prot · GF09127 · 1992-06-09 00:00:00 — Jag tror attdet vi gör är klokt, och jag är övertygad om att detgår att rätta till och justera saker och ting efteråt.Anf. 159 ():Herr talman! En av huvudpunkterna i höstensregeringsförklaring var att avsocialdemokratisk stagnation försöka attåterupprätta som en tillväxtnation.Mycket återstår onekligen att göra, menhandlingsförlamningen har i varje fall brutits. Vikan, på näst sista dag, blicka tillbaka påett år präglat av dynamisk regeringsutövning ochgenomgripande kursförändringar, inte minst på denekonomiska politikens område.Jag skall inte ta tid till några tillbakablickar. Menjag skall bara konstatera att vi så sent som för någratimmar sedan fattade beslut om ett nyttbostadsfinansieringssystem.Givetvis är den kommunala ekonomins utvecklingav strategisk betydelse för den ekonomiska politikeni stort. Också här är förändringar angelägna ochnödvändiga. Faktorer talar mycket starkt för att ettbeslut bör fattas i dag.Herr talman! Jag har uppfattningen att staten måstestyra den kommunala sektorn -- i den meningen anger tydliga ekonomiska ramar. Staten måsteockså ge kommuner och landsting en betydligt ökadfrihet att bedriva sin verksamhet efter de egnainvånarnas önskemål och efter de lokalaförutsättningarna.Enligt min mening innebär regeringens propositionett stort steg i denna riktning. Jag tror att man medden föreslagna avregleringen och med hjälp avomläggningarna av statsbidragssystemet stärker detkommunala självstyret och ger möjligheter tillbättre resursutnyttjande av kommuner ochlandsting.I samband med systemomläggningen lägger nuregeringen fram förslag dels om förlängning av detkommunala skattestoppet med , dels om att drain från den kommunalasektorn.Dessa två åtgärder går åt andra hållet och innebären viss inskränkning i det kommunala självstyret.Det är förslag som möts av betydande kritik frånden politiska oppositionen och från dekommunalpolitiker som i en besvärlig ekonomisksituation ser sin handlingsfrihet ytterligarebegränsad. Men ingen regeringen eller riksdag kanfrånkänna sig det övergripandesamhällsekonomiska ansvaret. Bådeindragningarna från kommunsektorn och detfortsatta skattestoppet är ett uttryck för ett sådantansvarstagande.Behovet av systemomläggning är stort och tar förmig överhanden, trots att jag menar att man på enrad viktiga punkter kan rikta stark kritik mot såvälkommunalekonomiska kommitténs övervägandensom regeringens förslag. Jag skulle viljasammanfatta kritiken på följande sätt.För det första kan man ifrågasätta om förslaget såhär långt verkligen har fått en utformning som ståri överensstämmelse med målen iregeringsförklaringen, nämligen att främjatillväxten.Jag förutsätter att man både i denkommunalekonomiska proposition som regeringenaviserat , och i det översynsarbete somskall bedrivas vid den särskilda expertkommitté somregeringen avser att tillsätta, kommer attgenomföra korrigeringar av förslaget. Kommer intede korrigeringarna till stånd kommer vi, enligt minmening, att få ett system med kraftig omfördelningav resurser bort från de mest dynamiska regionernai vårt land -- inte minst från de storstadsregionersom har varit och kommer att utgöra en viktig basför ekonomisk tillväxt och internationell handel.För det andra kvastår -- intill dess att regeringenåterkommer -- en rad oklarheter om hur detnya systemet kommer att påverka de enskildakommunerna . Jag instämmer i kritikensom har framkommit att det är otillfredsställandeatt kommunerna skall bedriva så mycket av sittbudgetarbete under så oklaraförutsättningar.För det tredje kan kritik riktas mot att regeringeninte rättar till den typ av principlöst godtycke somärvts från den förra socialdemokratiska regeringen.Jag tänker främst på effekterna för enskildakommuner av skatteomläggningen.Herr talman! Alla delar i regeringens förslag --inkomstutjämningen, utjämningen avkostnadsskillnader och den bristande uppföljningenav skattereformens effekter på kommunerna --verkar i samma riktning, nämligen motstorstadsregionerna.Huvudstadsregionen är ett ganska bra exempel pådet. har av Sverigesbefolkning. Regionen svarar för av dennationella produktionen och inlevererar avstatens inkomster från direkta skatter, indirektaskatter och arbetsgivaravgifter.I dag får samma region av de kommunalastatsbidragen. I utgångsläget, om ingakorrigeringar sker, skulle den andelen sjunka till8,med regeringens förslag. Det vore interimligt.Om inte korrigeringar görs i den fortsattaberedningsprocessen kommer den härresursöverföringen att motverka det nationellatillväxtmålet på två sätt.Vi kommer att få en omotiverad åtstramning för deregioner som med nödvändighet måste utgöra enmotor i morgondagens ökade produktion ochsysselsättning. I stället överförs resurser tillkommuner som inte har förutsättningarna att fylladen uppgiften.Även om regeringen uttalar diverse förhoppningarfinns det inga tecken som tyder på att de nyaresurserna kommer att användas till en önskvärdsänkning av kommunalskatterna. Allt tyder i ställetpå att de nya resurserna får finansiera en fortsattkommunal expansion, som inte ligger i Sverigesintresse.Tyvärr tycks det vara mer regel än undantag förregering och riksdag att negligera hur fattade beslutslår mot olika regioner, såvida inte regionernaifråga är mycket glest befolkade.Skatteomläggningen är ett av många exempel pådet. Den socialdemokratiska regeringen bedömdeatt skattereformen skulle innebära att denkommunala sektorn som helhet vann. Därföreliminerade man dessa vinster via den s.k.avräkningsskatten. Det förfarandet är naturligtvisinvändningsfritt, förutsatt att bedömningen ärkorrekt. Det var den på nationell nivå, men den vardet inte på individuell, nivå.Det inslag i skatteomläggningen som främstgenererade vinster till den kommuala sektorn varöverföringen av skatten på kapitalinkomster frånkommuner till stat. Flertalet kommuner blev dåvinnare, därför att de blev av med villaägarnasavdrag för räntekostnader.Men storstäderna vann inte. Där är det inte såmånga som bor i villa. Där bor huvuddelen avinvånarna i hyreshus. Där fick man nu avstå sinakapitalskatteinkomster till staten. Ändå fickstorstäderna betala avräkningsskatt för den vinst dealdrig hade gjort.Sammantaget har våra tre största städer,, gjortmångmiljardförluster på skatteomläggningen i formav lägre inkomster och ökade kostnader.Nu slopar man visserligen avräkningsskatten medregeringens förslag. Men man minskar samtidigtstatsbidragen i motsvarande mån. Man harfortfarande samma nationella perspektiv när manbetraktar tillvaron. Där tas inte hänsyn till vad somhänder på nivå, individuellt.Finansministern reserverar i och för sig 1,6miljarder till kompensation för detta, men beloppetär otillräckligt och dessutom är det än så länge baratillfälligt . Jag vill därför hävda att det, omdenna resursöverföring skulle komma attpermanentas för åren efter 1993, vore enprinciplöshet från den nuvarande regeringen sominte står socialdemokratisk regeringsutövning efter.Ett bärande inslag i kommunalekonomiskakommitténs förslag och regeringens proposition äratt utjämna inkomsterna mellan olika kommuner.Att staten på detta sätt garanterar en vissskattekraft är inget nytt. Det som möjligen är nytt ärden nivå på vilken skattekraftsgarantin läggs. Denligger så långt över medelskattekraften i riket attendast ett fåtal kommuner hamnar utanförsystemet.I dag är skattekraftens fördelning skev. Men det ärbara ett litet antal kommuner som ligger mycketöver medelskattekraften. Genom att läggautjämningsnivån så högt upp, i det översta skiktetav kommuner, så väljer regeringen en dyrbarlösning.Det är naturligtvis i första hand storstadsregionernaoch medelstora städer som har en skattekraft somöverstiger riksgenomsnittet. Ju längreinkomstutjämningen i systemet drivs, desto störreregionalpolitiska effekter får den.Jag ifrågasätter givetvis inte att ett system av dettaslag har en regionalpolitisk profil. Det är ju hela idénmed inkomstutjämning. Men jag tillåter mig attfråga om nyttan av en så långt gående utjämningsom man här har föreslagit verkligen står i rimligproportion till kostnaderna.Den allra mest kritiserade delen avkommunalekonomiska kommitténs betänkandegäller de förslag som tar sikte på att utjämnakostnadsskillnader mellan kommunerna.Den kommunalekonomiska kommittén föreslog fyrafaktorer som regeringen har tagit fasta på, med enviss nedtoning av den faktor som sågades allra mesti remisshanteringen, nämligen klimatfaktorn. Manerkänner att detta inte är riktigt bragenom att tillsätta en expertgrupp som skall ta framett mer genomarbetat förslag till 1995.Finansutskottet noterar i sitt betänkande att denomfattande kritiken har riktats mot det s.k.strukturindex och ''utgår'' ifrån att bl.a.storstädernas särskilda förhållanden kommer attbeaktas av expertkommittén. Detta tillkännagesregeringen.Även jag utgår från det. Annars skulle det varasvårt att biträda propositionen.Jag har all respekt för kommunalekonomiskakommitténs statistiska beräkningar. Med sinaambitiösa regressionsanalyser har man nu bevisatatt det finns en samvariation mellan å ena sidan defyra faktorer man har valt ut och å andra sidanskillnader i kommunala kostnader. Men haken äratt varken kommunalekonomiska kommittén ellerregeringen gör några som helst anspråk på att deutvalda faktorerna skall förklara skillnadernamellan olika kommuner. Det gör de heller inte.Sanningen är att ingen egentligen vet vad indexetavspeglar.Under 1970-talet samvarierade kostnaderna förutvecklingen av svenska ubåtar med Systembolagetspriser på skotsk . Det föll aldrig någon in attkonstruera ett försvarskostnadsindex på dennasamvariation.På samma sätt skulle ett kommunalt strukturindexsom bygger på kommunalhusets höjd över haveteller på bukomfånget hos kommunstyrelsens viceordförande mycket väl kunna ha sammaförklaringsvärde som de faktorerkommunalekonomiska kommittén och regeringenhar valt.Mot den här bakgrunden är det kanske följdriktigtatt man inte tar hänsyn till sådana faktorer som manvet påverkar kostnaderna för olika kommuntyper.Det finns som bekant åtskillig internationellkommunalekonomisk forskning -- i ,, , , m.fl. -- som styrkeratt det finns betydande, särskilda kostnader förstorstadsregioner. Det tar man i andra länderhänsyn till. Man gör det i . I fårstorstäderna kompensation för sådanafaktorer. Vilka faktorer är det då? De är flera:En sådan faktor är tätortsgraden, dvs. ju fler av enkommuns invånare som bor i tätort, desto högreanspråk har man på service i form avbl.a. väghållning, gatubelysning, vatten och avlopp,osv.Befolkningstäthet verkar i samma riktning. Jutätare tätortsbefolkningen bor, desto större risk föranonymitet, kontaktlöshet och social isolering.Samtidigt blir den sociala kontrollen mindre. Detmedverkar till ökade sociala kostnader. I andraforskningsteorier hävdas att storstäder har entendens att dra till sig t.ex. missbrukare och andrasom utgör en belastning på det sociala systemet i denoffentliga sektorn. Förlust av naturligafritidssysselsättningar i skog och mark ställer kravpå ökade kostnader för kultur och fritid.Centralitet är en annan faktor som verkar i sammariktning. Behovet av service bestäms del av den roll som en tätort speglar i sin egenregion. I en tätort som är administrativt,kommersiellt och finansiellt centrum konsumerasden kommunala servicen av långt fler än de som bori den egna kommunen. Pendlare ger upphov tillökad belastning på trafikapparaten.Folkmängd är en annan faktor. Stor folkmängd gervisserligen upphov till stordriftsfördelar. Ännustörre folkmängd ger upphov tillstordriftsnackdelar.Jämfört med andra regioner tenderarstorstadsregionerna också att ha en mer överhettadkonjunktur, med högre löne-, pris- ochkostnadsnivåer. Detta är kända fakta.En strukturfaktor som också kommunalekonomiskakommittén bedömt som viktig, och därför bortsettfrån, är hög kvinnlig förvärvsfrekvens, som ledertill ökade kommunala kostnader för barnomsorg.Vi kan ta som ett exempel på en kommun ien storstadsregion. Där har man en kostnad förbarnomsorg per invånare som överstigergenomsnittet i landet . Det beror inte pålägre effektivitet. Det beror på en hög kvinnligförvärvsfrekvens.Nu får denna långt gående inkomstutjämning,tillsammans med att man inte beaktarförvärvsfrekvensen, lätt bisarra effekter.Storstadsregionerna har relativt hög skattekraft ochutsätts därför för en åderlåtning i systemet.Samtidigt beror en del av den höga skattekraften påatt man har en hög kvinnlig förvärvsfrekvens. Detger i sin tur höga kommunala kostnader förbarnomsorg som man i sin tur inte skall ta någonhänsyn till i systemet.Sanningen är den att man riskerar att skapanegativa incitament, dvs. att det blir mer lönsamtför kommunerna att satsa på en annan typ av serviceän barnomsorg. Detta inser också regeringen. Detär därför man nu aviserar att man skallkomma med en särskild barnomsorgslag stick i stävmed den övergripande strävan som man annars haratt avreglera förutsättningarna för kommunalverksamhet.Regeringens proposition undanröjer inte de, enligtmin mening, systematiska felskattningar ikommunalekonomiska kommitténs arbete.Samtidigt är, som jag sade inledningsvis, enomläggning av systemet ytterligt angelägen ochönskvärd.Den insikten gör att jag med ett stort mått av tvekantar fasta på finansutskottets positiva skrivningarkring expertgruppens kommande arbete, liksom påregeringskansliets fortsatta beredningsarbete meden kommunalekonomisk proposition . Jaghoppas, herr talman, att jag inte behöver ångra mig.Anf. 160 PER ()replik:Herr talman! Låt mig först med glädje få konstateraatt det var skönt att få bekräftat från en moderatdebattör att det kommer att råda mycket oklaraförutsättningar för det kommunala budgetarbetesom skall ske . Det var välgörande att vi fickdenna förklaring och detta konstaterande ocksåfrån moderat håll.Mycket av det som sade varsådant som jag inte skall replikera på, utan det skallsnarare de som står för majoriteten göra. I mångastycken var det en mycket svidande kritik mot detförslag som majoriteten uppenbarligen avser attköra igenom i kammaren i kväll.När det sedan gäller en del av sättatt resonera är väl inte detta platsen för att föra enstörre finansdebatt. Den kommer ju först i morgon.Men det skulle glädja mig om man i den kunderedovisa något som styrker det påstående somMikael reste, nämligen att densocialdemokratiska regeringsperioden innebarstagnation och att regeringensskiftet i höstasinnebar tillväxt. Vilket eller vilka nyckeltal avstatistikslag eller av prognosslag visar på dentidigare stagnationen och den tillväxt som kom medregeringsskiftet som talarom?Sedan talade ganska mycket omstorstäderna och deras problem. Visst kan detfinnas problem i storstäderna. Men de problem somMikael tar upp är enbart ettmajoritetsproblem. Med den tvåstegslösning som vihar föreslagit skulle de bekymmer som finns istorstadsområdena, och som för övrigt finns påannat sätt i alla kommuner, kunna hanteras ochrimligen föras till en bättre tingens ordning än densom vi nu är på väg in i.Sedan kan jag inte undvika att skicka med den lillakommentaren att man borde kunna hanågon tanke även i storstadsområdena på att ta uten skatt som har en rimlig nivå med hänsyn till denverksamhet man avser att bedriva. Detta är ju i ochför sig inte möjligt med det skattestopp som råder.Det är ju ett välkänt faktum att storstadsområdenahar en underbeskattning och driver verksamhetenmed ett kraftigt underskott.Till sist, herr talman: Jag funderade när jagläste vem som skulleuppträda i debatten på det sättet att det passar in pådet som ledarsidan beskriver . Jag vet interiktigt om det är . I några styckentycker jag att han passade in mycket bra. I andrastycken visade han en mycket stor insikt i kommunalverksamhet och argumenterade kraftigt för detförslag som vi lägger fram. Jag hoppas att hanfunderar igenom vilket ställningstagande han skallta när det kommer till omröstning. Uppenbarligenstår han oss mycket nära och skulle, med detresonemang han för, mycket väl kunna rösta på desocialdemokratiska reservationerna.Anf. 161 () replik:Herr talman! Jag är tyvärr förhindrad att uttala migom huruvida jag jag stämmer in på beskrivningarnapå , och det uteslutandeav det skälet att jag ännu inte har haft möjlighet attta del av ledarsida.Jag har riktat kritik på viktiga punkter emotförslaget. Det är kritik som hade gjort att om dethade varit ett helt färdigt och definitivt förslag hadejag näppeligen röstat för det . är det intedet. kommer det att ske ytterligareberedningsarbete. Det är jag måhända somnykomling naiv nog att ta fasta på.Socialdemokraterna har ju valt att inta sammaposition som de har gjort i varje större ärende somkammaren har behandlat sedan höstens val,nämligen att säga nej och egentligen bara nej. Dehar sagt nej till indragning från den kommunalasektorn, nej till skattestopp, nej till slopad RobinHood-skatt och nej till justering till följd av slopadeschablonavdrag. Ni uttalar er oro för att de slopadespecialdestinerade statsbidragen kommer att ledatill att styrningsmöjligheterna av kommunernaminskar. Ni är ännu mer anhängare av enbarnomsorgslag än t.o.m. Nisäger nej till ändrade utbetalningsrutiner, i varjefall nu -- gärna . Ni vill ha en ännu merlångtgående inkomstutjämning i systemet än densom regeringen har föreslagit.På en punkt delar jag uppfattningar som harkommit till uttryck i de socialdemokratiskareservationerna. Det är att behovet av enexpertgrupp är ett tecken på bristerna i förslagenom kostnadsutjämning. Min slutsats av det blir dockinte, jag försökte markera det i mitt inlägg, att viskall lägga hela omläggniningen avstatsbidragsystemet till kommunerna på is. Om jaghade tyckt det hade jag förstås kunnat ansluta migtill Socialdemokraterna.Herr talman! Om det avslutningsvis är så att mankänner oro för hur tillväxtregionerna, och framförallt storstadsregionerna, behandlas av regering ochriksdag är inte det mest näraliggande att falla PerOlof i armarna. Han är representant fördet parti som kanske mer än något annatrepresenterar begreppet storstadsfientlighet.Anf. 162 PER ()replik:Herr talman! Det är lätt att svepa kring sigargument och påstå att någon representerarstorstadfientlighet. Det hade varit välgörande om viockså hade kunnat få ett eller annat exempel på det.Men vi kanske inte skall ha den debatten här.Herr talman! Med den här repliken vill jag bara hasagt att det är dags att sluta odla den myt som tycksvara på väg in i debatten om att Socialdemokraternasäger nej till den här reformen. Det gör vi alltså inte.Vi säger ja till principen om ett samlat statsbidrag.Vi säger ja till detta med en snabbare utbetalning avkommunalskattemedel. Vi känner oro för denfördelningsnyckel, det utbetalningssystem och deövergångsregler som man har fört till systemet.Mycket av anförande var ju justkritik mot detta. Därför förvånar det mig att vi intekan hitta en gemensam diskussionslinje som skullelösa de problem som såförtjänstfullt pekar på.Anf. 163 () replik:Herr talman! Skillnaden mellan mig och Per OlofHåkansson är ju att jag riktar kritik motofullständigheter i förslaget. Men jag har ocksåtilltro och förhoppningar till möjligheterna att rättatill skevheter under den fortsatta resans gång. PerOlof reflexmässiga reaktion är att säganej till alltihop just . Ni kan instämma i litetprinciper och säga att man får titta på det här såkanske man kan göra något i morgon.Den politiken innebär ju också att man, enligt minmening, skjuter nödvändiga systemförändringaroch nödvändiga avregleringar av den kommunalasektorn . Jag tror att det är olyckligtför landets vidkommande.När det sedan gäller storstadsfientligheten är detinte någon hemlighet -- det är inget jag villundanhålla för Per -- att hans partii regeringsutövning har haft en mycket njugginställning till storstäderna, inte minst till denregion vi nu befinner oss i. Jag kan bara ta ettexempel: Den särskilda investeringsavgiften somman lade på byggande i . Den fick MatsHulth att gå ut och närmast skryta med hur mångasysselsättningstillfällen man hade hindrat iStockholms stad.Jag har den uppfattningen att det finns brister iregeringens proposition, men jag har ocksåuppfattningen att de bristerna är möjliga att rättatill. Annars hade jag inte röstat för propositionen.Talmannen anmälde att Per anhållitatt till protokollet få antecknat att han inte ägde rätttill ytterligare replik.Anf. 164 ():Herr talman! lämnar vi storstaden. Låt migbörja med ett snabbt konstaterande att jag igrunden är positiv till att minska detaljstyrningenav statsbidragen till kommunerna. Jag tror attkommunpolitikerna kan, och jag tycker att de i storutsträckning bör, ta ansvaret för de pengar som debehöver för sin verksamhet.Det jag vänder mig emot är att det har varit ensådan brådska med det här förslaget att man intehunnit med att ta rimliga hänsyn till verklighetenute i kommunerna. Till de kommuner som blir rejälttilltufsade, om regeringens förslag går igenom, hörGotland. Skulle hela minskningen kompenserasmed en skattehöjning, skulle den bli någonting kring2:80 år 1995. Inom parentes kan jag nämna att vi för kommunal- och landstingsuppgifter betalar31:75.Samtidigt låter man utan att blinka sju av landetsrikaste kommuner eller rättare sagt de sju rikastekommunerna i landet gå fria från effekter avutjämningen mellan kommunerna. Någonstans iden här brådskan glömde man rättvisan.Herr talman! Jag vill ta ett aktuellt exempel på desärskilda svårigheter vi har. Gotlandskommunfullmäktige har -- jag hoppas att deär färdiga vid det här laget -- med vånda, vågar jagpåstå, fast jag inte var med, fattat beslut om attslutföra sin största investering, om- ochtillbyggnaden av . För 57 000 invånareär det ett i vissa avseenden onödigt stort ochmåhända onödigt välutrustat sjukhus. Det ärmedvetet.Vi gör det för att vi inte har någon väg som går tillnågot annat sjukhus. Vi gör det för att vi lever i ensådan situation att väderleksförhållanden kanstänga flygtrafiken till och från i timmaroch, om det vill sig illa, . Vi gör det för att dehundratusentals turister som kommer tillvår ö måste få hjälp, när de bryter benen, får akutblindtarmsinflammation eller vurpar medmotorcykeln.Jag nöjer mig, herr talman, av hänsyn till densedvanliga avslutningsbrådskan i kammaren, meddetta enda exempel på vad vi gotlänningar försöktlansera som ö-faktorn. Det finns mycket annat att taupp, och det ger sig egentligen självt att det här hareffekter också på t.ex. arbetsmarknadsområdet,utbildningen och transporterna.Men jag avstår, herr talman, och jag gör det därföratt ni har hört det här . Det är argument som harframförts till företrädare för samtliga partier, medviss slagsida för dem som ingår i dagens regering.Kjell hade uppenbarligen hört, visade hansinlägg, men han hade antingen inte förstått elleråtminstone inte dragit konsekvenserna.När vi har framfört det här har vi fått, för all dellitet svävande men dock vad som uppenbarligenavsetts vara lugnande besked: Visst skall vi tahänsyn till era särskilda förhållanden. Sedan åkte dehem, utredare och partiledare och vad de nu varsom gav oss sådana fagra ord på ort och ställe. Devar utom syn- och hörhåll det stod itidningarna att det inte blev någon ö-faktor. Det blevinget hänsynstagande till den speciellaglesbygdsstruktur som vi har på . Det biddeingenting, som skräddaren sade.Herr talman! Jag tar en sista chans och vädjar till deGotlandsvänner som jag vet finns i : Hainte så bråttom! Och särskilt till de centerpartistersom åtminstone brukar tala om regionalpolitik, ochsom skall vara välkomna till Gotlandför sina stämmor, vill jag säga: Låt oss gekommunerna den penningpåse med samlade bidragsom de vill ha , och låt oss sedan påparlamentarisk grund utarbeta ett rättvisare systemoch en s.k. fördelningsnyckel !Och stöd de socialdemokratiska reservationerna!Av hänsyn till arbete skall jag inte yrkabifall till fler reservationer än till dem som det redanhar yrkats bifall till.Anf. 165 ():Herr talman!