prot · GF0989 · 1992-04-01 00:00:00 — Det handlar om attbygga ut infrastrukturen med vägar och järnvägar,satsa på forskning och utbildning och spridakulturen över hela vårt land. behövs verkligenstora insatser för att ge och en nystart. Tyvärr måste jag då konstatera att intefick en enda krona av regeringens senasteinfrastrukturpaket. Det kritiserade jagkommunikationsministern för i förra veckan.Öresundsbron verkar nu äntligen komma, även omvissa statsråd tydligen fortfarande försöker sättakäppar i hjulen för den. Väg- och järnvägsnätet iSkåne måste rustas upp, inte minst som enförberedelse inför bron. Några exempel på projektsom kan komma i gång mycket snabbt ärelektrifieringen av järnvägen ----, en motorväg --Gårdsstånga på , fr.o.m. tror jag att den heter något annat,förbättringar av det nuvarande motorvägsnätet, enny ringled kring , satsningar på flera mindrevägar och förbättringar på . Det äralltså saker som kan komma i gång på en gång.Herr talman! Staten har det övergripande ansvaretför högre utbildning och forskning. En av nycklarnatill framgång för vårt land och en möjlighet att ökaproduktiviteten är förkovran. Det gäller ocksåförkovran på den högre nivån. Här har universitets-och högskoleutbildningarna i , ochKristianstad och den härtill kopplade forskningenen mycket stor betydelse. En fortsatt positivutveckling av är betydelsefullt förhela utveckling, i synnerhet nu närkonkurrensen hårdnar i det nya Europa.Herr talman! Tillåt mig slutligen ta uppfördelningen av det statliga kulturanslaget. Minmotion handlar nämligen om det också. Operanoch får i årets budgetförslag nästan 400milj.kr. vilket är drygt 30 milj.kr. mer än desammanlagda bidragen till landets regionala ochlokala teater-, dans- och musikinstitutioner. Somskånsk jämförelse kan nämnas att Malmöstadsteater får ca 45 milj.kr. i statligt bidrag nästaår och får ca 145 milj.kr. Helsingborgssymfoniorkester får ungefär 7 milj.kr.Stockholms konserthusstiftelse får 23,5 milj.kr.Detta är skillnader som i mitt tycke är orimligtstora. Vi behöver ett levande kulturliv över helalandet. De statliga kulturpengarna behöver därförfördelas mer rättvist. Ett konkret sätt att få ett merjämlikt utbud av teater och musikteater är attnationalscener skall kunna inrättas också utanförhuvudstaden.Herr talman! I det nya formas slagkraftigaregioner och nationsgränser rivs. I detta perspektivter det sig än viktigare att skilda regionerfår ökat självstyre. Men det räcker inte bara medeget ansvar och möjlighet att bestämma själv. Skalldet bli någon verklighet av uttrycket Hela Sverigeskall leva, måste också de statliga medlen fördelaspå ett rättvisare och rimligare sätt.Skåne har länge hamnat i strykklass. vill vi havår beskärda del. Det är inte bara i sommissnöjet gror. Också skåningar är på krigsstigenmot centrala beslutsinstanser.Herr talman! Jag tror att har allanledning att ta de regionala ropen på allvar.Anf. 70 (m) replik:Herr talman! Jag har i sak ingenting att invändamot beskrivning av behovet attutveckla . Inom parentes sagt tror jagatt har en utomordentligt viktig roll attspela framöver i regionernas . Det varframför allt inledning som jag tänkteberöra. Han tyckte att motionen med de 32yrkandena hade fått en något lättvindig behandlingi utskottet.Vi har haft den modellen att vi har fått samtligayrkanden till arbetsmarknadsutskottet, oavsettvilket fackutskott de egentligen berör. Det harkanske varit en mindre lyckosam princip. Det harskapat problem av detta slag för vårt utskott, närmotioner har inrymt en lång rad yrkanden somkanske skulle ha kommit till kulturutskottet ellerandra utskott. Det är skälet. Sedan kan man alltiddiskutera vilken modell som är den bästa. Vi har iår funnit att detta är en mindre bra modell. Det kanfinnas anledning för dem som hanterarfördelningsfrågorna att ta fasta på detta. Det är intefråga om någon nonchalans, utan det har blivit enföljd av en teknik som har varit mindreframgångsrik.Anf. 71 () replik:Herr talman! Jag ber att få tacka för denna förklaring. Det känns bra attockså utskottet har uppmärksammat dessaproblem. Jag har inte så många månader iriksdagen bakom mig. Men innan jag tog mig an attskriva denna motion, hade jag bibringatsuppfattningen att yrkandena delades mellanutskotten och behandlades separat. Så har inteskett. Det är klart att jag, när jag tittar igenomyrkandena med olika förslag, känner det som att debehandlas i några meningar och avfärdas avutskottet. Jag inser arbetsmarknadsutskottetsbekymmer, men jag tycker inte att det känns riktigtbra.Jag får ta det som en lärdom och se tillatt väcka, om inte 32 olika motioner, så i varje fallett mycket högre antal motioner. Jag tror dock attdet för läsvärdet och måhända även för sättet attbehandla motionerna på i , inte i allasammanhang är nödvändigt att skriva så mångamotioner. Det kan vara bra att sammanställaproblem i en motion. Vi får överväga från vår sidaoch följa de riktlinjer och regler har idetta sammanhang.Anf. 72 ():Herr talman! Jag skall något kommentera dendiskussion som har förts när det gällerEuropeiska gemenskapen eller Europeiskaunionen. Där lever ungefär 45 miljonermänniskor i fattigdom, enligt EG:s eget sätt attmäta. Vissa forskare hävdar att andelen fattiga idetta område ökar.Arbetslösheten har stigit i princip och håller sig nu omkring 10 %.Arbetslösheten slår inte minst hårt mot tidigarestarka industriregioner i mellersta , iBremenområdet i , i södra , iBaskien i norra osv.Borttagandet av handelshinder och tullar gynnarfrihandel och ekonomisk tillväxt, som vi nu mätertillväxt. Men den ekonomiska integrationen förockså med sig ökade regionala klyftor och klyftormellan människor.Den tidigare regionalpolitiken inom EG har inteförmått påverka denna utveckling. För att inte deökade klyftorna inom området skulle leda tilloöverbryggbara motsättningar, harregionalpolitiken efter Enhetsakten skärpts sedan1987. Trots denna skärpning tycks, enligt tillgängligstatistik, klyftorna ha fortsatt att öka, mätt igenomsnittlig köpkraft per invånare. Det tarförmodligen innan även dessa insatserger resultat.Inkomstskillnaderna mellan olika regioner är medvåra mått mätt ofantliga. I de två rikaste regionernaär den genomsnittliga inkomsten fyra fem gångerstörre än i de två fattigaste regionerna. Där kanman tala om inkomstklyftor. I de tio sämstaregionerna var arbetslösheten 1989 i snitt ,medan den var i de tio bästa regionerna.Den marknadsorientering och de skärptakonkurrenskrav på samhällelig verksamhet som nuprioriteras av regeringen kommer med storsannolikhet att leda till ökade regionala klyftor, ominga motåtgärder vidtas. När statlig verksamhetinom domänverket, , ,postverket, SJ och flygtrafiken avregleras, kommermöjligheten att föra över vinster från lönsammadelar av verksamheten till mindre lönsamma attkraftigt begränsas. Sådana delar ligger ofta inomstödområdet och andra utsatta regioner. Det harockså flera talare berört, bl.a. vidtar regeringen en rad åtgärder somökar osäkerheten om framtiden i stora delar avlandet. Utförsäljningen av de statligabasindustrierna är en sådan åtgärd. En annanåtgärd är slopandet av den statligamineralprospekteringen som leder till attsulfidmalmsgruvorna tynar bort.Särskilt och drabbasav denna utveckling. De ständiga kraven pånedskärning av offentlig verksamhet inomkommuner och landsting skapar osäkerhet intebara bland offentliganställda utan också bland enmängd privata entreprenörer, som är beroende avden offentliga verksamheten. Manipulerandet medriskkapitalförsörjning har också förvirratsmåföretagarna och försvagat regionalpolitiken.Det vi sett av den konkreta EG-anpassningen i har inneburit nedskärningaroch försvagningar på en rad områden.Senfärdigheten när det gäller att få i gånginfrastruktursatsningar av regionalpolitiskbetydelse bidrar också till svårigheterna. EnligtVänsterpartiets krav borde under det kommandebudgetåret några hundra miljoner ytterligarekunna satsas inom infrastrukturområdet i dennordliga regionen.I är det få som kan försvara dennuvarande stödområdesindelningen, där Älvsbynskommun, Markbygdens kyrkobokföringsdistriktsamt Edefors och församlingar iBodens kommun tillförts stödområde 2 utannärmare motivering. Likaså hamnade dessaområden utanför den särskilda utvidgningen avområdet för nedsättning av socialavgifter, trots attde har stora likheter med andra, mer lyckosammaområden i andra län. Jag vill på denna punkt yrkabifall till meningsyttringavseende moment 13, som gäller Älvsbynskommun, vilket innebär ett bifall till LeifMarklunds, och min motion idetta ärende.Särskild uppmärksamhet borde ägnas situationen ikommuner som och . På den senareorten diskuteras flera projekt, däribland etableringav ett center för rehabilitering av arbetsskadade.Jag hoppas att den särskilda Arjeplogsgruppen somtillsatts ägnar särskild omsorg åt den frågan.Målsättningen för Arjeplogsgruppen borde vara attåterskapa minst lika många arbetstillfällen som desom nu försvinner på grund av att gruvbrytningenupphör.Moment 60 i betänkandet, därNorrbottensfrågorna behandlas, är så konstrueratatt yrkanden som egentligen inte är motsatta itexten ställs mot varandra. I flera fall kommeremellertid mina yrkanden att behandlas i annanordning, när vi behandlar , SJ osv. Jagavstår därför från yrkande i detta sammanhang.Självfallet stöder hela mitt parti de yrkandenrörande som avses i detta moment.Anf. 73 ():Herr talman! För mig som norrbottning är detangeläget att gå upp i denna regionalpolitiskadebatt. Det är viktigt att än en gång peka på att vi iden regionalpolitiska debatten måste ha en helhet.Man måste se på regionerna och länen somhelheter, där man skall skapa livsvillkor förmänniskorna, så att de kan arbeta och bo och kännaatt de trivs och kan bo kvar. Debatten har visatatt många pekar på denna helhetssyn påregionalpolitiken.Man kan inte låta hela landet leva enbart genomsärskilda medel över regionalpolitiska anslag. Detkrävs att man också lägger stor vikt vid att det finnsservice, arbete, kommunikationer och utbildning.Det handlar här om beslut under många olikaanslag i statsbudgeten. Man måste alltsåmålmedvetet se till att alla delar av landet har dessamöjligheter.Det jag nu säger har sagts . Detsägs också mycket fint i den socialdemokratiskareservationen. Även borgerliga företrädare harsagt detta. Vi ser ändå att de regionala klyftorna iSverige nu kan öka betydligt. Det beror på att denborgerliga regeringen på många olika sätt föreslåråtgärder som vi vet inte främjar en regional balansoch inte heller främjar möjligheterna att arbeta ochbo i alla delar av landet.Den borgerliga regeringen vill dra in pengar frånkommunerna. Det innebär att möjligheterna förkvinnor att få arbete i alla kommuner, iinlandskommuner, beskärs. Som norrbottning vetjag hur viktigt det är att det finns offentlig service.Jag vet hur viktigt det är för speciellt kvinnorna. Jagär därför mycket oroad över den framtid sommånga kommuner går till mötes, om de borgerligapartiernas förslag får slå igenom.Socialdemokraterna på Norrbottensbänken harskrivit en motion där vi har försökt ha dennahelhetssyn på länet och den regionala utvecklingen.Vi har tagit upp många förslag som jag tycker är välvärda att beakta. Jag återkommer till det.Dessförinnan vill jag peka på vad som händer justnu i Norrbotten.Arbetslösheten ökar. Det har kommit prognoserför landet där det sägs att arbetslösheten kan ökatill uppåt 6--. Arbetsmarknadsministern sägeratt det inte skall få ske. Men i har vi nuen arbetslöshet på uppåt . Det skulle ha varitintressant att få höra vad arbetsmarknadsministernsäger om det. Vi är snart uppe i . Han säger attdet inte skall få ske, att vi kommer upp till desiffrorna.Byggarbetslösheten är betydligt högre än iNorrbotten. Väldigt många byggnadsarbetare ärarbetslösa. De besparingar som skall ske inomkomvux och folkbildning kommer att innebära attmöjligheterna till vuxenutbildning, att minskaklyftorna mellan unga och vuxna i utbildning,beskärs. Detta sker som man pratar omen helhetssyn.Vi har industrikriser. De flesta känner till Ovakooch andra industrikriser som, om de får blomma ut,kommer att innebära mycket stora svårigheter förNorrbotten.I förra veckan beslutade den borgerliga majoritetenhär i att lägga nerprospekteringsverksamheten. Det innebär att etttjugofemtal anställda vid i kommeratt sägas upp. I detta sammanhang vill jag säga attdet är viktigt att den kompetens som finns vidSGAB i tas till vara, när man nu skall byggaupp det mineralkontor som blev den kompromisssom skulle slita den borgerliga interna striden omprospekteringen. Här finns en kompetens hosSGAB som det är mycket viktigt att ta vara på nu.I den socialdemokratiska Norrbottensmotionen harvi pekat på just basindustriernas betydelse. Vimotsätter oss också en utförsäljning avnaturtillgångarna i , som betyder väldigtmycket för vårt län.Vi har pekat på högskolans betydelse. Vi behöverbredda högskolans verksamhet. Vi behöver få enlärarutbildning för årskurserna 4 till 9.Vi har pekat på hur viktigt det är att se till attungdomar får arbete även i . Här pågårett mycket intressant samarbete mellanlänsarbetsnämnden och de lokala facken, där mananvänder otraditionella åtgärder. Det har gett godaresultat. Men om arbetslösheten går i höjdenriskerar ungdomarna att drabbas speciellt hårt. Härmåste ges möjligheter till åtgärder.Till slut vill jag ta upp frågan om utlokalisering. Vitycker att det är viktigt att utlokaliseringenfortsätter när det skapas nya myndigheter.Riksdagen har inte rivit upp beslutet att nyamyndigheter skall utlokaliseras. Den verksamhetenmåste fortsätta.Sedan vill jag göra en kommentar till säger att i gror missnöjet. Jo,missnöjet gror, men . Det beror på vilkencentralmakt man har. När vi hade ensocialdemokratisk regering hade vi visserligenåtskilligt att säga, men vi kände i alla fall stöd frånden centralmakten. Det är faktiskt, tyvärr, enannan situation nu.Anf. 74 PER STENMARCK (m):Herr talman! Nästan alla riksdagensregionalpolitiska debatter handlar om problem,men en ny politik kan öppna för nya möjligheter.Det är främst i det perspektivet som framtiden skallses.Regionalpolitik kostar alltid pengar. Det brukar detgöra när man skall ta fram krispaket för att lösaproblemen. Möjligheter kräver investeringar, ochinvesteringar kräver också pengar, men rättutnyttjade kan de ge en god avkastning.Skåne är en region som också har problem ochsvårigheter. Många strukturkriser harkännetecknat utvecklingen under de senastedecennierna. Det har gällt den nu till stora delarnedlagda varvsindustrin och gummiindustrin. Textiloch konfektion blomstrade för inte alltför längesedan. drabbas jordbruksnäringen av nyanedläggningar. Totalt sett är detta en utvecklingsom påverkat hundratusentals människor.Men det viktiga är att blicka framåt ochse till de utvecklingsmöjligheter som finns.Det finns ett antal saker som kan komma attpåverka utvecklingen i under de närmastedecennierna.Det första och viktigaste är det beslut somriksdagen och det danska fattade i juni1991 om att bygga en bro mellan ochKöpenhamn.För del kommer och framför alltSjällandsområdet att utgöra det viktigastenärområdet. Denna närhet har varken vi ellerdanskarna utnyttjat i tillräcklig utsträckning.Att bron inte redan står klar beror enbart påsenfärdighet på båda sidor om . Med denprocess som är i gång bör en kombinerad väg-och järnvägsförbindelse över kunna ståklar . En sådandirektförbindelse till kontinenten kommer i och försig att få stor betydelse för framtidautveckling som en framgångsrik region. Detta harockså arbetsmarknadsutskottet påpekat i sittbetänkande.Med färjetrafikens utveckling över ochmed en bro över blir det också nödvändigtmed ett utbyggt järnvägssystem i Sydsverige.Det är glädjande att en utbyggnad avvästkustbanan nu pågår. kommerdenna att ha dubbelspår hela sträckningen mellanGöteborg och . Detta är ett klart framsteg.Det hade varit ännu bättre om regeringens satsningpå utbyggd väg- och järnvägstrafik dessutom hadeinneburit en nödvändig satsning på elektrifiering avjärnvägen mellan och . På siktkommer detta att bli nödvändigt. Det kommer attunderlätta för den godstrafik som iallt större utsträckning kommer att söka vägargenom det gamla Östeuropa.Tidigare i debatten har påtalats detanmärkningsvärda i, att i den stora satsning påinfrastruktur i form av vägar och järnvägar sompresenterades för någon vecka sedan gick inte enkrona till Skåne.Avregleringen av flyget, som förhoppningsvis nuligger väldigt nära i tiden, är ett tredje område somkan komma att få stor betydelse för Skånesframtida utveckling. Därmed skapas möjlighet tillkonkurrens på inrikesflyget och till mer avdirektflyg på utlandet. Det kortar avstånden bådeinom och utom Sverige.Det är vidare också hög tid att vi börjar se Skånesom den region den är. Inom finns trelandsting, två länsstyrelser och ett stort antalkommuner, men det finns ingen som representerarregionen som helhet. Detta är ett allt störreproblem, som kan komma att isolera oss i detsnabbt framväxande nya Europa.I detta nya handlar det inte primärt om attcentralisera besluten, utan om att decentraliseradem. Efter i har den s.k.subsidiaritetsprincipen skrivits in i EG:s egenfördragstext. Den skapar möjligheter för enskildaregioner att påverka sin egen situation och attsamarbeta med regioner i andra länder.Detta har vi en alltför liten beredskap för i Sverige.Exakt hur detta skall lösas vet förmodligen ingen . Men det som borde kunna vara en framkomligväg är att låta exempelvis , och för den delenkanske ytterligare någon del av vårt land, blifriregion. Inom denna ram borde regionen själv fåmöjlighet att dels besluta i frågor som rör rentregionala funktioner, dels besluta i delar av frågorsom beslutas av statliga organ.Herr talman! På båda sidor om finnsavancerad vetenskaplig forskning. I olikasammanhang har påvisats att om denna verksamhetintegreras till en sammanhängande kunskapsregionkan denna få en sammanlagd tyngd som motsvararde allra mest framstående forskningsregionerna iEuropa.För och för som helhet är dettautomordentligt viktigt. demografiskatyngdpunkt är inte , utan --. Framtidsregionen ärÖresundsregionen och inte en korridor mellanStockholm och Uppsala.Det bör vara möjligt att uppnå en positiv utvecklinginom ett område som innehålleruniversitetsstäderna , , Köpenhamnoch , fyra stora sjukhus med avanceradmedicinsk forskning, två moderna flygplatser somkan utgöra varandras komplement och en bro förväg- och järnvägstrafik som binder samman alltdetta.Att vi inte nått dessa resultat beror enbartpå att vi inte varit beredda att göra de nödvändigasatsningarna. Framtiden får utvisa om vi under1990-talet kommer att ta till vara de möjlighetersom står till buds. I annat fall kommer ävenframtida regionalpolitiska debatter att handla merom problem än om möjligheter.Anf. 75 () replik:Herr talman! Per Stenmarck pratar omsubsidiaritetsprincipen och om att regionerna inomEuropa skall få klara sin utveckling genom ökatsjälvstyre. Men regionerna i , liksomregionerna i vårt land, har väldigt olikaförutsättningar. Somliga regioner har storabefolkningskoncentrationer och en högteknologiskindustri, och andra regioner har industriområdensom slås ut. Det här mönstret känner vi väl igenfrån hela OECD-världen.Är det inte en avsevärd risk, Per Stenmarck, om detinte finns en övergripande, styrande hand över deregioner som skall sköta sig själva, för att vissaregioner får en mycket hög tillväxt medan andrahamnar i bakvattnet?Anf. 76 PER STENMARCK (m) replik:Herr talman! Låt mig först och främst säga att detinte är tal om att avveckla någon nationalstat. Jagutgår från att kommer att finnas kvar äveni fortsättningen och ha ett övergripande ansvar förmycket som kommer att inträffa i vårt land iframtiden.Det är bara att konstatera, som säger,att det är mycket olika förutsättningar i olika delarav landet. Men låt oss då dra nytta av de olikaförutsättningarna! Låt oss skapa en möjlighet föralla dessa olika regioner att utvecklas var och en försig! Jag är övertygad om att vi kommer att kunnadra nytta av att de får utvecklas fritt, och kanskeinte på det sätt som har skett i vårt land.Anf. 77 () replik:Herr talman! Det vi har sett i vårt land närdet gäller påverkan av den övergripanderegionalpolitiken är att EG-politiken har använtssom argument för att halvera stödområdets storlek,för att minska de maximala nivåerna när det gällerlokaliseringsbidrag och även för att minskatransportstödet. Det minskar naturligtvismöjligheten att stärka förutsättningarna centralt ivåra regioner, som hotas av att bli eftersatta.Det går inte att lämna över ansvaret till enskildaregioner som av olika skäl är på tillbakagång. Manmåste, som EG också ursprungligen har tänkt sig,gå in med centrala fonder och central styrning föratt balansera de här regionerna mot varandra, så attutvecklingen inte blir så olika. har det blivitvåldsamt stora klyftor inom EG.Anf. 78 PER STENMARCK (m) replik:Herr talman! Det som vi har sett, BengtHurtig, är en centralstyrning frånStockholmsregionen, inte en styrning från EG, inteen regional utveckling. Det är den regionalautvecklingen som jag tycker att vi nu skall öppnaför, och det var därför som jag i mitt anförandetalade om att vi kanske borde skapa möjligheter förnågra av dessa regioner att utvecklas som s.k.friregioner, för att pröva hur utvecklingen blir däroch se om vi kan omsätta det i större skala därefter.Jag är övertygad om att vi alla skulle vara betjäntaav det och att det skulle kunna skapa en godutvecklingsmöjlighet inför framtiden.Tredje vice talmannen anmälde att att till protokollet få antecknat att han inteägde rätt till ytterligare replik.Anf. 79 ():Herr talman! Jag tänkte uppehålla mig vid ettförhållande som gäller omstruktureringen av detmilitära försvaret och försvarsindustrin.Vänsterpartiet anser att vi bör minska det militäraförsvaret. Förbandsnedläggningar och minskadebeställningar till krigsindustrin är i sig önskvärda,men det medför naturligtvis problem. En hel delkommuner är extremt beroende av försvaretsverksamhet, både vad gäller själva förbanden ochvad gäller industriernas verksamhet.I betänkandet säger majoriteten att det finns enhandlingsberedskap inbyggd i arbetsmarknads- ochregionalpolitiken. Det är självklart -- fattas baraannat. Frågan är om den handlingsberedskapenräcker till för de åtgärder som dels är genomförda,dels kommer att genomföras. De räcker alltså inte.Det är inte handlingsberedskapen i sig utan hurkvalificerad den är och vilka effekter den kan fåsom är avgörande.Svensk industri behöver kvalificeradesamhällsbeställningar. Ett exempel på det är . Vi menar att den största betydelsennaturligtvis inte är försvarspolitisk; Sverigebehöver inte ett så kvalificerat vapensystem för attkunna hävda vårt territorium och vårsjälvständighet. Däremot behöver svensk industriobjekt för att utveckla teknik. ärperfekt ur den synpunkten.Viktiga delar av teknikutveckling, liksom i övrigadelar av industrivärlden, sker genomförsvarsindustrin. När vi minskar påförsvarsindustribeställningar behövs ett planeratoch långsiktigt arbete, där försvarsindustrinskapacitet överförs till civila områden. Marknadenkommer inte att göra det, inte heller dentraditionella arbetsmarknadspolitiken ochregionalpolitiken. Det här gäller den långsiktigautvecklingen.Vad kan vi då säga om den handlingsberedskap somfinns inbyggd och dess förmåga att lösa kortsiktigaproblem? Ja, även där kan vi se att effekten ärotillräcklig. nämnde t.ex. deeffekter som nedläggningen av I 3 i har fåttför bygden. Självfallet skulle den härhandlingsberedskapen då ha kommit till uttryck,men icke -- inte ens den självklara möjligheten attlokalisera SCB:s totala verksamhet villutskottsmajoriteten diskutera.Det är alltså så att den handlingsberedskap somfinns inbyggd i arbetsmarknads- ochregionalpolitiken inte räcker, varken till denlångsiktiga eller till den kortsiktiga utvecklingen,och när det gäller omstruktureringen av svenskförsvarsindustri krävs åtgärder av ett helt annat slagi fråga om långsiktighet och planering frånsamhällets sida.Anf. 80 ():Herr talman!