prot · GF0998 · 1992-04-22 00:00:00 — Tyvärr finns det bara en utseddhandläggare som har som huvuduppgift integreringav kvinnoaspekter i biståndsprojekten.En socialdemokratisk motion i vilken denna frågabehandlas har i positiva ordalag besvarats ibetänkandet. Biståndsministern har i eninterpellationsdebatt för sedan ocksåställt sig positiv till detta behov. Men självfalletkommer vi att hålla utvecklingen på detta områdeunder uppsikt.Herr talman! Kvinnorna utgör ungefär hälften avjordens beolkning. Det innebär inte att vi ägerhälften, får hälften av utbildningen, gör barahälften av allt arbete, innehar hälften av allaparlamentsplatser eller hälften av alla chefsjobb,osv, och minst av allt innebär det detta för u-landskvinnorna. Att detta är djupt orättvist ochmåste ändras, är de flesta av oss överens om. Enprofessur i internationell mödrahälsovård, ensvensk nationalkommitté för förberedelser införnästa kvinnokonferens och utsändakvinnohandläggare på biståndskontoren ändrarnaturligtvis inte dessa förhållanden över ,men de vore goda steg på vägen.Herr talman! Jag vill i anslutning till det anfördainte framföra några särskilda yrkanden, men jagstår givetvis bakom de socialdemokratiskareservationerna.Anf. 58 ():Herr talman! Kvinnan har en central roll i allutveckling. I har kvinnan av tradition dethelt avgörande ansvaret för familjens försörjningmed livsförnödenheter. Kvinnan skaffar vatten ochenergi, sköter den största delen av odlingen samtförsäljningen av överskott på lokala marknader.Pengar som kommer in från det används främst tillbarnens skolavgifter och annat nödvändigt förfamiljen.När det gäller näringslivets utveckling skulle detalltså vara självklart att allt utvecklingssamarbeteskedde med kvinnorna. Effektivast vore det säkertockså om det administrerades av kvinnor. Kvinnororganiserar sig ofta på ett annat sätt än män,mindre högtidligt, mer flexibelt, och mångafunktioner blandas naturligt.Kanske borde det också finnas några''manshandläggare'' på varje biståndskontor för attse till hur männen skall kunna finna sin roll ifamiljens försörjning. är det alltså tvärtom. SomViola Furubjelke påpekade får t.o.m.markera att det åtminstone skall finnas någrakvalificerade ''kvinnohandläggare'' påbiståndskontoren, som har till uppgift att se till attkvinnorna över huvud taget kommer med i detinternationella utvecklingssamarbetet.Jag tror att huvudorsaken till de otillfredsställanderesultat som vårt bistånd ibland nått beror på , naturligtvis oavsiktligt, i själva verket harförsvårat arbetet för kvinnorna, utan att männendärför tagit över familjens försörjning. De ökadeinkomster som man har fått av manligt domineradeindustrier och jordbruk för exportgrödor harskrämmande ofta inte använts till familjensförsörjning. Den är ju något som männen är vanavid att kvinnorna klarar.Vi bör inte i första hand fara till och läradem att bli som oss, utan vi bör alltid förstundersöka vilka organ i landet som våra pengarskall gå till, så att folk får resurser att på egetinitiativ ta kontakt med resten av världen ochresurser att själva utveckla sitt land. Vi bör stärkade internationella grupper som arbetar för rätt till en självständig utveckling, t.ex.UNCTAD, , osv.Herr talman! främsta internationellauppgift är att arbeta för en ny rättfärdig ekonomiskvärldsordning. Vi bör avlänka vår biståndspolicyfrån beroendet av ochInternationella valutafonden, IMF.Det är tragiskt att numera bundit sin policyi relationerna till till ochIMF. Vi får inte acceptera orättfärdiga spelregler,även om de hävdas av till synes övermäktigaintressen. och domineras av i-länder som inte ens gör rätt för sig i FN och sommest tänker på egna intressen. Det är fråga om renoch skär maktpolitik.Förr stödde kamp för en nyekonomisk världsordning för att skullekunna frigöra sig från den kolonialanäringslivsstrukturen, få rättvist betalt för sinaråvaror och tillgång till världsmarknaden för sinaindustriprodukter. Vi chockerades avVärldsbankens och Internationella valutafondensöverförmynderi. Många inspirerades av tanken attsmå stater och skulle kunna sluta sigsamman och bygga en värld av en mångfald centrasom samarbetar till ömsesidig glädje och nytta,utan över- och underordning. I stället för att görade rika rikare och räkna med att rikedomen skullesippra ned till de fattiga, ville man stödja enutveckling ''nedifrån och upp''.1984 kunde inte tänka sig attbiståndskoordinering skulle kunna innebära attsvenskt bistånd direkt villkorades tillgenomförande av makroekonomiska reformer,t.ex. ingående av stabiliseringspolitiska stand by-avtal med IMF. Jag refererar i detta sammanhangen gammal UD-källa.När OPEC var som starkast och i-världen insåg attu-länderna skulle kunna följa exemplet och sluta sigsamman för att få bättre pris på sina råvaror, gickman i FN med på långtgående utfästelser om en nyekonomisk världsordning. , dethandelsorgan som stod på sida, speladeen framträdande roll och var pådrivande iarbetet för rätt.Sedan OPEC:s inflytande minskat har i-världentappat intresset för att ge rättvisarevillkor. I-länderna utnyttjar tvärtom sitt övertagoch betalar allt sämre för råvaror, höjer räntan ochökar protektionismen. som sedankolonialtiden är ensidigt beroende av att exporteranågra få råvaror har drabbats mycket hårt.I slutet av 1980-talet förändrades också Sverigesinställning till allt detta. De förhållanden vikritiserat och bekämpat hos och plötsligt nödvändiga, låt vara beklagliga. Istället för att tala för att skall försöka attändra spelreglerna sträcker sig ambitionen endasttill att försöka lindra konsekvenserna av det ondaspelet för de fattigaste.Det är inte längre självbestämmande som gäller,utan integrering i världsmarknaden på de rikasvillkor. Det ställs krav på regeringarna att ställa omlandets ekonomi så att man kan skötaräntebetalningarna på lån till de internationellafinansinstituten. Det är skandal att resursflödetnumera går från till i-länderna, intetvärtom. Den koloniala maktstrukturen behållergreppet.Jag anser att den viktigaste insatsen som vi kan görai vårt utvecklingssamarbete med är attarbeta för en ny rättfärdig ekonomiskvärldsordning.Herr talman! Våra biståndspolitiska mål förhindrasav och . Destrukturanpassningsprogram som Världsbankenoch IMF kräver av skuldsatta är inteförenliga med biståndspolitiska mål.Synsätt och metoder är kontraproduktiva, även omman numera talar vackert omfattigdomsbekämpning och miljö. Jag vill nämnavåra mål ett i taget.Först det övergripande målet att höja de fattigaslevnadsvillkor. Bevisen för att särskilt kvinnor ochbarn drabbas hårt av programmen är många. De fårarbeta mer för att livnära sig på lägre lön och sämremark. Den bästa jorden odlas upp förexportgrödor. Flickorna måste se eftersmåsyskonen när mamma arbetar och hinner integå i skolan. Skolundervisningen är inte längregratis, hälsovården har skurits ned ochmatsubventionerna har dragits in. Det har drabbatde fattiga i städerna.Sedan övergår jag till de fem målen. Det förstahandlar om resurstillväxt. Några länder har ökat sinbruttonationalprodukt, men de flesta länder iAfrika som antagitstrukturanpassningsprogrammen har sänkt sinBNP. Investeringarna har eftersatts.Skuldtjänsten har dominerat över resurstillväxtsom kommer landet till godo. Huvudinriktningenär i praktiken fortfarande bytesbalans ochskuldtjänst.Det andra målet rör ekonomisk och socialutjämning. Jag tror inte att någon hävdar att dennafrämjas av strukturanpassningsprogrammen.För det tredje gäller det ekonomisk och politisksjälvständighet. Den sorts tillväxt som främjatsleder inte till självständighet utan till störreberoende av en världsekonomi som inte gynnar densvaga. själva anser attkonditionaliteten är ett hot mot deras suveränitet.För det fjärde handlar det om en demokratisksamhällsutveckling. Alla talar ju om vikten av dettanu. Men hur skall en regering kunna få folkets stödnär man tvingas att höja matpriserna för de fattigai städerna, skära ner den offentliga sektorn ochstrama åt budgeten? Hur skall man kunna byggademokrati utan folkets stöd?Det femte målet gäller en framsynt hushållningmed naturresurser och omsorg om miljön imottagarländerna. storskaligaprojekt utarmar och hotar miljön. Det gäller t.ex.det stora dammbygget i Narmada i därtiotusentals människor tvingas flytta. Bankensretorik har ändrats även här, men det är inte mycketsom märks i verkligheten. Av 6 000anställda är det bara 100 som arbetar med miljö ochde har föga inflytande över praktiken. Den plan förtropiskt skogsbruk som antagit förmiljöns skull har fått allvarlig kritik, bl.a. av , för att gynnaavverkningsintressena på miljöns ochurprungsbefolkningarnas bekostnad.Herr talman! Jag anser sammanfattningsvis attSverige bör frigöra sin biståndspolicy från beroendeav och Internationella valutafonden.Vi bör samarbeta med de som vi harförtroende för och stärka deras egna program fören strukturomvandling på deras egna villkor.Anf. 59 ():Herr talman! , , kommer 1992års upplaga av attvärldslanseras av UNDP här i Stockholm.Då kommer man att presentera den tredjerapporten över utvecklingen i världen.Tillsammans med årligaekonomiska rapport är UNDP:s rapport detstandardverk som ger oss data och information föratt vi skall kunna avläsa tillståndet i världen vadgäller social och ekonomisk utveckling. Det är englädje att se rapporten presenteras i Stockholm.Sverige har nämligen varit drivande för att få tillstånd den här rapporten.Under det gångna året har vi i haft enintensiv offentlig debatt om biståndet. Det har blåstkring biståndspolitiken. Kritiken har varit hård.Flera debattörer har talat om de omöjligabiståndet, om det ineffektiva biståndet och ombistånd som inte når fram utan stannar i korruptatjänstemäns och politikers fickor. Biståndsarbetarehar utpekats som Lords of Poverty som övertagitgamla koloniala mönster.En del av dessa debattörer har alldeles uppenbarthaft ett mål för ögonen, nämligen att misskrediterabiståndet och biståndsansvariga både här hemmaoch ute på fältet. De har fört en debatt för atturholka biståndsviljan för att därigenom lägga engrund för ett lägre biståndsanslag. Man harifrågasatt enprocentsmålet.Andra debattörer har utgått från andrautgångspunkter. De har utifrån en insikt om attbiståndet verkligen behövs, lagt fram konstruktivaförslag för att minska biståndsberoendet och för attförverkliga målet att höja de fattiga folkenslevnadsnivå.I det här perspektivet är det nödvändigt att lyftafram de båda rapporterna från UNDP ochVärldsbanken. Här får vi faktiskt bekräftat attbistånd till de fattiga länderna medverkar till enförändring av människors levnadsvillkor.Jag vill redovisa några data ur den rapport somkommer att presenteras här i i morgon.Även biståndsministern gjorde det i sitt anförande,men jag tycker att dessa fakta är värda attupprepas. Jag vill framför allt att Nydemokraternahör detta, om det nu finns någon i kammaren frånNy demokrati. Det gör det inte. Det var synd.Vad är det då som sägs i . Jo, attbarnadödligheten har gåttner med 50 %.På en generation har andelen människor medtillgång till rent vatten i u-världen ökat med tvåtredjedelar.Läs- och skrivkunnigheten bland vuxna har från1970 till 1985 ökat från till . Det ärnästan 15 %.Nästan tre fjärdedelar av barnen i gårnu i skola mot mindre än hälften för 40 år sedan.Andelen flickor i grundskolor har ökat från 74 %till . Det är flera talare som har tagitupp hur viktigt det är att just flickor får del avprimärundervisningen. Det får positivaföljdeffekter för deras hälsa och när det gäller detantal barn som föds.Det konstateras i rapporten att inkomsterna i u-världen har fördubblats i reala termer på 40 år.Detta trots folkökningen. Man konstaterar iUNDP-rapporten att tre människor av fyrabevisligen är friskare och bättre utbildade, leverlängre, är mer välnärda och mer produktiva än förbara en generation sedan. Biståndet harnaturligtvis medverkat till detta. Biståndet är en avflera faktorer.Men man kan också utläsa en varning i . Flera talare har också poängterat att detär över en miljard människor som lever i absolutfattigdom i dag.Hälften av jordens kvinnliga befolkning ärfortfarande analfabeter.Jordens befolkning kommer att öka från 5,4miljarder till 8 miljarder . Vivet alla att det är de fattigaste som står för denstörsta ökningen.En femtedel av jordens befolkning går hungrigadagligen. Gapet mellan den fattigaste och denrikaste femtedelen av jordens befolkning ökar.Å ena sidan ger belägg för att enpositiv utveckling har ägt och äger rum. Men åandra sidan får man naturligtvis i rapporten klarabelägg för att ett fortsatt engagemang ärnödvändigt.Slutsatsen är mycket tydlig och klar. Biståndet harspelat en roll, och bistånd är inte omöjligt.UNDP-rapporten visar med all tänkbar tydlighetatt vi måste satsa mer på bistånd till de mycketfattiga. I den socialdemokratiska partimotionen omde fattigas rätt, har vi lagt fram förslag utifrån deninsikten. Vi har följt upp förslagen i dereservationer som finns fogade till betänkandet.Med utgångspunkt i den insikten föreslår vi etthögre anslag till bl.a. , ,, och . Det är länder somenligt atlas hör till deabsolut fattigaste.Det är besynnerligt att regeringspartierna inteställer upp på dessa förslag. Delvis tar ni skyddgenom att hävda att det inte är fråga omnedskärningar, utan om budgetteknik ochomfördelningar. Ni pekar på att biståndet förnäringslivsinsatser lyfts ur landramarna och har enegen anslagstitel. Ja, det är riktigt. Men det är juviktigare att hålla fast vid det långsiktigafattigdomsinriktade biståndet genom landramarna.Jag tyckte att det var intressant att lyssna på GöranLennmarkers inlägg. Om jag inte hörde fel, sadeGöran Lennmarker att måste prioriteras.Det gör det ännu besynnerligare att ni moderaterinte stöder det högre anslaget till dessa länder.Det finns numera ett stort antal studier som visarpå olika vägar att nå de fattiga. Låt mig referera tillVärldsbankens fattigdomsrapport och UNDP:srapporter. SIDA har naturligtvis också många egnarapporter och erfarenheter.Det går t.ex. att använda arbetsintensiva metodersom går ut på att utnyttja lokala resurser och lokalarbetskraft i stället för importerad teknologi -- sominte heller kan underhållas. Både SIDA ochNORAD har genomfört intressanta och lyckadeprojekt med sådana metoder.För att nå de fattiga är det i många länder ocksånödvändigt med jordreformer. Det kan varatekniska lösningar som kan användas av de fattiga,t.ex. handpumpar i stället för dieselpumpar vidkonstbevattning. Här finns exempel där ochSIDA arbetar tillsammans med sådana projektbåde i och i afrikanska länder.Ett annat exempel är beredskapsarbeten fördaglönare, utveckling av jordbruksteknologi försmåbönder och kreditsystem för fattiga ochsmåföretagare. i harlång erfarenhet av sådant arbete. Banken har underlång tid fått stöd från Sverige.Bästa sättet, enligt UNDP, är att investera i defattiga människorna för att på så sätt frigöra derasegen initiativkraft. Det görs genom att satsa påbashälsovård, primär- och sekundärundervisning,rent vatten och sanitet, landsbygdsutveckling ochlågteknologi.Är detta möjligt? Alla som sysslar med bistånd vethur svårt bistånd är. Många misslyckanden harkantat den biståndspolitiska vägen. Det har funnitstrender även när det gäller biståndet, och flera avdessa har förvisso lett in i återvändsgränder.Men vi vet att det är möjligt. Vi vet att det ärmöjligt att bekämpa fattigdomen i världen. Vi vetatt biståndet är en av de faktorer som bidrar till atthöja de fattiga folkens levnadsnivå. Därför vill visocialdemokrater se ett stort och generöst bistånd.Herr talman! När det gäller -- hon är inte heller kvar i kammaren -- ochdet hon sade om Världsbanksprojekten ochstrukturprogrammen, vill jag hänvisa till den debattsom vi hade sedan.Anf. 60 () replik:Herr talman! tog upp frågan omVietnam och . Det finns ett bekymmer medbiståndet till . Den regim som har haftmakten i är i sig etthuvudskäl till bristen på utveckling. Det är dettasom gör det så svårt att ge bistånd. Det kan i så fallkomma att stärka den struktur som skaparfattigdom. Det är därför angeläget att finna vägaroch former för att t.ex. stödja det framväxandenäringslivet i och i framför allt i södra delenav landet, där det finns en viss tradition på detområdet. Det är också viktigt att stödja fria ochfrivilliga organisationer och de som på olika sättundergräver regimens fattigdomsskapande politik.Dilemmat är hur man skall finna dessa vägar och setill att fattigdomen inte cementeras och i stället fören politik som tar landet ur fattigdomen. Vietnamär därför ett bra exempel på hur svårt det kan varaatt nå fram och finna vägar så att biståndetstimulerar till utveckling och inte stimulerar brist påutveckling.Det är väl naturligt att måste prioriteras.Det är den kontinent där vi kan se de störstabekymren. Utvecklingen går i vissa avseenden inegativ riktning. Handeln har där inte sammabetydelse. En hel del av dessa länder har en så svagnäringslivsstruktur att handeln relativt sett betyderlitet.Anf. 61 () replik:Herr talman! argumenterarfaktiskt för ett högre bistånd. Jag förstår inteslutsatsen. Slutsatsen måste alltså bli att biståndetinte skall skäras ned om man tror på bistånd ochdess effekter och möjligheter att varafattigdomsbekämpande. Då går det väl inte attskära ned biståndet, som ni vill göra när det gällerVietnam och de mycket fattiga länderna i ?Anf. 62 () replik:Herr talman! Men kära , detberor på till vem biståndet går. Landramen går junormalt till statsmakten, som har att användabiståndet. Därför kan ett landramsbaserat bistånd,om det går till en korrupt statsmakt, komma attanvändas på ett sådant sätt att det förhindrar enutveckling. är fattigt därför attutvecklingen har förhindrats . Landetär väsentligt fattigare än det borde ha varit,beroende på att en felaktig politik har förts underen . Det här gäller inte bara , utanäven en hel del andra länder.Därför går det inte säga att bistånd är lika medlandramar, vilket skulle innebära att bistånd tillstatsmakten automatiskt skall utgå.Mycket av den nya regeringens politik handlar ombistånd till frivilliga organisationer och bistånd tillnäringsliv, och biståndet går andra vägar äntidigare. Det är klokt.Anf. 63 () replik:Herr talman! Den som kommer attpresenteras , tidigare rapporter frånUNDP och talarmycket tydligt för att bistånd är nödvändigt.Bistånd ger faktiskt resultat, och är nödvändigt föratt förändra förhållandena för de mycket fattigamänniskorna.För mig är det motstridigt att skära ned det svenskabiståndet och minska ramarna för landprogrammeni dessa länder.Det har sagts attbistånd faktiskt inte går till regimer utan tillmänniskor för att förändra människorslevnadsvillkor.Anf. 64 ():Herr talman! Jag tycker att det har varit mycketintressant att sitta på min plats och lyssna till dendebatt som har förts här . Vi har varit med omatt skapa historia, och vi har också fått enredovisning för den tidigare historien här iriksdagen.Sverige har ju bedrivit enbiståndspolitik som syftar till att hjälpa de fattigasteländerna i världen. De länder som valts ut somprogramländer har ofta varit ''unga'' länder somsökt bygga upp sina nationer på socialistiskideologisk och ekonomisk grund. vet vi, ochdet vet också ledarna i de berörda länderna, att denvägen inte var så bra.För att skapa en bärkraftig och långsiktigutveckling och komma till rätta medförsörjningskrisen har man ett omedelbartbehov av demokratisering och förändring motfriare marknader. Det måste därför skapasförutsättningar så att marknadskrafterna fårmöjlighet att samverka på ett effektivt sätt. Till detkrävs, enkelt och schematiskt uttryckt, bl.a. stöd,uppmuntran och påverkan till attitydförändringar.Men det är också viktigt att vi som säger ossföreträda marknadsekonomin inte medverkar tillatt länder isoleras, segregeras till ''entredjedels-samhällen'', dvs. att ett litet antal människor lever irikedom och resten i fattigdom. Socialistiskaekonomier är ofta ''entiondels-samhällen'' -- entiondel är med i partiet och har alla privilegier,medan resten lever mindre bra. Alla måste kunnavara med i samhällsutvecklingen. Det är den policyeller politik som i alla fall vi i kds vill föra.Även om det sker en förändring mot friaremarknader, är det viktigt att vårt landsbiståndsinsatser inte utgår från det svenskanäringslivets behov utan utgår från det hjälpbehovsom finns hos människorna i det land som vi avseratt hjälpa. Det är därför hög tid att sätta sig in i deverkliga behoven i de länder som vi vill och kanhjälpa i den tredje världen.Skall biståndsprojekt lyckas, måste initiativet tilldem komma från de människor som hjälpen äravsedd för. Utvecklingsprojekt måste vara isamklang med idéer, levnadssätt ochsamhällsutveckling i de länder som skall mottahjälpen. Det är därför viktigt att ta vara på idéernahos enskilda och grupper i för att stödjadem i ett utvecklingsarbete på deras villkor. Men dåfordras lyhördhet, engagemang och visioner. Detkan handla om att se och komma förbi stelbentaadministrativa regelsystem.För att få i gång mjuka projekt och kunna lösamänskliga problem direkt där de uppkommer är ettsamarbete med organisationer och rörelser pågräsrotsnivå en viktig förutsättning. De frivilligaorganisationerna har genom sina kanaler bättremöjligheter att komma i direkt kontakt medrörelser och enskilda i andra länder än vad kanskeden verksamhet har som går från administration tilladministration.Det är bra att anslaget till frivilliga organisationersbiståndsverksamhet ökat. Jag anser att det är enväg till bistånd som kan utvecklas ännu mer än vadsom har skett och sker i dag.Jag anser inte att det är rätt att spela ut Baltikumoch mot världens absolut fattigasteländer. Även om behoven är stora hos våranärmaste grannar i öster, är de trots allt små ijämförelse med de behov som finns i världensfattigaste länder. Det är därför bra att biståndet tillBaltikum och har egna anslag och intebelastar anslaget för biståndet till den tredjevärlden och därmed konkurrerar ut de allrafattigaste.Herr talman! Det är viktigt att syn påekonomisk och politisk frihet förklaras myckettydligt i dialogen med mottagarländernasregeringar. Brott mot mänskliga rättigheter skallpåtalas mycket klart. Markeringar måste göras närdet gäller biståndet till regimer som förtrycker ellermilitärt bekämpar sitt eget eller andra folk. Sådanamarkeringar tycker jag regeringen har gjort ibudgetpropositionen, när det gäller några länder.Det är också viktigt att snabba och kraftfullainsatser görs i länder där en ny skör demokratikämpar en ojämn kamp mot krafter som vill brytaner den.Men arbetet för demokratisering och höjning av defattigas levnadsstandard kräver att vi försökertränga in i även totalitära staters liv och inte vändeross bort från befolkningen där. Biståndsviljan iSverige har sin ryggrad hos folkrörelser och ideelltengagerade människor. Där finns ofta en stark viljatill fortsatt hjälp för de fattiga folken även när derasledare har gjort sig oförtjänta av stöd. Därför är detytterligare en anledning att stödja de frivilligaorganisationernas arbete.Folkrörelser och enskilda organisationer kan spelaen mycket stor roll i ländernasdemokratiseringsarbete. Det statliga biståndet hari den tidigare förda politiken ägnat alltför litetomsorg åt stöd till organisationer och institutionerutanför den offentliga sektorn. Det finns ett stortbehov av gräsrotsorganisationer som kan görautvecklingsarbetet effektivare och stärka basen fören demokratisering. Kooperationen,fackföreningsrörelsen, kvinnoorganisationerna ochpolitiska partier behöver utvecklas i de olikaländerna. Människorna måste få träning i dendemokratiska processen. Frivilligorganisationernaär väl lämpade att främja demokratimålet genomatt de når befolkningen och därför kan påverkautvecklingen på bynivå.Herr talman! Kvinnornas och barnens situationomnämns på flera ställen i både proposition ochbetänkande. Det är bra.