prot · GG0928 · 1992-11-20 00:00:00 — Provet diskuteras i enreferensgrupp med forskare och aktiva lärare innanprovet slutligen får trycklov av Skolverket.Temat för årets standardprov i svenska var kärlek,ett ämne som inspirerat och engagerat mångaelever. En del föräldrar, lärare och skolor har dockreagerat starkt mot innehåll och frågor. Någrafristående skolor har också meddelat att de haravstått från att genomföra provet. En offentligskola har bytt ut vissa texter.Sedan den 1 juli 1992 är fristående skolor, som ärgodkända för fullgörande av skolplikt, skyldiga attdelta i den uppföljning och utvärdering avskolväsendet som genomförs av Statens skolverk.Denna uppföljning innefattar dock inte de härdiskuterade proven med det syfte de har . Medundantag för föreligger intenågon skyldighet för fristående skolor att följagrundskoleförordningens bestämmelser om betygoch standardprov. De fristående skolorna har dockberetts möjlighet att rekvirera och genomförastandardprov inom ramen för sin egen utvärdering.Skolverket har meddelat att verket inför nästa åravser att se över sina rutiner förförhandsgranskning av standardprovet. Riskenmed ett ämne som engagerar vissa mycket starkt äratt det kan stöta bort andra. Därmed kan ett provav detta slag riskera att bli snarare en mätare påelevers frejdighet och känslomässiga mognad än ettmått på deras kunskaper i ämnet svenska.Det är också viktigt att de texter som ingår i provettillsammans ger en allsidig bild av det ämne som tasupp. Vi lever i ett samhälle som är på väg att blimångkulturellt och med en allt större spännvidd avtrosuppfattningar och etiska värderingar. Det är avallra största vikt att man kan vara säker på attstandardprovet mäter just det som avses, oavsettskolans profilering eller elevernas uppfattningar ietiska och religiösa frågor. Mot den bakgrunden serjag det som rimligt att genom sitttrycklov godkänner provet innan det skickas ut. Jaghar heller ingenting att erinra mot att Skolverketser över rutinerna för förhandsgranskning.Däremot har inte tagitoch har inte för avsikt att ta några initiativ i dennafråga.Eva frågar också om jag planerarförändra skolans officiella inställning till ochundervisning om homosexualitet. Svaret på denfrågan är nej. Jag har här i riksdagenunderstrukit vikten av att alla elever skall ha rätt tillsexual- och samlevnadsundervisning. Enligtläroplanen för skall elevernaundervisas om samlevnadsfrågor och sexualfrågor.Ett av målen med en sådan undervisning är att geeleverna kunskaper om och förståelse för de lagaroch normsystem som vårt samhälle vilar på ochförmedla grundläggande värden som förståelse ochtolerans.Läroplanskommittén har föreslagit att delar av denuvarande samhällsorienterande ämnena som bl.a.berör relationer, könsroller, sex och samlevnad försin i ett särskilt ämne som betecknas som barn- ochungdomskunskap. Syftet är att genom kunskaperom barns och ungdomars utveckling stärka elevensidentitet och underlätta tonåringens integration ivuxenlivet. Efter att ha tagit del avremissinstansernas syn på Läroplanskommitténsförslag kommer regeringen att förelägga riksdagensina förslag i fråga om en ny läroplan förgrundskolan.Anf. 65 ():Herr talman! Jag vill först tacka skolministern förett i stora delar rakt och bra svar på mina frågor.Skolministern efterlyste ju beröm, vilket jag ocksåtycker att bra svar skall ha. Dåliga svar skall inte hanågra lovord.Bakgrunden till den här interpellationen är demedieuppgifter som fanns om attUtbildningsdepartementet har agerat i fråga omårets standardprov med anledning av att provetstema var kärlek och att sådana frågor somhomosexualitet och abort berördes.Jag är glad över att de uppgifter som fanns imassmedia för sedan, som visade attskolministerns statssekreterare skulle ha medgivitskolor att ställa sig utanför det aktuella provet, ärfelaktiga.Jag hoppas också att skolministern kan sägaatt man på inte haruppfattningen att standardprovets uppläggning varett misstag. Jag tycker att svaret kan tolkas så, ochhär skulle jag vilja ha en bekräftelse. Annars måstejag be skolministern att svara på min fjärde frågaom i vilket avseende departementet anser attprovet är ett misstag.Jag är också glad över att skolministern så klartsäger ifrån att departementet inte kommer attblanda sig i utformningen av detutvärderingsinstrument som standardproven är.Jag anser att den uppgiften skall vara enangelägenhet för och för deprofessionella krafter man där väljer att ta till sinhjälp. Det är definitivt ingen uppgift för vare sigdepartementsledningen eller andra politiker.Självfallet har jag heller inget emot att Skolverketser över sitt arbete i detta avseende. Det är bra.Men det skall initieras av och inte avdepartementet. Risken finns annars att vi får ettslags politisk styrning av den utvädering som bl.a.skall visa effekterna av de politiska beslut som vifattar. Jag tror att det allvarligt skulle minskatilltron till utvärderingen. Det utgår jag ifrån att viär ense om.Om man av skolministerns svar skall läsa utuppfattningen att alla ämnen som engagerareleverna -- känslomässigt eller på annat sätt -- skallundvikas, tycker jag att det är ett felaktigt ochframför allt onödigt påpekande.Det finns ingen anledning att tro att aktuella ochengagerande teman skulle mätasvenskkunskaperna sämre än intetsägande ochointressanta ämnen.Det finns inte heller något som säger att skolan överhuvud taget skall undvika att ta upp kontroversiellafrågor. Dessa är en del av vår vardag och mångaunga människor önskar också att de blir synliga iskolarbetet. Hur skall de annars kunna förstå ochlära sig att värdera?Jag vill understryka att detta inte är detsamma somatt skolan tar ställning och pådyvlar elevernafärdiga åsikter. Ställningstagandet skall vara varsoch ens. Men vad eleverna behöver är de vuxnasstöd för att förstå konflikter och känslomässigtmycket svåra frågor.Jag är också glad över skolministerns raka beskedatt det inte är aktuellt med någon förändring iskolans inställning till och undervisning omhomosexualitet.Denna fråga har fått stor aktualitet inte bara genomreaktionen på det här standardprovet, utan ocksågenom att ett av regeringspartierna, kds, mycketkraftigt har markerat att man har en annan och meravståndstagande inställning än vadriksdagspartierna i övrigt har.Kds har ju tillåtits att spela en ganska stor roll iandra frågor av liknande karaktär. Jag tänker då iförsta hand på att den aktuella debatten, somhandlar om att det som vi annars är överens om --bra etik och moral för skolan -- etiketteras somkristet.Jag var rädd för att de påstådda uttalandena fråndepartementet var ett prov på ännu ett exempel påkompromissande för att hålla kds kvar på vagnen.Det gläder mig att det svar som skolministern gavså entydigt visar att man inte är beredd att vridaklockan tillbaka i det avseendet.Anf. 66 statsrådet (m):Herr talman! och jag har sammauppfattning om rutinerna för framtagande ochutvärdering av standardproven. De besked jag harlämnat i svaret gäller givetvis. När det gällerämnesvalet skall man naturligtvis inte tolka mittsvar som att det nu gäller för att varagräsligt tråkigt för att skolministern skall bli nöjd.Det är viktigt att eleverna när de skall uttrycka sigskriftligt kan känna ett engagemang. Annars blirdet svårt att skriva. Däremot finns detämnesområden som är känsliga, inte minst medtanke på invandrare och andra grupper. Allsidighetär ett bra ord som används i Läroplanen.Allsidigheten är viktig när man tar upp sådanaområden som kan vara känsliga. Jag vill nämligenatt alla skall kunna känna att detta medstandardprov är någonting bra.Beträffande val av ämne kan jag konstatera att manpå gymnasiet har valt att ge eleverna ämnen somhandlat om rasism. Det är också ett kontroversielltoch engagerande tema. Även här gäller det attbelysa vilka olika uppfattningar som finns. Först dåfår eleverna ett ordentligt underlag att arbeta med.Utan tvivel har detta standarprov skapat mycketdiskussion och debatt. De intrycken har kanskeockså lett till att har funderat överriktigheten. Jag utgår dock ifrån att de somutarbetat provet också funderat i dessa banor, ochatt man alltid förutser vilka reaktioner man kanmöta. Det allvarliga hade ju varit om effekten hadeblivit att flera skolor hade märkt att elever ellerföräldrar hade känt misstro mot att provetgenomfördes, för då hade vi inte uppnått önskatresultat. Men, som sagt, standardproven skall varaengagerande och allsidiga.Anf. 67 ():Herr talman! Jag skall inte förlänga den härdebatten så mycket till. Jag har i skolministerns svarnoterat att det är föräldrar, lärare och skolor somhar reagerat på innehållet och frågorna istandardprovet. Eleverna finns dock inte med. Jagtror att det kan bero på att eleverna har tyckt att dethar varit ett bra prov, som har engagerat ochintresserat dem, medan det är andra som harreagerat. Skolan är ju ändå till för eleverna.Innehållet i sådana här prov liksom innehållet iskolan över huvud taget är viktigt. Jag vill också änen gång understryka hur viktigt det är att skolanförmår att ge elever möjligheter att i skolarbetetmöta sådana frågor som är viktiga för ungdomar.Jag tror precis som skolministern att ett förstärkt,nytt ämne som barn- och ungdomskunskap, som nuföreslås i , kan vara en brahjälp för många elever som är i den ålder då mångafrågor ställs inför vuxenlivet med funderingar överidentifieringen.Herr talman! Jag tror att vi är överens om detta,vilket jag tycker är bra, så att vi kan sopa undan allade frågetecken som mediedebatten gav upphov till.Överläggningen var härmed avslutad.10 § Svar på interpellation 1992/93:33 omhemspråksundervisningenAnf. 68 statsrådet (m):Herr talman! har frågat mig om vadregeringen gör för att slå vakt om invandrarbarnensrätt till hemspråksundervisning.Låt mig först konstatera att rätt tillhemspråksundervisning har elever varsvårdnadshavare har ett annat modersmål --hemspråk -- än svenska, och som använder detta idet dagliga umgänget med eleven. Elevenförutsätts ha grundläggande kunskaper ihemspråket samt ha uttryckt önskemål om sådanundervisning. I läroplanen finns, som för andraämnen i skolan, en kursplan för ämnet.I vissa fall har kommunerna rätt att avstå frånanordnandet av sådan undervisning. Om lämpliglärare inte finns att tillgå, eller om antalet elever ien undervisningsgrupp är mindre än fem, behöverinte kommunerna ordna sådan undervisning.Denna begränsning av kommunernas skyldighet,som infördes av den tidigare regeringen /92, syftar till att underlätta förkommunerna att organisera undervisningen på etteffektivare sätt. Det förändrade statsbidraget tillkommunerna, det s.k. sektorsbidraget, innebarockså ett incitament för kommunerna att se överresursanvändningen.Med hjälp av offentlig statistik är det baramöjligt att överblicka verksamhet med denrelativt stora frihet för kommunerna attsjälvständigt besluta om hur resurserna skallanvändas. Under föregående läsår genomfördesockså några olika försök att följa upp resp.utvärdera verksamheten. en enkätundersökning somrapporterades vid några konferenser . InomUtbildningsdepartementet arbetade enreferensgrupp bestående av representanter frånnågra invandrarorganisationer. Gruppensslutrapport beräknas vara färdig inom kort.Skolverket har genomfört en granskning av tiokommuner som, enligt vad jag erfarit, snartkommer att redovisas.Vi kan mot bakgrund av dessa rapporter konstateraatt många kommuner gjort betydandeeffektiviseringar av hemspråksundervisningen.Samtidigt har detta inneburit att ett proportionelltsett något större antal elever än under läsåret1991/1992 inte får någon undervisning. enkät visar att gruppstorlekeninom hemspråksundervisningen fortfarande våren1992 var mycket liten, i genomsnitt ca 3,5 elever pergrupp, är det rimligt att anta att det fortsatt finnsmöjligheter att ytterligare rationaliseraverksamheten.Tyvärr har vi också fått en del rapporter som tyderpå att det ibland saknas kännedom om elevernasrättigheter och värdet av hemspråksundervisning.Jag vill därför utnyttja detta tillfälle att understrykaatt elever som uppfyller grundskoleförordningenskrav har rätt till hemspråksundervisning. Det är enviktig uppgift för kommunerna både att upplysaelever och föräldrar om detta och att anordna sådanundervisning på ett för eleven ändamålsenligt sätt.Med hänvisning till att de nuvarande reglerna baragällt och till de diskussioner omhemspråksundervisningen somläroplanskommitténs förslag ger upphov till avserjag inte att nu ta initiativ till några särskildaåtgärder.Anf. 69 ():Herr talman! Jag vill tacka skolministern för svaret.Även om det är ett ganska tekniskt svar, noterar jagmed tacksamhet att statsrådet förstått huvudsyftetmed min fråga, nämligen att vi skall understrykarätten till hemspråksundervisning. Tyvärr är detnog så att många kommunalpolitiker inte vet attinvandrarbarnen skall ha den rätten, eller ocksåtror man att värdet av hemspråksundervisning haromprövats . Det finns flera orsaker tilldenna missuppfattning.Den översyn som RRV och SÖ gjorde ledde till attden socialdemokratiska regeringen och ifull enighet ansåg att verksamheten behövdeeffektiviseras. Detta utnyttjades av vissa ochmissförstods av andra. Bl.a. spreds föreställningenom att vi i det här huset, som man sade, offradeinvandrarbarnen för att spara pengar. I sin iver attslå vakt om reformen bidroginvandrarorganisationerna och hemspråkslärarnasjälva till denna missuppfattning genom att hävdadetta. Då trodde andra att det var så: I riksdagenbedöms hemspråksundervisningen inte vara såviktig.En annan uppfattning som också kan ha bidragit äratt forskningens uppbackning avhemspråksundervisningens betydelse har svängt.Forskningen har inriktats på att mäta i vad månhemspråksundervisningen stärker eleverna när detgäller att klara andra ämnen i skolan.Hur det än är med den saken, börjar vi nu lägga enannan aspekt på detta, nämligen den rentsamhälleliga nyttan av att för framtiden ha ett stortantal tvåspråkiga vuxna i en alltmerinternationaliserad värld och ett alltmermångkulturellt Sverige.Vi har ett parti som öppet bekämparhemspråksundervisningen och som, på ett heltorimligt sätt, har ställt den här reformens kostnadermot andra kostnader, såsom äldreomsorgens etc.De har delvis lyckats i ett avseende, nämligen attmed spräcka den parlamentariska enigheten idenna fråga. Det finns tyvärr de som tar intryck avsådant. Då får vi andra höja rösten.Jag har med stort intresse läst ett referat av vaddocent vid på utbildningsmässan, nämligen bl.a. att mannu kan konstatera att det finns otvetydigaforskningsresultat som visar att för just de barn somkommer hit i skolåldern ärhemspråksundervisningen mycket viktig för denallmänna inlärningen. Men jag kan ocksåkonstatera att han sade att det är bra ur pedagogisksynpunkt att det har blivit större barngrupper ihemspråksundervisningen. Det känns ju bra att fåveta att den effektivisering som regering ochriksdag krävde på det här området också tvingadefram positiva pedagogiska effekter.När det gäller kvantiteten är resultatet avKommunförbundets undersökning intealarmerande -- än så . Man säger att för 67 %av tidigare resurser, klarar man nu att ge avtidigare antal barn hemspråksundervisning. Mendet finns ju ingen anledning att slå sig till ro meddet. Det antyds också i skolministerns svar. Det fårinte bli så att myten om atthemspråksundervisningen inte är viktig blir någotslags självuppfyllande profetia.Avslutningsvis hoppas jag att regeringen, framförallt skolministern och invandrarministern, utnyttjarvarje tillfälle att ta upp denna fråga medkommunalpolitikerna. Det finns ju ganska mångasådana tillfällen utan att man i ettinterpellationssvar behöver säga att man skall vidtasärskilda åtgärder. Som statsråd har man ju mångatillfällen att tala med kommunalpolitiker i olikasammanhang. Jag hoppas att man då inte bara tarupp rätten till hemspråksundervisning -- att man ärnödd och tvungen, som talade omförut -- utan att man talar om värdet medhemspråksundervisningen som sådan.Anf. 70 (nyd):Herr talman! Det är nu vi i Nydemokrati talade klarspråk när det gällde resultatetav hemspråksundervisningen och hur den såg ut iverkligheten. Vi i Ny demokrati vågade röra om igrytan och här i tala om vad en majoriteti skolorna tyckte. Jag är övertygad om att vi har ochhade stort stöd från medborgarna för att vi vågadelyfta fram en, bland etablerade politiker, känsligfråga.Jag fick själv omfattande erfarenhet av detta i minhemkommun under valrörelsen. Det var en massivkampanj för att smutskasta Ny demokrati;särintressena gjorde allt för att skrämma oss tilltystnad. Men vi i Ny demokrati är övertygade omatt vi argumenterade med väl underbyggda fakta.Jag frågade själv invandrare hur de ville görahemspråksundervisningen bättre och billigare. Nydemokratis klara politiska linje bygger på de svarsom invandrarna givit.Våra förslag när det gällde att slopa slöseriet i dentraditionella hemspråksundervisningen och låtaföreningar sköta den framfördes till skolministernnär Ny demokrati började sin verksamhet här ochbörjade driva de här frågorna med utgångspunkt iverkligheten.Herr talman! Särintressen i form av mer ellermindre seriösa s.k. experter har alltför länge fåttstyra det politiska etablissemangets uppfattning.Sunt förnuft och information om hur verklighetenser ut har inte fått tillräcklig plats i debatten.Tack vare att Ny demokrati kommit in i riksdagenhar känsliga problem lyfts fram till debatt -- jagbetonar orden tack vare.Slöseriet i hemspråksundervisningen bidrar detta årtill att det svenska budgetunderskottet är minst 800miljoner kronor större än nödvändigt. Tidigareräknade vi med ännu större belopp, meneffektiviseringen startade ju efter den kampanj viförde. Slöseriet kan också ha bidragit till attskollokaler inte har underhållits utan i stället fåttförfalla. Kommunerna har tvingats av lagar somgäller hemspråksundervisningen att bibehålla ettslöseri i verksamheten. Först efter det att Nydemokrati, och Riksdagensrevisorer kraftigt kritiserade slöseriet ihemspråksundervisningen verkarUtbildningsdepartementet ha undersökt hurverksamheten ser ut i verkligheten.Jag vill i detta sammanhang kraftigt kritisera att denförra socialdemokratiska regeringen inte granskadehemspråksundervisningen. Det kan inte ha varitokänt att den usla effektiviteten ihemspråksundervisningen som har kommit idagen har pågått i flera år.Herr talman! Vi i Ny demokrati blir inte hellerimponerade av den förbättring som regeringensförändringar har medfört för att uppnå bättreeffektivitet. , eller skolministern,nämnde att det gick i medeltal 3,5 elever på varjelärare på högstadiet. 3,5 elever delar på en lärare iSverige, som genomgår en ekonomisk kris! Jagtycker att det här talar för sig själv. Vi hade ett målatt det skulle vara fem elever i klasserna. Målet haralltså inte uppnåtts.Undervisningen i svenska som andra språk upplevsdessutom av kommunernas undervisningsansvarigasom viktigare än hemspråksundervisningen. Denkommer långt ner i prioritet i den undersökningKommunförbundet har genomfört. Det är 279kommuner, dvs. verkligheten, som har svarat påenkäten. Då är det att reagera.Anf. 71 ():Herr talman! Jag hade inte tänkt att delta idebatten. Jag tycker att interpellationen är viktig,och jag tycker att det svar skolministern har givitger vid handen att hon tycker detsamma. Det varnär blandade sig i debatten som jagbeslöt att jag ändå måste säga något.Claus Zaar framställer sig själv som det sundaförnuftet i debatten om hemspråksundervisningenoch invandrarbarns uppväxt. Han säger att han harväl underbyggda fakta och att han tack vare demhar vågat sig på att röra om i grytan. Det är dåunderförstått att han är den som vågar säga attinvandrarbarn med ett annat språk än svenska inteskall få sitt språk erkänt. Skolan skall inte låtsas omatt de barnen har ett annat hemspråk än svenskaoch skolan skall inte bry sig om vilka andrauppväxtförhållanden och erfarenheter de har haftän de barn som har vuxit upp i Sverige.Det här skulle vara ett dåligt sätt att handskas meddessa barn, och det kräver inget mod, ,utan ointresse och okunskaper. Däremot kräver detkanske en del mod att ställa upp förinvandrarbarnens intressen, och det kräver ocksåett visst mod att våga hävda att vi är beredda attsatsa både resurser och intresse för att dessa barnskall få en så hygglig uppväxt som möjligt här iSverige.Det finns många experter, och det finns skäl attlyssna noga på dem som kan dessa frågor. Efter attha lyssnat på och i debatten i går,som också berörde hemspråksundervisningen,räknar jag definitvt inte honom till experterna.Både hans historieskrivning och beskrivningen avvad hemspråksundervisningen egentligen är förnågot vittnar om att han har tagit dåligt till vara demöjligheter han har givits att studera denna fråga.Anf. 72 (m):Herr talman! Det problem vi har brottats med är attinvandrarundervisningen fick dåligt rykte därför attorganisationen var dålig. Det var inteNy demokratis inträde i som varanledningen till att man tog itu med detta. De viktigaste besluten, somhar lett till en uppstramning, fattades faktiskt innanNy demokrati kom till denna församling.Trots detta finns det en organisation somkanske inte överallt uppfyller önskemålen. Menman måste faktiskt ge kommunerna mer än ett årpå sig för att kunna skapa en riktig organisation.Vidare måste man veta vadhemspråksundervisningen är för något. Det sägernågot om varför det inte är fem elever i varje grupp.En del av resurserna går tillhemspråksundervisning, dvs. ren undervisning imodersmålet. En annan stor del av resurserna gårtill studiehandledning.Om det kommer en turkisk elev till årskurs fem, gårdet inte att börja undervisa på svenska i alla ämnen.Då kan inte den eleven följa med. För att inteeleven skall tappa allt under resans gång, måsteeleven få studiehandledning i hemspråket. Iblandfinns det en turkisk elev, eller någon annan elev, ien klass med inte så många elever. Men elevenmåste ändå få studiehandledning för att kunnatillgodogöra sig de kunskaper som krävs. Det ärviktigt att ha detta klart för sig när man diskuterarorganisationen och vad den syftar till.Jag tycker att det är viktigt att våra invandrareleverockså får goda kunskaper i matematik, fysik,historia osv. Då krävs det faktiskt många gångerstudiehandledning.Jag delar uppfattning, att även omforskarna har litet olika uppfattningar omhemspråkets betydelse och vad som är viktigastmed den typen av undervisning, är det en otvetydigsanning att ett litet land som skall investerai språkkunskaper. Därför måste huvudarbetetinriktas på att åstadkomma hög kvalitet iundervisningen och se till att elever som har rätt tillden och har goda förutsättningar för att lära sigspråk, vilka för oss svenskar ibland upplevs somkonstiga och svåra, får den bästa chansen att göradet. Där finns det mycket kvar att göra.Det är viktigt att föra en diskussion omhemspråksundervisning. Det är viktigt att se till attdet blir en vettig organisation, och det är viktigt attha en debatt med kvalitet. Diskussionen har förtslänge. Precis som med många andra frågor, hardenna diskussion kanske inte märkts utanförriksdagen. Där får vi hjälpas åt. Men jag tycker illaom när man använder diskussionen omundervisningen i hemspråk och kostnaderna förinvandrarundervisningen för andra syften.Det sker nu ett seriöst arbete för att åstadkommaen bra och rimlig organisation. Jag tycker att frågantas upp på ett intressant sätt i Läroplanskommitténsförslag. Här får det ske en diskussion och olikavägar prövas. Det är sådant vi skall ägna oss åt, istället för att säga att åldringar eller andra får lidadärför att barnen får denna undervisning.När man frågar rektorer och andra som ärverksamma i skolan om vad som är viktigast,påpekar de det som är alldeles självklart, nämligenatt det är väldigt viktigt med undervisning i svenskasom andra språk. Barnen bor ju här. De harsvenska kamrater, och de skall jobba här. Det ärklart att de måste lära sig svenska.Det finns i utvärdering en ochannan signal som tål att fundera på.