prot · GF09107 · 1992-05-07 00:00:00 — Tillatt börja med var det inte i övergångar,och det var klart utsagt från ocharbetsmarknadsmyndigheterna att ett störreomlopp måste komma till stånd för de häranställningarna och övergångarna.Samhall har under de år som man har verkatutvecklats från att vara en skyddad verkstad ikommunal regi och landstingsregi till att bli ettmodernt aktiebolag, som föreslås , från den 1juli 1992 -- t.o.m. än vadsocialdemokraterna önskade i sin motion.Som den särskilde utredaren av Samhallsverksamhet har redovisat, har det under de tolv årsom stiftelsen -- som detursprungligen hette innan det döptes om tillSamhall -- verkat, pågått en ständig översyn avaffärsidéer och de branscher man har haft. Man haranställt produktutvecklare och marknadsförare,men är av produktionlegotillverkning. Man har mer och mer ökatsatsningarna på service- och tjänstesektorn, och dethar varit mycket lyckosamt för verksamheten, dådet har lett till att valmöjligheterna för den enskildehar ökat. Inte minst har detta visat sig vara mycketbetydelsefullt för gruppen utvecklingsstörda, sompå detta sätt får meningsfulla sysselsättningar sompassar deras speciella läggning. Trädgårdsmästeri,serveringar och catering över hela landet är baranågra exempel på hur har lyckats slå sig inpå ett nytt område med framgång.Talet om osund konkurrens och otillbörligprissättning, som förekom , avSamhalls verksamhet har blivit lågmält. När NOyttrade sig över Hulterströms utredning omverksamheten nämnde man bara ett antal ärendensom gällde som anmälts arbetar både mot en inhemsk ochmot en internationell marknad. Förädlingsvärdethar ökat, och statens bidrag har minskat.Målsättningen, som framgår av resultatkraven, äratt man skall kunna gå nedtill statliga bidrag av lönekostnaderna. I sistanumret av magasin Arbetsliv skriverkoncernchefen: får den bild av oss somvi förtjänar.När nu bolagiseraskommer det med stor sannolikhet att innebära höjdeffektivitet och bättre resursutnyttjande, men detkommer också att betyda att de anställdassjälvkänsla utvecklas. Man kommer att känna sittvärde som anställd i ett bolag av kvalitetoch storlek. Man producerar angelägna varor ochtjänster, och man bidrar därmed till vårt samladevälstånd här i landet.Med det, herr talman, ber jag att få yrka bifall tillhemställan i betänkandet AU16 och avslag påmotionerna.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades efter 6 §. )5 § Skadestånd på grund av olovligstridsåtgärdFöredrogsarbetsmarknadsutskottets betänkande1991/92:AU7 Skadestånd på grund av olovligstridsåtgärd (prop. 1991/92:155).Anf. 43 ():Herr talman! När vi har att behandlaregeringens proposition ocharbetsmarknadsutskottets betänkande med förslagom minst en tiodubbling av skadestånden vidolovliga stridsåtgärder, vanligen benämnda vildastrejker, finns det skäl att sätta in den behandlingeni ett större sammanhang och belysa vad som i övrigthar skett och sker på arbetslivets och påarbetsrättens område.Först vill jag understryka att det för osssocialdemokrater är en självklarhet att ingångnaavtal skall hållas. Den utredning som ligger tillgrund för majoritetens förslag tillsattes under densocialdemokratiska regeringsperioden på 80-talet.Bland de förslag som utredningen lade fram varockså förslag om översyn av arbetsgivarnasskadeståndsansvar, vilket den nuvaranderegeringen och utskottsmajoriteten inte brytt sigom.Som om inte det vore nog har också utskottet, efterett motionsförslag, skärpt lagstiftningen genomändringar i lagstiftningens överläggningsregler,som framgår av utskottets betänkande.Mycket har hänt sedan utredningen omspelreglerna på arbetsmarknaden tillsattes , inte minst för parternas ansvarstagande ochdå särskilt de fackliga organisationerna, som hartagit ett stort, för att inte säga unikt, ansvar förläget på arbetsmarknaden genom det s.k.Rehnbergavtalet.Under senare delen av 80-talet inledde dendåvarande socialdemokratiska regeringen ettomfattande förnyelsearbete på arbetslivetsområde. Det inleddes med tillsättandet avarbetsmiljökommissionen, och därefter beslutadesom bl.a. följande:--Arbetslivsfonden inrättades för att ekonomisktstödja en förändring av arbetsplatserna och en aktivrehabilitering.--Produktivitetsdelegationen tillsattes för attanalysera produktivitetens utveckling.--Ändringar i lagstiftningen gjordes som tydliggörarbetsgivarnas ansvar för arbetsmiljöarbetet, ökaraktiviteten inom området ute på arbetsplatsernasamt renodlar företagshälsovårdens roll.--Rehabiliteringsverksamheten organiserades, föratt en snabb rehabilitering skulle komma till stånd,och en särskild rehabiliteringspenning infördes somgaranterar lön .--Arbetarskyddsstyrelsen fick kraftigt ökaderesurser för sin tillsynsverksamhet, ochförsäkringskassorna fick ekonomiska möjlighetertill rehabiliterande insatser.--Förslag utarbetades om s.k. personalekonomiskabokslut.--En översyn inleddes rörande flexibla arbetstideroch kompetensutveckling i arbetslivet.--Direktiv för en översyn av arbetsrätten antogs.Den tidigare socialdemokratiska regeringentillsatte en parlamentariskutredning -- som skulle ha letts av Anna-GretaLeijon -- som fick till uppdrag att göra enövergripande översyn över arbetsrätten. Syftet medutredningen var att analysera erfarenheterna av 70-talets arbetsrättsreformer, beakta de förändringarsom skett i arbetsliv och samhälle jämteden internationalisering som sker samt föreslåförändringar för framtiden.Målsättningen skulle vara ett fortsatt demokratisktarbetsliv med ett verkligt inflytande för löntagarnaoch deras fackliga organisationer. En övergripandeambition var att finna regler som stimulerar till attkollektivavtal träffas om ett konkret ochdecentraliserat inflytande för löntagarna.Beträffande lagen om anställningsskydd framhölls idirektiven att det var angeläget att befästa lagensgrundläggande principer, om behov av detta visadesig finnas. Det var en del av de åtgärder och beslutsom den socialdemokratiska regeringen stodbakom.I den nuvarande regeringens proposition omsmåföretagspolitiken anmäldes attregeringen kommer att ändra i direktiven och geden arbetsrättsliga utredningen i uppdrag att medförtur behandla vissa frågor rörande småföretagen,nämligen--vidgad möjlighet till provanställning,--förbud mot blockad mot företag utan anställda,--avskaffande av vetorättsreglerna imedbestämmandelagen,--förändring av turordningsreglerna viduppsägning,--minskad skyldighet för arbetsgivare att betalaskadestånd.Aviseringen i denna proposition följdes senare uppgenom de ändrade direktiven. Kursen lades helt omför inriktningen av det arbetsrättsligautvecklingsarbetet.Tyvärr tvingas vi konstatera att dessa förslag heltligger i linje med regeringens politik, som tydligengår ut på att minska löntagarnas anställningsskyddoch möjligheter till inflytande på arbetsplatsen. Defackliga organisationerna skall försvagas ocharbetsgivarnas ställning stärkas.I olika andra sammanhang har avisering skett omliknande förändringar, och i en del fall har ocksåbeslut fattats.Uppsägning har skett av omarbetsförmedling, i syfte att tillåta vinstgivandeprivat arbetsförmedlingsverksamhet.Utredningen om A-kassorna och omhuvudmannaskapet för dessa, som ligger hosde fackliga organisationerna, har tillsatts.Bidragen till företagshälsovården dras in.Lönegarantin, som i och för sig behöver ses över,föreslås sänkas till en så låg nivå att den intekommer att täcka många anställdas lönefordran vidkonkurs.I en särskild proposition om sysselsättning för ungaläggs förslag om ungdomspraktik. Det har nubeslutats av den borgerliga majoriteten iarbetsmarknadsutskottet, i stort sett enligtregeringens förslag. Det innebär att de unga inte fårnågon anställning utan att de i princip ''lånas ut''gratis till företagen. De har naturligtvis heller ingenform av anställning hos den instans som blir derasegentliga uppdragsgivare, arbetsförmedlingen. Ensärskild lag har aviserats i utskottet som skallförhindra att de kan kräva avtalsenliga rättigheteroch avtalsenlig lön om de placeras på egentligaarbeten.I två propositioner aviserades införandet avett s.k. öppet register för svenskflaggade fartyg. departementspromemoria har det utvecklats istort sett helt enligt redareföreningens förslag ochkommer, om det införs, att innebära att tusentalssvenska arbetstagare kan sägas upp utan annangrund än att lagen ger arbetsgivarna rätt att i ställetanvända sig av s.k. lågprisbesättningar, somkommer att få arbeta efter sina hemländerslönenivåer och helt utan någon form avarbetsrättsligt skydd från gällande svensk lag, trotsatt arbetet utförs på svenska arbetsplatser.Herr talman! Det ansvarstagande som den fackligarörelsen visat i vårt land, inte minst genomRehnbergsavtalet, har lönats mycket illa av denborgerliga regeringen och majoriteten i riksdagen.Det jag nu helt kort har gått igenom visar i ställetpå det ena örfilsliknande förslaget efter det andrasedan regeringsskiftet . Vad som emellertidkänns igen på punkt efter punkt är alla de krav somSAF har formulerat i sin skrift ''SAF:s uppfattningom den framtida arbetsrätten''.Det är, herr talman, ingen överdrift att påstå attbalansen mellan parterna på den svenskaarbetsmarknaden kraftigt håller på att rubbas, ochdet är måhända med tanke på den insikten som detnu hastar för den borgerliga regeringen att fåigenom höjda skadeståndsregler vid olovligakonflikter.Man kan ju aldrig veta vilka människors reaktioneri kritiska situationer blir om de blir medvetna omatt deras möjligheter att genom sina fackligaorganisationer göra sina krav och uppfattningargällande kraftigt har beskurits. Annars hade det juvarit naturligt att låta även denna fråga prövas i denarbetsrättsliga utredning som påbörjats.I detta, enligt vår mening, destruktivaomdaningsarbete är det uteslutet för oss att delta.Med det anförda, herr talman, yrkar jag bifall tillden socialdemokratiska reservationen och avslagpå utskottets hemställan.Anf. 44 ():Herr talman! Vi har här hört beskrivavår nuvarande regerings elände. Han beskrev ocksåen del förslag till öppningar som väntar oss påarbetsmarknaden framöver, och han refereradeäven till linjen i vad avser medbestämmande påarbetsmarknaden.Man har sagt att det har funnits jämställda parteroch att det har tagits ansvar -- Rehnbergsavtal, osv.Och upptäcker man att det var SAF sombestämde.Jag är naturligtvis glad att Socialdemokraterna tar avstånd ifrån det här. Jag känner mig ändåi denna stund litet beklämd eftersom jag vet att f.d.statsrådet, f.d. arbetsmarknadsministern,sedermera ordförande för arbetsmarnadsutskottet,beställde den utredning som ligger till grund fördet borgerliga förslaget. Det är faktiskt på detsättet, vilket måste kännas särskilt tungt i dennastund.Inte nog med det. Den förra regeringen föreslog5 . vilka svårigheter fackföreningsrörelsen har. Jag hoppas att den kan glömma det somhar hänt och kan kämpa vidare. Det behövs.Rapporterna om kvinnolöner visar att dessa lönerinte alls hänger med i den rättvisa och jämlikautveckling som var tänkt och somalla säger sig vilja ha.Den som har varit i arbetslivet vet att det därförhandlas och stiftas avtal. Detta till trots är detkvinnor som får sämre lön. Det kan t.o.m. blikonflikt om tolkningen under avtalstid. Det finnsen enorm gråzon av människor som känner sigförorättade och som säger att det nu får vara nog.I ett sådant läge säger nuvarande regering mycketklart: Kläm till dem, dvs. dessa människor får intenågot stöd. Det finns ökande spänningar påarbetsplatserna. De beror på bl.a. minskning avindustrisektorn med 150 000 personer under loppetav , den kommande kommunkrisen somkanske innebär 60 000-70 000 färre arbetsplatser,den allmänna arbetslösheten och nedläggning avföretag och myndigheter.Om man inte är överens under kollektivavtalstidenär det den som har den juridiska rätten påarbetsplatsen som bestämmer. Skulle någon dristasig till att säga att nu får det vara nog, jag vill intejobba , jag tycker att jag har blivit orättvistbehandlad, så blir det . i böter på engång. Det här bygger då på att man som tvålikvärdiga parter skall respektera ingångna avtal.Som jag har sagt från den här talarstolen i 20 års tidär det inte på detta sätt. Det visar sig mycket klartatt sedan man har tecknat avtalet bestämmeregentligen den som har det juridiska ansvaret. Jagvet inte om § 32 i stadgarfinns kvar. Men arbetsdomstolen har sagt attinnebörden är att den som har den juridiskaäganderätten till arbetsplatsen bestämmer vad manskall göra, hur man lägger ner företag och hur manändrar villkor. Så finns det ett avtal som inte täckeralltsammans, och det blir konflikter. Då har manvalt att återigen stärka den som har den juridiskarätten att bestämma på arbetsplatsen. Det är enbeklaglig förstärkning.I andra sammanhang talar regeringen också om attnu måste vi få fart på tillväxten, nu måste vi hamedarbetare som verkligen jobbar på. Vilka ärdessa medarbetare? Får vi nu en bättrearbetsmarknad, en bättre produktivitet av dem somfinns på arbetsmarknaden, som jag vill ha?Uppfinningsrikedomen flödar, och tar manansvar när man gång efter annan klämmer till,kanske just i den symbolfråga som det under långtid har gällt. Är det piskan och moroten som ärborgerlighetens bästa vapen för att få till stånddenna tillväxt? Borde det egentligen inte vara så genom den demokratiska rätten låter dem sombefinner sig på arbetsplatserna ta det ansvar som dekan ta och inte tvingar dem att göra det?Jag finner alltså att det är en helt orimlig åtgärd atthöja skadeståndet. Jag tycker att man skallrespektera ingångna avtal, men det är inte bara enpart som skall respektera avtalen. Somlagstiftningen nu är utformad kommer det att blifråga om bedömning av en part, medan man intebedömer den andra parten, som har den juridiskarätten att göra i stort sett vad som helst i det härfallet.Med det, herr talman, ställer jag mig bakomhemställan i den socialdemokratiska reservationen.Anf. 45 ():Herr talman! Pacta sunt servanda. Respekten för ingångna avtal skallupprätthållas. Detta är en enkel princip som allademokratiska partier borde hålla styvt på. Det ären väsentlig ingrediens i ett demokratiskt frittsamhälle som bl.a. måste bygga på fri avtalsrätt ochrättssäkerhet.Den som håller på respekten för de avtalsslutandeparterna inser också att avtalsbrott inte kan tillåtasske utan konsekvens. Avtalsbrott måste leda till ensanktion eller påföljd som på något sätt märks. Såär det inte i dag.Lagen måste markera att fredsplikt gäller till dessavtalet löpt ut. Striden skall utkämpas innan avtalträffas. Det är svårt att förstå varförSocialdemokraterna och slår vaktom denna typ av avtalsbrott. Omtänksamheten omde avtalsslutande parterna borde i stället leda till slog vakt om avtalet och parternas rätt att slutaavtal, avtal som skall respekteras, nämligen detsom är majoritetens uppfattning.Sanktionsreglerna riktar sig ju mot medvetnaangrepp i syfte att tvinga fram en ändring i redanträffade uppgörelser.Nuvarande sanktionsbelopp på . har ingenavhållande effekt. Det anser båderemissinstanserna och utskottet. Om angrepp påavtalen accepteras eller tillåts ske utan sanktionriskeras inte bara sanktionssystemets betydelseutan även förtroendet för den fackligaorganisationen. Skadeståndsbeloppen måste ha enavhållande effekt för att markera fredspliktensbetydelse -- en tanke som den socialdemokratiskaregeringen inte föreföll helt främmande för, då mani föreslog en sanktion på ,dvs. så mycket som densumma som föreslås. Regeringen lyckades dockinte få det förslaget genom , även omskälet inte var höjden på beloppet.Avtalsbrott kan medföra betydandeförluster för arbetsgivaren. I det perspektivetframstår den nu föreslagna sanktionen inte somorimlig. Det gör däremot sanktionen . somgäller i dag.Majoritetens principiella ståndpunkt delas avremissinstanserna justitiekanslern, hovrätten förvästra , , juridiskafakultetsstyrelsen vid ,arbetsdomstolen, SCB, statensförlikningsmannaexpedition, statensarbetsgivarverk, ,, , ,Kooperationens förhandlingsorganisation, TCOoch . Endast LO har avvikande synpunkt. Urett helhetsperspektiv är det sällan man träffar på såeniga remissinstanser, dvs. femton förregeringslinjen och en emot.Beloppet . föreslås höjas till . Det finns remissinstanser somifrågasätter om det är tillräckligt högt och som villgå längre, precis som den socialdemokratiskaregeringen -- till . Det finnsäven de som vill återgå till den ursprungligaprincipen , dvs. en sanktion motsvarandeen månadslön. Vid föredragningen i utskottetframhölls också att liknande tankegångar legatbakom sanktionsreglerna i vårt grannland ,där man började med . Men det finns äveni remissvaren de som vill ha summan . kvar,som 1928, men då anpassad tillpenningvärdesförsämringen, vilket skulle innebära3 . Andra ville få samma effekt som detursprungliga beloppet hade, och det skulleinnebära , eftersom industriarbetarlönernahar höjts avsevärt under dessa år.Remissinstanserna låg sammanfattningsvis i flerafall på högre belopp än vad utskottet nu föreslår.Regeringen har nöjt sig med att stanna vid 2 000 kr.samt angivit att detta skall vara ett riktmärke, menatt skälig hänsyn skall tas till förhållandena i detenskilda fallet, och det är viktigt. Här finns såledesbåde prutmån och möjlighet att backa påytterligare. Skulle regeringen inte ha följtskälighetslinjen utan i stället angivit beloppetdirekt i lagen, så hade man riskerat en stelrättsutveckling, avgränsningsproblem och framförallt en sämre nyansering i det enskilda fallet.Den nuvarande sanktionens anpassningseffekt haraldrig lett till högre sanktion än , vilketgivetvis inte motsvarar önskemålet om en preventiveffekt. Det är även mer önskvärt att sanktionenfungerar än att grövre åtgärder som uppsägningeller t.o.m. avskedande skulle bli aktuella.Arbetsgivare drabbas ofta av påtagliga ekonomiskaförluster vid olovliga strejker, varför en höjning avskadeståndsbeloppet inte kan anses ändra någonbalans på arbetsmarknaden somSocialdemokraterna hävdar.Det finns heller ingen anledning att inte lösa frågannu. Den har en förhållandevis avgränsadproblematik jämfört med annan arbetsrätt.Socialdemokraterna motiverar sin uppfattning attavstå från en märkbar sanktion med hänvisning tillantalet strejkfall. Det är en märklig logik, men inteovanlig i socialdemokratiska motiveringar. Skulleman mäta straffsanktion efter brottsantal skulle detleda till väsentliga höjningar av straffet för våldtäktt.ex., och några sådana har man inte settSocialdemokraterna lägga fram förslag om, för attinte tala om straffhöjningarna för trafikförseelser.Att ha antalet brottsfall som ledstjärna vidsanktionsmätning synes inte majoriteten värdigt enrättsstat.Med anledning av en moderatmotion har utskottetmarkerat att den olovliga strejken inte skallerkännas som påtryckningsmedel. Den som upptaröverläggningar efter utbruten olovlig strejk skallinte undgå skadeståndssanktion på grund av detta.Ur rättsäkerhetssynpunkt skulle det vara stötande.Av samma skäl kan det inte godtas att den somåtergår i arbete efter olovlig strejk skulle undantasfrån sanktionssystemet. Behovet av respekt föravtal och sanktion även i dessa fall har påtalats avarbetsdomstolen och lagrådet.Mot denna bakgrund yrkar jag bifall till hemställani arbetsmarknadsutskottets betänkande AU11 medanledning dels av propositionen, dels av motionenav samt avslag på densocialdemokratiska reservationen ochmeningsyttringen från Vänsterpartiet.Anf. 46 ():Herr talman! lämnar fråganom jämvikten i arbetslivet helt åt sidan. Den värnar man inte om och vill inte enskomma i närheten av, eller göra ens ett försök.Alla som över huvud taget har varit i arbetslivet ärnog på det klara med att om man tecknar ett avtalså har man tänkt sig hur styrkeförhållandena skallvara och hur långt man har kommit. Det är frågaom avtal av olika längd, som utsätts för olikapåfrestningar, och det blir helt nya situationer. Detgörs tolkningar, och gråzoner uppstår.Den typ av förändringar i arbetsrätten somregeringen föreslår innebär att det är den som juridiska äganderätten som har allttolkningsföreträde och bestämmer allt.Jag trodde kanske att det hos fanns entanke om att man har ett arbetsliv, och där skallman ha en bra produktivitet, bra medarbetare somtar ansvar, och det skall spira av utvecklingsglädje.Nej, inte i samhälle. Där skall manklämma till människorna ordentligt. Det är ungefärdet som jag ser framför mig.Charlotte kan inte ge ett exempel påatt vilda strejker har varit ett samhällsproblem. Gemig ett enda exempel på när de har varit ettsamhällsproblem.Jag är oerhört glad över att antalet vilda strejker ärlitet. Det kan ju betyda att förhandlingssystemetfungerar. Det kan ju också vara på det sättet att jagtycker att det skulle ha varit fler rent sakligt,nämligen att de anställda skulle ha fått ut mycketmer av förhandlingarna. Men de människor somfinns i arbetslivet avgör hur de vill hantera detta.Jag vill alltså få svar på om vilda strejker har varitett problem. Om de inte har varit det, undrar jagvarför man ger sig in på detta.Detta är en viktig fråga, därför att om de inte harvarit ett problem, är detta en rent ideologisk frågaför regeringen. Då faller det mycket tillbaka pådenna regering om friden i arbetslivet inte kommeratt bestå efter den 1 april 1993.Anf. 47 ():Herr talman! har fåttdirektiv att lägga fram sitt resultat mycket snabbt.Den skall arbeta snabbare än vad som är normaltnär det gäller en utredning av denna omfattning.Det borde väl glädja både och herrÖstlund.Jag är glad över att intresserar sig förproduktiviteten. Det gör denna regering också. Detär en allvarlig fråga i vårt land. Dålig produktivitetdrabbar nämligen lönerna, vår standard och alltannat. Vi måste därför få en bättre produktivitet.Varför har vi hamnat i detta läge? Det beror på denekonomiska politik som Socialdemokraterna medstöd av har fört ivårt land. Denna politik måste vi nu städa i. Mendet är roligt om kommer att vara medoch driva den politik som leder till högreproduktivitet.Herr , detta är en fråga som handlar omrättssäkerhet. Det är en princip. Jag håller med omatt vilda strejker inte är något samhällsproblem. Vifår hoppas att de inte kommer att bli det heller.Men detta är en rättssäkerhetsfråga. Om manbryter avtal, skall det också bli någon form avsanktion.Jag hoppas att inte anser att 200 kr.är en rimlig nivå. Det framkommer i varje fall intei motionerna, och det har inte heller framkommit iutskottsarbetet, att någon är beredd att kämpa fören nivå på . Den anses av de flesta inte hanågon effekt. Vad debatten handlar om äregentligen principen -- om man skall ha en sanktioneller inte. Den som håller på rättssäkerheten, attavtal skall hållas, anser att det bör finnas någonform av sanktion.Anf. 48 ():Herr talman! , jag vill bara sägaatt Socialdemokraterna själva får svara för sinpolitik. Vi har inte stött någon ekonomisk politiksom har lett till sådana försämringar.Beträffande arbetslivet och produktiviteten vill jagsäga att jag under hela mitt liv har ägnat mig åt attförsöka få fart i industrin genom att vara kreativoch hitta nya idéer. Det är en förutfattad meningfrån moderater och nydemokrater att det är baraföretagsägarna som sysslar med detta.Erfarenheten är att de anställda är oerhörtintresserade av att just deras bransch, arbetsplatseller hembygd har ett bra arbetsliv.Jag anser att det är en onödig insats, onödigbyråkrati, att ge sig in i detta. Jag skulle vilja ställaen fråga. Granskas den andra parten likadant närman hamnar i gråzonen och utanför avtalet vidnedläggningar, förändringar av driftsformer, m.m.?Vad händer då, ?Anf. 49 ():Herr talman! Det är naturligtvis en bedömning.Det finns i detta sammanhang även enskälighetsregel, precis som i , som är mycketviktig. I har man hårdare åtgärder. Därhar man sanktioner på , vilket ärmycket högt. I har man alltså enskälighetsregel, vilket vi nu har med. Det är enmycket viktig del att man gör en bedömning i detenskilda fallet. Det är den möjligheten som nuförstärks.Jag begär inte att skall ta ansvar försocialdemokratisk politik.