prot · GG0944 · 1992-12-14 00:00:00 — I själva verket hävdar sig den svenskahögskolan mycket väl vid internationell jämförelse.Detta visar bl.a. den utvärdering av svenskutbildningspolitik som genomfört i år.Samtidigt ifrågasätter man avvecklingen av UHÄ,vars insatser vad gäller t.ex. forskning kring högreutbildning anses vara mera avancerade än i de flestaandra europeiska länder. Bakom denna avvecklingser också en strävan från regeringens sidaatt centralisera vissa beslutsfunktioner tillutbildningsdepartemnetet.De internationella utvärderarna efterlyser också ennärmare analys av syften och konsekvenser bakomplanerna att överföra vissa högskolor istiftelseform.Sammantaget ger rapporten ett mycket starkt stödför den svenska utbildningspolitik som utvecklatsunder socialdemokratisk ledning, medan frågorreses om vissa inslag i den borgerliga regeringensomläggning av politiken.I själva verket bygger den nu aktuellapropositionen, Universitet och högskolor -- Frihetför kvalitet, i allt väsentligt på den utredning omgrundutbildningens villkor i högskolan -- den s.k.Grundbulten -- som tillsattes av densocialdemokratiska regeringen.Det är också här som regeringen förmår varakonkret.Så t.ex. expedierar Per nu den avvecklingav linjesystemet som beställdes av den förrasocialdemokratiska regeringen. Många av deförändringar vi nu får se förverkligas emanerar förövrigt från ett riksdagsbeslut . Det äralltså på socialdemokratiskt initiativ somavregleringen av den svenska högskolan inletts.Låt oss en gång för alla slå fast att socialdemokratinbejakar en ökad frihet och mångfald i vårthögskolesystem. Avregleringen får emellertid föross aldrig bli ett självändamål. Författningsmässigkvalitet måste upprätthållas för att rättssäkerhetenskall kunna tillgodoses.Det djupaste syftet med en reglering måste vara attstärka de enskilda studenternas, lärarnas ochforskarnas situation, då de kan riskera att utsättasför godtycke från makthavare inom och utomhögskolan. Vi socialdemokrater vill således stärkarättssäkerheten och de demokratiskaarbetsformerna i högskolan.För socialdemokratin är det av avgörandebetydelse att den svenska högskolan framstår somen självständig, kunskapssökande ochkunskapsförmedlande organisation, verksam i detdemokratiska samhällets mitt. Därför måste bl.a.målen för högskoleutbildningen innefatta behovetatt främja de studerandes personliga utveckling,något som regeringen inte finner vara värt attmarkera i högskolelagen.Den sociala snedrekryteringen till högreutbildning, som blivit alltmer påtaglig, måsteangripas med kraft. Det måste nu bli enhuvuduppgift för riksdag och regering att fastställaklara och operativa mål och vidta åtgärder för attminska det sociala ursprungets betydelse förindividens yrkesval och de därmed förenademöjligheterna till ett rikare liv. På denna punkttiger regeringen. Intressant i sammanhanget är attlandets samtliga studentpräster tagit tillorda i denna viktiga fråga. Man undrar bl.a. vartord om solidaritet och personlig utveckling tagitvägen bland utbildningsmålen. Frågan skickar jaghärmed vidare till Kristdemokratiskasamhällspartiets företrädare i dagens debatt. Hadeni följt ert samvetes röster behövde visocialdemokrater ju inte reservera oss till förmånför något som borde vara en självklarhet. Men ni ärkanske beredda till en Canossavandring på den härpunkten?I fjolårets regeringsdeklaration togs ett generelltoch storvulet grepp för att privatisera stora delar avdet svenska universitets- och högskolesystemet. ''Strävan skall vara att skapa mer autonomauniversitet och högskolor. De principiella ochpraktiska frågorna vid en omvandling av universitetoch högskolor till fristående stiftelser klarläggssnabbt. ''Snabbt var ordet. Det var i början av oktober 1991.I juli 1992, vid tiden för frihetspropositionensnedkomst, hade stiftelseplanerna devalverats. Dettalas nu om att ''pröva de praktiska ocn principiellafrågorna för att överföra vissa'' -- observera vissa --''universitet och högskolor till privaträttslig form''.I årets regeringsdeklaration finns inte en stavelseom stiftelsefrågan. Detta tar utskottsmajoritetentill intäkt för att göra en undanglidande manöver istiftelsefrågan. Men i och med regeringens utspel iförra veckan om att erbjuda tre högskolor att bliprivata stiftelser på skattebetalarnas bekostnadmåste detta bli en huvudfråga i dagens debatt.Jag vill därför ställa några frågor tillutbildningsministern:I omstiftelsehögskolor, daterad ,står det bl.a. ''I och med att relationen mellanstaten och stiftelshögskolorna regleras genom avtaloch inte genom ensidiga beslut av regering ochriksdag, kommer självständigheten förhögskolorna att öka väsentligt. ''Fråga nr 1, herr utbildningsminister, är följande:Är inte denna kammare allsidigt sammansatt? Ochpå vilket sätt kommer självständigheten att öka? Ärdet inte så som bl.a. i enledarkommentar till stiftelseutspelet konstaterar,nämligen att ''det mesta av den ökade friheten ärmöjlig att uppnå . Politikerna kan barabestämma sig för att avstå från att detaljreglerahögskoleverksamheten.'' Det är precis vad vi är påväg att göra.På ett annat ställe i promemorian erkänns attuniversiteten och högskolorna förvisso får enväsentligt ökad självständighet, men sedan skriverman: ''De frihetsgrader som skapas kan naturligtvishelt eller delvis avskaffas genom framtidariksdagsbeslut.'' Hör och häpna! Frihetsgrader kanenligt avskaffas avdenna demokratiskt valda kammare! Min fråga nr2 är: Innebär detta, Per , att systemet medinsynsskyddade stiftelser, byggda på enålderdomlig och otidsenlig lagstiftning, skallanvändas för att minimera förekomsten avdemokratiska beslut?Också fråga nr 3 utgår från ett citat frånpromemorian: ''En ny organisation och en ökadsjälvständighet förväntas också leda till atttillgängliga resurser används effektivare.'' Dettapåstående är, liksom flera andra i denna PM,obevisat. Ironiskt nog är nämligen en avde högskolor som på denna grund erbjudits att blistiftelse. Men enligt UHÄ:s senasteverksamhetsberättelse är just landetsmest kostnadseffektiva högskola, med en mycketenkel och obyråkratisk organisation.Varför börja, herr utbildningsminister, där detfungerar? Det hade åtminstone varit någon logik iatt välja ut någonting som inte hade fungerat.Varför överföra väl fungerande allmänna högskolortill privaträttslig form med statliga medel? Ochvarför, om ni nu tror på privatiseringensinneboende egenkraft, skapa mångåriga garantierför deras fortlevnad på skattebetalarnasbekostnad? Har vi i dagens knappa budgetläge, därvi behöver resurser till de befintliga högskolornaför att stärka det system som vi har, råd att ge sålångtgående ekonomiska garantier som i ett fall sexår och när det gäller lån?Min fjärde fråga utgår från att förslaget också på enannan punkt är synnerligen motsägelsefullt. EnligtUtbildningsdepartementet skall fastigheterna varaen integrerad del av stiftelsekapitalet. Men enligtproposition 1992/93:37 om ny organisation förförvaltning av statens fastigheter skall staten ägafastigheterna, visserligen genom att bilda ensärskild fastighetskoncern för högskolefastighetermen med en tydlig boskillnad mellanfastighetsförvaltning och brukande av lokaler ochmark. Hur går detta ihop, herrutbildningsminister?Enligt vår uppfattning har kopplingen till detomgivande samhället utgjort en garanti förhögskolornas frihet och möjlighet att stå emot olikaintressens vilja att påverka. Det är orimligt attöverföra stora förmögenhetsmassor tillprivaträttslig drift. Lika orimligt är det attskattebetalarna skall svara för finansieringen avhögskolor över vilka de saknar insyn och kontroll.Det borde räcka med att skattebetalarna på sådanavillkor måste hålla bankerna under armarna.Det är också, Per , synnerligen olyckligt attregeringen genom ett illa genomtänkt och politisktdåligt förankrat förslag utsätter berörda högskolorför den onödiga oro och osäkerhet om de framtidaförutsättningarna som måste bli följden avovissheten om den eventuella reformens politiskaöverlevnad vid ändrade parlamentariskaförhållanden.Eftersom väl innebörden av regeringens strävan atthögskolelag och förordning bara skall ange vad somanses absolut nödvändigt att centralt reglera, blirden logiska konsekvensen att universitet ochhögskolor i övrigt får råda över sig själva. Dettainnebär bl.a. att man öppnar för möjligheten attinföra terminsavgifter, något som ju också ligger isjälva stiftelsetanken.Eftersom regeringspartiernas företrädare fört entvetalan på denna punkt, har vi socialdemokrateransett det nödvändigt att reservera oss till förmånför ett ställningstagande, innebärande att ingahögskolor skall få ta ut avgifter av de studerandesom genomgår grundläggande högskoleutbildningeller forskarutbildning. Det är kanske bra om vi fårklara besked på den här punkten från utskottetsföreträdare i dagens debatt.I frågan om de mindre och medelstora högskolornasvävar regeringen också i denna propositionordentligt på målet. Här har emellertid utskottetunder utskottsbehandlingens gång på en punktkommit fram till en konstruktivkompromisslösning.Det gäller det angelägna behovet av utbyggnad avforskning och forskarutbildning vid de mindre ochmedelstora högskolorna. Att de borgerligapartierna inte är lika angelägna om dessahögskolors rätt att få utfärda magisterexamenmåste mot denna bakgrund beklagas. Ytterligareen test på regeringspartiernas verkliga intresse förde mindre och medelstora högskolorna får vi när viså småningom skall diskutera fördelning av nyahögskoleplatser. De inledande piruetterna på dettaområde ger anledning till oro, eftersom mindre än20 % av de första 4 000 platserna gick till de småoch medelstora högskolorna. Och trotsöverenskommelsen i den s.k. krisuppgörelsen omfördelning av ytterligare 2 000 platser till de mindreoch medelstora högskolorna frångår man också häröverenskommelsen och ger universitetenytterligare 300 platser. Också det vore kanske värten kommentar.I övrigt vill jag bara i korthet kommentera någraytterligare socialdemokratiska reservationer.Vi anser att jämställdhet mellan kvinnor och mäninom högskolan är så viktig att den inte bara skalliakttas, som utskottsmajoriteten uttalar, utan ävenfrämjas. Kanske kan vi här få ett ord på vägen avden borgerliga utbildningspolitikensjämställdhetsminister, , somaviserat sin medverkan i denna debatt.Regeringen talar vitt och brett om att det ärstudenterna som står i centrum för reformeringenav högskolepolitiken. Men retoriken är även pådenna punkt ganska innehållslös. Trotsinvändningar från många remissinstanser villutskottsmajoriteten bifalla regeringens förslag omatt återinföra en begränsning av studenternas rättatt genomgå prov. Denna typ av borgerlig förnyelsegenom att återgå till det gamla tar visocialdemokrater självfallet avstånd från.Vi vill också genom klara skrivningar garanterastudenternas rätt till inflytande på olika nivåer ihögskolesystemet. Därför anser vi att studenternaskall garanteras rätt att utse två ledamöter ihögskolestyrelsen. Vi föreslår vidare attstudenterna skall ha rätt men inte skyldighet attutse minst en tredjedel av ledamöterna ifakultetsnämnder. Samma rättigheter börtillkomma studenterna i de nyinrättade organen förgrundutbildning. anser vi attinstitutionerna allt framgent skall ledas av enstyrelse, om ej annat följer av föreskrifter somregeringen meddelar. Också i denna styrelse skallminst en tredjedel av ledamöterna företrädastudenterna inom institutionen.Låt mig slutligen beträffande vår reservation 21bara i korthet säga att vi i likhet med ett stort antalremissinstanser tar avstånd från införandet avgraderade betyg i forskarutbildningen. Dettaställningstagande bygger på beprövad erfarenhet.Sådana betyg leder nämligen ofelbart till enförlängd utbildningstid, något som står i klarmotsägelse till regeringens uttalade strävan att ökagenomströmningen i forskarutbildningen. ''Gränslös frihet är öken, intighetoch vänder sig strax i absolut tvång''säger vidare i den inledningsvisciterade dikten.Så är det också i den nya utbildningspolitiken, därfriheten inte tycks tillåta vare sig kyssar eller andrakärleksladdade ord i standardproven och därdepartementet vill styra mer, inte mindre, eller därskattepengar skall användas för att vidga någrasfrihet och minska andras, allt på skattebetalarnasbekostnad.Herr talman! Jag yrkar bifall till desocialdemokratiska reservationerna 1, 4, 7 och 13.Anf. 37 (nyd):Herr talman! Den proposition om ny högskolelagsom behandlas i det betänkande som vi nudebatterar har underrubriken för kvalitet.Dessa ord är som ljuv musik i mina öron -- men den''musik'' som strömmar ur såväl propositionen sombetänkandet störs tyvärr av en del dissonanser ochfalska toner, för att inte säga spruckna klanglådoroch obefintliga resonansbottnar.Jag är fullständigt övertygad om attutbildningsministern skulle haåstadkommit ett aktstycke av helt annan klass ochharmoni, om han tillåtits spela ett solonummer --men har han ju dess värre ett antal andramedlemmar i regeringsorkestern som inte tillåtergoda solistprestationer. -- Allt på temat: hellre endålig kompromiss, som egentligen ingen är nöjdmed, än en lösning som är bra för våra universitetoch högskolor. Jag tycker att utbildningsutskottetsbetänkande litet är ett svek mot universitetoch högskolor -- åtminstone om parollen är frihetför kvalitet.Javisst, det är mycket som blir bättre för vårauniversitet och högskolor i och med förslagen ipropositionen och betänkandet, det erkänner jaggärna. Men det är bara ett steg i rätt riktning. Detär mycket mer som behöver göras för attåterupprätta kvalitetsnivåerna vid våra universitetefter decenniers systematiska avintellektualiseringoch nivelleringstänkande i s-märkt regi.Dock skall villigt tillstås att även framsyntasocialdemokrater har upptäckt vadde har ställt till med. De påbörjade ett försiktigtprojekt, som byggfolk nog skulle kalla ROT-projekt, där står för: Rumphugget OchTafatt.Bakom både propositionen och betänkandet finnsvärderingar som speglar en djup misstro mothögskolesystemets egna möjligheter att ta ansvarför sin uppgift. Frihet är bra så länge politikerna harkontrollen. Men man varken vill eller vågar geuniversiteten en frihet värd namnet.Låt mig citera en viktig och avslöjande formuleringi betänkandet, där man sin vana trogen avstyrkeren av Ny demokratis yrkanden om en ny akademiskstrategi: ''Den innebär också att staten avhänder sigmöjligheterna att styra utbildningsutbud ochkompetensförsörjning i samhället på ett sätt somutskottet inte heller kan ställa sig bakom.'' Så talaren äkta planekonom och centralbyråkrat. Jag ärövertygad om att även och skulle ställasig bakom utskottets formulering på just dennapunkt.För Ny demokrati är det precis tvärtom. Det finnsminst två mycket starka skäl till att våra universitetoch högskolor inte skall styras av staten. Det förstaär att forskning och utbildning -- liksom de flestaandra saker i samhället -- är svåra attcentraldirigera. Om politiker skall fatta beslutenom hur verksamheten skall utformas blir kvalitetenlidande.Det andra och kanske ännu viktigare skälet är dockatt forskningen och den högre utbildningen skallutgöra en motpol till den politiska makten. Deakademiska institutionerna skall vara fria att självabestämma sin inriktning -- utan att behöva kännasig beroende av politikers välvilja. För Nydemokrati är detta faktiskt en av de grundläggandedemokratiska fundamenten,Ja, jag vet att det är mycket svårt att dela med sigav sin frihet och makt att bestämma, inte minst frånmin civila erfarenhet av ledarskapsutveckling.Huvudorsaken till att chefer misslyckas med attdelegera är oftast att de inte tilltror sinamedarbetares möjligheter och kompetens att klarauppgiften.Men det är alldeles uppenbart att många politikerhar ännu svårare, för att inte säga en direkt oviljainför, att ge våra universitet och högskolor en frihetvärd namnet. Detta trots att dessa universitet ochhögskolor är proppfulla med medarbetare somrimligen besitter kunskaper och intellektuellkapacitet långt utöver vad vi kan ställa upp med iregeringskanslier, departement och riksdagshus.Om det nu är så farligt att ge statliga universitetfrihet, blir det desto angelägnare att raskt se till attdet finns fria av staten ickestyrda universitet somkan få konkurrera om studenter och lärare. Jagvågar tyvärr inte vara optimist om det utmärktainitiativet som offentliggjordes omstiftelsebildning av ochKTH samt skapandet av . Det har ju tyvärr upprepadegånger visat sig att regeringsorkestern har mer änen femtekolonnare i orkesterdiket. Men jag hoppasinnerligt att detta kommer att bli verklighet -- förSveriges skull. Då kanske det blir vad man skullekunna kalla för tryck i systemet.Låt tanken flyga till ochHandelshögskolan i , som är Sverigesenda ickestatliga högskola. Där vågar man t.o.m.sticka ut huvudet och säga vad de flesta tycker,nämligen att det är bästa och mest anseddahandelshögskola. -- så får man inte säga. Alla ärlika bra. i är lika bra,eller åtminstone var den detta på tid.S.k. civilekonomer utexaminerade i ochHalmstad är också lika bra. Problemet är attavnämarna inte tycker det. Det är ett av de störstabedrägerierna mot de ungdomar som man har luratin på dessa utbildningar i tron att de är lika bra.Marknaden -- avnämarna, företag ocharbetsgivare -- anser att det är kvalitetsskillnader.Då är det så, även om det inte går att bevisa striktvetenskapligt.Professor sade i ettparallellt sammanhang: Den enda faktor som harhög och otvetydig korrelation med framgång somchef i yrkeslivet är intelligens! Detta är värre än attsvära i kyrkan. Professor har fåttmycket kritik för detta sitt uttalande, trots att hankan vetenskapligt bevisa att det är så. Egentligen ärdet väl bara Jantelags- och symmetriprofeternasom är förvånade. I deras värld förekommer inteord som begåvning och intelligens, än mindre derassjälvklara samband med prestationer ovanför dens-märkta lagomnivån.Låt mig i detta sammanhang, herr talman, läsanågra citat från ett symposium på temat''-- hur ska det utformas? ''Jag citerar ordagrant:''Vidgningen avhögskolebegreppet har obestridligen lett till atthöskoledebatten blivit förvirrandeoch realiter handlar om helt olika saker. Man rörsig med ojämförbara storheter, om man på en gångtalar om de mest kvalificeradeuniversitetsutbildningarna och om det som faktisktär en yrkesutbildning på mycket lägre nivå. Följdenkan bli, att högskoleverksamheten framstår somnågot slags försök att ändra verkligheten genomverbala tricks. Det är i så fall utomordentligtallvarligt, även om ''Högskolans förändringar somverbal reform' också kan locka till skratt. ''Ett annat citat: ''Vi har ett universitetssystemdär de som fattar beslut på olika nivåer i storutsträckning är ''representanter' -- för olika partier,organisationer och personalgrupper av olika slag.Man får sin post på grund av prinicipenrepresentation i stället för kompetens.'' -- -- --''Institutionsstyrelserna är därför totaltinkompetenta organ. ''Nytt citat: ''Det universitetsstyrelserna hävdar ärofta resultatet av partipolitiskt prägladekompromisser och kan knappast uppfattas somnågot autentiskt uttryck för forskar- ochläraropinioner vid lärosätet. ''Detta är ord och inga visor från universitetsrektoreroch professorer som sitter mitt i verkligheten. Jagskall inte från denna talarstol avslöja vilka de är,eftersom de skulle kunna drabbas av den hemskasteav misstankar, nämligen att vara nydemokrater.Det skulle trassla till det för dem alldeles i onödan.Herr talman! Det är som synes en helt annangrundsyn och tilltro till våra universitet ochhögskolor som ligger bakom Ny demokratis mångareservationer till detta betänkande. Dock vill jagunderstryka att vi naturligtivs stödjer propositionensom en grund för framtida överbyggnader.Propositionen innebär en avsevärd förbättring iförhållande till nuläget, och marschriktningen ärrätt. Men tänk så mycket bättre den hade blivit omvåra förslag beaktats!Jag skall i denna debatt inte ta upp alla våra förslag,men jag vill nämna några av de viktigaste. Vi vill attuniversiteten själva skall utse majoriteten avstyrelsens ledamöter. Det är enligt vår uppfattninginte regeringens uppgift. Lika självklart tycker viatt det är att styrelsen och inte regeringen utserrektor.Vi vill också tidsbegränsa professorsförordnandentill i normalfallet med en självklar möjlighettill förlängning så länge kraven uppfylls, ochanställning av professorerna skall skötas avuniversiteten själva.Problemen med undermåliga lärare och professorertörs inte regeringsorkestern ta tag i, och det äroroande. Alla med kännedom om den akademiskavärlden känner till problemen. Låt mig därföråterge det svar jag fick på en fråga jag ställde förungefär till ledningen till en av Sverigesmest ansedda högskolor. Frågan löd som föjer, frittur minnet. Om ni får fria händer: Hur mångamiljoner behöver ni få av för att byggaden högskola som är så bra som ni skulle vilja?Det blev mycket tyst. Den frågan hade de aldrig fåtttidigare. Man funderade över lunchen och komtillbaka efteråt. En väsentlig del i det svar somsedan kom stod en av professorerna för. Han sadeungefär så här: Problemet är egentligen intepengar. Finge jag fria händer skulle jag avskedahalva antalet professorer.Jag tror inte jag behöver fullfölja tankegången. Såsäger de som själva befinner sig mitt i dennaverklighet.Vi anser att rätten till bisysslor skall bestämmas avuniversiteten själva. Också det tycker vi är viktigt.Dagens system har på många ställen urartat. Mångauniversitetslärare har egna konsultbolag där debedriver en mängd verksamheter och tar in pengar.I och för sig kan detta vara försvarbart . Dethar räddat kvar kompetens som annars skulle haförsvunnit utomlands eller in i näringslivet,eftersom karriärstegen -- för att citera AssarLindbäck -- ligger ner på marken, och bristen påincitament för duktiga lärare är påtaglig.Universiteten måste få fria händer att belöna sinaframstående medarbetare.Rätten att kommersiellt utnyttja uppnåddaforskningsresultat skall tillhöra forskaren ochuniversitetet gemensamt. intar en uniksärställning i världen genom att anse att de tillhörforskaren ensam. Det är svår att visa på någrafördelar med detta. Ett symbiotiskt förhållandetjänar däremot bägge på. Det finns många beläggför detta utomlands. Det skulle stimulerauniversiteten att bry sig om sina forskare ochforskningsresultat samt ge många möjligheter attdra in mycket pengar.Vidare bör man låta universiteten själva bestämmaom behörighetsvillkor, antagningsbestämmelseroch urvalsprocedurer. Tänk, det kan ju bli olika!,hojtar symmetrifolket. Ja, tänk så kusligt!, alla nisom tycker att det vore bäst om det vore sammaklimat i och . Det kan vi nog tvingaSMHI att fixa till. Skall vi inte också ta fram detgamla goda förslaget om lagstadgad rätt till arbete,samma arbete för säkerhets skull? Då blir vi ocksåav med arbetslösheten på köpet!Vi menar också -- och det är en viktig punkt -- skall skilja på riktig akademisk utbildning,som vilar på vetenskaplig grund, och övrigkvalificerad postgymnasial utbildning. Jag harförstått att detta är dynamit i Jantelagskretsen,trots att det är en allmän uppfattning i denakademiska världen. Återigen utmärker sig Sverigesom mästaren i att förändra och ljuga bortverkligheten genom verbala snömosresonemang.Städare blev för lokalvårdare ellermiljökosmetologer -- utom i störstastädbolag, där man är yrkesstolt och försvarar sigmot ljug och strutsmentalitet.Sverige har ju så många högskoleutbildade iyrkeslivet, säger stolta s-märkta politiker och visarpå OECD-statistik. Javisst, men tittar mannärmare på siffrorna är det tvärtom. liggernärmast i botten, eftersom andra länder självfalletinte räknar dagisfröknar, slöjdlärare, syo-konsulenter och sjuksköterskor somhögskoleutbildade.Jag vill understryka att detta inte är ennedvärdering av andra kvalificerade yrken. Jag harstor respekt för alla djupa yrkeskunskaper ochdessa yrkesutövare.