prot · GF09106 · 1992-05-06 00:00:00 — Detär beklagligt att och Kds representanterinte ville stödja sina egna motioner iutbildningsutskottet. Ni har chansen att ändra er.Jag yrkar bifall till Socialdemokraternasreservation 1 under mom. 6.Vi ställer helhjärtat upp på beslutet omdecentralisering av ansvaret för särskolan. Men vimenar att har ansvar för att förändringenskall bli riktigt bra. Då gäller det att säkra denkunskap som byggts upp när landstingen haft ettövergripande ansvar. Några barn har alldelesspeciella behov: de flerhandikappade barnen. Debehöver tillgång till konsulenter som har djupkunskap om olika handikapp, som kan stödja bådegrundskolan och särskolan när barnen har alldelesspeciella behov. Den organisationen behöverutvecklas -- inte slås sönder -- när särskolankommunaliseras.Synskadade och hörselskadade barn har tillgång tillkvalificerade, statliga konsulenter. Deflerhandikappade barnen har minst lika storabehov. Vi menar att en snabb översyn avkonsulentorganisationen måste göras för attförstärka resurserna och görahuvudmannaskapsfrågorna klara. Frågan harväckts i flera motioner bl.a. från Kds ochFolkpartiet. Det är beklagligt att man också här gårifrån sin övertygelse och lägger sig för regeringen.Vi socialdemokrater menar att skall geett tydligt uppdrag till regeringen för att säkra demest utsatta barnens behov.Jag yrkar bifall till socialdemokraternas reservation2 under mom. 16.Anf. 129 ():Herr talman! Får jag först yrka bifall till reservation1 under mom. 6, till reservation 2 under mom. 15och till vår meningsyttring under mom. 18.Jag såg på Aktuellt . Där var ett brareportage om en kille som heter . Mikaelbetyder den önskade. går i en vanlig skola.Han är litet utvecklingsstörd, men han har en braskolgång. Föräldrarna, lärarna och de andraeleverna var överens om att det var bra. Mikaeltyckte det också. Han har det så bra att han t.o.m.kan använda cykel fram och tillbaka till skolan. Detvar närhetsprincipen när det gäller skolgången i sinprydno.Inom utbildningspolitiken, särskilt skolpolitiken,har vi ofta diskuterat fråganom föräldrainflytandet. Det handlar ombrukarinflytandet, om att stärka elevdemokratinoch föräldrarnas rätt. Det handlar t.o.m. -- det ärfullt möjligt inom dagens statsbidragssystem -- omatt välja skola. Det här gäller, om inte praktiskahinder föreligger, framför allt barn som är så attsäga normala och föräldrar till sådana barn. Härutgår man ifrån att det är föräldrarna och barnentillsammans som vet deras eget bästa. Det är ju denenda rimliga utgångspunkten.Men så fort vi kommer över på frågan om barn somhar den här typen av handikapp, vilket gör att dekanske ibland behöver visst stöd och kanske t.o.m.behöver gå i särskola, infinner sig någon form avomtanke. Man säger: Det är nog inte alldeles säkertatt det alla gånger är föräldrarna som vet sitt egetbarns bästa. Jag tycker att det är märkligt, även omjag inte alls tror att det är illa menat. Men det ärologiskt. Det är dåligt genomtänkt.Vad är det som säger att man inte kan ha exaktsamma utgångspunkter när det gäller dessa barnsom vi diskuterar, dvs. barn med olikahandikapp och med viss utvecklingsstörning? Gemig ett argument och ett skäl mot detta. Jag förståratt det inte är av illvilja, men jag kan heller inteförstå varför man inte kan ha samma utgångspunktsom man har när det gäller normala barn och derasskolgång. Vi i biträder därför denreservation som Socialdemokraterna har avgivit tilldetta betänkande när det gäller att stärkaföräldrainflytandet.Det har också inom skoldebatten förts enprincipiell diskussion om likvärdigheten. Vi brukarsäga att likvärdigheten innebär att det oavsett omman är pojke eller flicka, oavsett från vilken familjman kommer och oavsett var man bor i landet skallvara en likvärdig skola man möter. Det betyder inteatt det för den sakens skull är en entydig skola ochinte att skolan, vare sig inom skolan eller inomklassen, skall vara lika för alla barn. Tvärtom harlikvärdigheten som sekundär effekt just olikhetinom skolan och undervisningen, t.ex. olikheten attbarn behöver olika mycket stöd och resurser.Inom en samlad ram av anslag och resurser innebärdetta med nödvändighet -- och det skall vi som ärpolitiker säga -- att andra barn får litet mindre. Mennär vi fattar beslut om organisationsförändringar påskolans område, och är eniga om att vi villgarantera likvärdigheten, måste vi också ta ansvarför att denna likvärdighet kan nås.Vi i har ingenting emot att särskolannu flyttas över till kommunerna, och vi hade helleringenting emot att lärarna kommunaliserades,vilket vissa herrar och damer i församlingentidigare hade . Men vi tycker attdet är viktigt särskilt när det gäller särskolan ser till att den kompetens som finns därbevaras, något som behövs i kommunernaframöver om man skall göra skolan likvärdig och gefri valmöjlighet när det gäller skolgång för dessaelever, och då behövs det resurser.Konsulenterna, som tidigareberörde, är ett sådant område. Vi i vänsterpartiethar inte i vårt yrkande om de konsulenter som skallvara till stöd för lärare och eleverna -- ochnaturligtvis för elevernas kompisar för att bl.a.förklara vad det handlar om -- sagt att vi skall anslåx antal kronor just till denna konsulentverksamhet.Jag återkommer senare till frågan om pengarna.Jag har sagt att man behöver se över detta för att sevilka behov som finns så att vi skall uppfylla de måloch de intentioner som uttrycks i betänkandet. Detär att ta demokratiskt politiskt ansvar, för att häråterknyta till den tidigare utbildningsdebatten här , att säga: Detta vill vi undersöka. Vi vill se vilkabehov som finns, eftersom vi vill att man skallkunna nå alla dessa mål. Likvärdighetsprincipenskall gälla, och vi vill ge föräldrar möjlighet attavgöra i vilken skola deras barn skall gå.Mot bakgrund av detta har vi från Vänsterpartietssida menat att borde anslå engenomföranderesurs. Jag tror att alla i dennakammare som är här , och de som samlas här -- de är betydligt fler än , kanjag säga till åhörarna på läktaren -- faktiskt villgarantera en likvärdig utbildning även för dessabarn. När vi i andra fall har genomfört olikareformer inom skolans område har vi inte sällankunnat pytsa dit litet resurser för att garantera enbra genomförd verksamhet.Vill man nu ge föräldrarna ett verkligt inflytande såatt de kan välja i vilken skola de vill att deras barnskall gå, och vill man ge en likvärdig skola, vet viatt det behövs informationsinsatser inte bara närdet gäller kompetensöverförandet. Det handlarockså om informationsinsatser till de nyaskolkompisar som dessa handikappade barn skallmöta. Det är inte minst viktigt att de får kunskapom handikappen. Det är bl.a. det som gör att manser de möjligheter och förtjänster som allamänniskor har, oavsett vad vi utrustats med här ilivet.Herr talman! Vad jag vill säga med detta är att deti första hand kanske egentligen inte är resurser somräcker till som dessa barn med handikapp specielltbehöver, utan det är det normala, det vanliga. Dettror jag förutsätter att även dessa föräldrarsinflytande är minst lika stort som det inflytande somföräldrarna till barn utan handikapp har. Att talaom det normala borde vara det vanliga. Detbetyder givetvis inte att vi borser från särskildabehov.Anf. 130 ():Herr talman! Jag instämmer helt i den värme ochdet engagemang för de barn som vi talar om här som både och här gör sig till tolk för. Däremot har jagen del synpunkter på det som sades, och det tänkerjag återkomma till.Kommunaliseringen av särskolan kan ses som endel av en pågående decentraliseringsprocess iSverige. Överföringen av ansvaret för övrigskolverksamhet till kommunerna beslutades avriksdagen , och harkommunerna även arbetsgivaransvar för lärare,skolledare och syofunktionärer. Särskolan harsedan länge legat under landstingskommunalthuvudmannaskap. Men i det betänkande som vi diskuterar föreslås att kommunerna skallöverta ansvaret för särskolan. Detta kan skesuccessivt, men skall vara genomfört senast 1995.Eftersom merparten av särskolorna redan nu ärlokalmässigt integrerade med kommunernasgrund- och gymnasieskolor är det naturligt att ettbyte av huvudman sker. Det har varit en storenighet om detta både i utskottet och i debetänkanden som kommit från de kommittér somarbetat med dessa frågor, och det gläder migsärskilt.Som underlag för den proposition som betänkandeUbU21 behandlar har funnits två olika utredningarfrån särskolekommittén och särvuxkommittén.Särskolekommittén avlämnade sitt betänkande --Särskolan, en primärkommunal angelägenhet -- iapril . Den baserades på direktiv från år1989 som dessutom kompletterats med de beslutsom har fattat om mål- ochresultatstyrning av skolan. Betänkandet har varitute på bred remiss.Särvuxkommitténs betänkande -- Vidgadvuxenutbildning för utvecklingsstörda --avlämnades . Merparten av deförslagen låg till grund för de delar av propositionenVäxa med kunskaper, som avsåg just särvux.Resterande förslag har föredragande statsrådettagit ställning till i den proposition som vi nudebatterar.Redan i 1985 års skollag infördes en bestämmelseom möjligheten för ett landsting att överföraansvaret för särkoleverksamheten tillkommunerna. Detta har utnyttjats på en delställen, bl.a. i Sörmland.Kommunernas övertagande av ansvaret försärskolan öppnar för ytterligare samverkan ochintegrering av särskolan i kommunens övrigaskolverksamhet. Det kan gälla lokaler, utrustning,läsårsplanering m.m. Även fortbildning för lärarnaoch annan personalutveckling gynnas av att dessakategorier får samma huvudman och kanske störrekontakt med kollegerna i ochgymnasium i och med att man har möjlighet attbedriva gemensam personalutveckling.Skyldigheten för kommunerna att anordnautbildning för utvecklingsstörda barn, ungdomaroch vuxna kan tillgodoses på olika sätt såväl genomolika klasser och grupper i särskolan som genomintegrering i grundskole- eller gymnasieklasser.Utskottet är enigt med regeringen ompropositionens huvuddrag. Två reservationer, somdet har redogjorts för här, och enmeningsyttring har fogats till betänkandet. Detgäller just föräldrainflytandet ochkonsulentverksamhetens organisation. Jagåterkommer till dessa frågor senare.Starka skäl talar för bibehållandet av särskolan somsärskild skolform, liksom den formella prövningenav det som man kallar personkretstillhörigheten.Kommunen skall alltså pröva och besluta om enperson skall tas emot i särskolan, såväl ikommunala som i fristående skolor. En anpassningtill 9-årig skolplikt sker för särskolans elever, ochkommunerna blir skyldiga att erbjuda samtligaelever som har genomgått den obligatoriskasärskolan fortsatt utbildning i den frivilliga skolan,motsvarande gymnasieskolan. Eleverna kan dåantingen fortsätta i särskolan eller inomgymnasieskolans individuella program.Grundsärskoledelen av särvux föreslås bliförändrad så till vida att man får en modell som merliknar motsvarande komvuxutbildning, ochdessutom föreslås att yrkesutbildning skallinkluderas i denna särvuxutbildning.Några remissinstanser, bl.a. FBU, vill att särskolansom särskild skolform skall avvecklas och att allabarn skall kunna integreras i grund- ochgymnasieskola. Utskottet, liksom regeringen, ärinte beredd att avveckla särskolan. Där finnsmycket specialpedagogisk kompetens samlad, somför varje elevs speciella behov kan skapa en så godstudiemiljö som möjligt.Få företeelser är så individuella som handikapp avolika slag. Inom den grupp av elever som tillhörsärskolans personkrets är därför den individuellautbildningsplaneringen särskilt väsentlig. Det ärockså av vikt att den kunskap som byggts upp i dethär avseendet inom särskolan utnyttjas för atttillvarata varje elevs speciella behov. Ett sådantindividuellt utvecklingsprogram skall upprättas föralla elever enligt den läroplan för den obligatoriskasärskolan som gäller fr.o.m. innevarande läsär. Detär den läroplan som kallas Lsä 90. I samverkanmellan elev, förälder och lärare skall elevens behovanalyseras och mål sättas för känslomässig ochsocial utveckling, liksom begåvnings- , kunskaps-och färdighetsutveckling.I och med överföringen av ansvaret för särskolanövertar kommunen den prövning av vem som skalltas emot i särskolan som tidigaregjorde. Utskottet föreslår ingen förändring avinnebörden i 3 kap. 4 § skollagen, den som angervem som skall tas emot i särskolan och vem som haransvaret för att så sker. Både i propositionstextenoch i specialmotiveringen till lagtexten poängterasvikten av ett obligatoriskt samråd med förälderinnan placering sker i särskola.I några motioner i anslutning till denna punkt ansermotionärerna att det slutliga avgörandet skall liggahos föräldrarna. Även bland remissvaren finnsdenna åsikt uttryckt. var dockinte beredd att föreslå en lagändring som så att sägaskulle ge föräldrarna ett veto.Frågan om föräldrainflytandet har varit och är enmycket svår fråga. Hur man än utformarlagstiftningen, kommer det alltid att finnas eleversom kommer i kläm. Det är i sammanhanget viktigtatt klargöra att lagstiftningen i första hand skalltillvarata den svagare partens intressen, nämligenelevens, inte föräldrarnas eller samhällets. Attintressena i många fall sammanfaller är naturligtvisen annan sak. Det är mycket olyckligt om detuppstår konflikter runt barn med särskilda behov.Erfarenheterna landet runt är att de allra flestadiskussioner mellan elev och föräldrar å ena sidanoch särskola å den andra utmynnar i konstruktivaåtgärder, även om undantag finns.Med kommunen som huvudman för all obligatoriskskola ökar rimligen möjligheterna till flexiblalösningar. Särskolan skall ses som en tilläggsresursför barn med handikapp, inte som det primäraalternativet för alla. Detta är mycket viktigt attpoängtera.Det är naturligt att det i de allra flesta fall ärföräldrarna som bäst känner sina barns behov. I defall då detta av olika anledningar inte är fallet, kanpsykiskt utvecklingsstörda och handikappade barnha ett stöd i nuvarande lagstiftning. Generositetoch flexibilitet från kommunens sida gentemot elevoch förälder skapar förutsättningar för att ge allabarn en så god och för individen specialutformadutbildning som möjligt.Om olösliga konflikter skulle uppstå och omkommunen fattar beslut som elev eller förälder intekan acceptera, finns möjligheten att överklaga hosskolväsendets överklagandenämnd. Minförhoppning är att detta blir en sällsynthet.Drömmen för framtiden för oss alla är naturligtvisatt fler och fler barn skall kunna integreras igrundskolans eller gymnasieskolans klasser och attsärskolan så att säga växer bort av sig själv.I den socialdemokratiska reservationen 1 ställerman sig bakom den bedömning som utskottet hargjort i synen på lagstiftningen, men man villsamtidigt att regeringen skall göra förnyadeöverväganden.Som jag har sagt har jag stor respekt försvårigheterna att göra dessa bedömningar. Men jagblev något förvånad när beskrevsin egen reservation på ett sätt som åtminstone intejag har läst den. I reservationen står det faktisktinte alls att man prompt skall ge föräldrarna ettökat inflytande. Det står: ''Utskottet konstateraratt regeringens förslag innebär att ett beslut omsärskoleplacering således inte kan fattas avstyrelsen för särskolan i hemkommunen utan attsamråd har skett med elevensvårdnadshavare. Utskottet accepterar tills vidareden föreslagna ordningen, vilken motsvarar densom gäller , och föreslår att antarregeringens förslag till lydelse av 3 kap. 4 §skollagen. ''Detta är något helt annat än det som IngerLundberg har uttalat från denna talarstol.Jag hade inte tänkt att polemisera särskilt hårt idenna fråga, eftersom jag vet att den är svår. Mennär jag fick en direkt uppmaning måste jag ändågöra det.Litet längre ned i reservationen har man ennödutgång, där det står att det nog vore bra omregeringen tittade över detta igen. Men jag skullefaktiskt vilja ha en förklaring av egentligen menar. Om nivill att föräldrarna skall ha ett veto, undrar jagvarför ni inte skriver det.Den andra socialdemokratiska reservationen gällersynen på konsulentorganisationen. Utskottetmenar att vi skall avvakta handikapputredningensslutbetänkande för att på det sättet kunna göra ensamlad bedömning av stödresurserna förmänniskor med olika typer av handikapp. Eftersomslutbetänkandet lär läggas fram blir detändå inte fördröjningar av det slaget att ett bifall tillreservatin 2 skulle göra någon avgörande skillnadför en konstruktiv lösning avkonsulentorganisationen. Därför anser jag att vimycket väl kan avvakta justhandikapputredningens slutbetänkande.Herr talman! Jag ber att få yrka bifall till hemställani utbildningsutskottets betänkande 21 i dess helhet.ANf. 131 () replik:Herr talman! Jag blev bekymrad när jag lyssnadepå klara argumentation för attbeslutet skall ligga hos samhället och inte hosföräldrarna. läste inte densocialdemokratiska reservationen färdigt. Där stårdet: ''Utskottet anser därför att frågan ombeslutanderätten vid val av skolform förskolpliktiga barn bör bli föremål för förnyadeöverväganden inom medinriktningen att ge vårdnadshavare rätt att avgäravalet av skolform. ''Självfallet kan vi inte leva i ett laglöst tillstånd. Vibehöver få ett förslag till en ny lag med deninriktning som Socialdemokraterna kräver ireservation 1.Jag blev också litet skakad när jag hörde ChristerLindblom läsa ur utskottstexten. Jag mindes inte attutskottstexten var riktigt så dålig att man skrev attmedicinska, psykologiska och sociala utredningarskall genomföras. Samhället skall i all sin välviljautreda och undersöka, men föräldern får intemyndigförklaras.I en av de motioner som har väckts har det skrivitshur viktigt det är att just det yttersta ansvaret liggerhos föräldern. Det är det som vi vill peka på ireservation 1. , varför vågar niinte lita på de utvecklingsstörda barnens föräldrar?De har omdöme, och jag försäkrar ChristerLindblom att de arbetar med sitt barns bästa förögonen.Anf. 132 () replik:Herr talman! Jag litar i stor utsträckning på dehandikappade barnens föräldrar. Men IngerLundberg och jag vet mycket väl att vi måste ha enlagstiftning som gäller alla. Vi vet också mycket välatt alla föräldrar inte är så att säga i det skicket ochlever på det sättet att de kan ta ansvar för sina barn.Det finns barn som har föräldrar med socialaproblem, med missbruksproblem och annat. I defall som barnen har föräldrar som inte kan ta detansvar som vi förväntar oss kan vi stötta dem medhjälp av denna lag.Det handlar om en komplicerad bedömning. Dettagäller inte minst de barn som har lättautvecklingsstörningar. Ju lättareutvecklingsstörningen är, desto mer kompliceradblir naturligtvis bedömningen för de specielltutbildade människor som skall göra den.Inger sade att Socialdemokraterna vill geföräldrarna frihet, vilket inte de borgerligapartierna vill. Varför ger ni då inte redan nuföräldrarna ett veto, enligt de motioner som harklara yrkanden om detta? Varför ställer ni inte upppå det utan gör denna konstiga omskrivning, sominnebär att man måste gå en omväg via regeringen?Ni kan ju bara föreslå en annan lagtext.Anf. 133 () replik:Herr talman! Förlåt, , men denvanliga ordningen här i är att regeringenfår tillfälle att utforma lagtexten på grundval av dengrundsyn som ger uttryck för. Vårgrundsyn har mycket tydligt och klart deklarerats.Jag måste säga att inte gör migmindre övertygad efter sitt senaste inlägg. Vad sadehan egentligen? Jo, han sade att deutvecklingsstörda barnens föräldrar inte kan fådetta förtroende, eftersom det finns så mångaföräldrar som har missbruksproblem och andraproblem.Det finns enstaka föräldrar till normalbegåvadebarn, till utvecklingsstörda barn och tillrörelsehindrade barn som har alldeles speciellasociala problem. Det gäller inte specifikt någongrupp, och för detta finns det en annan lagstiftning,en särskild lagstiftning som gäller bådehandikappade och icke handikappade barn ochsom säkrar behoven i de mycket exeptionella fall dåföräldrarna av tragiska skäl inte kan ta ansvaret försina barn.Anf. 134 () replik:Herr talman! Tyvärr gäller en del av den härdebatten speciella grupper, . Detfinns forskning som klart visar att t.ex.alkoholmissbrukande mödrar föder barn somtyvärr i mycket hög utsträckning blir skadade påsådant sätt att de kommer att omfattas avsärskolans personkrets. Det finns klara sambandmellan detta.Naturligtvis skulle regeringen, med den ordningsom beskriver, kunna få riksdagensuppdrag att forma om sin lag. Men i det här falletskulle det vara mycket enkelt att göra ett tillägg iden förekommande lagtexten. Jag tror inte att manbehöver göra särskilt många sådana ytterligareöverväganden som står nämnda i den motionstextsom hänvisar till.Förste vice talmannen anmälde att att till protokollet få antecknat att hon inteägde rätt till ytterligare replik.Anf. 135 () replik:Herr talman! Jag vet, liksom , attdet finns annan lagstiftning som har till uppgift attgarantera den svagaste partens rätt. Denlagstiftningen gäller alla människor, oavsett omman är handikappad eller inte.Jag biträder den här reservationen. Vi hade ettsådant yrkande i vår motion också. Det är därför viuttrycker oss på ett sådant sätt att vi ber regeringenatt se över detta en gång till, i akt och mening attåterkomma till med förslag som gerföräldrar till de här barnen ett förstärkt inflytande,samma inflytande och samma möjlighet tillansvarstagande som föräldrar till normala barn har.Vad jag förstår är vi överens om den ambitionen.Därför är det förvånande att utskottsmajoriteteninte kan gå med på förslaget att vi ber regeringenatt titta över detta en gång till.Sedan citerade om föräldrainflytandet. Jag sattoch väntade på att han kanske skulle fortsätta attcitera särskolekommittén när det gälldegenomförandet. Särskolekommitténuppmärksammade statens ansvar förhuvudmannaskapsförändringen, för att den skullegå så smidigt som möjligt. Man sade attinformationsinsatser är i synnerhet angelägna i ettförberedande skede, eftersom särskolan för många,såväl politiker som tjänstemän ute i kommunerna,är en relativt okänd verksamhet, ibland ocksåomgiven av fördomar. Man föreslog en utbildningriktad mot förtroendevalda, lärare, skolledare ochelevvårdspersonal. Man ville anslå ungefär 6milj.kr. under en treårsperiod.Detta är väl inte alldeles oöverkomligt. Varförtilldelar ni inte genom det här beslutet den resurssom behövs för genomförandet? Om detta varsärskolekommittén också enig.Anf. 136 () replik:Herr talman! talade i sitt tidigareinlägg om likvärdighet och varför man inte skulle tasteget fullt. Varför tar man inte från BjörnSamuelsons sida steget fullt ut och avvecklarsärskolan? En hel del av remissinstanserna föreslogfaktiskt att man skulle ta bort särskolan och frånbörjan integrera alla barn i normal utbildning i denvanliga skolan.Björn sade tidigare också att det krävsen hel del genomföranderesurser därför att mångaav de här barnen kommer att få nya kompisar. Detbehövs information osv. Men så hemskt många nyakompisar får de inte. Särskolan är redan i dagintegrerad med den grundskola och dengymnasieskola som redan finns i kommunen. Manhar redan kompisarna. Jag har goda exempel frånmin egen hemstad, där man har en integreradsärskola mitt i en låg- och mellanstadieskola. Detfungerar alldeles utmärkt. Där är barnen kompisarfrån början.Det vi talar om här är extra sköra barn. Därförtycker jag att det är mycket trevligare att ha densamtalston mellan oss som ochjag har, jämfört med den som förekom tidigare.Vi har i detta betänkande poängterat att det ärfråga om ett utvidgat samråd. Det finns ispecialmotiveringen, i utskottsbetänkandet ochäven i propositionen. Det samråd som skall skemed föräldrarna skall naturligtvis ske medvärdighet och respekt för de här föräldrarna. Det äralldeles givet. Jag vet också att kommunerna har enmycket stor generositet . Villföräldrarna prova en vanlig skolform, får man göradet. Vill man gå tillbaka och få den tilläggsresurssom särskolan innebär, får man det. Här finns flexibilitet. Jag är dock medveten om att detfinns problem. Men det är mycket som fungerar braredan i dag.Anf. 137 () replik:Herr talman! Två saker vill jag ta upp och den förstaär likvärdigheten.