prot · GF0963 · 1992-02-13 00:00:00 — Ombudgetunderskottet växer, kommer då attstå bakom det ekonomiska paket som innebär attskatterna skall sänkas med 10--15 miljarder? Ombudgetunderskottet inte blir 70 miljarder utan 90miljarder, tycker att skatterna då skallsänkas med 10--15 miljarder?Anf. 36 () replik:Herr talman! Får jag först slå fast att vi behöver ettökat sparande i som grund för ökadeinvesteringar. Det är i ett längre perspektiv intehållbart, , att vi inte har ett så stortsparande i att vi klarar våra egnainvesteringar, vilket är detsamma som att vi skall habalans i bytesbalansen.Det är ett mycket farligt budskap som LarsBäckström går ut med till de svenska hushållen närhan säger: skall ni inte spara, nu skall nikonsumera. Det är en döbelnsmedicin sommöjligtvis ger en bättring , men i morgonsjufalt värre. Det är inte en medicin som jag tänkerstå här och rekommendera. Den får vänsterpartietfaktiskt stå för alldeles själva. Jag tror att de ganskasnart kommer att ångra denna ordination, om detänker igenom dess konsekvenser. Det äruppenbart att vi, för att budgetunderskottet inteskall öka, måste få i gång en ökad produktion ochen ökad sysselsättning i . Och det är ju dettasom hela regeringspolitiken går ut på, särskiltsatsningen på småföretagen. Det är alltså fråga ommycket kraftfulla åtgärder för att vi åter skall ökaproduktionen och därmed skapa det utrymme somvi anser är bra för de nödvändigaskattesänkningarna.Anf. 37 () replik:Herr talman! Jag menar inte att man över tiden, iett decennium, kan hålla uppeindustritillverkningen genom att ensidigt stimulerakonsumtionen och hålla sparandet på en låg nivå.Det är helt omöjligt. Men befinner vi oss i ensällsynt djup lågkonjunktur. Och , då han varnar för att dessa medel skallanvändas till konsumtion, gick ut på att man kanskeskulle förlänga tvångssparandet litet längre.I går tyckte att det var utmärkt att mankunde öka efterfrågan. är det ansvarslösvänsterpolitik att dessa medel kan öka efterfrågan.Man får väl i alla fall föra samma politik från denena dagen till den andra, även om man utvecklas.Men så fort bör det nog inte gå.Jag säger att vi bör öka det reala sparandet. IUddevalla, som jag kommer från, slår företag justnu igen och friställer folk, inte på grund av attkonkurrenskraften är dålig utan på grund av att detinte finns några order över huvud taget påmarknaden att konkurrera om när efterfrågan är såoerhört svag. Då är det svårt att hämta inproduktivitetsvinster.Ivar kommer ju från centerrörelsen med ettvisst förflutet när det gäller ordspråket medangräset gror dör kon. Detta är allvarligt, eftersom vijust nu har en oerhört svag efterfrågan. Och det ärden som regeringen slår mot. Det går att kombinerakonjunkturoch strukturpolitik. Det är inte någonomöjlig uppgift.Jag vill upprepa min fråga till . Ombudgetunderskottet växer till mer än 70 miljarder,till kanske 80--90 miljarder, kommer centerrörelsendå att fortsätta att plädera för skattesänkningar på10--15 miljarder?Anf. 38 () replik:Herr talman! har svårt att hållaordning både på ordstäven och på effekterna iekonomin. Vad vi diskuterar är omhushållssparandet är för stort. Det anser LarsBäckström. Han vill minska det. Han vill uppmanasvenska folket att konsumera mer. Jag menar attdet är en döbelnsmedicin. Hushållssparandet böröka ytterligare för att utrymme skall skapas för deinvesteringar som och jag faktisktär överens om behövs, de investeringar som skaparmöjligheterna för framtiden -- investeringar iindustri, investeringar i infrastruktur, osv.För att vi skall klara detta och ha en hållbarekonomi krävs det faktiskt också i enlågkonjunktur ett ökat hushållssparande. Vi fårinte slösa bort våra resurser på mer eller mindreonödig konsumtion. Detta är väsentligt om vi skallkunna ta oss ur det här läget. Därför är ett ökathushållssparande mycket viktigt just . Det ärockså grunden för ökade investeringar och för enbalans i bytesbalansen.Jag har tidigare här talat om vår strategi för attskapa tillväxt i ekonomin och åstadkomma enutveckling i ekonomin som gör det möjligt att sänkaskatterna. Självfallet satsar vi på den positiva delenhär. Något annat diskuterar vi inte i dag.Talmannen anmälde att anhållit att tillprotokollet få antecknat att han inte ägde rätt tillytterligare inlägg.Anf. 39 () replik:Herr talman! När kom in påenergibeskattningen blev jag litet nyfiken. Jagskulle vilja ha ett klarläggande på den punkten.Ivar sade ungefär så här: En alltför kraftigsänkning av energiskatterna är en björntjänst förindustrin.Ivar utvecklade sina tankegångarytterligare för att sedan komma in på bl.a.miljöpolitiken. Här är det nej från hans sida. Minfråga till blir då: Hur stämmer den häruppfattningen överens med det som sägs iregeringsdeklarationen? Där står det nämligen attenergiskatterna skall sänkas ner till EG-nivå. Nustiger visserligen energiskatterna litet grand på EG-nivå. Men vi är ändå väldigt långt från den nivån.Det finns en utredning, som jag nämnde i mittinledningsanförande, som säger att vi måste sänkaenergiskatterna med . Det är entanke som med stor emfas hävdas också avIndustriförbundet, som ju har ett stort inflytandeöver regeringen. Hur går de här tankegångarnaihop? Är det månne denna kollission som har gjortatt t.o.m. hotar med att lämnaregeringen?Ivar tycker inte om att jag talar om attregeringspolitiken lägger en död hand överbyggandet i . Ja, men vi har ju facit. Det ärbara att studera hur det är i verkligheten. Tusentalsoch åter tusentals byggnadsarbetare är arbetslösa.Vad beror det på? Jo, det beror helt enkelt på attregeringen inte kommer med klara spelregler förbyggandet. Man döljer faktiskt vad man vill göraför att få fart på byggandet. Och inte nog med det!Man tar ju också bort investeringsbidrag tillbyggandet. Man försämrar avdragsmöjligheternaför boendet osv. med den följden att hyran för envanlig löntagarfamilj rusar i höjden med 1 500--. Det är att läggaen död hand över byggandet.Anf. 40 () replik:Herr talman! Först en nyansering som kan vara rättviktig. Jag sade nämligen kan bli en björntjänst. Jaggav också exempel på miljöåtgärder när det gällerskogsindustrin. Jag talade om betydelsen av att detställs krav och sade att föroreningarna har varitförenade med kostnader. Dessutom talade jag omden här industrin som något av enföregångsindustri. Jag tror att det är mycket viktigtatt svensk skogsindustri, ja, över huvud tagetsvensk energiintensiv industri, blir något av enföregångare när det gäller miljön och detta med eneffektiv energianvändning. Om vi tar bort motivenhär -- en VD kan egentligen aldrig handla utifrånandra motiv än de ekonomiska -- kan det bli enbjörntjänst för svensk industri.I regeringsförklaringen sägs det: ''I samband medEG-anpassningen av energibeskattningengenomförs en övergång till ett system med blandannat koldioxidbaserad beskattning också påelkraft. ''Ingenstans talas det om att vi skall sänka ner tillEG-nivå. Däremot talas det om en anpassning.Det sägs också att det skattefrälse somelproduktionen är skall försvinna.Det gäller alltså viktiga åtgärder i riktning mot enbättre miljöstyrning. > bJag har tidigare återgettvad som sägs i andra delar av regeringsförklaringensom är väldigt bindande och mycket klara.Den överhettning som varit på byggmarknadenville vi i möta med bl.a.investeringsavgifter i för att därmedmedverka till en utplaning. På det sättet skulle viinte ha haft den uppblåsta ballong som gör det såtrassligt. Det är det här som är den heltdominerande orsaken till dagens problem påbyggmarknaden.Givetvis hade det varit önskvärt, jag håller alltsåmed på den punkten, om vi hade kunnatge helt klara besked om den framtidabostadsfinansieringen. Det kommer besked redan iapril månad. Sannolikt måste en viss anpassningske när det gäller räntebidragen. Jag förväntar migatt denna regering verkligen är mäktig att kommamed fasta spelregler som också är långsiktiga. Deskall vara att räkna med inte bara under entioårsperiod utan också under längre perioder.Därmed skapar vi grundläggande förutsättningarför ett sunt byggande som till en något större delsannolikt måste bekostas av de boende själva.Genom en lång rad åtgärder när det gäller en friareoch bättre konkurrens kommer det att bli enbegränsning och sjunkande produktionskostnader.Det märks tydligt i dag.Anf. 41 () replik:Herr talman! I och för sig är det ganska trösteriktatt det kommer ett besked . Tyvärr,, är det . Skadan är redanskedd. Byggnadsindustrin håller på att dräneras påkompetenta arbetare och andra anställda. Det blirsvårt att få tillbaka dem. Sådana problem finns detexempel på i andra sammanhang.Vi socialdemokrater menar att det är viktigt attklara besked ges om byggandet. Därför säger vi attvi står fast vid räntelånesystemet. Således pekar vipå de möjligheter som finns när det gäller att sättai gång stora reparationsarbeten där sådana behövs.Det gäller skolor, sjukhus osv. Men regeringen harsagt nej. Det är bl.a. mot den bakgrunden som jagsäger att man har lagt en död hand över byggandet.När det gäller energibeskattningen kan jag förståatt har problem. Hans partiledare,, har ju just med anledning av denfrågan hotat med att lämna regeringen. Han villnämligen ha garanterat att man inte kommer attgenomföra den beskattning som denHjalmarssonska utredningen föreslår. Centernsinställning strider alltså mycket tydligt och klartmot det som står i regeringsdeklaration. ''Anpassning'' eller ''ner till'' i fråga om EG-nivånär i stort sett samma sak. Det skulle vara väldigtvälgörande om ytterligare kundeklargöra inställning i stället för attbara hänvisa till framtiden.Anf. 42 () replik:Herr talman! Först vill jag påminna att gör bedömningen att detbeträffande byggandet handlar om 40 000lägenheter. handlar det om en siffrasom sannolikt är högre än det medeltal på lång siktsom behövs för att det skall vara möjligt att behållaett gott bostadsbestånd.Det är alltså inte bostadsbyggandet på kort sikt somär orsaken till arbetslösheten. Det handlar här omen normalnivå, eller kanske om en något högrenivå. Jag menar då rena nybyggandet inombostadssektorn. Siffran 70 000 har nämnts. Men såhär kan vi inte fortsätta. Det förstår lika bra som jag.På lokalsidan däremot har den helt oreglerade, denosubventionerade sektorn -- många menar ju attdet byggts för mycket bostäder beroende på storasubventioner -- varit en väldigt stor puckel. Mendenna har dramatiskt minskat -- liksomindustriinvesteringarna. kan intemena allvar när han talar om statsmakternasregleringar inom dessa sektorer för att på ettkonstgjort sätt försöka blåsa upp det hela. Rimligenkan vi med skattepengar inte plocka fram mer än4000 lägenheter.Det är beklämmande, , att ni somändå, för det vet jag, besitter en betydandeanalysförmåga fortfarande talar om räntelånen somnågot som skulle rädda Sverigesbostadskonsumenter från höga kostnader. Det fårmig att tänka på detta med rika föräldrar och fattigabarn.Det är ju flerfalt dyrare att göra omfördelningaröver tiden via räntelån, med ränta på ränta osv. Attni över huvud taget vill utsätta svenska folket fördessa onödiga och höga kostnader och för desäkerhetsrisker som här finns -- ja, det är kansket.o.m. för som nation en storsäkerhetsrisk -- kan jag inte förstå. Det här skulleinnebära en helt ohållbar situation frångarantisynpunkt. Det här är enfastighetsspekulation som t.o.m. är värre än vihittills sett -- och flertalet i detta sammanhang gårockså i konkurs. Detta är helt obegripligt.Vi bör, eller kanske måste, satsa mera på underhåll,reparationer och på nybyggandet även när detgäller offentliga lokaler som vi nödvändigtvisbehöver. Men till syvende och sist är det i förstahand landstingen, kommunerna och de enskildaföretagen som skall hålla i detta. Detutomordentligt fina tillfälle som finns måste tastill vara för att bygga billigare, och för framtiden.Talmannen anmälde att anhållit atttill protokollet få antecknat att han inte ägde rätt tillytterligare inlägg.Anf. 43 ():Herr talman! Endast den som ser långt hittar rätt.Det är som skriver de orden isin bok . De orden uttrycker en sanningom det mesta i livet. De bistra fakta vi nu står införinom den ekonomiska politiken bekräftarsanningshalten i det här uttrycket. Eller rättaresagt: Det finns en medvetenhet om attklarsyntheten och det långsiktiga inte varittillräckligt för handen tidigare. Vi får bärakonsekvenserna av en kortsiktig och ryckigekonomisk politik. måste vi alltså reparera 20-åriga misstag.Det var som vi började marschenin i högskattesamhället. Det skedde somden svenska politiken alltmer tappade kontaktenmed stabila priser som ett mål för den ekonomiskapolitiken. Vi fick en inflations- och låneekonomi.Därmed lades grunden finansiellaklipp-kult. Det är den kulten som vi nu ser raserasoch avslöjas mitt framför ögonen på oss.Vi människor är i hög grad styrda av förväntningar.Säkert finns det många här i kammaren som erinrarsig den s.k. EFO-gruppen. Det var en grupp somlänge hade ett stort anseende inom den ekonomisk-politiska debatten. Men på åtminstone en punktledde den här gruppen, genom sin ekonomiskaanalys, till något av en mental förstörelse.Gruppen analyserade inflationskänsligheten ochgjorde en indelning i en konkurrensutsatt del avnäringslivet och en s.k. skyddad inhemsk sektor.Gruppen konstaterade att man kunde tänkasacceptera en viss inflation inom den skyddadesektorn, men att man i den konkurrensutsattasektorn inte skulle tolerera en kraftigareprisutveckling än vad som gällde på deninternationella marknaden. Det där låter sig sägas,men den som tror att det går att upprätthållarågångar mellan olika sektorer av den här typen,överskattar nog rationaliteten hos människor.Herr talman! De mentala spin off-effekterna avEFO-gruppens slutsatser bidrog i hög grad till deninflationsekonomi som sedan har utvecklats. Det ärnaivt att tro att det går att hålla löne--pris-spiraleni schack på en sektor, men acceptera engalopperande inflation på en annan. Människorsförväntningar om ökande löner påverkadessjälvfallet, och så var löne--pris-karusellen i gång ifull skala, så att säga.Även statsmakterna föll för mentaliteten. Måletstabila priser för den ekonomiska politiken ersattesi finansplaner av begreppet ''relativ prisstabilitet''.Så undergrävdes också mentaltstabiliseringspolitiken.Det här förhållandet blev inte bättre av att dennamentalitet kombinerades med ständigaskattehöjningar. Inställningen liknade den omlasten på åsnan. Klarar hon det, så klarar hon det,så klarar hon det osv., fram till den punkt där åsnaninte längre orkade bära lasten. Skattepolitikensutveckling blev kortsiktig och fiskaltexpansiv. Då var det, för att anknyta till dentidigare debatten, lätt att vara skatteminister. Mendet var medborgarna och företagarna somdrabbades. Inlåsningseffekter ochincitamentshämning blev mycket vanliga inslag iden svenska politiken. Faktum är också atthögskattepolitiken i sig bidrog till den inflatoriskautvecklingen.Till slut har det växt fram en insikt även inom dets.k. Man insåg det perversa isystemet. är vi tillbaka i ett läge där allt flerinser att stabila priser som mål för den ekonomiskapolitiken är en nödvändighet och att man måstepåbörja marschen bort från högskattesamhälletsinlåsningseffekter och produktionshämning. Det ärbra att den processen har påbörjats.Efter regimskifet har regeringspartiernaanklagats för att i sin skattepolitik ta från de fattigaoch ge till de rika. Detta är inget mindre än enmytbildning. Observera att den väsentligaskatteomfördelningen kom i och med den storainkomstskattereformen. Och kring denna politikrådde som bekant en betydande politisk enighet.Egentligen har den nya regeringens skattepolitikbara marginellt påverkat fördelningssituationen.Syftet har bara varit att ta bort inlåsningseffekteroch att hämma kapitalflykt till utlandet. Vad dethandlar om är att få de produktionsskapandefaktorerna att samvariera. Det gäller helt enkelt attskapa ett klimat där arbete och sparande är deväsentliga ingredienserna i den ekonomiskaverksamheten.Herr talman! Arbetet för att förbättraskattesystemets smidighet måste fortsätta.Därvidlag har maktskiftet betytt att denkursen har lagts fast. Som sagt, det gäller att selångt för att hitta rätt.Anf. 44 ():Herr talman! Just i övergången till nästa avsnittskall jag tala något om de frågor som sysselsättermånga tänkare ute i kommunerna ,nämligen kommunalekonomiska kommitténsförslag.En mycket stor del av den offentliga konsumtionensker genom kommuner och landsting. Såväl volymsom kostnadsökning har under en följd av år varitbetydande där, även om en viss dämpning har skettde , främst tack vare skattestoppet.Staten har genom en följd av år uppmuntratkommunerna att ofta välja alltför dyra lösningar isin tjänsteproduktion. Styrande,specialdestinerade statsbidrag har uppenbart haftden effekten.Den kommunalekonomiska kommitténs förslag ärjust nu ute på remiss. Förslaget, som ju innebär attstatsbidragen generaliseras, kommer i detavseendet att leda till nytänkande i kommunerna. sitter ofta verksamhetsansvariga på olikanivåer i kommunerna och räknar på kostnadernanetto, efter det specialdestinerade statsbidraget.Efter den omläggning som avses ske, grundad påKEK:s förslag, kommer intresset i stället attfokuseras på den faktiska kostnaden för olikaproducerade tjänster, bruttokostnaden. Dåkommer sanningen fram. Då upphör densnedvridande effekt som statsbidragsreglerna haftpå rationellt beslutsfattande ute i kommunerna. Dåkommer också intresset att öka för att analysera omsatsningarna leder till det önskade resultatet, någotsom är nödvändigt om man skall kunna ökaproduktiviteten. Att lära sig se till resultatet ochinte till anslag blir litet av ett paradigmskifte imånga kommunala förvaltningar.I dessa dagar, då många kommunalråd ochekonomer sitter och räknar rent kameralt påeffekterna av KEK:s förslag på den egnakommunen, förbises lätt de enorma möjlighetersom ligger i den avreglering som blir en effekt avkommunalekonomiska kommitténs förslag.Den statsbidragsindragning på 7,5 miljarder, somförutsätts beslutas av senare , skall ihög grad kunna täckas ute i kommunerna, om mantar till vara de möjligheter som erbjuds att gåöver till nya, alternativa, lokalt anpassade och merkostnadseffektiva verksamhetsformer. Potentialenär härvidlag stor hos såväl skola och barnomsorgsom hos äldrevården. Men då måste också chansentas ute i kommunerna. Man måste se möjligheternaatt åstadkomma resultat på nya sätt. För dekommuner som fortsätter att bedriva verksamheteni gamla banor, och bara lägger ut besparingar enligtosthyvelsmetoden, kommer resultatet lätt att bli enkvalitativ uttunning av servicen till medborgarna.Låt nu i stället den ökade friheten resultera iytterligare goda exempel på hur man kan uppnå bratjänster för medborgarna till faktiskt lägrekostnader. styr inte längre statenkommunerna till att välja de dyrareverksamhetsformerna för att det då utgår merstatsbidrag. I stället blir det de lokalaförutsättningarna i varje enskild kommun som fårspela större roll.Så kan den bistrare ekonomiska verkligheten förkommunerna, när den kombineras med ett nyttgeneraliserat statsbidragssystem och enavreglering, innebära oanade möjligheter förframsynta kommuner. Därför gäller det för dagenskommunledningar att mer se dessa möjligheterframför sig än att fördjupa sig i teoretiskafunderingar på om man med siffror sombakgrund är vinnare eller förlorare just vidomläggningen. i ett annat perspektiv kan allakommuner rimligen bli vinnare. Särskilt vinner visom är kommunmedlemmar i olika kommuner ochsom kan få del av ett förnyat, bra och merkostnadsriktigt serviceutbud, till vilket också fleraktörer får vara med och bidra.Socialpolitik m.m.Anf. 45 ():Herr talman! har i generationer varit ettföredöme, som väckt respekt i omvärlden. Visstskall vi vara ödmjuka och självkritiska. Men vi harverkligen haft skäl att känna stolthet över vad vårtsamhälle kunde ge medborgarna och omvärlden.Vi socialdemokrater varnade före valet för att dettastod på spel. Men man tog inte varningarna till sig.Jag tror att socialdemokratins politik för arbete,välfärd, trygghet, en god miljö och internationellsolidaritet är så fast förankrad, att svenska folkettrodde att ingen skulle våga eller vilja ge sig pådetta. Många trodde nog på den försåtligapropaganda som gav intryck av att man skulle fånågot extra, utöver den trygga grund vi lagt.Nu ser vi med förfäran vad den borgerliga politikenverkligen innebär i människors liv. Det inteom någon frihet eller valfrihet för andra än demsom tar för sig på andras bekostnad. Det handarinte om att förändra det som är dåligt och attbehålla och utveckla det som är bra.Det handlar om mörkblå fundamentalism, om enSAF-direktörernas och nyliberalernas''revolution'', påhejad av Ny Demokrati och medfolkpartiet, och kds somtransportkompani. Detta är den råa och gråaverklighet som döljer sig bakom modeord som''valfrihetsrevolution'' och ''den nya välfärden''.I min hemstad upplever vi hur denpolitiken slår när regeringen, ochkommunen drar åt samma håll.Nu skall jag, i motsats till , talaom verkligheten. kom regeringensbudget med förslag som drabbar 10 000-talsuppsalabor direkt och kännbart. Samma vecka fickvi, som har barn i gymnasiet, besked om att fr.o.m.vårterminen -92 kostar skolmåltider och busskortdrygt per termin och barn. Dennasumma skall betalas i januari.Några dagar senare kom den borgerligakommunledningen med varslet att 1 500 tjänsterinom vård, omsorg och skola skall bort. I vissastadsdelar avskedas alla dagmammor. I går kundevi läsa i tidningen att dagistaxan skall sänkas förhöginkomsttagare och höjas för låginkomsttagare.I dag stod det i tidningen att i en stadsdel skall sjuskolor och förskolor läggas ned och att av demsom drabbas när komvux skärs ned blir arbetslösa.Herr talman! Att många, nästan alla kvinnor, nublir arbetslösa är en stor tragedi. Men det handlarockså om barn och gamla och om deras anhöriga,vilkas liv nu blir ett kaos. För något ''alternativ'' tillden kommunala verksamheten, som skulle ge demvalfrihet, finns inte. Många frågar sig nu: Äravsikten kanske att den här vägen tvinga fram denprivatisering som medborgarna inte vill ha?Nyligen besökte jag några av dem som drabbatsinom barnomsorgen och skolan i område. Där mötte jag underbaraungar och en personal som i nerslitna lokaler gör enfantastisk insats för att ge dessa barn, med svåraupplevelser bakom sig, den bästa starten i livet --trots allt.Jag mötte t.ex. från , som har bott iSverige . Hon vet vad barnen har varit medom. Och hon är en fantastisk resurs i arbetet -- honskall bort. Hon och hennes man vet inte om devågar stanna i , efter de rasistiska illdåd somhar skett.Jag mötte också , något , som förnågra år sedan var skoltrött och började jobba sombarnsköterska utan utbildning. Hon älskar sitt jobboch vill nu utbilda sig för det. Men , närhon förlorar jobbet, finns det ingen komvux förhenne. Om henne slår fällan igen tidigt i livet, ochvem tjänar på att hon går arbetslös utan utbildning?Gemensamt för alla dem som jag mötte var att deoroar sig mer för de barn de har hand om, än försin egen framtid. De vet att de här barnen behövermycket tid, omsorg, uppmärksamhet och kärlek nuom de skall ha en chans. Hur skall det gå för dessabarn? Och hur skall det gå med välfärden? Och hurskall det gå med jämställdheten -- min generationsstora projekt som vi har slitit hårt för att kunnaförverkliga. tyckte vi oss stå vid målet, men dåsnyter den borgerliga regeringen och desslikasinnade i kommunerna våra barn och barnbarnpå jämställdheten.Det blir kvinnorna som får ta smällen flerdubbelt.Våra döttrar förlorar dagisplatserna -- det kommervi inte att finna oss i. Kvinnor, gamla och unga,förlorar jobben. Kvinnor får ta hand om dem somvi inte längre har gemensamt ansvar för. Kvinnorfår återgå till att vara reservarbetsplats och slutasom fattigpensionärer.Männen förlorar gemenskapen med sina barn, ochbarnen förlorar närheten till sina pappor.Herr talman! Vi kommer inte att finna oss i den härpolitiken. Vi har redovisat ett alternativ som visarhur välfärd, rättvisa och jämställdhet kaninrymmas.