prot · GG0921 · 1992-11-11 00:00:00 — Vad somfortfarande är ett problem är att en sådan härdebatt mycket lätt landar i en diskussion omriksdagens arbetsformer och författningsfrågor.Det faktum, som jag tidigare i en replik i debattentog upp, att vi i det svenska samhället har förtroendeklyfta mellan å ena sidan detsvenska folket och å andra sidan det svenskafolkvalda är ett mycket stort problem. Vi måsteuppmärksamma det på ett helt annat sätt. Detproblemet är inte sprunget ur i mångaavseenden ålderdomliga arbetsformer, utan det ärsprunget ur en erfarenhet av politiska svek. Såupplever väldigt många situationen -- medrätta -- därför att det finns fog därför.På kort tid har många storaavgörande politiska frågor fått en helt annanvändning i praktiken, än vad människor hade trottoch gått till val på. I de största politiska avgörandefrågorna som vi har framför oss är folkopinionen aven annan inställning än en förkrossande majoritetav ledamöter och politiska partier --åtminstone om man beaktar vad som sägs här ikammaren och av de politiska partiledningarna.Självfallet är den parlamentariska krisen uppenbarför många människor, vilken föder ochunderbygger ett misstroende som i sig öppnar förspekulationer om ett privilegiesamhälle medutskottsresor, lediga somrar, osv. Om det fanns enreel känsla hos människorna att det vi politikersäger oss vilja göra också i största möjligautsträckning blir det som vi utlovat, och om inteskall vi kunna förklara varför och föra en diskussionmed andra människor innan besluten fattas, trorjag inte att människor i allmänhet skulle bry sig såmycket om våra interna arbetsförhållanden.Så är det emellertid inte . Det finns en politiskverklighet och en historia. Vi kan takärnkraftsfrågan, vilken vi skall diskutera i morgonsom exempel på hur man ''dribblade bort'' beslutetsom faktiskt fattades efter den rådgivandefolkomröstningen. Jag hoppas det blir klarlagt imorgondagens debatt hur det kan komma sig kan hantera en politisk fråga på detta sätt,vilket har bidragit till att ett stort missnöje och oroinför den kommande folkomröstningen ommedlemskap i den europeiska unionen finns.Det finns fler svikna löften. Partier lovar en sak ivalrörelsen och gör någonting helt annat därefter,med uppgörelser bakom stängda dörrar.Arbetarrörelsens partier går ut och föreslårstrejförbud, dvs. inskränkningar i de demokratiskafri- och rättigheterna, något som är bådeuppseendeväckande och upprörande. Det finnsalltså goda skäl till att den här misstron faktisktfinns. Om vi vill stärka och utveckla demokratin ärdet vår uppgift att se till att denna misstro successivtminskar och till slut försvinner.För mig, och det parti som jag representerar,innebär demokrati en politisk pluralism, att detfinns flera politiska partier som går till öppna val tillde församlingar som vi har i . Detinnebär att det finns en friståendefackföreningsrörelse som självständigt träffar avtalmed arbetsmarknadens parter. Det innebär att detöver huvud taget finns en stark folkrörelse sombestår av en mängd olika organisationer, t.ex.freds-, miljö- och kvinnoorganisationer samthyresgästföreningen. Dessa organisationersverksamhet skall också kunna göra politiskaavtryck hos de politiska partier som är språkrör iden här församlingen.Allt detta behövs i ett demokratiskt samhälle,ingenting kan vi vara utan. För människor somdeltar måste verkligheten vara utformad på detsättet att alla inte bara känner, utan också ipraktiken kan se, att det spelar någon roll vad detycker och tänker och säger i en viss fråga. Detinnebär att beslutsfattandet måste varadecentraliserat. Det måste finnas beslutande organsom är genomskinliga i den bemärkelsen attdemokratisk insyn och kontroll alltid är möjlig.Den nuvarande utvecklingen, och de tendensersom kan avläsas i politiken , går av flera skäl åtett annat håll. En fråga som ingen har tagit upp ärrekryteringsfrågan: Vilka är det egentligen som blirpolitiker ? På vilka premisser och varför blirman det?Jag ser en obehaglig utveckling i att det finns ettpolitiskt broilerskap i , som till övervägandedelen består av män. Till en början är de unga mänsom går från ungdomsförbund till partikanslier,ombudsmannaskap och -- när regeringen har denrätta färgen -- . Sedan kommer detillbaka till partiet, i ledandepositioner, och kanske blir de partiledare. Detta ären ganska bra karakteristik på den karriär som enmajoritet av våra nuvarande partiledare, utom LarsWerner, faktiskt har gjort.Den här utvecklingen är farlig av det skälet att denfjärmar politiken från verkligheten. Vi får en formav professionell politik, där politiken i sig blir ettmål och inte ett medel för att förverkliga enförändring, som jag och de som har valt mig vill.Det blir en professionalism som för med sig attfinesser och olika politiska signaler får en störrebetydelse än kontakt med verkligheten. Det är enskrämmande utveckling. Den passar dessutom in iden andra utvecklingstendensen som finns,nämligen att det blir färre folkvalda, som därför blirmer beroende av experter. Dessa folkvalda, somhar politiken som yrke, och experterna blirtillsammans en elit som är svår att nå för människori allmänhet.Detta är också en utveckling som passar in i den s.k.internationalisering som vi talar om och som, vid ettmedlemskap i unionen och vid eventuella genomförande, innebär attbeslutsfattandet flyttas från de nivåer därdemokratisk insyn och kontroll är möjlig. Dethamnar hos en internationell politisk elit, som förde flesta människor är mycket svårkontrollerad.Det är dessutom omöjligt att delta ibeslutsfattandet.Jag vill ta upp en annan sak som hänger ihop medrekryteringen till den svenska politiken,nämligen -- om jag skall uttrycka mig i determerna -- det demokratiska underskott som vi defacto har i som ett resultat av att det är såfå kvinnor som deltar i politiken. Vi har sett entillbakagång i den här församlingen, och vi kan sedet i kommuner och landsting. Detta är också entrend.Kvinnors förtroende för politiken och kvinnorsdeltagande i politiken minskar. Det hänger ihopmed professionaliseringen och medarbetsvillkoren -- även de villkor som vi har i densvenska och som vi har pratat om i dag.Att ha mycket koncentrerade arbetsperioder ochatt arbeta fram till är fullständigtvansinnigt. Vi gör det inte för att det då fattas klokabeslut, utan det är en organisationsfråga.Arbetsmetoderna och arbetsformerna här iriksdagen passar inte för kvinnor, framför allt inteensamstående kvinnor med barn. Detta arbetebygger på att man har en markservice. För detförsta har inte alla en markservice , och för detandra är inte alla intresserade av att organisera sinaliv på det sättet.Det är ett allvarligt demokratiskt underskott att detfinns så få kvinnor i politiken, eftersom kvinnorserfarenheter, möjligheter och förmåga attorganisera arbete och liv till en helhet verkligenskulle behövas i de politiska diskussioner som vi haroch som skall försöka föra oss fram till ett sätt attarbeta, där vi kan utveckla demokratin och göra dedemokratiska institutionerna tillgängliga för flermänniskor, och inte tvärtom.Anf. 52 Tredje vice talman () replik:Herr talman! Det är många av de frågor somGudrun här har berört som är viktiga --det vill jag inte på något sätt förneka. Hon skisserarockså problem som verkligen finns i samhället, settur demokratiaspekten. Det är inte första gångensom de problemen skisseras, utan vi är allamedvetna om dem -- att vi har den här debatten är väl ett uttryck för det. Det är klart att vi påalla möjliga vägar -- som jag har understrukit itidigare anföranden -- måste se till att vi i detsvenska samhället får en renässans för politik ochför politiker. Vi skall alla hjälpas åt med det.Det finns naturligtvis alltid en och annan politiker,bland alla dessa tusentals som är engagerade överhela landet, som dummar sig och gör bort sig, ochdet blir stora rubriker i tidningarna -- med all rätt.Därmed fördömer man alla som över huvud tagetsysslar med politik. Detta avskräcker mångamänniskor från att engagera sig i politiskverksamhet, då de tror att det är farligt. Att ge enrealistisk bild av det politiska arbetet och att betonaden betydelse som det politiska arbetet har, tror jagär mycket viktigt när det gäller att stimulera tillökat politiskt intresse.Man kan självfallet fråga sig om rekryteringen tillriksdagen är den bästa, men det är de politiskapartierna som bestämmer den; det är partiernasnomineringar som är avgörande. Glädjande noghar vi trots allt ganska många kvinnor i den svenskariksdagen. Andelen har väl ökat till uppemot 40 %igen, genom en del avgångar och annat. Jag tror attvi nu ligger efter i världsstatistiken, mendet kan bli ännu bättre. Det är självfallet viktigt attkvinnor deltar i det politiska arbetet.När det gäller rekryteringen i övrigt har det talatsom politiska broilrar. Ja, låt oss då se på dennostalgiskt hyllade äldre generationen, somBranting, , , ,och , för att svepa över så mångapartier som möjligt. Vad var de? Jo, praktiskt tagetalla var livstidspolitiker, och de hyllades för de storainsatser som de gjorde i det svenska samhället. Jagmenar att vi även i den här frågan får akta oss föratt bli nostalgiska och för att inte se hur detverkligen har varit.Frågan om att svika löften är naturligtvis viktig.Vad vi från de politiska partiernas sida har varit fördåliga på att förklara är: Detta jag vill, men dettajag kan. Inget parti har majoritet i , inteens konstellationer av partier. Vi har nästankontinuerligt minoritetsregeringar i , ochmed det läget är det självklart att vi måstekompromissa för att komma fram till beslut. Vimåste ge efter i en del frågor som vi egentligen inteskulle släppa om vi hade makten att genomföradem. Även detta mödosamma kompromissande ären del av det politiska arbetet.Anf. 53 () replik:Herr talman! Det är riktigt, som , att man inte alltid kan göra vad man vill. Menibland har det funnits goda möjligheter att göra detman vill, fast man har låtit bli av andra skäl. Jag togkärnkraftsfrågan som ett exempel i mitt anförande.Där var det så att det under den förramandatperioden fanns majoritet för att sätta i gångavvecklingen av kärnkraften. Socialdemokraterna,kunnat besluta om det, om viljan hade funnitsi den politiska sakfrågan. Den saknas ibland, ochdet är tråkigt att man inte kan titta på enskildapolitiska sakfrågor och se att det faktiskt går attgöra någonting, utan att man skall väva in det iandra stora komplexiteter att att man i själva verketblir handlingsförlamad. Jag tror att människor ärmycket trötta på det.Det är riktigt att det är partierna som bestämmerrekryteringen, och så skall det naturligtvis vara.Men jag vill väcka frågan ändå, eftersom jag kan seatt det sätt som man rekryterar på innebärstora problem, just med den härprofessionaliseringen av politiken, som i sig förmed sig det bristande förtroendet.Jag avsåg inte att hylla de gamla politikerna på detsättet, men jag skulle vilja att de nya politikernaockså har en förankring i den s.k. verkligheten, somIan brukar tala om, innan de sättersig i en sådan här politiskt beslutande församling.Jag tycker inte att vi skall ställa krav påyrkeserfarenhet , men jag skulle önskanågonting ditåt. Man skall inte bara vara politiker,utan man skall också ha en annan erfarenhet, enannan bakgrund, en ytterligare livserfarenhet, enarbetslivserfarenhet. Det vore mycket lyckligt,därför att då befinner man sig i ett skede i livet dåman naturligt har andra kontakter än bara deminom politiken. Det skulle underlätta och bryggaöver den förtroendeklyfta som finns, inte hosalla men hos många, och som generellt tar siguttryck i det s.k. politikerföraktet.Anf. 54 Tredje vice talman () replik:Herr talman! Det är inte bara det faktum att maninte har majoritet som ibland gör att det är omöjligtatt förverkliga partiets ståndpunkter i en fråga,utan det kan vara omständigheterna som harändrats. Vi hade ett mycket konkret exempel underkrisdagarna . Om jag tar dem som ansesbefinna sig på varsin sida, var det naturligtvis inteså att älskade att skjuta påskattesänkningar och inte heller så attSocialdemokraterna med liv och lust gick in förförsämringar av det sociala välfärdssystemet. Detvar den situation som hade uppkommit somtvingade politiker, inte bara i dessa partier utanäven i andra, att överväga vad de kunde göra för attsnabbt återvinna förtroendet för den svenskaekonomiska politiken. Det hade man att taställning till.Politiker skall naturligtvis kunna fungera i lugnaoch balanserade situationer, ta på sig attresonera osv., men politiker måste också i ettmodernt samhälle kunna fungera när stressen ärväldigt hård. Den verkliga politiska kapacitetenvisar sig också ofta just när man är tvungen atthandla under stress.När det gäller rekryteringen till t.ex. dennakammare och andra politiska församlingar kan jagi långa stycken hålla med . Det ärklart att det är mycket viktigt med erfarenhet frånområden utanför politiken. Jag vet inte hur mångaolika jobb jag hade prövat på innan jag blevpolitiker -- jag tror att det var ett tiotal -- och detgör naturligtvis att jag känner till förhållandenalitet bättre, även om de självfallet har ändrats underden långa tid som jag har suttit här.Men återigen: Det är ju de politiska partierna somnominerar, och det är alltså inom de politiskapartierna som man får ta ställning till den härfrågan.Sedan är klart att vi har en annan verklighet ocksåpå grund av att så många ungdomar numera går tillhögre utbildning av olika slag. En större del avungdomstiden befinner man sig iutbildningsväsendet och kanske engagerar sigpolitiskt när man är klar med sin akademiskaexemen eller har avslutat någon annan utbildning.Får jag sedan säga att jag inte har kunnat finna attVänsterpartiet har en mindre andel traditionellaproffspolitiker än de andra politiska partierna.Gudrun är väl ett bra exempel på enproffspolitiker, som dessutom -- efter vad jag harförstått -- gärna vill fortsätta länge än.Anf. 55 () replik:Herr talman! Det blev till slut väldigt personligt,arbetslivserfarenhet är att jag först inom det svenska postväsendet. Sedanarbetade jag i en grossistfirma inom vvs-branschen.Därefter vuxenutbildade jag mig till socionom, ochjag har arbetat inom de kommunalasociala förvaltningarna. började jag somheltidspolitiker.Jag tycker att det är ett problem att det är så mångapolitiker som har rört sig bara inom den politiskasfären.Att utbildningarna blir längre och att många gårdirekt från utbildning in i politiken är ju ett faktum.Vi kunde i media läsa attden nuvarande regeringen och regeringskanslietaldrig har varit befolkade med så mångaakademiker, varav många inte har tagit sin exemen.Man måste naturligtvis fråga sig vad det har förinverkan på den praktiska politiken. Spåren kanskekan förskräcka!Jag tror att det är viktigt att man inom de politiskapartierna är uppmärksam på att man inte skaparstrukturer som fjärmar människor med andralivserfarenheter och kanske andra engagemang ipolitiska sakfrågor. Vi bör i stället ha strukturersom stimulerar dessa människor att närma sig depolitiska uppdragen. Dessa har blivit såspecialiserade och professionaliserade och utförsunder arbetsformer som omöjliggör ett normalt liv.Sådana arbetsformer hindrar en utveckling av dendemokratiska processen och fjärmar människorfrån politiken i stället för att närma dem politiken,någonting som vi är överens om är önskvärt.Politiken skall närma sig människorna, ochpolitiken skall närma sig kvinnorna -- inte tvärtom.Vi måste ändra våra arbetsvillkor på sådant sätt attdetta blir möjligt, och det kräver en störreöppenhet.Anf. 56 () replik:Herr talman! Jag håller med omatt ett är stort problem när det gäller människorsuppfattning om politiken är att det finns så mångaexempel på s.k. svek och löftesbrott -- ända frånfolkomröstningen om högertrafik med det utslagsom denna gav och politikernas beslut strax efterfram till ett antal andra mycket tydliga exempel.Jag sade i mitt anförande att vi alla har anledningtill självkritik. Här vill jag dock göra detpåpekandet att det är lätt för attvara heligare än påven själv, eftersom hon här iriksdagen representerar det , som sällan har tagitnågot ansvar för de beslut som har fattats. Vipolitiker står ofta inför konflikten om vi skall göraen kompriss och därmed något tumma på våralöften eller om vi skall välja att stå utanför. I sådanasituationer har ofta valt att ståutanför.När det gäller broilerproblemet känner jag mig inteträffad, eftersom jag klarar kravpå arbetslivserfarenhet. Jag tycker emellertid attdetta är intressant. buntar ihopdem som har den professionella politiskabakgrunden med byråkraterna och ser dem som enmassa. Jag tror att relationen mellan politiken ochbyråkratin är ett demokratiskt grundproblem. Meni motsats till tror jag att den''systemkunskap'' som , BengtWesterberg och andra med lång erfarenhet ipolitiken har skaffat sig möjligen är enförutsättning för att de på ett effektivt sätt skallkunna hävda politiken, allmänintresset, motbyråkratin. Det måste exempelvis spela någon rollför verkligheten ute i försvaret vadförsvarsutskottet diskuterar och kammarenbeslutar, så att vi inte har en expertkader som ipraktiken har makten.Detta är också ett argument mot de tankar som härförts fram om begränsningar av den tid man får varaexempelvis riksdagsman. Sådana begränsningar fåri varje fall inte vara alltför långtgående, eftersomdet tar innan man får den kunskap ochkännedom om systemet som krävs för att manverkligen skall kunna hävda politiken motbyråkratin. Jag anser att här ärinne på ett viktigt problem men att hon möjligendrar felaktiga slutsatser.Anf. 57 () replik:Herr talman! Vi är överens om att detta är ettviktigt problem. Jag har inte dragit några definitivaslutsatser, utan jag har formulerat frågan, som jaganser att vi måste ta upp till debatt. Man kanemellertid avläsa tendenser som är oroande.Man kan också avläsa tendensen att riksdagensarbete, som vi talat mycket om, ständigt ökar.Vi får mer och mer att göra, det skrivs fler och flermotioner, och det produceras fler och fler papperav olika slag. Jag är inte säker på att detta betyderatt faktiska makt har ökat, utan jag kant.o.m. tänka mig att det är precis tvärtom -- att detibland är något slags kompensatoriskt arbete sompågår under väldigt sena kvällar och mycketdebatterande och som inte står i någon rimligproportion till verkligheten utanför detta hus ochtill det faktiska inflytande som har.Det var intressant att togförsvarsområdet som exempel. Försvarsutskottetär väl det utskott som, såvitt jag har förstått, minsta verklighetsanknytningen i sina debatter,om man ser det ur försvars- och säkerhetspolitisksynpunkt. Vi behöver nu inte gå in i den debatten,men jag kan inte frigöra mig från det faktum attbroilerproblemet är förknippat med den politiskabyrkratin. Man stänger så att säga in sig själv ochblir egenproducerande på olika sätt.Anf. 58 () replik:Herr talman! Det var värdefullt att GudrunSchyman i sitt inlägg försökte vändauppmärksamheten från den kraftiga fokuseringenmot det som händer i den här salen och i det härhuset. Sanningen är ju den att vi somriksdagsledamöter har ett ansvar för mycket mer ändet som sker inom dessa väggar. Vi skall lära ossvårt område och se hur det fungerar i praktiken. Viskall lära oss hur man löser samma frågor i andraländer, osv. Alltsammans detta är mycket viktigt.Därför är det en bra motvikt till annat som sagts idebatten här och på andra håll att säger att vi i själva verket jobbar för mycket i dethär huset. En allmänt förekommande uppfattningär annars att vi jobbar alldeles för litet.Anf. 59 () replik:Herr talman! Det var alldeles rätt uppfattat av LarsLeijonborg -- jag tycker att det arbetas ofantligtmycket i det här huset. Men jag är inte säker på atthela detta ofantliga arbete når utanför huset. Detär det som är problemet. Jag anser att vi även iutskotten skulle vara mycket mer aktiva utanför dethär huset, bedriva uppsökande arbete och fara påutskottsresor mer än vi nu gör. Vi bör med andraord söka upp problemområden och i störreutsträckning diskutera med människor som stårmitt uppe i verksamheten.Vi är överens om detta, , och vi fårväl fortsätta diskussionen.Anf. 60 (nyd)replik:Herr talman! Det tycks vara en gedigenyrkeserfarenhet bakom de personer som sitter idenna riksdag. Ändå visar statistiken att det finnsmycket gott om broilers just här i -- mende är väl på utfodring just , kan jag tro.Jag vill inte göra reklam för boken ''Krokodilerna'',men det är lustigt att det här finns en intressanttiming. Jag har i boken redovisat en studie somheter ''Här har du deras liv''. Jag jämför där någrapolitiska förgrundsfigurer, nämligen ,, , -- i all blygsamhet -- mig själv. Jag satte upp i entabell hur dessa olika personer hade arbetatinom den produktiva sektorn, inom handel osv. Detblev en del nollor, kan ni förstå! Även för jobbinom den offentliga sektorn blev det nollor för dehär stora politiska ledarna, medan det för åren somyrkespolitiker blev förskräckande höga siffror.Så visst finns det broilers, och de finns just i detpolitiska systemets topp i . Det är detingenting att snacka om -- det kan ni däremot läsaom.Jag föreslår om igen att man skall maximera antaletmandatperioder.Gudrun tar upp frågan om kvinnor ipolitiken. Man tror kanske att man kan lösa sakeroch ting genom att ha fler kvinnor. Det får mangärna ha -- det tycker jag är alla tiders. Det ärjättebra, bara man inte inför en kvot. Det blir intenödvändigtvis bättre med kvinnor -- det har välVänsterpartiet anledning att fundera över just nu.Demokratin, som det talas om här, hotas av någrasaker. I dagens samhälle med dagens media, meddagens kommunikationer, med den struktur vi haroch med de stora maktapparater som står tillförfogande menar jag att yrkespolitiker är ett hotmot demokratin.Folkomröstningar skulle kunna rädda demokratin.Det går mycket bra och är otroligt billigt attgenomföra folkomröstningar på lokal nivå och ävenpå riksplanet. Det kan man inte prata bort längre,när vi har AXE-system och många andrahjälpmedel.Personval skulle också bidra till att ökademokratin, liksom en fri radio och TV -- och dåmenar jag fri.Detta är saker som handlar om demokratinsfortlevnad och inte om , som man är så räddför, eller någonting annat.Var så god, !Anf. 61 () replik:Herr talman! Jag får tacka för inbjudan.Att inte gör reklam för sin bokvar väl en lätt underdrift -- jag tycker att boken harkommit med i nästan varenda mening . Jagtycker att borde kunna dela utboken gratis, eftersom den tycks vara så läsvärd föross andra.Att jag tar upp frågan om kvinnor i politiken harinte att göra med att det skulle bli bättre eller sämrei den mening som talar om. Dethar i stället att göra med det faktum att kvinnor ärunderrepresenterade i alla församlingar. I defolkvalda församlingarna är underrepresentationenkanske mindre än i näringslivets olika församlingar.Detta är ett jättestort problem av det skälet attkvinnors erfarenheter och kunskaper inte tas tillvara.Jag tycker inte på samma sätt som alla andrakvinnor -- kvinnor har också olika politiskauppfattningar -- men jag vill att kvinnorserfarenheter och kunskaper skall finnas med somen självklarhet. Jag anser att det är en demokratiskfråga hur man ser på detta. Det är inte fråga omhuruvida man i olika politiska partier tycker att detär roligt med kvinnor eller inte -- roa oss kan vi välgöra på andra håll utan att vi har kvotering.Detta är faktiskt en fråga om demokrati. Vad fårdet för följder att kvinnor är så dåligtrepresenterade, även om vi mätt medinternationella mått är bra i det avseendet i den härförsamlingen? Jo, det får till följd att kvinnors maktoch inflytande minskar. Det får till följd att kvinnorhar lägre lön än män, oavsett utbildning ochposition, att kvinnor missgynnas i utbildningen ochatt kvinnors hälsa försämras. Kvinnors positionerhar försämrats. Vi har fått en hopplösdiskussion om organisationen av vård och omsorg,som är kvinnors stöttepelare för att vi skall kunnautöva våra demokratiska rättigheter, finnas med isamhällsdebatten och kombinera ett yrkesliv medföräldraskap.