prot · GF0981 · 1992-03-20 00:00:00 — har frågat vilkainitiativ jag kommer att ta för att uppgörelsen medden gamla DDR-regimen i skall följaingångna konventioner om mänskliga rättigheter.De konventioner som jag utgår ifrån att JohanLönnroth avser är de grundläggandeinternationella regelverken på MR-området,främst Europakonvention om demänskliga rättigheterna och de grundläggandefriheterna och om demedborgerliga och politiska rättigheterna.Tyskland har anslutit sig till båda dessakonventioner.Jag har ingen som helst anledning att betvivla attdagens , som är en etablerad rättsstat,uppfyller sina internationella åtaganden. Någrainitiativ av det slag som efterlyserär således inte aktuella.Jag vill emellertid utnyttja tillfället att göra någramer allmänna kommentarer:Återföreningen innebar förgemene man i dåvarande DDR en omedelbar ochabsolut förbättring vad gällde respekten för demänskliga rättigheterna. Efter mer än fyradecennier under en totalitär regim, lever de nu i endemokratisk rättsstat.Den rättsosäkerhet som enskilda medborgare meds.k. avvikande uppfattningar levde under i detforna DDR har belysts med all tydlighet i takt medatt den statliga säkerhetstjänstens, , ochandra arkiv nu öppnats för omvärlden. De har visatpå ett samhälle som systematiskt och i detalj söktekontrollera och manipulera sina medborgare ochderas dagliga tillvaro.Yrkesförbud var en inbyggd del i detta system, somfordrade total trohet mot ett parti och dess ledare.Också utbildningsväsendet var uppbyggt efter dettamönster, förstärkt med morotens och piskansprincip: Den som stöttade systemet kunde lägga engrundsten till yrkesmässig framgång. Den somhyste avvikande åsikter utsattes för en hel arsenalav trakasserier och sanktioner, däriblandyrkesförbud.Detta hör nu historien till för de 16 miljoner tyskarsom tidigare levde i DDR.I dag genomgår människorna i östra enomställningsprocess som kanske är svårare änmånga räknat med. Till stor del beror detta på attsituationen i det förutvarande kommunistiskaDDR efter regimens fall visat sig värre än mankunnat föreställa sig.Jag känner mycket stor medkänsla med demänniskor som drabbas av arbetslöshet och andrabesvärligheter under omställningens nuvarandefas. Men jag är helt övertygad om dentyska regeringens vilja och förmåga att så snabbtsom möjligt åstadkomma samma förutsättningaroch levnadsvillkor i öst som i övriga delar av landet.Dit hör inte minst ett liv i ett samhälle somkännetecknas av respekt för rättsstatens idéer ochde mänskliga rättigheterna.Ännu återstår mycket att göra för att man skallkomma till rätta med det tunga arvet från DDR-tiden. Detta gäller inte minst utbildningsväsendet,där, i likhet med andra delar av DDR-samhället,politiska meriter ofta kunde väga tyngre änyrkesmässiga sådana.Denna process inom utbildningsområdet åvilarenligt den tyska grundlagen de enskildadelstaterna, som har ansvaret för frågor rörandeutbildning och kultur.Processen har formats på olika sätt i olika delstater.Dess syfte är att återskapa ett utbildningssystemdär verksamheten utformas i överensstämmelsemed grundläggande demokratiska värderingar ochdär yrkesmässiga kvalifikationer åter blir densjälvklara måttstocken.Johan tar upp ett enskilt fall i dennaprocess som utgångspunkt för sin interpellation.Jag har, som sagt, ingen anledning att närmare gåin på enskilda förfaranden. Men som framgår ocksåav interpellationen har medborgarna i östraTyskland nu möjlighet att få sina fall rättsligtprövade av självständiga domstolar.Och detta är just en av de stora och viktigaskillnaderna i MR-hänseende mellan det f.d. DDRoch dagens Tyskland.Anf. 13 ():Fru talman! Jag tackar för ett svar vars innehåll jagi huvudsak gillar, men som lider av den svaghetenatt det handlar mycket litet om det jag frågade om.Jag skall gärna någon annan gång tala länge medMargaretha om hur eländigt det var i degamla , och jag tror mig ha en del insikti ämnet. Men gällde det den högst konkretafrågan om huruvida uppgörelsen med den gamlaregimen i f.d. DDR följer förbudet motåsiktsdiskriminering i konventionerna om demänskliga rättigheterna.När jag ställde frågan förutsatte jag attutrikesministern var villig att motivera sitt ja ellernej i sak, även om ryggmärgsreflexen säger att ettland som styrs av utrikesministerns ideologiskafränder helt enkelt inte kan göra fel. Jag vill frågaMargaretha om hon anser att det överhuvud taget är meningsfullt att debattera dennafråga när det gäller länder vilkas regimer hon gillar.Låt mig få översätta en passus i 3 § i de nu gällandereglerna för den s.k. viduniversitetet i . Paragrafen handlar omvad som menas med ett felbeteende, som kan ledatill olika grader av bestraffning i form av avskedeller långvarigt yrkesförbud. Betett sig fel har densom med någon handling aktivt deltagit igenomförandet av den härskande regimensmaktpolitik, eller varje avsiktlig handling, tystaccepterande eller underlåtenhet, varigenomvederbörande under utnyttjande av det politiskamaktsystemet i det tidigare DDR tillfogat andrapersonliga eller yrkesmässiga olägenheter, som intefrån facksynpunkt var motiverade.Tänk igenom denna formulering, byt ut härskanderegimens maktpolitik mot regeringens politik såskulle man med samma paragraf kunna döma enmycket stor del av den svenska statsförvaltningenför felbeteende och yrkesförbud.Nu konstaterar ju utrikesministern själv attutbildningssystemet i f.d. DDR hade yrkesförbudoch politisk meritering inbyggt i själva systemet påså sätt att karriären hängde på partitillhörighet ochåsikter. Det ligger i sådana systems natur att baraen mycket liten minoritet klarar av att undvika attbete sig fel enligt den mening i paragrafen som jagläste upp. Det är just denna orimligt vida definitionpå felbeteende som leder till godtycke. Man kaninte döma alla, men man kan plocka ut de individersom vägrat ändra sina åsikter och straffa dem, ochman kan låta sådana som återigen anpassat sig ochvänt kappan efter vinden gå fria. Det är just dettasom tycks hända i Tyskland.Jag förmodar att utrikesministern är medveten omatt en stor del av människorna i den gamlamaktstrukturen i f.d. DDR skyndade sig att gå medi de nya från väst importerade partierna, medan desom öppet deklarerade att de stod fast vid sinaåsikter var dels de doktrinära, dels de riktigaidealisterna, och det fanns faktiskt också sådana.Det är ingen enkel sak att göra upp med detförflutna. Det gäller mitt eget parti och våra gamlaförsyndelser i kontakterna med partidiktaturerna iöst, lika väl som utrikesministerns partikamratersskumma kontakter med högerextremister. Starkakänslor är inblandade, och det är lätt att falla undanför krav på generella straff utan individuellprövning.Låt mig citera statssekreteraren för utbildning iMecklenburg-Vorpommern, då han i ett svensktradioprogram beskylldes för att lägga bevisbördanpå de anklagade:''Om det råder tvivel om trovärdigheten kommer vihellre att avskeda än ge nåd. Det kanske ärorättvist, men det är vad folket förväntar sig. ''I utrikesministerns svar sägs att respekten för demänskliga rättigheterna nu är bättre än under dengamla DDR-regimen och att det är bra att man nuöppnar . Jag kan hålla med om detta,men jag kan därmed inte tycka att vi skall sluta uppmed att kritiskt pröva hur de som hanterar dessaarkiv använder dem. Det finns nämligen en delerfarenheter från västtyskt rättsväsende som kaninge vissa farhågor.Det är ett historiskt välbelagt faktum att intressetför uppgörelsen med nazitiden svalnade när detkalla kriget bröt ut. Många högt uppsatta nazisterkunde hitta nya positioner. Offer och derasanhöriga fick vänta på att få insyni register. Och hur många gräslighetersom än begicks längs muren och i Stasisförhörsrum, kan man ändå inte jämföra detta medförintelsen av judar och massmorden påkommunister och socialister i Nazityskland.Utrikesministern hyllar öppnandet av Stasiregister.Då kan jag inte låta bli att göra jämförelser medden förra interpellationsdebatten och öppenhetennär det gäller våra relationer med ochvåra register där. Utrikesministern är kanske rentav villig att medverka till att hemligstämpeln brytsockså beträffande vår egen civila och militärasäkerhetstjänst -- dvs. så att man exempelvisöppnar IB:s register över bl.a. kommunister fråntiden , då sådana alltså var tillåtna.Därigenom skulle vi kunna pröva om det verkligenhandlade om register till skydd för rikets säkerhet,eller om det handlade om åsiktsregister till skyddför politiska motståndare.Av utrikesministerns svar att döma är tiden intemogen för en kritisk granskning av om detförekommer överdrifter åt andra hållet i jakten påf.d. regimtrogna i f.d. . Vi kommersäkert tillbaka till frågan. Jag tror attutrikesministern kommer att behöva sätta sig inockså i frågor som gäller den sortens brott motmänskliga rättigheter, så att kan få ettmera sakligt och ett mindre allmändeklamatorisktsvar nästa gång frågor av denna typ ställs.Anf. 14 Utrikesminister ():Fru talman! De frågor som tar uppoch som förvisso är svåra är noga reglerade i enrättsprocess och i rättsliga regler. Det är detta somutgör skillnaden mellan rättsstaten och en totalitärstat.I det enandefördrag som slutits mellan de två tyskastaterna är frågan om de offentliga arbetstagarnasanställning reglerad. Där finns en explicituppräkning av när statliga arbetsgivare har rätt attsäga upp offentligt anställda. Som särskilt viktigagrunder för uppsägning nämns bl.a. fall där denanställde förbrutit sig mot rättsstatliga normer ellerde mänskliga rättigheterna eller arbetat till förmånför det tidigare ministeriet för statssäkerhet, ,eller myndigheten för nationell säkerhet.Författningsdomstolen i , som har tilluppgift att avgöra lagars och statliga bestämmelsersgrundlagsenlighet, har vidare uttalat sig omenandefördragets regler om uppsägning avoffentligt anställda. Domstolen har fastslagit attfördraget uppfyller den tyska grundlagens krav,vilket i sin tur grundar sig på det internationellaregelverket när det gäller de mänskligarättigheterna. Men den krävde attuppsägningsreglerna icke fick drabba vissa gruppersom åtnjuter ett särskilt skydd enligt den tyskagrundlagen, bl.a. småbarnsmödrar.Dessutom ansåg domstolen att äldre arbetstagare,ensamstående föräldrar och handikappade bordeges företräde framför andra kategorier vidnyanställningar inom den statliga sektorn.Vidare avkunnade författningsdomstolen den 10mars dom i ett mål anhängiggjort av tidigareanställda hos DDR:s , vilkaklagat över enandefördragets regler omuppsägning. Domstolen konstaterade i det måletatt enandefördragets regler visserligen ingriper irätten att fritt välja yrke, men också att detta kanrättfärdigas. Domstolen ansåg att reglerna tjänarett övergripande allmänintresse, den snabbaomorganisationen och förbättringen av forskningeni de nya delstaterna. Avskedandena var enligtdomstolen ett ändamålsenligt medel för att uppnådessa mål.Jag tycker att en avgörande skillnad mellan JohanLönnroths och mitt synsätt verkar vara att dennasvåra omställning, denna svåra uppgörelse med detförflutna, sker inom ramen för en rättsstats normeroch principer, med möjlighet för den enskilde att gåtill domstol.Anf. 15 ():Fru talman! Det finns faktiskt ingen som helstskillnad mellan våra åsikter i det avseendet. Jaganser också att är en rättsstat. Det ärmycket bra att man har offentliga rättsprocesser isådana här frågor. Men det hindrar inte att manuttalar sig i frågan. Både jurister och svenskauniversitetslärare har uttalat sig här, och de ärmycket starkt oroade över utvecklingen i Tyskland.I har t.ex. upprop gjorts vid universitet medanledning just av det som händer i , därdet institut har lagts ned som sysslat med justrelationerna till . Det har förekommitmycket generella avskedanden av praktiskt tagetalla akademiska lärare på det institutet.Vidare har den internationella uppmärksamhetsom riktats mot dessa företeelser -- och det gällerdå protester och kritik från människor med allamöjliga politiska ideologier -- lett till en vissskärpning. Uppmärksamheten har alltså fåttpositiva effekter. För inte så länge sedan hade jagett telefonsamtal med just den kvinna som jagnämner i mitt exempel. Hon berättade att det förhennes del hade skett en positiv utveckling justgenom den internationella uppmärksamheten.Anledningen till att jag framställt interpellationenär alltså att jag vill att också den svenska regeringenkritiskt skall granska det som händer i Tyskland.Man får inte automatiskt godta allt det som sägs avrepresentanterna för den här rättsstaten -- vi är juöverens om att det handlar om en sådan.I samband med den uppgörelse som det ärnödvändigt att träffa och som kommer att ske iTyskland och flera öststater kan överslagförekomma. Historien visar på många exempel idet avseendet. Det är faktiskt det, förhoppningsvis,ännu så länge neutrala skyldighet att ha iuppgift att bevaka också den typen av brott mot demänskliga rättigheterna.Anf. 16 Utrikesminister ():Fru talman! Jag vill bara återigen, ,hänvisa till det faktum att är en rättsstat,är bundet av internationella konventioner ochregelsystem, har en grundlag och har enförfattningsdomstol. Jag utgår från att det är på detsättet och, naturligtvis, att är endemokratisk stat med en fri och mycket livaktigpress liksom en mycket livaktig diskussion. Det ärframför allt dessa faktorer som kommer att vara såatt säga de riktiga värnarna och korrigerarna i dettasystem.Anf. 17 ():Fru talman! Utrikesministern har nog en litet välidyllisk bild av förhållandena i . Men vi äröverens om att det är fråga om en rättsstat.När det gäller t.ex. pressen är det ju ett välkäntfaktum att den representerar andra åsikter än dennu dominerande borgerliga hegemonin -- om jag nufår använda det uttrycket -- och har mycket svårt attgöra sig gällande. Pressen får inga annonserexempelvis. Problemen för arbetarpressen här iSverige är bara en blek återglans av förhållandena iTyskland. Det finns alltså problem också där. Jaghoppas, och förväntar mig, att utrikesministern ochden inte utgår från att detnödvändigtvis alltid står rätt till även i de härstaterna.Överläggningen var härmed avslutad.5 § Svar på interpellation 1991/92:121 omkärnvapenprovAnf. 18 Utrikesminister ():Fru talman! har frågat mig omSverige kommer att verka för att ett fullständigtprovstopp kan komma till stånd så snart sommöjligt och om den är bereddatt ta initiativ till att oberoende vetenskapligastudier görs vid olika testområden för att bedömaeffekten av proven.Den svenska politiken att verka för ett fullständigtstopp för alla kärnvapenprov ligger fast.Det förslag till provstoppsavtal som Sverigepresenterade vid nedrustningskonferensen är fortfarande aktuellt. Vifortsätter att söka stöd för och synpunkter påförslaget. Vidare var vid höstensgeneralförsamling i FN medförslagsställare tillresolutionen om kärnvapenprovstopp.Samtidigt vill jag framhålla att frågan om ettfullständigt provstopp måste ses i nära relation tillden kärnvapennedrustning och de nyaspridningsproblem som blivit följden av depolitiska omvälvningarna på senare tid.USA och inledde en reellnedrustning på kärnvapensidan. De nuvarandeledarna i och de andra republikerna medkärnvapen på sina territorier har sagt sig viljafortsätta nedrustningen. Vi har välkomnat dennautveckling. Den innebär att de ledandekärnvapenstaterna tagit sitt ansvar för att hejdakapprustningen och vänt den till nedrustning.Vi kan också konstatera att antalet kärnvapenprovsuccessivt minskat . 1991 företogs 14provsprängningar, vilket kan jämföras med 34 år1988 och 47 året dessförinnan.Utvecklingen har således visat att provstopp inte ärden enda framkomliga vägen för att minskakärnvapenhotet. Ett totalt provstopp utgör inte engaranti mot spridning av kärnvapen till nya ländereller mot att kärnvapenmakterna utvecklar mersofistikerade vapen. Teknikens utveckling gör attdet, tyvärr, är fullt möjligt för ett land att framställakärnvapen utan att provspränga. Likaledes gör dendet möjligt att vidareutveckla existerande arsenalutan nya prov.Icke-spridningsfrågor prioriteras högt avregeringen. Fallet har visat att detta är ennödvändighet. Vi söker stärka de viktigasteelementen i icke-spridningsregimen, t.ex. genomatt verka för att ytterligare stater ansluter sig tillNPT och genom att ge ökade resurser till detinternationella atomenergiorganet för attövervaka att civilt klyvbart material inte använts förtillverkning av kärnvapen.Trots de utvecklingstendenser jag här nämnt ärprovstopp fortfarande viktigt. Jag upprepar attmålet är att få till stånd ett fullständigt provstopp.För att nå dit måste vi verka för bredaste möjligainternationella acceptans.Ingela har också frågat om regeringenär beredd att ta initiativ till att oberoendevetenskapliga studier görs vid olika testområden.Sådana studier förutsätter att det råderinternationell enighet om hur och på vilka villkorde skall bedrivas. Vi ämnar verka för att sådanenighet uppnås.Sverige deltar aktivt i det arbete som bedrivs inomFN:s ram för att kartlägga effekterna av radioaktivstrålning. Jag tänker då särskilt på arbetet inomFN:s vetenskapliga kommitté för att studeraeffekterna av strålning (UNSCEAR). Vidare harVärldshälsoorganisationens studie om effekternaav ett kärnvapenkrig fortfarande hög aktualitet.I det klimat av kärnvapennedrustning som råderbör det bli lättare för forskare att få tillgång tilltidigare hemligstämplat material omkärnvapenprovens effekter på hälsa och miljö. Ettförsta krav måste vara en uppmaning tillkärnvapenstaterna att göra sitt material tillgängligtför internationella organ och forskare världen över.Efter har media världenöver koncentrerat sin uppmärksamhet på fakta somnu blir tillgängliga om de katastrofalamiljöeffekterna av de sovjetiska kärnvapenproven.Det krävs internationella insatser för att hjälpabefolkningen i dessa områden. För del harjag bett expertgruppen för stöd till nedrustning ochkärnsäkerhet i OSS-staterna att undersöka vilkamöjligheter vi har att bidra till åtgärder som syftartill att förbättra hälsa och miljö i de berördaområdena.Anf. 19 ():Fru talman! Jag ber att få tacka utrikesministern försvaret på min interpellation. Jag är glad för att vi nufår besked om att den svenska politiken att verkaför ett fullständigt provstopp ligger fast. Det harvarit litet oklart på den punkten.I den rapport som utrikesministerns expertgrupppresenterade om nedrustningspolitik ochrustningskontroll i en ny tid stod det att ''Sverigebör fortsatt arbeta för en begränsning avkärnvapenproven och ett fullständigt stoppför dessa.'' Med den formuleringen har mångauppfattat att provstoppsfrågan har skjutits påframtiden.Utrikesministerns promemoria i anslutning tillpresentationen av expertgruppens rapportinnehåller inte någonting om provstoppsfrågan,trots att kärnvapen finns med i promemorian. Inteheller i regeringsdeklarationen vid denutrikespolitiska debatten fannsprovstoppsfrågan nämnd. Det var därför jag ställdedenna interpellation. Jag undrade hur man nuförhöll sig inom regeringen. Jag är glad att vi harfått besked på den här punkten, att den svenskapolitiken ligger fast, att man kräver att det skall bliett totalt provstopp och att kravet finns nu och intepå sikt. Det är nu vi vill ha ett provstopp.Sedan vill jag kommentera några saker i svaret.Utrikesministern säger att de ledandekärnvapenstaterna har tagit sitt ansvar för att hejdakapprustningen. När det gäller provstoppsfrågan,som är en del av kapprustningen, med utvecklandeav nya vapen, anser jag inte att de har tagit sittansvar. Det är som man skrev pådet partiella provstoppsavtalet. Då, liksom isamband med icke-spridningsavtalet, lovade manatt man skulle förhandla fram ett totaltprovstoppsavtal. Det existerar fortfarande inte. Jagkan inte hålla med om att kärnvapenstaterna hartagit sitt ansvar.De tar definitivt inget ansvar gentemotbefolkningen som bor i testområdena.Utrikesministern nämner t.ex. miljöeffekterna förden sovjetiska befolkningen. Det polynesiskafolket har protesterat mot de franska testen sedanprovsprängningarna startades där på 60-talet.Atollerna Mururoa och Fangataufa är definitivtinte lämpliga för kärnvapensprängningar. Jagtalade med en bergsingenjör vid Forsmarkom val av testområde. Han instämde iatt det definitivt inte är lämpligt att sprängakärnvapen i de här atollerna, som är så porösa tillsin beskaffenhet.Forskare från har funnit artificiellradioaktivitet i plankton utanför tolvmilsgränsenvid Mururoa. Befolkningen i området är mycketorolig över vilka effekter de här sprängningarna harpå människor och djur. Man vill ha besked om hurdet förhåller sig. Det tycker jag tillhör de mänskligarättigheterna. Man har faktiskt rätt att veta vadman utsätts för, när det handlar om sådana farligasaker som att spränga kärnvapen.Utrikesministern säger att oberoendevetenskapliga studier förutsätter att det råderinternationell enighet om hur och på vilka villkorde skall bedrivas. Jag tycker att man inte bara kannöja sig med att den som utför sprängningarnavägrar att låta göra undersökningar. Jag menarnaturligtvis inte att man med våld skall ta sig in iområdet och utföra dessa undersökningar. Menman måste sätta press på de här kärnvapenstaterna,som håller på med provsprängningar, att det måstegöras oberoende vetenskapliga studier.När det gäller proven i kan läckanderadioaktiva ämnen spridas i hela området. Detgäller inte bara den franska befolkningen. Det ärmånga andra stater som också har uttalat sin oroöver vad som skulle kunna hända om det blir ettstörre läckage. Tecken finns redan på att detförekommer läckage. Radioaktiva ämnen kanspridas till och längre bort, genomplankton, fiskar och genom hela den ekologiskakedjan.Jag var själv med på den expedition till Mururoasom gjorde ochpassade då på att tala med den franske guvernörenpå . Han sade att det inte fanns någon riskmed provsprängningarna och att det heller intefanns någon som klagade i FN på den statistik sompresenterades. Därför tycker jag att det är viktigtatt man i FN och andra internationella organpressar på om att man vill ha ordentliga uppgifterom vilka effekter de här sprängningarna ger.Utrikesministern tar också i svaret upp att det finnshemliga uppgifter och att man skall se till att dekommer fram. Det tycker jag är bra. Men detbehövs press på kärnvapenstaterna att göraordentliga vetenskapliga studier, för människorsrädsla måste tas på allvar.De sovjetiska provsprängningarna, som tas upp isvaret, är också ett verkligt sorgligt kapitel.Befolkningen har utsatts för enorma risker utanmöjligheter att kunna påverka sin situation. hardet kommit rapporter om att man har överförtNovaja Semlja till den ryska federala staten. Detfinns inga möjligheter för de lokala myndigheternaatt kontrollera eller att ha något inflytande på vadsom görs. Det har man inte haft hitintills heller, ioch för sig. Men detta tyder på att man kommer attåteruppta kärnvapensprängningarna i NovajaSemlja efter det att moratoriet går ut . Dettycker jag att vi från svensk sida har all anledningatt oroa oss över. Det sätt som det tidigareSovjetunionen har hanterat de här frågorna på ärhelt skrämmande.Anf. 20 MAJ ():Fru talman! Jag vill också säga att jag är mycketglad för att utrikesministern har sagt ifrån att densvenska politiken om ett fullständigt stopp för allakärnvapenprov ligger fast. Jag utgår ifrån att ordenpå sikt kan försvinna ur den här diskussionen. Jagskall ge ett motiv för det.Det land som hårdast har motsatt sig stoppet föralla kärnvapenprov har varit . Orden på siktfördes in 1982 av . Därför är detlitet känsligt om , som har varit den ledandenationen för att så snabbt som möjligt få ettfullständigt provstopp, skulle välja att formulerasin politik med en av de starkaste motståndarnasformuleringar.Jag är också glad för att utrikesministern har sagtatt det avtal som vi presenterade är aktuellt, och att vidriver på starkt för det.Det finns emellertid i utrikesministerns svar en delsaker som jag gärna vill kommentera.Utrikesministern säger bl.a. att utvecklingen harvisat att provstopp inte är den enda framkomligavägen för att minska kärnvapenhotet. Det kan jaghålla med om.