNorrköping haft vänligheten att sända tillhemadressen hos oss ledamöter i utskottet. Detsistnämnda var mycket omtänksamt, om än litetbestickande, enligt min uppfattning. Menändamålet väl medlen. Det är väl detta somkallas bypolitik. Själv är jag så oerfaren i dessasammanhang -- jag har ju faktiskt bara femmånaders erfarenhet av rikspolitik -- att andra fåravgöra skillnaden i det här fallet.Nåväl, som turerna mellan de olikapartierna inom utskottet pågick hade jag enenskild överläggning med mig själv ute ikorridoren, fri ifrån argument som kunde störaobjektiviteten. Så när min fru ordförande taladeom att utskottet förordat , kunde jagbara lakoniskt meddela min reservation.Min enskilda överläggning i korridoren hadevisserligen varit mycket kort, men jag hade juändå hela regeringens argument i ryggen för mittställningstagande. Jag stödde regeringens förslag.Varför inte regeringspartierna gjorde detta är engåta -- det är deras interna problematik -- men jagkände mig faktiskt ändå litet uppbackad och ansågmig ha ordentligt på fötterna i sammanhanget.Det var ju inte bara regeringens stöd som jag hade.Det föredragande statsrådet hade tillstöd för sin argumentation en rad remissinstansermed i spetsen. Låt vara att det fannstvå reservationer mot beslut, menmajoriteten förordade Linköping.I motionerna anges helt korrektstyrkeförhållandena mellan de bådapolismyndigheterna vara 302 polistjänster iNorrköping mot 249 i . Den regionalapolisledningen finns som framgått i ,och i regeringens proposition anförs att skillnadeninte är så stor att den motiverar en omlokalisering.På slutraderna i utskottets betänkande anförs attutskottet inte kan ''med hänsyn till skillnaderna istorleksförhållandena mellan de aktuelladistrikten, finna några vägande skäl attbeträffande frångå principenom lokalisering av länspolismästaren till detstörsta polisdistriktet i länet. Länspolismästaren iÖstergötlands län bör således placeras iNorrköping. ''Denna formulering är tyvärr helt missvisande. Detär att helt vända begreppen upp och ner. I den härfrågan talar alla vägande skäl för Linköping.Här kommer en uppräkning av dem som förordatLinköping. Det är först regeringen i sinproposition och därutöver iÖstergötland, polismyndigheterna i ,och liksom , och Föreningen har följande remissinstanser förordatLinköping: överåklagaren, länskronodirektören,länsskattechefen ochförsvarsområdesbefälhavaren, s.k. samverkandemyndigheter. Förutom dessa harlänspolismästaren samverkansbehov med följanderegionala organ: med dessambulanstjänstledning, ,statens kriminaltekniska laboratorium (SKL),väg- och trafikinstitutet (VTI) ochförsvarsområdesstaben, alla dessa med säte iLinköping. Ytterligare en instans, som ingenannan tänkt på, men som jag tycker är ytterligareett samverkansorgan nog så viktigt att föra fram,är , vars biskop har samtalat med nu . Även hanförordade Linköping.Härtill kan framhållas att både ochNorrköping tillhör de s.k. grupp II-distrikten. Vidsidan av de tre största polisdistrikten ingårLinköping och i en grupp av åttadistrikt med fullt utbyggd ledningsorgansation.Även polisens länssambandscentral finns iLinköping.Vidare bedriver polismyndigheten i Linköpingsedan länge regional verksamhet, medanNorrköping enbart verkar inom sitt distrikt.Dessutom finns följande regionala funktioner:trafikavdelning, narkotikarotel, kriminaltekniskrotel samt ekonomisk rotel. Den sistnämnda ärverksam över hela länet, även i . Närden s.k. ekoroteln tillskapades vardet förresten föremål för riksdagsdebatt, och dåplacerades denna enhet i , av denanledningen att den har att samverka medlänskatte- och regionåklagarmyndigheten iLinköping.En brist i propositionen är att inte någonekonomisk kalkyl medtagits, möjligen därför attsamlokaliseringen med ärekonomiskt fördelaktig i sig. Jag skall dockförsöka att redogöra för vilket ekonomiskt slöserien omlokalisering till skulle innebära.I nya polishus finns lokaler lediga ochinflyttningsklara för länspolismästaren och dennesledningsorganisation. Inför en omlokalisering tillNorrköping diskuteras att byggapå en våning till på polishuset eller att slå ut någraväggar och göra en tillbyggnad förlänspolismästaren och dennes närmastemedarbetare.Eftersom länspolismästaren skall ha den operativaledningen finns behovet att flytta överlänssambandscentralen till , om det nutrots allt beslutas enligt utskottsbetänkandet. Detskulle innebära en kostnadsfördyring.All samverkan försvåras för den regionalapolistjänsten, varför resor och restid från annanort föranleder icke oväsentliga kostnader ochfördyringar. Som insider i dessa sammanhang,dvs. polis, bedömer jag att risken för framtidapersonalomflyttningar är stor. har jag inteträffat någon polismästare som i längden skulleacceptera att ha sin personal, dvs. de regionalabefattningshavarna, på en annan ort. Låt vara attdet endast är emellan städerna.Förutom redogjorda argument talar allt för attbetydande ekonomiska medel kommer att behövatillföras, och därför är det inte ekonomisktförsvarbart att genomföra en lokalisering avlänspolismästaren till . Det handlarhelt enkelt om en icke oväsentlig fördyring av enstatlig verksamhet om man placerarlänspolismästaren på annan ort än länsstyrelsen.En lokalisering till är helt enkeltslöseri med pengar, dessutom i ett läge när allapolismyndigheter ute i landet har det ekonomisktkärvt.Under den allmänna motionstiden har tresocialdemokrater från givit sitt stöd förpropositionen, och det tackar jag för.Skulle nu kammarens ledamöter rösta enligtutskottets betänkande kommer ettannat ärende att behandlas i utskottet, nämligenen ökning av anslaget till polisen på grund avomlokaliseringen. Utskottets betänkande i denfrågan behöver inte debatteras i kammaren,eftersom jag kommer att avstå frånställningstagande i denna fråga. Därmed kanbetänkandet avgöras utan omröstning.Mot bakgrund av vad jag sagt vädjar jag tillkammarens ledamöter att i den här frågan tryckapå rätt knapp. Ett bifall till min uppfattning idenna fråga har dessutom, kan man säga, biskopMartin Lönnebos välsignelse. Jag tror inte att handärtill känt sig nödd och tvungen.Som stöd för regeringens proposition 1991/92:52yrkar jag bifall till min reservation och avslag påutskottets hemställan.Anf. 99 ():Herr talman! Vi skall , som redan harframkommit, behandla den regionalaledningsorganisationen inom polisen. Denna frågahar varit föremål för överväganden ända sedan1975. Den ena utredningen efter den andra hardiskuterat saken, och lösningen har blivit ensuccessiv övergång till det som kallaslänspolismästarmodellen.I dag är högsta polisorgan i länet.För närvarande finns två olikaorganisationsmodeller för ledning avpolisverksamheten på regional nivå. Den ena ärlänspolischefsmodellen, som infördes isamband med förstatligandet av polisen. Denandra är länspolismästarmodellen, som förstagången infördes och är genomförd i åttalän.I samband med förstatligandet tilldeladeslänspolischefen långtgående befogenheter i frågaom polisledningen i länet. Utvecklingen haremellertid visat att länspolischefen inte kunnatfungera på det sätt som det var tänkt. Avståndetmellan länspolischefens dagliga verksamhet ochpolisdistriktens verksamhet har helt enkelt blivitför långt.Detta problem togs upp till behandling i 1975 årspolisutredning. Som lösning på problemenföreslog polisutredningen att länspolischefentillfälligt skulle kunna överta den direktaledningen av enheternas arbete när särskildaförhållanden påkallade det och alltså inte behövaha polischeferna som mellaninstans.För del var det emellertid nödvändigtmed en omedelbar förändring av verksamheten,och därför föreslog utredningen att något som denkallade länspolismästarmodellen skulle införasdär. Länspolismästarmodellen innebar attlänspolischefen skulle förena sin befattning påregional nivå med chefskapet för det störstapolisdistriktet inom länet. Fördelen med denmodellen var att den regionala chefen fick faktiskamöjligheter att som regionalchef fullföljaoperativa funktioner. Att länspolismästaren inormalfallet skulle kunna förfoga över merpartenav regionens polisresurser skulle också stärkalänspolismästarens ställning isamverkansfunktionen. Ytterligare fördelar är attden regionala polischefen tar del i den dagligapolisverksamheten, vilket ger honom som personen stark ställning och dessutom är bra förverksamheten. Till det kommer att kontakt ochbeslutsvägar mellan den regionala chefen och denlokala organisationen blir kortare.Polisutredningens förslag ledde tillatt beslutade att den 1 oktober 1984införa länspolismästarmodellen i ,samt län.Efter fler beredningar och överväganden infördeslänspolismästarmodellen iytterligare fem län, och vi är nu efter ännu flerberedningar och utvärderingar framme vid ettförslag om att införa länspolismästarmodellen ihela landet. De utvärderingar som gjorts avlänspolismästarmodellen visar entydigt att såvälsakliga som ekonomiska skäl talar för att införalänspolismästarmodellen i hela landet.Principen skall vara att länspolismästarenplaceras som chef för det största polisdistriktet ilänet, även om inte polisdistriktet omfattarresidensstaden. I de län därlänspolismästarmodellen redan har införts hardenna princip varit vägledande. Men man måstehär erkänna att det kanske inte har varit så svårtatt genomföra detta, eftersom den största staden ipolisdistriktet har varit residensstaden.Av det betänkande vi nu behandlar framgår det attden regionala polisledningen i flera fall måsteomlokaliseras från residensstaden till den stad somär den största i polisdistriktet. Det har också utomi ett enda fall föreslagits i propositionen, nämligeni . Regeringen har i propositionensagt att det är angeläget att länspolismästaren ärchef för det största polisdistriktet i länet. Trots dethar man i ett enda fall i hela landet avvikit från denprincipen.Vidare står det i propositionen att det endast är omsärskilda skäl talar emot en sådan lösning somannat beslut skall fattas.