prot · GF09116 · 1992-05-20 00:00:00 — Jag tycker faktiskt inte att AlfSvenssons utlovanden i medierna av en blixtaktion,som det sedan tog att fullfölja, var såsärskilt smickrande för honom själv eller för denregering han företräder.Ylva har tagit på sig den tunga rollenatt försvara , och hon för fram en delförmildrande omständigheter: esterna ställde kravsom var svåra att uppfylla, befann sig i ettuppbyggnadsskede osv. Jag tycker faktiskt attdet borde ha varit litet tag i den svenska regeringen.En regering måste kunna ställa villkor på attmottagarlandet agerar någorlunda smidigt, inteminst med tanke på talet om den här blixtaktionenoch den opinion som fanns på hemmaplan, där manhade stora förväntningar på ett snabbt och effektivtagerande från regeringens sida.Vår huvudkritik kvarstår efter . Vi anser alltså att ett regeringsbeslut bordeha fattats på ett tidigt stadium, alltså inte den 23januari. Det skulle ha satt i gång en effektivprocess, och SIDA hade då på helt andra villkorkunnat förbereda en mycket snabbare oljeleverans.Anf. 32 ():Herr talman! talar om en''blixtaktion''. En blixtaktion förutsätter faktiskt attbägge parter kan uppfylla förutsättningarna för attåstadkomma en sådan aktion. var det faktiskt såatt gjorde en rad propåer för att få debesked som behövdes, och det vet CatarinaRönnung mycket väl om hon har tagit del av detmaterial som utskottet haft till sitt förfogande vidbehandlingen av den här frågan.Det är inte så lätt att ensidigt göra blixtaktioner.Hur skulle det se ut om prackade påEstland saker som man där inte vill ha? För detförsta var vi tvungna att få ett besked om vad detvar man vill ha, och för det andra skulle naturligtvisbiståndet bestå av någonting som esterna hadebegärt.Sveriges regering kan faktiskt inte agera bara för atttillfredsställa den allmänna opinionen, utan manmåste faktiskt lyssna även på mottagarlandet.Catarina Rönnung säger vidare att det skulle varaen tung uppgift att försvara . Dettycker jag faktiskt inte alls. Tvärtom har AlfSvensson gjort på vad honom ankommer för attbiståndet skulle komma fram så snabbt sommöjligt.Anf. 33 ():Herr talman! Det är inte jag som har myntatuttrycket ''blixtaktion'', utan det gjorde AlfSvensson själv. talade han nämligen om enblixtaktion, och han skapade därmed förväntningarpå en handlingskraftig regerings handlingskraftigaivägskickande av den här oljan.Det tog . frös esterna.Även om tar iförsvar, anser jag att det finns mycket att andra sominte är till hans försvar i den här frågan.Anf. 34 ():Herr talman! För att en aktion skall kunnagenomföras fullständigt friktionsfritt krävs att detinte på någondera sidan ställs upp några hinder ochatt båda sidor från början är helt på det klara medvad man vill göra.Den hade mycket tydligt gjortklart att man ville ställa upp med den här gåvan,men det behövdes faktiskt informationer frånmottagarlandet om vad man ville ha. För det förstavar det under ett par av dessa veckor, någotsom också för mottagarlandet naturligtvismedförde svårigheter att kalla samman de instansersom skulle fatta de nödvändiga besluten. För detandra är inte något industriland och harännu inte kommit så långt i utvecklingen att alltinggår som på räls. Landet befinner sig i ettuppbyggnadsskede, och det får man lov att haförståelse för. Det tycker jag att skulle behöva ha och inte beskylla densvenska regeringen för att handla saktfärdigt. Honvet mycket väl vari bekymren med hanteringen avdenna fråga bestod.Anf. 35 ():Herr talman! Ju mer försvararregeringens agerande desto egendomligare blir det.En handlingskraftig regering kan väl använda sig avfax, telefon och kontakter och sätta människor iverksamhet. En handlingskraftig regering kan välkräva att mottagarlandet på ett någorlunda smidigtsätt förklarar sig vara villigt att ta emot en generöshjälp.Sanktionerna mot IrakAnf. 36 ():Herr talman! När sedanbehandlade FN-alliansens krig mot var det intelätt att ifrågasätta de officiella ståndpunkterna. Vihade alla på näthinnan kvar TV:s bilder av hurexempelvis irakiska soldater ryckte kuwaitiskabebisar ur deras kuvöser. Vi visste inte då atthistorien hade producerats av en reklamfirma, attden unga flickan som vittnade om illdådet vardotter till en kuwaitisk diplomat i och att honinte hade varit på plats i . Då var det svårtatt ifrågasätta kriget utan att bli anklagad för attvara kompis till . Jag hoppas ochtror att det är lättare att föra en saklig debatt i dag.Beslutet om resolution 678 i den29 , som möjliggjorde USA-alliansens krig mot , stred mot FN-stadgan.Som framgår bl.a. av konstitutionsutskottetsutfrågning av är alla i dagganska eniga om hur stadgan skall tolkas. Artikel42 säger att enbart om de sanktionsåtgärder sombeslutats enligt artikel 41 är otillräckliga får maninskrida med vapenmakt. Artikel 43 kräver attväpnade åtgärder föregås av särskilda avtal mellansäkerhetsrådet och de stater som skall bidra medmilitära insatser. Några sådana avtal med FN komaldrig till stånd.Ove sade i utfrågningen att säkerhetsrådetsbeslut ''helt klart inte var tanken bakom artikel 42''. Men enligt hademajoriteten i FN godtagit denna ''innovation''.Detta ''artikel 41 1/2-beslut'', som det ibland kallasav folkrättsjuristerna, fick ett slags tyst accept.Någon utvärdering av effekten av sanktionernagjordes inte av FN innan Operation ökenstormeninleddes. Forskare i har gjort sådana studier,och deras slutsats var att de ekonomiskasanktionerna skulle få effekt. Amerikanskaexperter sade attreservdelarna till viktiga vapen skulle ta slutinom sex--. att sanktionerna skulle få en förlamande effektpå militärmakt. CIA-chefen i ett kongressförhör attdet irakiska flygvapnet skulle förlora i beredskapinom tre--sex månader.När säkerhetsrådet genom resolution 678 gav USAoch dess allierade fullmakt att ingripaöverlämnades bedömningen av sanktionernaseffekter till . Då kom andra överväganden attpåverka beslutet. Att president övergavsanktionslinjen till förmån för krigslinjen beroddeinte på att han bedömde sanktionerna somverkningslösa utan på att han , efterett möte med sina militära rådgivare, beslutadefördubbla USA-styrkan i Gulfen. Då förloradeUSA förmågan till truppavlösningar, eftersom detinte fanns tillräckligt med manskap. Ordföranden isenatens militärutskott beklagade att Bush hadeövergivit sin ursprungliga strategi med ekonomiskasanktioner, militärt hot och tålamod och i ställetbeordrat så kraftiga militära förstärkningar iPersiska viken att dessa inte kunde bibehållas underlängre tid.Slutsatsen av detta är att det militära ingripandetmot inte var en FN-aktion utan måste tolkassom ett av auktoriseratkollektivt självförsvar enligt artikel51. För denna tolkning talar också resolutionensformulering att bemyndiga ''medlemsstater somsamarbetar med att tillgripa allanödvändiga medel''.Detta framgår också av vad dåvarandeutrikesminister sade i riksdagenden . Enligt honom hade regeringenarbetat för att säkerhetsrådet skulle fatta beslutenligt artikel 42. ''Det gick inte. Då anslöt vi oss tillden resolution som beslutades då.'' sade StenAndersson.Någon skyldighet för FN:s medlemsstater attmedverka i kollektivt försvar föreligger inte enligtFN-stadgan. I det här behandlade fallet fannsendast säkerhetsrådets uppmaning att lämna''appropriate support'' -- vilket betyder ungefär''lämpligt stöd''. Varje land fick själv besluta, ochflertalet av FN:s medlemmar valde att intemedverka. Den var sålundainte tvungen att ge tillstånd för vapenexport till deländer som deltog i de militära aktionerna mot Irak.Också FN:s generalsekreterare de Cuellarifrågasatte krigets karaktär. De allierades segeröver är inte någon direkt seger för FN,eftersom detta krig inte var FN:s; generalSchwarzkopf bar ingen blå hjälm, sade de Cuellarinför . Han varnadeför att en sådan mångnationell allians kan maskeraen enda nations intressen.Kan man verkligen påstå att säkerhetsrådetbeslutade om åtgärder? I resolution 678 hette detatt säkerhetsrådet ''auktoriserar medlemsstatersom samarbetar med att tillgripaalla nödvändiga medel''. Exempelvis Indienerkände inte att de USA-ledda styrkorna hade FN-mandat att starta militära operationer.Också det sätt på vilket säkerhetsrådet antogresolution 678 har ifrågasatts. Enligt FN-stadgansartikel 27 krävs bifall av nio av rådets medlemmar,bland dem de ständiga medlemmarna. En av deständiga medlemmarna, , lade ner sin röst. Ioch med att den kinesiske delegaten inte bestredordförandens summering av beslutet ansågs Kinaha bifallit detsamma.Denna andra ''innovation'' -- att en nedlagd rösttolkas som bifall -- bygger på att det utbildats enpraxis att godkänna en sådan omröstning. MenKinas röstförklaring var minst sagt tvetydig. Å enasidan sade utrikesminister sig ha svårigheteratt rösta för en resolution som tillåter militäraktion, men å andra sidan ville han inte rösta motden, eftersom den uppmanade att efterlevasäkerhetsrådets tidigare resolutioner. Han sade:''Den kinesiska regeringen vidhåller fortfarande attdet internationella samfundet måste upprätthållaoch stärka sitt politiska, diplomatiska ochekonomiska tryck på . Så länge det finns englimt av hopp...''agerande påverkades starkt av dess intresseav att få att återuppta sina ekonomiskarelationer med , som frystes efter massakernpå . Som tack fick denkinesiske utrikesministern avlägga ett officielltbesök i huset. Asiatiska utvecklingsbankenbeviljade ett lån till ,och gjorde detsamma den 4december.USA utövade kraftfulla påtryckningar på flertaletmedlemmar av säkerhetsrådet. Vad som händeframgår också av Bushs kommentar: ''TheSecretary of State has been engaged in a marathonto get the United Nations on board.'' I översättningungefär: Utrikesministern har engagerats i ettmaratonlopp för att få med påbåten. Det sätt på vilket resolution 678 drevsigenom av i säkerhetsrådet var ett uttryck förstormaktspolitik. Att acceptera resultatet av ensådan stormaktspolitik som ett slagsvidareutveckling av strider mot normalrättsuppfattning.Ove och andra hävdar således att det ärmöjligt att vidga genom''innovationer''. Allt FN gör behöver alltså inte ståi själva stadgan. Denna kan vidgas på olika sätt.Inom associationsrätten resonerar man på sammasätt, men en absolut förutsättning för att vidga enstadga är att lika många medlemmar är med pådetta som det krävs för att åstadkomma en formellstadgeändring. I FN krävs enligt artikel 108 att tvåtredjedelar av generalförsamlingens medlemmarantagit ändringarna. Förelåg en sådan majoritet?Det vet vi inte. Regeringen borde därför ha begärtatt generalförsamlingen inkallades, vilket fleraandra regeringar gjorde.F.d. kabinettssekreterare föreslogpå att borde ta initiativ till endiskussion bland FN:s medlemsstater om hur manskulle kunna forma en ''äkta säkerhetsordning'' iFN. Han skrev också i en tidningsartikel att denjuridiska frågan borde skiljas från den politiska,som rör frågan om de ''fruktansvärda kostnadernaför kriget kunde ha undvikits eller reducerats ochde önskvärda resultaten åstadkommits på andravägar''.Iraks angrepp på var ett illdåd, och SaddamHussein är en massmördare. Men resultatet avkriget är att sitter kvar. NågonMellanösternfred är inte i sikte. En våldsamkapprustning har startat. Enligt Financial Timesden är vapenförsäljningar till området istorleksordningen på gång. Denstörsta leverantören är som vanligt , medleveranser motsvarande efterGulfkriget. Den största köparen är ,som beställt vapen för . Andrasom upprustar stort är , , ochIsrael.Vad som är än mer oroande är att väckteaptiten på högteknologiska vapen, de ''smarta''bomber, raketer och granater vilkas träffsäkerhetdemonstrerades på TV-skärmarna över helavärlden.I , som förde på FN:s vägnar föratt -- som resolution 678 föreskrev -- återställasäkerheten i regionen, växer fruktan för att Israelskall lockas att företa ett preventivanfall på Syrienför att slå ut de missiler med räckvidd somSyrien uppges ha kontrakterat från 1987.Israel fruktar också att har fått så mycketsom 80 Scud-raketer från Nordkorea.Var det alltså detta som FN gick i krig för?Ett USA-dominerat FN är ingen garant för attfreden skall upprätthållas och folkrätten efterlevas.Vi kan redan nu ana hur kommer attbedömas av historikerna: ett nederlag för FN somvärldssamfundets organ för att ''upprätthållainternationell fred och säkerhet'', som det heter iFN-stadgan.FN fick aldrig en chans att åstadkomma deönskvärda resultaten med andra medel än dem sompresident valde.Med det här vill jag yrka bifall till minmeningsyttring i denna del.Anf. 37 ():Herr talman! En sak är och jagnaturligtvis överens om, och det är att krig ärfasansfulla. Det s.k. utgör ingetundantag härvidlag. Kriget hade kunnat undvikasom hade tagit sitt förnuft tillfånga. Vi beklagar alla att han inte gjorde det.Miljoner oskyldiga människor lider alltjämt avsviterna av despotism ochoerhörda brott mot folkrätten.Den åtgärder under Gulfkrigetgranskades mycket ingående och redovisadesutförligt i det årets KU-betänkande. Granskningendå föranledde inte någon kritik mot regeringen,vare sig från utskottets eller från sida.Det är riktigt, som nämnde, attden dåvarande utrikesministern en utfrågning med utskottet sade att man frånsvensk sida hellre hade sett ett beslut enligt artikel42.Något nytt har inte tillförts ärendet , och JohanLönnroths meningsyttring ter sig utifrånkonstitutionella utgångspunkter ganska obegriplig.Det var väl ett i många stycken fint anförande somhan höll, men vi måste komma ihåg att vi ingalundagranskar -- mycket av hansanförande gällde ju . Vigranskar den socialdemokratiska regeringenshandlande som Gulfkrisen pågick.Fakta i målet är följande:1. invasion i var ett flagrant brott motinternationell fred och säkerhet. FN:s säkerhetsrådfördömde invasionen.2. Den stödde säkerhetsrådetssamtliga 13 reservationer mot Irak.3. Enligt artikel 25 ärmedlemsstaterna skyldiga att ''godtaga ochverkställa säkerhetsrådets beslut''.4. resolution 678 var ett giltigtrådsbeslut, som för vidkommande innebaren juridiskt bindande uppmaning att överväga ochom möjligt lämna lämpligt stöd till FN-insatsen iGulfen.5. Den socialdemokratiska regeringen höll med sitthandlande på ett föredömligt sätt utrikesnämndenà jour med händelseförloppet i Gulfkrisen.6. Innehållet i meningsyttring idenna fråga saknar konstitutionell skärpa.Meningsyttringen är en rent politisk inlaga och höregentligen inte hemma i en konstitutionellgranskning av den svenska regeringen.Anf. 38 ():Herr talman! Den anmälan som lämnades in på denhär punkten kom inte från oss, utan jag tror att detvar en Folkpartianmälan. Anledningen förmodarjag var att det stämningsläge som rådde ,när och riksdagenbehandlade frågan, var av den karaktären att detvar svårt att föra debatten. Vi hade inget historisktperspektiv på frågan.Frågan är faktiskt också konstitutionell. Jag ärnaturligtvis medveten om att mycket av det som jagsade har en mera allmänt politisk innebörd, menanledningen till att jag drog upp hela historien är attvi skall bedöma just det konstitutionella innehålleti regeringens handlande.Vad jag försökte visa i mitt anförande var just dettaatt regeringen inte var juridiskt bunden att vidta deolika stödåtgärderna, att tillåta vapenexport ochandra saker som man gjorde under . KurtOve har inte bemött mitt inlägg pådenna punkt. Jag har alltså redovisat alla debedömningar som olika jurister och experter hargjort av hur man skall tolka , och detråder en mycket stor osäkerhet.Jag tycker att man kan dra slutsatsen på det sättsom jag gör i meningsyttringen, att regeringenborde ha begärt att generalförsamlingen inkalladesför att ta ställning till säkerhetsrådets resolution.Anf. 39 ():Herr talman! Jag vidhåller att de synpunkter somJohan har framfört i sin meningsyttringegentligen inte hör hemma i en konstitutionelldiskussion när det gäller granskningen av en svenskregering. Jag tycker att jag har mycket goda skäl fördet, när jag tittar på vad harskrivit. Jag skall ta några exempel.Johan säger följande:''Regeringen borde ha beslutat att inte inågon form skulle medverka i . ''Det påståendet får naturligtvis stå för JohanLönnroth, men ett faktum är att 678 var, som jag sade i min inledning, ettgiltigt rådsbeslut. Det var en juridiskt bindandeuppmaning till att överväga och om möjligtlämna lämpligt stöd till insatsen i Gulfkrisen. Detvar alltså inget konstitutionellt brott av regeringennär den t.ex. svarade ja på britternas vädjan omhjälp på sjukvårdsområdet.Johan säger i en annan mening:''Regeringen borde ha verkat för att återbördabeslutsrätten till FN.'' Ja, det må vara JohanLönnroths politiska uppfattning, men attregeringen inte gjorde som han önskade var ju ingetkonstitutionellt brott. Detta är en diskussion som viför utifrån konstitutionella utgångspunkter.Man kan bena upp mening för mening och bevisa attvad har skrivit är en politisk inlaga,som är fullständigt ointressant från konstitutionellsynpunkt. Detta är ett obestidligt faktum.Anf. 40 ():Herr talman! Även , som ju försvararregeringens handlande i den här frågan, uttalademycket klart i den utfrågning som också var med på att tanken bakomFN:stadgans artikel 42 inte var den typ av krig somhär kom att föras. Han kallade det för eninnovation.Det har alltså utbrutit en mycket intressant rättsligdebatt om just denna fråga. över huvud taget inte dennadiskussion eller det jag hävdade i mitt inlägg,nämligen att det faktiskt var så att regeringinte beroende på detta FN-beslut var skyldig attvidta de olika åtgärder -- exportera vapen och andrasådana saker -- som man gjorde.Sedan då till frågan, vad det är vi skall granska. Jaghar förstått det så att det är en uppgift förkonstitutionsutskottet att studera hur regeringenföljer olika internationella avtal. Hur Sverigesregering agerar i FN är ett ämne också förkonstitutionsutskottet.Det faktum att utskottet godkände anmälan attgranska frågan över huvud taget är väl också etttecken på att frågan har konstitutionella aspekter --annars borde ni väl ha avslagit denna begäran? Jagvill fråga : Vad är det då enligtKurt mening för agerande i FNsom är godkända för konstitutionell diskussion?Anf. 41 ():Herr talman! Jag tror att det kan finnas anledningatt på nytt göra ett par markeringar.Jag försöker tala om för att hansmeningsyttring saknar konstitutionellt intresse.Det behöver inte nödvändigtvis betyda att utskottetinte skulle behandla en anmälan om ettgranskningsärende. En anmälan om ettgranskningsärende kan ju ha sitt intresse frånkonstitutionell synpunkt, men den meningsyttringsom skriver har ju inte utskottetnågot inflytande över. Det är skilda saker.Dessutom har ju inte heller uttalat sig omlödigheten i den meningsyttring som JohanLönnroth har avgivit.Om vi då går tillbaka till den fråga som JohanLönnroth har berört konstaterar jag att JohanLönnroth i alla fall har lyckats komma fram till attSäkerhetsrådets resolution 678 för Sverigesvidkommande innebar -- det framgår av hansmeningsyttring -- att regeringen inte var tvungen,som sade, att ge tillstånd förvapenexport till de länder som deltog i FN-aktionenmot . Men därmed har ju medgivit att regeringen efter prövningmycket väl kunde fatta ett sådant beslut. Och dettakunde regeringen göra utan att göra någotkonstitutionellt klandervärt.Att sedan inte politiskt tyckte omregeringens ställningstagande i samband medGulfkrisen är en helt annan sak. Det får JohanLönnroth inte blanda ihop med sin uppgift somgranskare i konstitutionella frågor. Det tycker jagär viktigt att framhålla i den här debatten.Anf. 42 ():Herr talman! Den konstitutionella aspekten ärregeringens motivering till besluten, dvs. detfaktum att man hänvisade till ochhävdade att man var tvungen att agera på det sättman faktiskt gjorde. De konstitutionellasynpunkterna handlar om tolkning avinternationella avtal och speciellt då roll iFN.KrigsmaterielexportAnf. 43 ():Herr talman! harkrigsmaterielexporten stått på vårgranskningslista. För liberalernas del ärdet framför allt de s.k. Englandsavtalen ochkännedomen om deras innebörd som enligt vårmening inte klarlagts tillräckligt.Granskningen har inte givit säkert belägg för att det1986 funnits kännedom om de avtalen iregeringskretsen. Däremot visar utredningen attkännedom om dessa avtal har funnits iregeringskansliet, och det tycker vi borde haframgått av betänkandet. Eftersom det inte gör dethar vi reserverat oss på den punkten. Jag yrkarbifall till reservation 2.Anf. 44 ():Herr talman! Det som gör att vi tar upp detta gamlaämne igen är bl.a. en tidigare okänd promemoriaav till utrikesnämndens möte den 12december 1986. Där står: ''tecknade FFVavtal med War Office, numera ,, om leverans och licenstillverkning iStorbritannien av vapensystemet medgav rätt för köparen att förse vissaländer, ''protected colonies and mandatedterritories', med materielen i fråga.'' -- Det ståralltså ''materielen'' i pluralis.Det här kan inte tolkas på annat sätt än så att dethandlar om två olika saker -- å ena sidan leveranseroch å andra sidan licenstillverkad materiel.Krigsmaterielinspektören kundeunder KU-utfrågningen ''möjligen hålla med om attom det enda underlag som hade presenterats förAnita och regeringen hadevarit detta stycke och ingenting annat, så bordeman kanske ha ställt vissa frågor, men finns deten fortsättning på denna promemoria, ochstatsråden läser hela promemorian, inte bara ettstycke.'' -- Det sade alltså Hirdman.I andra stycket av , fortsatteHirdman, står det att den brittiske tillverkarenhade svårigheter och inte kunde försörja de ländersom han tidigare hade försörjt, och därför vände desig direkt till . ''Det var så ochalla andra uppfattade saken. De läste helamaterialet, och de fick inga andra upplysningar. ''Men man måste nog ändå tycka att den inledandedelen av bordeha lett till misstänksamhet i regeringskretsen,oavsett vad som stod sedan. Det vore ocksåmärkligt om inte de borgerliga ledamöterna iutrikesnämnden ställde frågor om det här när deinformerades på basis av sade också under utfrågningen attdenna bild -- dvs. att det bara handlade omlicenstillverkat material -- också stämde med deninformation som fanns ''institutionellt iregeringskansliet'', eftersom det fanns enpromemoria från FFV där man sade attdet förekom licenstillverkning av självagranatgeväret i , som försörjde sinasamväldesländer.Men nämnde inte att det också fanns enannan PM på UD, , som sade att detenbart var ammunitionen till granatgeväret som varlicenstillverkad. Redan den dåvarande borgerligaregeringen borde ha kunnat dra slutsatser av dessamotsägande uppgifter.Jag vet inte heller riktigt vadkrigsmaterielinspektören menar med att uppgifterfanns ''institutionellt'' inom , mendet var ju också så att på FFVinformerade . Mattsonspromemoria från hade också varitpå cirkulation inom UD. Bl.a. har det i åretgranskning framkommit att nuvarande chefen förförsvarsdepartementets utrikesavdelning, Görande , som då var stationerad vid svenskaambassaden i , hade fått viaAlgernon.Jag ställer mig också något undrande när det gällerden promemoria av som har kommitfram först . Gick man inte igenom alla hanspapper efter den tragiska händelsen i tunnelbanan?Och vad hände i sedan StenAndersson sagt att hela vapenbyken skulle tvättas?Ett underlagsmaterial inför ettutrikesnämndssammanträde som skulle ta upp justdetta -- dessutom kanske den sista skrivelse somAlgernon författat -- måste väl ha varithögintressant.Sten sade vid KU-förhör den 2 april1987: ''Vi har sålt vapnen till , som sedanhelt lagligt har sålt dem vidare för länge sedan. ''Det kan ju ha varit så, att tungan slant på StenAndersson, men jag kan inte tycka att man behövervara särskilt konspiratorisk för att anse att ocksådetta vittnar om att man inom regeringen kände tillavtalets rätta innebörd.