prot · GF09128 · 1992-06-10 00:00:00 — Mycket av detta skallnaturligtvis vara kvar, och mycket av det är bra.Men det finns också ett stort missbruk, och det ärmycket som i stället kan betalas av människor somhar intresse av olika saker.Till hösten blir också det nya pensionssystemet fråga. Jag hörde på Ekot senast , att dets.k. PM 30 tycks börja bli färdigt, och att man skallha hela livet som intjänandetid. Även de som avolika anledningar inte har haft någon inkomst skallha ett skydd som uppgår till minst 67 000kr. Här krävs naturligtvis omfattandeövergångsregler. Vi tror fortfarande på enförsäkringslösning.Avslutningsvis har vi en fråga omkompletteringspropositionen. Den har tenderat attbli allt tjockare, har vi förstått, och komma alltsenare. har det varit speciellt besvärande. Fråndem som sitter i regeringsställning har ju dettapåpekats i tidigare sammanhang. Vi önskar atttregeringen nästa gång kommer med merparten avsina förslag i samband med budgeten.Herr talman! Jag yrkar bifall till vår reservation 4 imom. 5, reservation 6 i mom. 18, och reservation45 i mom. 70. I övrigt yrkar jag bifall till utskottetshemställan.Anf. 3 () replik:Herr talman! I motion Fi42, Bo Jenevall, säger ninej till slopande av schablonavdraget om vi inte fårInvesteringsaktiebolaget . Ni säger nej tillenergiskatterna om vi inte får sammainvesteringsaktiebolag, och ni säger nej tillsänkningen av den allmänna momsen -- fortfarandemed samma krav.I motion Fi43 kräver ni inrättande avInvesteringsaktiebolaget ett egetkapital i storleksordningen 10--11 miljarder.Min korta och enkla fråga till är:Finns det något ekonomiskt samband mellan de härfyra sakerna? Eller är det bara politisk retorik, ellerkanske hästhandleri? Hur hänger det här ihop?Anf. 4 BO G. JENEVALL (nyd) replik:Herr talman! Politisk retorik är det naturligtvisinte, . Kanske det ärhästhandleri -- det vet jag inte. Men vi har ändå lärtoss något sedan vi kom in i , nämligen attom man skall åstadkomma någonting så måste mangöra olika former av överenskommelser. Härliksom på andra ställen är det ju ändå resultatensom räknas. Vi har ansett att detta var fördelaktigtför att nå de mål som var viktiga för oss. Det har viockså uppnått.Men vi har även redovisat vår långsiktiga syn på deolika sakerna, och den kommer vi att fortsätta attkämpa för. Men när man vet att man inte kankomma fram med detta, är det bättre att användadet på ett sådant sätt att man får det bästa utfallet.Anf. 5 () replik:Herr talman! Retorik var det inte, men det kanskevar hästhandleri -- det var egnaåsikter. Och det var resultatet ni ville ha.Vet vad resultatet har blivit? Det harblivit höjda skatter för vanliga löntagare på mellan12 och . Det har ni åstadkommit. Ochni har åstadkommit höjda energikostnader pågrund av höjda energiskatter genom ert -- för att nucitera -- hästhandleri.Så till den sakliga frågan. När det gällerInvesteringsaktiebolaget , med inte 10--11utan 8--9 miljarder, kan vi hypotetiskt anta att detfungerar; jag är en positiv människa. låna pengar för att kunna utvecklas,investera, bygga ut, tillverka . Men de härgrejerna skall ju säljas; någon måste köpa dem. Närni medverkar till att dra ned köpkraften för allavanliga löntagare i -- vem skall då köpagrejerna?Det blir resultatet, . 6 BO G. JENEVALL (nyd) replik:Herr talman! Jag tror inte det. Först och främst harju Socialdemokraterna och regeringen olikauppfattningar om utfallet av den här karusellen --som jag kallade den förut. Vi anser den varafelaktig. Men enligt de beräkningar som regeringenhar gjort skall det vara ganksa små effekter avdetta.Däremot tror jag att 9 miljarder till ökat riskkapitalför företagen verkligen kan komma människor tilldel genom att vi får fart på hjulen. Vi får fram nyaprodukter, vi får människor i arbete, och vikommer ur det nuvarande läget både när det gällerarbetslösheten och när det gäller människorssituation över huvud taget.Anf. 7 ():Herr talman! ställer sig mycketkritiskt till regeringens förslag ikompletteringspropositionen. Av miljöskäl går viemot regeringens förslag om sänkt energiskatt förföretagen. Om energiskatterna skall ändras, skallförändringen bidra till bättre miljö och hushållningmed energi. Därmed finns det egentligen ingenanledning att över huvud taget ta bortschablonavdraget och sänka momsen.Vi är för del beredda att höjaenergiskatten för hushållen -- under förutsättningatt inkomsterna går till utveckling av alternativenergiteknik och energibesparande åtgärder. Menså är ju icke fallet med förslagen i dag.Regeringens åtgärder för att bekämpa den stigandearbetslösheten är försiktigt sagt minimala. Antaletarbetslösa är nu över 200 000.AMS-chefen varnar för att vi nu förlorar kampenmot massarbetslösheten, och allt fler står utanförden öppna arbetsmarknaden.Arbetsmarknadsministern påpekade i denarbetsmarknadspolitiska debatt vi hade att10 % av den arbetsföra befolkningen kommer attstå utanför ett ordinarie arbete om det fortsätter pådet här viset. Därmed har arbetslösheten EG-anpassats.Av den reviderade finansplanen framgår attregeringens främsta uppgift är att hålla nereinflationen och göra det möjligt för att medekonomisk styrka bli medlem i EG. Vi kankonstatera att regeringen inte heller denna gånglägger någon speciell vikt vid sysselsättningsmålet.Det talas om en smärtsam deflationsprocess och attdenna ekonomiska politik därmed är en offensivinvestering för framtiden. Men kanrekordarbetslöshet och permanent utslagning avungdomen verkligen vara en offensiv investeringför framtiden?Regeringen tycks handla efter modellen ''gärna fullsysselsättning, men först en rejäl arbetslöshet''.Man kan i detta sammanhang också fundera överandra politiska konstellationer i denna jättelikaEG-/EU-debatt. Man bör ta tillfället i akt attfundera över socialdemokraternas roll, det var jude som ansökte om medlemskap. Man böråtminstone se till att arbetslösheten i förstkommer ner på rimliga nivåer innan man ger sig ini det europeiska äventyret.Vi från vill stoppa arbetslösheten.Den åtgärden är ett förstahandsmål. Vi har konkretföreslagit att 10 miljader extra skall satsas i åtgärdermot arbetslösheten i form av utbildning, ROT-program, beredskapsarbete och trafiksatsningar.Utbildningsprogrammen har vi behandlat här ikammaren fler gånger. ROT-programmen ikommunerna handlar framför allt om att man istället för att dra in pengar från kommunerna sertill att de pengar som man skulle dragit in satsat påsysselsättning. Men det gör man inte. I stället får demänniskor som inte får arbete kontantarbetsmarknadsstöd, vilket hadesom exempel. Det är vad det handlar om, och detär en arbetslöshetsskapande politik.Beredskapsarbete är av nöden tvunget i detta läge,när allt fler utförsäkras. Men ändå skapar man ingafler beredskapsarbeten. Här satsar man minimaltfastän man borde kunna göra mångasamhällsnyttiga insatser genom att öka antaletberedskapsarbeten. Men det är tydligen någontingmycket fult, och det har det varit ända sedan hösten1990, då man ansökte om medlemskap i ställer oss också bakom alla de insatser somgjorts och förslag till investeringar som lämnats avverk och myndigheter, vilka Socialdemokraternapå ett förtjänstfullt sätt har tagit fram. Riksdagenborde uttala som sin viljeinriktning att detta skallgenomföras.När det gäller de långsiktiga åtgärderna förindustrins utveckling handlar det inte i första handom kostnadsläget. Det handlar om kompetens ochatt se till att de som finns i denna gren i stället föratt gå ut i arbetslöshet får en högre kompetens. Därsaknas i huvudsak åtgärder från regeringens sida.Den teknisk-humanistiska utbildning som har varitpå tapeten för denna grupp avmänniskor i arbetslivet, har tyvärr inte kommit tillstånd.Även den pågående arbetsrättsutredningen skullekunna vara ett bidrag till att öka konkurrenskraftengenom att se till att bestämmelserna formuleras såatt de underlättar en demokratiskarbetsorganisation. Om man verkligen vill ha des.k. medarbetarna med sig för att stärkakonkurrenskraften skall man inte se till attförsämra arbetsrätten utan i stället förstärka den.När vi är inne i ett sådant strukturläge som vi i dagär, med stor arbetslöshet, kommer vi med vilkaåtgärder vi än tar till att ha en hög arbetslöshet. Vikan diskutera orsakerna till detta.Vi anser att det är heltnödvändigt att vi i detta läge ser till att vidtaextraordinära åtgärder. Vi har föreslagit att manskall genomföra en tillfällig sänkning avpensionsåldern. Människor i åldern 62--skulledet närmaste året kunna ta pension om en arbetslösfår arbete. Denna kvittning skulle vara oerhörtbetydelsefull. Det skulle heller inte minskaarbetskraften när konjunkturen går uppåtigen. Varför vidtar man inte denna åtgärd i ställetför att offra ungdomen och de som tagit del av denomfattande utbildningsinsats som sker på andraområden inom AMU och på andra ställen?Vart är vi på väg, och vem är det som kör på vägen?Ordet väg tillhör det politiska språket. Den tredjevägen, det vet vi, var ju fjärrstyrd av dekapitalistiska marknadskrafterna. Det blevdevalvering, valutaregleringens avskaffande,avskaffande av kreditregleringen, strejkstopp,lönestopp, skattelättnader för höginkomsttagareoch ansökan om medlemskap i dettavar man på väg att strypa kommunerna. Det varden tredje vägen.Men hur är det då med den enda vägen? Vi harbedömt den som Manchesterliberal. Medborgarnaskall inte tillåtas styra sin framtid vare sig genomenskilda beslut eller gemensamma demokratiskabeslut. I stället skall den s.k. marknaden fattabeslut. Men en sådan marknad har inte på längeexisterat annat än i en helt marginell form.Sverige är ju inte en maknadsekonomi utan enkapitalistisk ekonomi. Denna ekonomi behärskasav en liten klick starka aktörer, en finanselit, somplanerar finansiering, produktion och avsättning.Det sker på villkor som dikteras av mäktigatransnationella koncerner. Drivkraften är i ökadutsträckning spekulation, en jakt efter snabbautdelningar på kort sikt. Det är mycket länge sedanmedborgarnas behov har styrt ekonomin på enfungerande marknad, om det någonsin harexisterat.Det är i ljuset av dessa förhållanden somregeringens strategi skall ses. Det är intemarknaden som skall stimuleras, utan det ärkapitalisterna. Den enda vägens politik sänkerdärför kapitalbeskattningen och ökararmbågsutrymmet för spekulation. Seriösalångsiktigt arbetande investeringar missgynnasliksom förut. Regeringen använder den mytiskamarknaden närmast som ett hot, som ett täckordför de ekonomiska makthavarnas utpressning.Butgetunderskottets storlek och makthavarnas hotom räntehöjningar är förevändningar för att intevidta åtgärder mot ekonomiska ochmänskliga nedrustning.I denna medvetna strävan urskuldar sig regeringenständigt med hänvisning till marknadens villkor.Resultatet är en arbetslöshet som närmar sig EG-nivå. Den offentliga finansiering som den socialatryggheten och den industriella infrastrukturenvilar på attackeras och undergrävs genomskattesänkningar för de bättre bemedlade isamhället. Den inhemska ekonomiska aktivitetenstimuleras inte. Den enda vägen innebärekonomisk, social och kulturell nedrustning samtökade klassklyftor. Det blir en stagnation på dessaområden.Överförande av ekonomisk makt till utlandet,något som påskyndats av avskaffandet avvalutaregleringen, har förflyttat makten från dennationella kapitalismens sfär till den heltoåtkomliga rymden. Att en borgerlig regeringbejakar denna utveckling är självklart.Socialdemokraternas försök med den tredje vägenblev som sagt bara en illusion.När stalinismen i föll sammanförklarade borgerliga experter att kapitalismenhade segrat. Historien var vid sitt slut. Menstalinismens fall har inte gjort kapitalismen bättreskickad att lösa sina problem med att fördelajordens tillgångar mellan länder och folk. I ställetfortsätter utplundringen av tredje världen i fortsatthög takt, som kapitalismen visar sinoförmåga att säkra acceptabla livsvillkor för folken.Ekonomisk stagnation förenas med ökadmiljöförstörelse.I flera länder har kapitalismen skapattvåtredjedelssamhällen, där två tredjedelar leverhyfsat och en tredjedel är utslagna. Denna politikär på väg att införas i . Därför serVänsterpartiet det som sin uppgift att utifrånarbetarrörelsens socialistiska värderingar omjämlikhet och solidaritet vara den kraft sommotverkar denna utveckling.I alla lägen i historien när de demokratiskakrafterna varit starka och folkrörelserna varitstarka har också den kapitalistiska maktutövningenminskat. Vi kan inte finna oss i att kapitalismenshot om räntechocker på grund av budgetunderskottoch annat skall minska antalet åtgärder.Arbetslösheten måste bekämpas till varje pris.I dagens läge har man med denna politik ordnat entidsinställd inflationsbomb. Med dennafördelningspolitik kommer med all säkerhet nästaårs avtalsrörelse att omfatta storakompensationskrav. Hur regeringen och detta landskall klara det är för mig en gåta. Skall man klaraav det måste man med nödvändighet föra en politiksom ser till att vi får jämlika löne- , inkomst- ochförmögenhetsvillkor och se till att utvecklingen gåråt rätt håll. I annat fall exploderar inflationen. Denläxan borde åtminstone Socialdemokraternaförhoppningsvis ha lärt sig.Oavsett medlemskap i eller EU kan denekonomiska och politiska självständigheten för vårtland och den del av som tillhör baraskapas genom ett konkurrenskraftigt och moderntnäringsliv där kvalitet, kunskap, engagemang ochdemokratiskt inflytande ställts i centrum. Alla somtror att andra lösningar räddar är ute på enfarlig väg. arbetar därför för att dekrafter som vill ha denna utveckling skall samordnasig och skapa ett alternativ till kapitalets Europa.Det gäller i första hand att de fackliga och depolitiska organisationerna vitaliseras.Miljörörelser, fredsrörelser och andra progressivarörelser kommer att spela en vital roll som ett alternativ till kapitalets Europa.Det gäller inte minst att se till miljöfrågorna. Vi ståri dag inför globala katastrofer, mänskligakatastrofer, på grund av den miljöförstörelse viråkat ut för. För att kunna hantera miljöfrågorna påett hållbart sätt krävs det en styrning frånsamhällets sida och en planerad hushållning medvår miljö. Det behövs styrmedel av olika slag: lagar,regelverk, information, forskning, utbildning,tillsyn, kontroll samt skatter och avgifter.Det är nödvändigt att förena miljöpolitiken med eninkomstfördelning. Det handlar egentligen om attse till att människorna engageras och förstår miljönsamtidigt som deras livssituation inte utmanas. Detgäller framför allt de som inte har det alltför bra påvår jord och i vårt samhälle.Vi har för vår del presenterat vår skattepolitik i enmotion som väcktes . De frågorna harbehandlats i olika propositioner, och vi har väcktmotioner. Våra förslag har avslagits av majoritetenhär i . Vi har pekat på att skattepolitikenmåste jämna ut skillnaderna i samhället när detgäller inkomster och förmögenheter. Vi måste setill att få ett samhälle som står för välfärd.Vi kan även konstatera att den skattepolitik somregeringen fört nu leder till enormabudgetunderskott. Det kanske finansministern ialla led är ansvarig för. Även före regeringsskiftetfanns finansministern med i bilden när det gälldeskattepolitiken. Detta har lett till att vi på 15månader har gått från ett underskott på 5 miljarder,som jag tror var bud, i januari 1991till att enligt prognoserna ha ettunderskott på 100 miljarder. Vi gått från 5miljarder till 100 miljarder på 15 månader.Mot den bakgrunden kan det inte vara särskiltansvarsfullt av regeringen att vidta ytterligareskattesänkningar.Vi vidhåller att skattekvoten skall ligga på 1991 årsnivå. Vi har framlagt förslag av statsfinansiella skäl,fördelningspolitiska skäl och miljöskäl om attgrundavdragen slopas för de högreinkomstgrupperna, att beskattningen avkapitalinkomster återställs, att beskattningen avenergi höjs och utformas efter miljömål, attföretagsbeskattningen ses över, att företagensenergibeskattning utformas så att den tillgodosersåväl konkurrens som miljökrav.Herr talman! Det är viktigt att en hållbar strategiutformas för den ekonomiska politiken. Den bör hatre inslag: sänkt arbetslöshet, bibehållen socialvälfärd och ett minskat underskott i de offentligafinanserna.Vi från är väl medvetna om att dettainte är någon enkel uppgift. Den ekonomiskapolitiken måste med nödvändighet präglas avbetydande finess och försiktighet i denomställningen. Drastiska systemskiften ochAlexanderhugg kan riskera hela processen. Vi måste motverkatvåtredjedelssamhället.Den politik som regeringen för är en gammalpolitik. Den är prövad i de rika industriländernamed förskräckande sociala resultat.Regeringens recept är enkelt: bejaka och stimulerahög avkastning, lönsamhet och vinst, satsa på denenskilda människans egoistiska sida, göra karriär;armbågsmentalitet och snabba vinster skall varaidealmönster.Samhällsproblem går inte att lösa med dennapolitik, snarare tvärtom, men det är politik för överklassen som haftvind i ryggen , tyvärr utan nämnvärtmotstånd från socialdemokratin.1980-talet visar ju att klasskampen är nödvändigareän någonsin för de arbetande människorna och desvaga grupperna i samhället och de arbetslösa. Iannat fall kommer överklassen med spetsen att ytterligare försämra villkoren.Människorna kommer aldrig att finna sig i attreduceras till viljelösa konsumenter på kapitaletsmarknad. Det sociala engagemanget mot världensorättvisor, tvåtredjedelssamhället, de storainkomstoch förmögenhetsklyftorna,fallskärmsavtalen för etablissemanget,arbetslösheten, miljöförstörelsen och bristen påmänniskors lika värde, kommer att varagrogrunden för 1990-talets politiska vindar.Etablisemanget har stärkt sina positioner isamhället, som politikerföraktet är stort.Det senaste valet var på många sätt ett protestval.Jag tror att politikerföraktet inte heller kommer attminska när väljarna upptäcker Ny demokratis roll.Nydemokraterna är ju och CarlBildts bästa resurs. De har svalt helakompletteringspropositionen, och så har de fått ettdiffust riskkapitalbolag.Den politiska effekten är att de har låst in ,kds och , så att de inte har möjlighet attprofilera sig i någon som helst fråga. Det ärkonsekvenserna av Ny demokratis roll. Detkommer inte att öka respekten för politiken och förde olika politiska partiernas särart.Jag vill även beklaga att det skulle till ettvalnederlag för socialdemokratierna för att få dematt föra en förnuftigare politik. Jag är nog inteensam om att frukta att om socialdemokratiernafortsatt sitt regeringsinnehav så hade man intedrivit de ståndpunkter på flera områden som mangör i dag.Till sist vill jag understryka att förnyelsen ipolitiken ligger i att förena miljö- ochfördelningspolitik. Miljöåtgärderna måsteaccepteras av en bred majoritet av människorna.Därtill kommer att vi måste ha ett helt nytt tillväxt-och kvalitetsbegrepp.Nyckeln till möjligheterna är att samhället präglasav kärnan i fördelningspolitiken: arbete åt alla, småinkomst- och förmögenhetsskillnader och envälfärd åt alla. Alternativet finns i de ideologiskavärderingar som sätter människan i centrum.Solidariteten, jämlikheten, rättvisan och degemensamma tagen måste vara dominerande. Manmåste värna om de arbetande människornasintressen. Det är dessa grupper som måste ställas icentrum för politiken. Man måste se till att man haren verklig marknad där de som arbetar ochproducerar har ett avgörande inflytande. Påmarknaden måste konsumenterna ha jämnainkomster och förmögenheter. Ekologi ochfördelningspolitik måste gå hand i hand.Herr talman! Detta är mitt sista anförande iriksdagen . jag vill ta tillfället i akt atttacka all personal i det här huset för alla år:Talmännen för deras föredömliga korrekta sätt atthantera kammarens arbete; alla stenografer somhar gjort anförandena möjliga att läsa. Jag villockså uttala ett tack till de ledamöter som finns ikammaren, inklusive Socialdemokraterna trots attvi haft en och annan fajt. Syskonträtan är hård ochkompromisslös.Med detta vill jag yrka bifall till motionen Fi44,utom yrkande 26, motion Fi56 och Fi57 samt avslagpå motion Fi40 yrkande 5.Anf. 8 () replik:Herr talman! Som själv sade islutet på sitt anförande är detta hans sista debatt iriksdagen. Han har varit i drygt tregånger så som jag, och därför vore detförmätet av mig att sätta något slags betyg på och hans insatser. Jag nöjer migdärför med att tacka honom och tala omatt jag avundas honom hans kunnighet, hansagitatoriska förmåga och inte minst hansagitatoriska oräddhet. 9 ():Herr talman! De positiva tecknen till återhämtningi den svenska ekonomin blir allt fler.Förutsättningarna för att lyfta ur denekonomiska vågdalen är goda. Tilltron till Sverigesom företagarnation börjar återvända. Utländskainvesterare visar ett starkt ökat intresse för Sverige.Nedväxlingen från hög till låg inflation har varitframgångsrik. Produktiviteten inom industrin ökar.Även om mycket arbete återstår för att skapabalans i ekonomin är vägen till framgång utstakad.Genom en rad åtgärder har det nu lagts en grundför en ny era av positiv utveckling för Sverige.Visserligen är problemen fortfarande många, menmöjligheterna är desto fler. Förutsättningarna ärbättre än på länge.Dess värre lever vi med notan från avsocialdemokratiska försummelser. Det visar sig inteminst tydligt i det höga budgetunderskottet förinnevarande budgetår och det underliggandeunderskottet . Enligt den senastebudgetprognosen blirunderskottet för den sistasocialdemokratiska budgeten.Socialdemokraterna fick regera i högkonjunktur.Ändå slutar bouppteckningen efter den förra regeringens politik med röda siffror.Jag kan inte underlåta att tycka att det är en bedrifti sig av Socialdemokraterna att lyckas föra Sverigegenom en av tidernas längsta högkonjunkturer utanatt på något sätt ta itu med underliggandeekonomiska problem utan i stället efterlämna ettbetydande budgetunderskott. Ett sådanttestamente säger allt om den förra regeringensförmåga.I fjolårets valrörelse upprepades ofta talet omvändpunkten som skulle komma, men den kominte. Det måste tyda på att det varit grummel ikristallkulan när Socialdemokraterna skulle skådain i framtiden.Vad beror då dagens stora problem på? En del ärförstås sviterna av den internationellalågkonjunkturen, men till stor del är problementyvärr hemmalagade under 1980-talet.Socialdemokraterna ägnade sig alltför mycket åtsignalpolitik i stället för att åtgärda degrundläggande ekonomiska problemen. Derasekonomiska politik drev fram en kraftigöverhettning med storstadsexpansion ochflyttlasspolitik som följd.De köpte sig tid. Devalvering av kronan, ansökanom medlemskap i och ecu-anknytning avkronan var deras signaler för att vinna tid, men dethjälpte inte. Eftervården av devalveringen uteblev.Den ekonomiska signalpolitiken med EG-ansökanoch ecu-kopplingen av kronan hjälpte inte. Varför?kan man fråga. Ja, helt enkelt därför att ingetgjordes åt de underliggande balansproblemen iekonomin. Obalansen fortsatte att förvärras.Inledningen av kan därför karakteriserassom en rejäl baksmälla efter 80-talets ekonomiskapolitik och framför allt den överhettningspolitiksom fördes sista år.Det är förstås lockande för varje regering ochpolitiker att föreslå åtgärder som kan ge utdelning ienstaka SIFO-mätningar, som kan vara populäraför stunden men farliga för framtiden. Jag anserpersonligen att ansvarsfulla politiker måste ha modoch kraft att föreslå och stå för åtgärder som iblandkan vara smärtsamma kortsiktigt, inte alltid geutdelning i SIFO-undersökningar men varariktiga för landet och för vår befolkning.Jag tycker faktiskt att i sittinledningsanförande gjorde sig skyldig till detlättsinne som alltför många politiker hänger sig åt.Han sade nej till allt som är obekvämt och ja till alltsom är populärt.Välstånd måste skapas. Det kommer inte av sigsjälvt. Socialdemokraterna har många gångerinvaggat människorna i tron att det finns enkassakista som är outtömlig. Därför kräver folk attstaten skall ge bidrag till allt. Socialdemokraternafår på den punkten anses vara närmast oansvariga.Ni sprider även i opposition löften ochförhoppningar som det inte skulle vara möjligt attinfria i regeringsställning.