prot · GF0990 · 1992-04-02 00:00:00 — Genom utbildnings-och forskningssamarbete, olika typer avenergiprojekt, bistånd och mycket annat kan vimedverka i ländernas arbete för att bygga upp nyamiljöanpassade energisystem. Då kan kärnkraftenpå sikt ersättas med annan miljöanpassadkraftproduktion.Energihushållning och effektiv energianvändningblir naturliga i när man inte längrebehandlar energi som en fri nyttighet. Det vet vi jualla att den inte är. Vi bör medverka till att ländernautarbetar program för framtida energianvändningoch att dessa även rymmer kärnsäkerhetsfrågorna.För att hantera kärnsäkerheten måste oberoendeoch kompetenta myndigheter byggas upp.Inom ramen för ett alleuropeisktkärnsäkerhetssamarbete bör det vara möjligt attorganisera nätverk, där ett land är fadder för ettannat lands utvecklingsarbete. Så kan vi nå eneffektiv arbetsfördelning, där nära och direktkontakt skapas mellan kollegor och där aktivaomedelbara åtgärder prioriteras -- inteorganisatorisk överbyggnad. Så har också skett idet svenska myndighetssamarbetet österut.Vi har samarbete när det gäller t.ex.reaktorsäkerhetsinspektion av Kolahalvönsreaktorer, S:t Petersburgsområdets reaktorer ochIgnalinas reaktorer och via internationellaorganisationer vidare än så. Men vi har också frånsvensk sida försökt koncentrera oss på i första handIgnalina. Där har vi ett ansvar. Vi arbetar där medde litauiska myndigheterna och försöker bygga uppbåde kompetens och myndighetsorganisation. Viarbetar också med att höja säkerhetsnivån i deberörda reaktorerna.Tillsammans med arbetar vi med S:tPetersburgsreaktorerna. Det är naturligt att vi däretablerar ett sådant samarbete.När det gäller är vår utgångspunkt att viskall etablera ett samarbete med i första handFinland rörande de svåra problemen medavfallshantering. Inte ens de estniskamyndigheterna har än så länge tillgång tillPaldiskiområdet, som är ett militärt område medeventuella militära reaktorer och avfallslager.Dessutom finns avfallsdammen i Sillamäe, däravfall läcker ut i Finska viken.Det är en självklarhet att vi på dessa områdenmåste prioritera de defensiva insatserna för attförsöka hejda det elände som är under spridning,bortsett från reaktorolyckor som händer eller kanhända framöver.Här finns allehanda typer av samarbete. Jagbehöver inte gå in på det. Det handlar både ommjukvara och hårdvara -- rutiner, kontroll,säkerhetssystem och teknik för anläggning av nya,miljöanpassade energisystem, som jag nämnde.Det är också viktigt att vi gör aktiva satsningar intebara bilateralt på myndighetsnivå och nationellnivå utan också på multilaterala kontakter ochsamarbete. Det kan vara samarbete av det slag somstatsministern nämnde, t.ex. det nyaMoskvainstitutet. Där handlar det om atttransformera en del av kraften från vapenområdettill mera fredliga sysselsättningar. Det kan gällamobilisering av finansiella resurser internationelltgenom Europeiska . Vi skallnaturligtvis också se till att i G24-gruppen, alltsåden EG-ledda gruppen, medverka i denarbetsfördelning som är nödvändig på dettaområde. Så sker för övrigt också under de närmasteveckorna.(forts. )Beslut om uppskjuten voteringPå förslag av andre vice talmannen medgavkammaren att de på föredragningslistanåterstående ärendena, skatteutskottetsbetänkanden SkU21 och SkU22, fick avgöras vidarbetsplenum onsdagen den 8 april.8 § (forts.) Aktuell debatt: KärnkraftenssäkerhetsproblemAnf. 61 ():Herr talman! Jag skall återkomma till den svenskakärnsäkerheten i mitt nästa anförande.Vi har tidigare debatterat säkerheten vid de öst-och centraleuropeiska kärnkraftverken.Miljöministern har gjort det fler gånger än jag. Dåhar debatten i viss mån varit abstrakt. Den harbyggt på uppskattade risker och redovisning avbrister i konstruktioner, säkerhetssystem, rutinerm.m. Det har varit en debatt för despecialintresserade, energiexperterna, om ni så vill.Det har varit en bra debatt.I dag är situationen annorlunda. är densvenska allmänheten, och även den europeiskaallmänheten, medveten om ett konkret hot: enkärnkraftskatastrof kan när som helst drabba ossoch konsekvenserna kan bli förödande.Den enda rimliga slutsatsen av den kunskapen äratt vi måste göra någonting och att vi måste göra detsnabbt. Jag är övertygad om att den svenskaallmänheten, precis som folken ute i ,förväntar sig av sina regeringar och av parlamentenatt de agerar snabbt.Vi är alla medvetna om hur oerhört svår situationenär i Öst- och . Vi är medvetna om detkatastrofala ekonomiska läget och om behovet avenergi, el och värme. Det krävs massivaekonomiska, tekniska hjälpinsatser utifrån. Detkrävs kunnande inom alla aspekter avenergiområdet, från avanceradkärnkraftsteknologi och kärnsäkerhetskunnandetill VVS-kunnande hos VVS-ingenjörer ochrörläggare. I den tyska debatten har sagts att detsom krävs i dagens hotfulla situation är ingentingmindre än en energins Marshallplan.Jag är medveten om att den hargjort insatser. Men insatserna är i förhållande tillbehoven mycket blygsamma. Det behövs någontinghelt annat . Det behövs att agerarkraftfullt på det internationella planet. Vi måstedriva på och vara kreativa när det gäller att skapanya kontakter och träffa nya överenskommelser.Jag är överens med om att det inteskall byggas upp några nya byråkratier ellerkrångliga samarbetsformer. Man måste varauppfinningsrik och prestigelös när det gäller attskapa samarbetsformer och skaffa fram pengar föratt finansiera de insatser som behövs. Det gällerockså att vara kreativ i fråga om formerna försvenska insatser.Jag tror inte att jag överdriver när jag säger att vii har kunskap på de flesta, ja kanske allarelevanta områden. Vi är långt framme när detgäller teknik och kunnande om miljövänlig ochförnybar energiproduktion. Det skall vi tackakärnkraftsmotståndet för. Det kunnandet hade intefunnits i om inte det svenskakärnkraftsmotståndet hade varit så framgångsriktoch starkt. Detta kunnande måste givetvisutnyttjas.VVS-ingenjörer och rörläggare kan göra storainsatser för en energieffektivisering i Östeuropa.Det är rimligt att ställa frågan: Varför gå arbetslösi byggkrisens , när man kan göra nyttigainsatser i östra ? Det har gått bra att fåsvenska ekonomer från att lära utmarknadsekonomi och administration i Baltikumsom ett alternativ till arbetslöshet. Det borde varalika lätt att få dem som kan energi att ställa upp.Jag blir mer och mer övertygad om att det man harsagt från tyskt och amerikanskt håll är det rätta.Det går inte att lappa och laga på dessa reaktorer.De måste stängas. Kärnkraften måste avvecklas,och vi måste glömma alla funderingar på attexportera svensk kärnkraftsteknologi till östraEuropa. Det behövs inte nya reaktorer ellermassiva reparationer av existerande anläggningar.Bort med den farliga kärnkraften!Satsningen måste redan från början inriktas på enannan teknologi. Det måste vara nya fossileldadeverk med hög verkningsgrad. Här är gasensjälvklar. Men det behövs troligen också koleldadekraftverk eller ännu hellre kraftvärmeverk medavancerad rening. Det är inte det ideala. Men vibefinner oss i en nödsituation. Det kan, som jagtidigare sade, göras oerhört mycket för atteffektivare ta till vara den energi som produceras iöstra instämmer med vad säger omatt vi inte får stirra oss blinda på hotet om olyckori kärnkraftverk. Vi måste uppmärksamma alla led,förvaring av avfall, transporter, uranbrytning och,inte att förglömma, reaktorer dumpade från fartyg.Anf. 62 ():Herr talman! Olyckan i Sosnovyj Bor för en drygvecka sedan gav oss åter en påminnelse om att det inågra av våra grannländer finns flera kärnkraftverkmed undermålig säkerhet. påtisdagsförmiddagen var det oklart vad somverkligen hade hänt och vilket förlopp olyckanskulle få. Skulle olyckan bli ett nytt Tjernobyl medmånga döda och radioaktivt nedfall överjordbruksmarken i mest tättbefolkadedelar? Skulle det resultera i storafolkomflyttningar? Kanske skulle de baltiskastaterna drabbas hårt. Skulle vi få nedfall över vårtland och tvingas till nya kontroller av vårajordbruksprodukter?Nu fick inte olyckan det förloppet. Det blev intelika dramatiskt som vid Tjernobyl. Utanförkraftverket kom knappt mätbara utsläpp, och inteens inne i kraftverket ledde utsläppet tillpersonskador. Vi drog naturligtvis en lättnadenssuck och konstaterade att det gick bra den härgången, men vi fick som sagt en påminnelse omvilken usel säkerhetsnivå de här kraftverken har.Den svenska kärnkraftinspektionen ochstrålskyddsinstitutet har gjort inspektioner på plats,och deras analyser visar att risken för haveri medutsläpp är flera större i de härreaktorerna än i de svenska. Skulle dessutom etthaveri inträffa, gör de svenska reaktorernas filteratt bara bråkdelar av en procent avreaktorinnehållet kan komma ut och orsakamarkbeläggning. Reaktorerna i ochLitauen saknar däremot reaktorinneslutning ochkan därför orsaka omfattande utsläpp efter etthaveri.Vi har beslutat att kärnkraften inte skall finnas kvari vårt land. finns inga kärnkraftverk idrift i . En lång politisk strid har förts om ivilka former och i vilken takt omställningen skallske. Den socialdemokratiska regeringen lyckades1991 åstadkomma en energipolitisksamförståndslösning över blockgränserna, enuppgörelse som innebär att ett målmedvetetprogram nu genomförs för att genom hushållningoch ny elproduktion ge förutsättningar för enavveckling i ordnade former, en uppgörelse somäven den sittande regeringen har deklarerat att dentänker följa.Herr talman! Det är uppenbart vilka prioriteringarsom måste göras. Självfallet måste vårtengagemang satsas på att minska riskerna ikärnkraftverken i våra östra grannländer.Självfallet måste det säkerhetskunnande vi harutvecklat i , pådrivna av den systematiskakritiken av kärnkraften, utnyttjas för att hjälpavåra grannar i deras bekymmersamma situation. Viskall komma ihåg att vi skall göra de här insatsernaför att hjälpa våra grannar i och ,inte för vår egen skull. Det handlar om att visasolidaritet med dem som finns på den andra sidanav vår gemensamma . Vi får inte falla förfrestelsen att använda dessa olyckliga, dessadramatiska händelser som något slags murbräcka iden svenska energidebatten.Man kunde visserligen tro att den nya regeringenskulle satsa mer kraftfullt på att stöttasäkerhetsutvecklingen. När vi samlades varjemåndag på var det ju för att visasolidaritet med våra förtryckta grannar i Baltikum.De borgerliga partierna uttalade då en vissotålighet och efterlyste snabbare åtgärder, men nugår uppenbarligen den borgerliga regeringen frånden s.k. rivstarten in i en långbänk.Den socialdemokratiska regeringen startade ettsamarbete för att föra över svenskt kunnande tilldåvarande , numera ochLitauen. Det var som 1986 drog i gång debilaterala överenskommelserna. Det var vi somunder en känslig politisk balansgång med Sovjetdrog i gång ett samarbete med . Så fort detpolitiska läget hade klarnat i och Sovjetbeviljade den socialdemokratiska regeringen medelför säkerhetssamarbete. Vi fattade beslut om attsvenska myndigheter och annan kärntekniskexpertis skulle analysera vilka åtgärder som ärpraktiskt möjliga för att höja säkerheten.Nu finns resultatet. har för länge sedan, inovember 1991, lämnat sin rapport. Men vad gördå regeringen? På samma sätt som återlämnandetav den baltiska guldreserven förhalats i ettbyråkratiskt bråk, glider nu uppenbarligen stödettill kärnsäkerhet in i en håglöshandlingsförlamning.Herr talman! Inriktningen på det framtidabiståndet till öst måste ha samma inriktning somden policy vi själva har antagit vad gällerenergipolitiken, nämligen hushållning ochframtagande av alternativ. Jag har med stigandeförvåning iakttagit hur en del andra medlemmar --andra än miljöministern -- i regeringen har talat omatt man kanske kan tänka sig att bygga nyakärnkraftverk för mångmiljardbelopp i Östeuropa.Hur stämmer det här, ? Vi vet ju attdet är hushållning som är det mestkostnadseffektiva, särskilt mot bakgrund av denutveckling vi har sett i Östeuropa.Miljöministerns uppräkning av vad som kan görasvar en katalog över allt det vi redan känner till. Detvar harmlöst, och det gav inte anledning tillinvändningar från någon här i lokalen. Det därvisste vi förut, . Vad tänkerregeringen göra mot bakgrund av vad som harinträffat? Det som har inträffat sätter ju, precissom sade, hela frågan iblixtbelysning. Avser regeringen att ta någrainitiativ av särskild omfattning för att stöttasäkerhetsarbetet, och avser regeringen att ta någrainitiativ för att få till stånd en stimulans tillhushållning och sparande av energi i dessa våldsamtenergislösande länder på andra sidan ?Det vore intressant att få en fingervisning om det istället för bara en allmän genomgång av vad somkan göras. Det visste vi förut. Men vad tänkerregeringen göra , mot bakgrund av den händelsesom har inträffat?Anf. 63 (nyd):Herr talman! Jag vill anknyta till om samarbete mellan och främstLitauen. Jag tänker lägga fram konkreta förslag tillhur man kan göra, och jag vill också ge GöranPersson litet information om vilken typ av åtgärdersom är lämpliga att vidta och som kan vidtassnabbt.Kärnkraftinspektionen, ABB Atom och Vattenfallhar haft ett utvidgat och bra samarbete medIgnalina. Det kärnkraftverk som finns i ärför övrigt det enda civila verk som finns i Baltikum.Det är av en annan typ än de kärnkraftverk sombyggs här i . Det är av den typ som kallasGraphite Moderator Water Reactor. Den typen avreaktor byggs inte här i , och det finnsmånga stora skillnader i det rent tekniska, som jaginte tänker gå in på här.Däremot är det intressant att titta på vad det är förskillnader på den ryska säkerhetsfilosofin och denfilosofi som gäller i detta sammanhang i ochsom representeras av ett av världens bästa företag iden här branschen, nämligen ABB Atom.Efter vad jag har förstått av vad är det i det här sammanhanget oerhört viktigtatt bygga upp en säkerhetsmyndighet, enövervakningsmyndighet i , eftersom det inte finns någon sådan. Sedan har brutitsamman har svårigheter att få till stånd endialog med tillverkaren, som huvudsakligen sitterborta i . I det sammanhanget har definitivtsamarbetsorgan från en mycket stor uppgiftatt fylla.Låt oss nu titta litet på den säkerhetsfilosofi somgäller i resp. . Först och främstgäller det att ha redundans i systemet. Det har deinte i , i varje fall inte i särskilt storutsträckning. Redundans innebär, att om man harett styrsystem och en funktion faller ur, finns det ettparallellt system som automatiskt tar överfunktionen. Sådan redundans kan finnas bådehårdvarumässigt och mjukvarumässigt, och mankan ha redundans på många olika nivåer. Dettasaknas i stor utsträckning i verket i , somför övrigt är av samma typ som verket i Tjernobyl.Genom ett sofistikerat beräkningssystem kan mansedan med hjälp av redundansen och genom attanvända apparater göra beräkningar av hur storsannolikheten är för ett fel. Då har man ocksåmöjligheter att vidta förebyggande åtgärder imotsvarande grad.Ett annat sätt att mäta är att beräknatillgängligheten. Men det är egentligen mestintressant för dem som skall mäta hur storproduktionen i verket har varit. är det ettmått på säkerheten.En annan sak som jag gärna vill exemplifiera ärsituationer med apparatfel. Jag tar vattenpumparsom cirkulerar kylvatten som exempel. I de flestaindustrier sätter man in en pump som klarar helajobbet. I bästa fall har man en stand by-pump somkopplas in om det blir fel. I många fall kan mantillåta sig att bara ha en extra pump i lagret. Mendetta kan förorsaka ett driftstopp. I ettkärnkraftverk sätter man upp fyra eller flerapumpar, och varje pump har kapacitet att klara helajobbet ensam. Det innebär fyrfaldig säkerhet. Omalltså en pump slås ut, klarar man det hela även omman skulle ha en eller två pumpar ur drift på grundav t.ex. periodisk översyn.Detta saknas i . I har man ettreservkraftverk för att se till attövervakningssystemet fungerar. Det består av sexdieselaggregat. Alla dessa dieselaggregat ärkopplade på kablar som går i en gemensamkabeltrumma fram till verket. Var och en inser juatt det inte är någon vits med att ha sex kraftverksom uppbackning, om bara en explosion eller brandkan slå ut allihopa. Detta kallas på teknikerspråkför separation. Det innebär att om man har flerapumpar, skall de stå i separata rum med brandsäkraskott emellan, så att inte alla slås ut vid en eventuellexplosion.Den här sortens fel som jag här beskrivit är teknisktsett relativt lätta att åtgärda. Jag får återkomma imitt nästa inlägg med konkret förslag till OlofJohansson.Anf. 64 Miljöminister ():Herr talman! Det kanske är bäst med anledning avdet senaste inlägget att berätta att vi också harkonkreta förslag. ochstrålskyddsinstitutet arbetar med högsta möjligatakt för att få fram mycket konkreta program. av dem finns i preliminär version, i utkastsform,i departementet. Jag skulle kunna drahuvudrubrikerna för de olika projekten enligtdokumentet från SKI. Det handlar ommyndighetssamarbete -- det är huvudrubriken --om lagstiftning, myndighetsuppbyggnad, konsulteråt den litauiska myndigheten, uppbyggnad avSafeguard-system, inspektörssamarbete,beredskapsfrågor, när det gäller industri- ochkraftverkssamarbete om kartläggning avmaterialtillstånd till primärkretsarna,inneslutningsberäkningar, kunskapsöverföring,anläggningsrelaterade projekt, brand- ochöversvämningsskydd, tryckavlastning förreaktoraktiviteten, förbättring avinneslutningsfunktion, nytt alternativ till nödkyl-och spädmatningssystem.Utöver dessa projekt finns dessutom förslag tillmindre tekniska förbättringar för att ökasäkerheten, som bl.a. har föreslagits av Ignalinasdriftledning. Här finns kostnadsberäkningar förmjukvara och hårdvara. Det är alltsåutomordentligt konkret. Det är bara att fortsättaarbetet. Jag hoppas att inom kortbeslutar om de nya pengar som blir nödvändiga.Enligt uppgift har det skett en justering iutrikesutskottet av de förslag som regeringen ladefram i budgetpropositionen om 1 miljard kronornästa budgetår för stöd till . Naturligtviskommer inte arbetet att hindras av att detbudgetåret börjar den 1 juli.Det finns utomordentligt preciserade planer för vadsom skall hända. Jag har ändå inte nämnt vadstrålskyddsinstitutet är berett att göra.Förberedelserna för arbetsprogrammen har pågåttunder lång tid.Till skillnad från , som aldrig sägernågonting vänligt om någon annan, skall jag gärnasäga att det var bra att den förra regeringen togfram 15 milj.kr. för att få i gångförberedelsearbetet, som startade då . Därutöver finns detandra saker som det också är viktigt att nämna,bl.a. att det internationella arbetet måsteförstärkas.Jag skall nämna några ytterligare saker så att ni blirnågorlunda orienterade i vad vi håller på med.Under den här veckan har jag träffat mina kollegerfrån , och . Jag harsjälvfallet diskuterat dessa frågor med dem. Jag harinte på någon punkt funnit anledning till olikaprioriteringar. Det är viktigt att stämma av det härmed de baltiska regeringarna. Det har jag gjortunder den gångna veckan personligen medföreträdare på miljöområdet för dessa treregeringar.Vad som också är viktigt är att vi vidgar samarbetet,inte enbart sysslar med säkerhetsfrågor. Man är iBaltikum intresserad av att vi hjälper dem ocksåmed förändring av deras energisystem. Det ärprecis vad tog upp här.Jag kan hålla med om att det egentligen intehandlar om att lappa och laga gamla reaktorer. Menvi står inför valet pest eller kolera, precis samma valsom vi skulle stå inför vid en allvarlig olycka iSverige. Vi är inte bättre, om det är någon somtrodde det. Vi är precis likadana. Vi har ocksåmedvetet efter det att linje 2 vann ifolkomröstningen gjort detta ställningstagande.Men det är mycket lätt att säga till de andra: Stängav. Vi har inte några folkrättsliga befogenheter attkomma med sådana pekpinnar -- ja, komma medsådana kan vi men det har ingen effekt. Men vi harsjälva satt oss i en exakt likadan situation, om enolycka skulle inträffa här, som balterna befinner sigi. Jag tycker att vi skall komma ihåg detta. Dessareaktorer borde aldrig ha byggts, det är helt rätt.Som sagt: kan hjälpa och stödja. Vi kangöra bedömningen -- det antar jag att våramyndigheter kommer att göra om de anser det -- atten reaktor bör stängas, men det är barabedömningar som vi kan bjuda på. Vi kan inte fördet första av tekniska skäl bjuda på alternativen,för det andra av ekonomiska skäl för det handlarom stora belopp. För det tredje handlar det om långtid, som alla vet. Dessutom ifrågasätter jag, det harjag gjort också i en tidigare riksdagsdebatt, om detöver huvud taget enligt andan i kärntekniklagenskulle vara möjligt för att exporterakärnreaktorer österut, när vi begär att det skall varastabila nationer som det handlar om. Vi gör ju enpolitisk bedömning vid ett sådant läge. Jag har svårtatt se att de som inte har kunnat sköta det som deredan har skulle kunna vara mottagare av någotsom de inte har. Så säkra reaktorer finns inte. Menjag tror inte att huvudspåret i debatten bör gå där,utan det är att arbeta så konkret och snabbt sommöjligt med det vi kan göra på kort sikt för attdärefter lägga upp de långsiktiga planerna.Anf. 65 ():Herr talman! Ja, , jag tror atthuvudspåret skall vara att vi skall uppmana och de baltiska länderna att stänga av sinakärnkraftverk och säga att vi är beredda att hjälpadem tillsammans med övriga länder i Europaekonomiskt, tekniskt, erfarenhetsmässigt,kunskapsmässigt och för den delen ocksåpersonellt. Detta -- där är jag besviken på GöranPersson -- är precis den inställning som de tyskasocialdemokraterna har.De har sagt att förutsättningen för ekonomiskt stödtill energisystem är att man hopparav kärnkraftsspåret och väljer en annan väg. Förstdå är de beredda att stödja dem.Ungefär samma inställning har den tyskemiljöministern från CDU intagit.Jag tycker att det skulle ha känts oerhört bra omsocialdemokraterna här i och den svenskamiljöministern hade gjort samma mycket tydligamarkering och sällat sig till sina tyska kamrater ochkolleger. Man borde ha sagt att vi kommer att påalla sätt bidra och hjälpa till i ett europeisktMarshallhjälpprogram för energin.När det gäller att lappa och laga på reaktorer harVladimir Tjernosenko, som var vetenskaplig ledareför den expertgrupp som tekniskt skulle säkraTjernobyl, med till hänvisning till den nuvarandesituationen sagt att det vore bättre att göra enlägereld av D-mark och värma sig vid den än attsatsa pengarna på att säkra den ryska kärnkraftenoch få energi från den. Det är ett drastisktuttalande, men jag tror att det ligger mycket i det.Nu skall jag gå över till den svenska kärnkraften.Det är riktigt som sade att det intefinns några säkra kärnkraftverk. Denöverenskommelse som tre partier,Socialdemokraterna, ,träffat om energipolitiken har många bra inslag,men den har en mycket påtaglig brist, som jag harpåpekat . Det är att den inte säger närden svenska kärnkraftsavvecklingen skall starta.Den säger, konstigt nog, när den skall sluta. Jagtycker för min del att det hade varit mera logiskt attsäga när den skulle börja och sedan se när denkunde vara avslutad.Det innebär att vi har kärnkraftverk som är säkrareän de östeuropeiska men som åldras och därmedblir mindre säkra. De måste tas ur drift före 2010.Den tid vi har till vårt förfogande för att ta dem urdrift krymper. Det betyder att vi kan hamna itidsnöd om vi inte startar i tid.En sorts principiell moralisk markering, som skullegöra intryck, tror jag, på de fattiga östeuropeiskaoch centraleuropeiska länderna, hade varit att visaatt vi kan bestämma datum när vi stänger den förstareaktorn. Hade vi dessutom sagt att de förstareaktorer som vi stänger är Barsebäcksreaktorernahade vi väckt jubel i . Där är mannämligen, som jag har sagt fler gånger tidigare,rädd för Barsebäcksreaktorerna.Där kan inträffa en olycka. Det finns filter som kanbegränsa olyckan. Men det finns ingenhundraprocentig garanti för att dessa filter fungeraroch klarar situationen. Dessa kärnkraftverk ärsynnerligen olyckligt placerade i ett tätbefolkatområde.Jag tycker hela debatten om kärnkraften de senasteåren visar att detta inte är nationella problem.