prot · GF0998 · 1992-04-22 00:00:00 — Här är någraaktuella fakta, som aldrig fått några stora rubriker:Under de senaste 40 åren har den genomsnittligarealinkomsten mer än fördubblats i den fattigavärlden -- detta trots befolkningsökningen.Barnadödligheten för barn , som är enav de tydligaste signalerna när det gäller detallmänna hälsotillståndet, har gått ned med 50 %eller mer i alla delar avtredje världen.Den förväntade genomsnittslivslängden har ökatmed mer än en tredjedel i alla delar av tredjevärlden , och i många regioner harökningen varit betydligt större.Andelen barn som går i grundskolor i tredjevärlden har ökat från mindre än hälften till mer äntre fjärdedelar ; detta trotsatt antalet barn i skolåldern har ökat med 50 %.Enbart ökade antaletmänniskor som har tillgång till rent vatten frånomkring till av u-ländernaslandsbygdsbefolkning.Och slutligen, på denna lista,befolkningsutvecklingen. Trots vad de flesta tyckstro är det så att hastigheten i befolkningsökningenavtar överallt i tredje världen, inklusive Afrika.Tack vare tidigare satsningar på utbildning ochbefolkningsprojekt är antalet invånare på jordenungefär 400 miljoner lägre än det kunde havarit enligt prognoserna.Verkligheten i tredje världen är alltså inte alls sådyster och hopplös som många tycks tro. Tvärtomär det så att de senaste 30--40 åren har inneburitsociala och ekonomiska framsteg utan motstycke ihistorien i stora delar av världen -- och detta trotsdet , väpnade konflikter,torkkatastrofer och folkökning. Tre människor avfyra är bevisligen friskare, bättre utbildade, leverlängre, är mer välnärda och mer produktiva än förbara en generation sedan. Biståndet har medverkatsom en faktor bland flera andra i denna pågåendeförändring av människors villkor.Trots att det finns många olösta problem i tredjevärlden och trots att människor i vissa regionerfortfarande blir allt fattigare är ändå de positivaförändringar som jag nämnt en tydlig indikation påatt också stora svårigheter kan övervinnas och attmissförhållanden kan förändras. Det finns en storkapacitet för utveckling i tredje världens länder.Biståndet är, som nämnts, inte den enda faktornoch inte heller den viktigaste i denna process.Ländernas egen förmåga är den främsta orsaken tillderas utveckling. Men biståndet spelar enbetydelsefull roll. När det är som bäst kan det ha enkatalysatoreffekt, vars verkningar sprider sig långtutanför själva biståndsinsatsen.Det finns alltså fortfarande många storautmaningar att möta för att ge alla människor i defattiga länderna en människorvärdig tillvaro. Någraav de problem vi i den rika världen måste hjälpa tillatt lösa är följande:Hälften av jordens kvinnliga befolkning är ännuanalfabeter.Bara 44 % av landsbygdsbefolkningen i u-ländernahar tillgång till läkarvård.Över en miljard människor lever i absolutfattigdom -- något som också har sagts här tidigare.En femtedel av jordens befolkning går hungrigvarje dag.Militärutgifterna i de fattigaste länderna harvisserligen minskat , men gickunder åren 1960--1986 upp från av BNP till5,5 %.Miljöhoten bir allt allvarligare för oss alla.Mot denna bakgrund vill jag , herr talman, gå inpå hur det svenska biståndet i kombination medinternationella insatser skall möta några av dessautmaningar.För det första: I biståndet krävs engagemang ochvilja att dela med sig av erfarenheterna. Det gör vigenom alla de folkrörelser, kyrkor och andraorganisationer som deltar i utvecklingssamarbetet.Vi gör det också genom det som brukar kallastekniskt bistånd från experterna -- enskilda, hoskonsultföretag och myndigheter eller påuniversiteten -- som fyller biståndet med desskunskapsmässiga innehåll. Allt detta behövs för attbiståndet skall ha hög kvalitet.För det andra: I debatten verkar det ibland som omman glömmer bort att också de finansiellaresurserna behövs för att få i gång en utveckling. Vitvingas fortfarande konstatera att den samladeinsatsen för långt ifrån är tillräcklig.För betyder de globala handelshindrenatt de förlorar handelsmöjligheter som kunde gettmer än det samlade biståndet i exportinkomster.Fortfarande lever hoppet om att GATT-föhandlingarna skall kunna göra något åt detta.Skuldproblemen är fortfarande inte lösta.Återflödet till de rika länderna och till deinternationella finansiella institutionerna av räntoroch amorteringar är nästan lika stort som tillskottetav nytt kapital genom lån och bistånd.Sverige måste fortsätta att arbeta för skuldlättnaderför de fattigaste länderna. Det gläder mig därför attutskottet har kunnat enas om att stödja regeringensförslag om att öka anslaget för stöd till ekonomiskareformprogram och skuldlättnadsåtgärder. Tyvärrfinns det andra länder som bromsar nödvändigauppgörelser.Jag är också glad över att utrikesutskottet ställer sigbakom regeringens beslut att återupprättaenprocentsramen för bistånd till . Efterett drygt halvår på min nuvarande post kan jagförsäkra att resurserna behövs. Vi stöter dagligenpå nya behov som kräver nya insatser.Utvecklingen i är glädjande ochhoppingivande. Processen mot demokratifortsätter. Det intensiva svenska intresset ochengagemanget för och mot apartheidbestår. Detta har inte minst avspeglats i ökandehumanitärt bistånd till södra . Lika viktigtbedömer jag det vara att detta bistånd anpassas tillden pågående processen. Även om demokrati, somjag hoppas, snart kommer att införas i , såkommer konsekvenserna av apartheidsystemet attprägla landet framöver. Apartheid harskapat ett samhälle med stor rikedom för ett fåtal,parallellt med fattigdom för flertalet. Vi håller nupå att gå igenom hur bäst skall kunna stödjadet nya Sydafrika.Ett annat område där det svenska samarbetet på ettpåtagligt sätt bär frukt är . Påsärskild inbjudan deltog jag vid undertecknandetav fredsavtalet i i den 16januari. Jag har haft samtal medregeringsföreträdare från liksom medrepresentanter för parterna i såväl somEl . Genom alla dessa samtal kan jagkonstatera att upplevs som en betydelsefullsamtals- och samarbetspartner i fredsarbetet och påalla de områden som prioriteras i samarbetet,nämligen demokrati, mänskliga rättigheter ochmarknadsekonomi. Denna dialog avser jag attvidareutveckla i syfte att stödja en strävan motförsoning, samarbete och ekonomisk utvecklinginom hela regionen.När det gäller katastrofhjälpen måste jag tyvärrkonstatera att behoven av insatser ökat kraftigt desenaste två åren. Det beror bl.a. på det katastrofalaläget i och i södra men ocksåpå utvecklingen i Öst- och . Man kankonstatera att resurserna från givarna inte har hållitjämn takt med behoven. har dock enligtmin mening hållit sig väl framme i dessasammanhang. Jag hade personligen förmånen att iFN-huset i som Sverigesrepresentant kunna utlova det första bidraget tillFN:s appell för , en insats på 120 milj.kr.Ett tydligt uttryck för den förvärradekatastrofsituationen är att de tre största operativaFN-organen i samband med katastrofer, dvs.livsmedelsprogrammet, Flyktingkommissarien ochUnicef, ökade sina katastrofinsatser till1991 från 5 till 12 miljarder kronor.Generalförsamlingen antog strax före julen 1991 ettsvenskt förslag, som stärker FN:s möjligheter attagera samordnat vid katastrofsituationer. För attlösa de konflikter som ligger bakom mångakatastrofer måste politiska initiativ tas. Det behövsockså en starkare koppling mellan humanitärainsatser och utvecklingsbistånd. ,tidigare chef för den svenska FN-delegationen iNew , har av generalsekreteraren utsetts attfrån samordna FN:s humanitära aktioneroch bistånd. Denna utnämning tror jag är ett viktigtsteg i effektiviseringen av FN:s katastrofinsatser.Men omfattningen av de senare årens katastroferkräver också att vi här hemma ser över vårkapacitet att ha hög katastrofberedskap, att fattasnabba beslut och att följa upp insatsernasgenomförande.Sverige har givitkatastrofhjälp till ett sextiotal länder. Hjälpen hargivits genom ett stort antal enskilda organisationersamt genom FN och andra internationellaorganisationer och nationella myndigheter. De isärklass största insatserna har gjorts i ,särskilt i . har ett ökat antalsvåra situationer krävt humanitära insatser iAlbanien, , och andra delarav . Den fortsatt svåra situationen i fleraav dessa områden och hungerkatastrofen i södraAfrika gör att jag förutser ett ökat behov avkatastrofmedel.Regeringen har som bekant gett uttryck för ett ökatengagemang inom biståndspolitiken fördemokratiseringssträvanden och respekten förmänskliga rättigheter. Att värna om de mänskligarättigheterna är att vägledas av principen ommänniskors lika värde och om varje människasinneboende värdighet. Detta är en aspekt avbiståndspolitiken som utifrån min egenkristdemokratiska grundsyn ligger mig mycketvarmt om hjärtat. I så gott som alla de möten jaghaft med representanter för regeringar ochmyndigheter i våra samarbetsländer har jag tagitupp dessa frågor. Jag är övertygad om att de ärviktiga inte bara för de individer varsmänniskovärde så ofta kränks, utan också församhällen och stater i deras strävan till utvecklingoch välstånd. De internationella FN-normerna ommänskliga rättigheter utgör en grundval för vårtåtagande att bistå de fattiga. Regeringen harföreslagit en kraftig ökning av stödet för att främjade mänskliga rättigheterna och en demokratisksamhällsutveckling -- en ökning med 150 milj.kr. Insatser för att stärka rättsväsendet iflera länder liksom att värna barnens rätt blirprioriterade uppgifter.Det är ofta barn som drabbas värst när våld ochorättvisor präglar ett samhälle. Fattigdom ochsociala missförhållanden tvingar miljontals barn attbli självförsörjande i tidig ålder. Många blirgatuförsäljare eller prostituerade. De möts då avsamhällets förakt och utsätts för myndighetersförföljelse. Vi hör upprepade, skrämmanderapporter om hur ''utrotningsgrupper'' dödargatubarn i och andra länders storstäder.Jag har tagit upp gatubarnens situation i samtal medbl.a. Unicef-chefen , med Brasiliensambassadör och senast bara för några dagarsedan med påven.Med FN:s konvention om barnens rättigheter har vifått normer för att säkerställa barnets rätt tillförsörjning, skydd och deltagande i samhället. Jaganser det särskilt angeläget att följa uppkonventionens övervakning med praktiska insatser.Barns rättigheter är en del av demokratimålet försvenska biståndsinsatser. Därför skall vi envist tatill vara alla tillfällen att med barnkonventionensom grund påtala missförhållanden som gällerbarn.Demokratimålet är också i hög grad knutet tillkvinnans roll. SIDA har arbetat för att synliggörakvinnors roll i utvecklingen. I hela biståndet tillvåra samarbetsländer integreras kvinnofrågor.Samtidigt satsar vi också i fortsättningen påspeciella kvinnoprojekt. FN har beslutat att en nyvärldskvinnokonferens skall äga rum 1995. Då skallman anta en handlingsplan om bl.a. kvinnor i . I bereds nu formerna föratt förbereda det svenska deltagandet ikvinnokonferensen.Nära förbunden med kvinnofrågorna ärbefolkningsutvecklingen. Man har visat att detfinns ett klart samband mellan kvinnors utbildningoch sociala status å ena sidan och födelsetalen å denandra. Trots den minskning i ökningstakten jagnämnde, kommer jordens befolkning att denärmaste 10 åren öka med 1 miljard. Om ingentinggörs blir konsekvenserna förödande för miljön.Världens flyktingströmmar ökar dramatiskt ochstorstadsgettona i u-världen växer.Tidigare svenska insatser när det gällerbefolkningsfrågorna var ofta ensidigt inriktade påfamiljeplanering. Perspektivet var tekniskt-medicinskt. ser vi befolkningsfrågan i ettbredare perspektiv. Individens behov kommer iblickpunkten. Insatser för familjeplanering börintegreras med stöd till utbildning, mödra- ochbarnavård. Tonvikten skall läggas på kvinnornasvillkor.1994 kommer FN att ordna en nybefolkningskonferens. Regeringen kommer infördenna konferens att tillsätta en nationalkommittéför att dryfta hållning.Herr talman! Befolkningsutveckling, fattigdom ochmiljö i hänger ihop. SIDA presenteradeförra året en utredning där man visade hurmiljöförstöring och fattigdom växelverkar.Fattigdomsbekämpning har därför blivit etthuvudområde i de svenska förberedelserna införFN:s konferens om miljö och utveckling i i juni.Sverige och de övriga nordiska länderna har införRio-konferensen föreslagit att ett finansiellt paketskall antas i . Paketet innehåller bl.a. förslag omen tidtabell för att uppnå FN:s 0,7-procentsmål,större resurser till de internationellautvecklingsbankerna, åtgärder för att lättaskulderna för de fattigaste länderna och ettförstärkt FN-bistånd.Regeringen vill verka för ett starkare FN i den nyainternationella världsordning som är på väg attetableras. Stabil fred och säkerhet kan bara uppnåsom det internationella samarbetet försökerundanröja fattigdomen, stoppa den globalamiljöförstöringen och kraftfullt ta sig andemokratifrågorna och frågan om de mänskligarättigheterna. Det kräver omfattandereformeringar av FN:s arbetssätt.Sådana reformer har föreslagits inom det nordiskaFN-projektet. Enligt projektet bör modernare ocheffektivare styrformer introduceras. De nordiskaländerna föreslår också ett helt nyttfinansieringssystem för att få fram de resurser somFN behöver i en ny krävande roll. Nordensreformförslag kommer att bli huvudfråga vid FN:sekonomiska och sociala rådsmöte i sommar.Herr talman! En fråga som alltid är aktuell närbiståndspolitiken behandlas är frågan ombiståndets effektivitet. De stora internationellaundersökningar om biståndets effektivitet somgjorts liksom de ständigt pågående svenskautvärderingarna ger, vad kritikerna än säger, entotalbild av att biståndet fyller väsentligafunktioner i utvecklingsländerna.Naturligtvis förekommer också felbedömningaroch misslyckanden -- liksom det gör inom allamänskliga verksamhetsområden. Självfallet anserjag att man skall ta till sig all saklig kritik och se tillatt eventuella misstag inte upprepas. Vi skall nueffektivisera biståndet genom att närmare granskakatastrofhjälpen, samarbetet mellanregeringskansliet och olika biståndsmyndighetersamt förstärka utvärderingen av biståndsprojekten.Kritikerna av biståndet finns -- men också ett brettfolkligt stöd för det. Det var stimulerande att påden avslutade biståndsmässan i en del av alla dessa entusiaster. ökar vi iårets budget anslaget för enskilda organisationertill 875 milj.kr. Jag hopppas nu att de härorganisationerna skall kunna leva upp till vårförväntan -- biståndinsatser med engagemang,effektivitet och god överblick över projekten.Till sist några ord om fantasins och inlevelsensbetydelse. De reaktioner på biståndsinsatser jagibland hör tyder på att många saknar fantasi attsätta sig in i hur det är att vara fattig, hungrig ellerpå flykt. Därför är informationen om biståndet såviktig, liksom stödet till folkrörelser och enskildaorganisationer. Vi måste avsevärt förbättrainformationen om hela det svenska biståndet.Lyckas vi med det har vi alla chanser att också höjakvaliteten i insatserna. vimlar av kreativaföretag, kunniga forskare och kompetentayrkesmän på alla områden, som med glädje går in inya uppgifter. Vi skall i det sammanhanget integlömma alla invandrarungdomar som tack varehemspråksundervisningen blivit tvåspråkiga.Exportindustrin har redan upptäckt dem. Det äringen tillfällighet att ett stort exportföretag startatförsäljning till Vietnamn med hjälp av ensverigevietnames.Biståndet behövs! Det kan dessutom hjälpa oss attfinna den ödmjuka inställning som, parat medstolthet över insats, hjälper oss attbearbeta vår egen etnocentrism. Vi är inteensamma på detta klot som är vårt gemensammahem!(Applåder)Anf. 36 () replik:Herr talman! Jag vill ställa några frågor till AlfSvensson.Jag är naturligtvis överens med om också skall framhålla de positiva delarna isvensk biståndspolitik. Det finns faktiskt sådana,och nämnde dem ju också.Jag sade i mitt inledningsanförande att 1980-taletskris i visar att det inte räcker medbistånd för att höja de fattiga folkens levnadsnivå.Andra faktorer spelar större roll.Handelsvillkoren, råvarupriserna, räntan, i-ländernas protektionism, som tenderar att öka, ochde transnationella företagen är ju väldigt viktigaoch avgörande delar av en total u-landspolitik.Instämmer biståndsministern i detta, och ärbiståndsministern i så fall beredd att ta initiativ utredning som väger in också de här andraviktiga delarna, så att vi får en helhetssyn påutvecklingen?Den andra frågan jag vill ställa tog jag också upp imitt huvudanförande. När vi förhandlar med våraprogramländer om nya insatser väger vi ju inaspekten om de mänskliga rättigheterna. Den är juväldigt väsentlig i sammanhanget. Jag tycker det ärriktigt. Vi skall naturligtvis göra det. Men om jaginte har missuppfattat det skall de biståndspolitiskakraven -- det är ju fem stycken -- gälla även för våraandra organ, organ som samarbetar med andraländer än våra programländer, exempelvismedelinkomstländer. Anser biståndsministern attexempelvis BITS gör detta, dvs. att man precis somSIDA väger in aspekten om de mänskligarättigheterna i förhandlingarna, när manförhandlar med olika länder ute i världen? Omsvaret är ja är det litet svårt att förstå hur man kananvända biståndspengar till ett antal länder som jaghar nämnt: , , , ,och vad det nu är för länder. Tillståndet förde mänskliga rättigheterna i de länderna är ju underall kritik.Jag vill att biståndsministern svarar på de här tvåfrågorna.Anf. 37 Statsrådet ():Herr talman! Jag är helt överens med BertilMåbrink om att det viktiga inte bara ärenprocentsmålet utan i högsta grad ocksåhandelspolitiken. Jag sade i mitt huvudanförandeatt vi ännu inte har gett upp hoppet om att GATTskall kunna komma på bättre tankar. Jag är heltövertygad om att det är mycket viktigt att vi frånsvenskt håll -- och inte bara från svenskt håll, utandetta är ju något som i allra högsta grad måstearbetas fram internationellt -- ser till atthandelshindren visavi börjarnedmonteras. Låt oss gemensamt i alla de fora ochsammanhang där det är möjligt verka i denriktningen. Det är mycket mycket angeläget.Jag tror att Måbrink tänker fel om han vill göragällande att BITS inte skull bry sig om MR-frågor isina relationer med andra länder.För två eller var jag i , ochdär var en delegation från BITS med. Jo,därför att man hyser förhoppningar om endemokratisering som har spirat och börjat byggasut i Bolvia. Av den anledningen fanns också BITSmed i delegationen.Man kan naturligtvis som Måbrink räkna upp Peruoch andra länder och hävda att BITS inte skullefinnas där. Men varför räknar då inte Måbrink uppVietnam, och andra länder? Om jag inteminns fel stod Måbrink tidigare här och häckladeoss för att vi har tonat ner biståndet till ochavbrutit biståndet till Cuba.Anf. 38 () replik:Herr talman! Det är bra att ambitionen är attförsöka riva ner handelshindren, herrbiståndsminister. Jag hade tidigare ett replikskiftemed utskottets ordförande om detta. Jag skallnaturligtvis också försöka ställa upp på denambitionen. Men verkligheten är ju annorlunda.Handelshindren ökar. EG, som jubiståndsministern är en ivrig förespråkare för ettsvenskt medlemskap i, reser nya handelshindergentemot , och detta försvårar ekonomiska situation och ökarfattigdomen. Det är ju det verkliga förhållandet.Jag har inte sagt att läget för de mänskligarättigheterna är tillfredsställande i våraprogramländer. Jag kritiserade bl.a. Vietnam.SIDA har ju kontroll över dessa länder. Ni har jusänkt biståndet, och jag har som bekant inteföreslagit att man skall öka biståndet till Vietnam.Jag står bakom regeringens proposition. Men manhör ingenting från BITS eller från andraförespråkare för regeringspartierna om länder somThailand, , och . Jag hartidigare påpekat detta. Det finns ingen riktigkonsekvens i ert agerande när det gäller mänskligarättigheter. Vissa länder glöms på något sätt heltbort. Menar biståndsministern att exempelvisThailand, med en armégeneral, mer eller mindre endiktator, vid makten, är ett land som bör varaföremål för svenska biståndspengar? Kan det i såfall bero på att chefsekonomer haruttalat att är ett föredöme för närdet gäller utveckling? Är det därförbiståndsministern tiger när det gäller ? Ärdet därför biståndsministern i en debattartikel iSydsvenska för en eller en och en halvmånad sedan höjde till skyarna somett alldeles utmärkt organ?Man måste ta upp dessa frågor och kunna ställaolika länder, oavsett vad de har för system, till svarsnär de bryter mot de mänskliga rättigheterna.Anf. 39 Statsrådet ():Herr talman! Jag kan också uttala besvikelse överatt handelshindren är så höga mellan EG och tredjevärlden, men EG existerar, vare sig Måbrink ellerjag vill det eller inte -- och jag tycker att det är braatt EG existerar. Jag har den uppfattningen, vilkenDaniel Tarschys tidigare också sade sig ha, att vi harstörre möjlighet att påverka om vi är medlemmarän om vi sitter kvar i vår vrå av världen och baraiakttar handelshindren. Jag går omkring med denuppfattningen, att lika väl som har kunnatvara med och påverka åtskilligt internationellt skallSverige också kunna påverka åtskilligt som medlemi EG, i synnerhet om hela den nordiska familjenfinns med där och kan göra gemensam sak.Jag är den förste att säga att MR-läget inte ärpositivt i länderna. Det framkom tidigare i AlfWennerfors anförande att det finns mycket i övrigtatt önska. Det är den bistra verklighet i vilken vilever, och vad vi kan göra är att gång på gång påtaladetta, för att förbättra läget något litet.Jag håller icke med när han säger attvi tiger om länder som , ochPeru -- det gör vi inte. För bara någon vecka sedantog jag på en lunch emot en grupp mycket aktivakvinnor som protesterar mot förhållandena iFilippinerna, och där är vi med och stödjer derasarbete och insatser. Jag kan gärna vara så ödmjukatt jag säger att vi kunde göra mer och höras mer,men tro inte att det finns något slags tudelning, såatt vi protesterar när MR-läget kränks i vissa länderoch tiger när det kränks i andra. Det är verkligeninte vår mening och avsikt. Då skulle vi ju heltförbruka vår trovärdighet.Förste vice talmannen anmälde att att till protokollet få antecknat att han inteägde rätt till ytterligare replik.Anf. 40 () replik:Herr talman! Jag vill gärna komplimentera AlfSvensson för hans första inlägg. Det var ett utmärktinlägg, där han talade om att bistånd är viktigt ochvad det svenska biståndet gör för nytta. För densom kan läsa mellan raderna var det också en klarreprimand till Ny demokrati och vad de står för idessa frågor.Alf sade i slutet av sitt första inlägg atthan hade träffat en vietnamesisk flykting som nuhade börjat finna hopp om att kunna återvända tillsitt fosterland och hade startat ett litet företag. Detdär är just ett uttryck för den förändradesituationen i , som vi har talat om och somman bör stödja.Alf har också varit i . Där heterpresidenten , och han är vanställd iansiktet efter ha utsatts för ett attentat avhögerextremister. Han sköts ned från enhelikopter, fick vårdas och genomgå fleraplastikoperationer i ansiktet. Det är en person somhar fått mångårigt stöd från , från svensksocialdemokrati, genom en internationellsolidaritetsfond och genom SIDA. Hans rörelse harfått stöd för att försöka kämpa för demokratin, i ettland som länge var en diktatur, som harvärldsrekord i statskupper men som är en ganskastabil demokrati och där man har framgångsriktbekämpat en 10 000-procentig inflation. Det finnsnu hopp för Bolivia.Bolivia är ett uttryck just för detta att man måste haen långsiktig strategi för demokratin. När det finnsen diktatur -- det fanns många i -- stödjerman på andra vägar, genom folkrörelser, dekämpande demokraterna. Man skär inte ned, manhåller sig inte borta, utan man har en långsiktigdemokratisk strategi.