prot · GF0992 · 1992-04-06 00:00:00 — Det ärförmodligen också någonting som ligger i linje medbåde med lagstiftarens intentioner ochallmänhetens syn på sambandet mellan brott ochstraff.För det andra för justitieministern ett mycketintressant resonemang när det gäller strafftidernasbetydelse. Hon påpekar bl.a. att straffmaximummycket ofta har en tämligen begränsad betydelse,eftersom det redan nu finns betydande utrymme förstränga straff. Så är det förmodligen. Men denreaktion som väldigt många människor har gårnärmast ut på att detta utrymme alltför sällanutnyttjas och att straffen därmed oftast hamnar iden nedre delen av strafflatituden, vilketjustitieministern själv har omvittnat i sitt svar.Låt mig mot den bakgrunden få fråga: Finns detinte i det utredningsarbete som pågår anledningatt också se över straffminimum för ett antal brott?Det skulle skapa möjligheter att komma ifrån deorimligheter som många finner direktstötande. Detta är under förutsättning att detfortfarande finns en rimlig strafflatitud.Justitieministern tar själv delvis upp detta i enartikel i från . I dennaciterar hon en rapport på området som säger att:''Särskilt fängelsestraffskalornas minimistraff harkommit att tillämpas i en omfattning som ingerbetänkligheter. Den stora frekvensen av dessastraff måste nämligen innebära att samma straffutdömts för olika grova brott.'' -- Detta borde, som jag ser det, vara skäl för enförändring.Justitieministern har också förhoppningar om attredan under våren kunna presentera en genomgångav olika straffskalor. Det tycker jag är mycketpositivt. Hon säger bl.a. att förslaget ''kan kommaatt omfatta straffskärpningar''. Jag tolkar detta somett uttalande om att så också faktiskt kommer attske för vissa brott.Låt mig få uttrycka förståelse för att det härär mer komplicerat än det kan synas vara. Deförändringar som skall göras måste givetvis skeinom ramen för rättsstatens principer. I detta ingårbl.a. att den som skall dömas till ett straff skallöverbevisas om sin skuld. Någon sänkning avbeviskraven får aldrig bli aktuell. Men samtidigtmåste detta vägas samman med kravet på rimligastraff för grova brott, som borde vara ensjälvklarhet.Anf. 10 Justitieminister ():Fru talman! I mitt inledningsanförande gav jagexempel på straffskärpningar som vi kan se i praxis.Jag borde där också ha nämnt brottet grov våldtäkt,där straffen faktiskt ökat med . Det äralltså en kraftig ökning.Per talar om att se över straffminimum. Idet resonemanget ligger att om vi vid enkartläggning finner att de utdömda påföljderna ärmildare än vad vi från politiskt håll anser varariktigt är det en möjlig väg att gå att skjuta uppstraffskalorna -- det är inte något som är uteslutet,men jag vill inte föregripa den kartläggning somsker och som bör vara både kartläggning och, därdet finns skäl för det, förslag till förändring. -- Detär svaret på Per Stenmarcks fråga.Anf. 11 PER STENMARCK (m):Fru talman! Jag ber att få tacka för denkompletteringen, som jag tycker är utomordentligtviktig.Som jag nämnde redan i min inledning är dettanaturligtvis en balansakt, som kräver många olikatyper av hänsynstaganden. Det vore synnerligenolyckligt med en sänkning av beviskraven, och jaghar faktiskt inte heller intrycket att det har varit ettmer allmänt förekommande krav i den debatt somförts . Tvärtom är det nogen utbredd uppfattning att beviskraven i brottmålmåste vara utomordentligt höga.Däremot har många reagerat mot milda domar, närnågon trots höga beviskrav har överbevisats om sinskuld. Jag menar att det måste vara en princip attslå fast att en brottsling är en brottsling och skallbehandlas som en sådan. Den som har begått ettbrott och trots höga beviskrav överbevisats om detskall ha ett straff, och det straffet skall han ocksåsitta av.I sitt svar nämner justitieministern också andraområden än rena påföljder och deras utformning.Det gäller bl.a. polisens rätt, rättsväsendetseffektivitet och brottsoffrens ställning. Det är bra,och jag tror att vi är många som ser fram mot deförslag som kommer också på detområdet.De förändringar som sker när det gällerhalvtidsfrigivningen innebär ju en klar skärpningoavsett den debatt som förs på det här området;det gäller inte bara i förhållande till gällande lag,utan det gäller också i förhållande till denlagstiftning som gällde . Detta är som jagser det steg i rätt riktning, framför allt motbakgrund av påföljdsutredningen och denvillkorliga frigivningen på sikt.Låt mig också få ställa några korta frågor om vilkettidsperspektiv vi nu kan komma att röra oss mednär det gäller vad som kan komma att inträffa pådet här området. Vilka tidsperspektiv gäller i dagför översynen av kriminalvårdsreformen, somjustitieministern talade om i riksdagenhäromdagen? Det skall års utgångföreligga ett delbetänkande om hurkriminalvårdsanstalterna skall bli narkotikafria;det tror jag är utomordentligt positivt. När kandetta börja gälla? Och när kan en ny lag angåendevillkorlig frigivning komma att börja gälla?Anf. 12 Justitieminister ():Fru talman! När det gäller den villkorligafrigivningen är vår utgångspunkt att de nya reglernaskall kunna gälla fr.o.m. . Det äralltså om litet mer än ett år.Det är riktigt, som Per Stenmarck säger, attkriminalvårdsreformen, som ju omfattar ett mycketstort utredningsarbete och som enligt direktivenkommer att resultera i stora förändringar, ocksåkommer att kräva sin tid. Men eftersom vi sernarkotikaproblemen på anstalterna som särskiltallvarliga har vi begärt att få ett delbetänkande föreutgången av 1992. Men inte heller här finns någraenkla lösningar, varför det är svårt för mig att i dagsäga när den nya lagstiftningen kan träda i kraft --det beror på vilken typ av förslag som ställs.Anf. 13 PER STENMARCK (m):Fru talman! Jag tackar justitieministern förkompletteringen av svaret. På det hela taget tyckerjag att det är positivt att regeringen nu tar ett samlatgrepp om de här frågorna. Det är ett stort, viktigtoch betydelsefullt område, där -- det tror jag att jagvågar påstå -- samtliga i regeringen ingående partierhar utfäst sig att föra en bättre politik än dentidigare regeringen gjorde. Jag övertygad om nu också kommer att komma fram till ensådan.Jag inledde debatten med att konstatera att det ärpositivt att justitieministern har tagit tag i den härfrågan och är beredd att föra den vidare. Vid tvåtillfällen har det här i visat sig att ett antalkonkreta åtgärder nu kommer att vidtas. Detta ärviktigt av ett särskilt skäl, nämligen att det faktisktytterst -- som jag inledningsvis konstaterade --handlar om allmänhetens tilltro till rättsväsendetoch hur det fungerar.Överläggningen var härmed avslutad.4 § Svar på interpellation 1991/92:120 omdeltidsarbeteAnf. 14 Arbetsmarknadsminister ():Fru talman! Mot bakgrund av att den s.k. 150-dagarsregeln i arbetslöshetsförsäkringen lett till attdeltidsarbetslösa väljer att säga upp sig från sinaarbeten har frågat mig vilkaåtgärder jag avser att vidta för att skapa möjligheterför dessa arbetslösa att behålla sina deltidsarbeten.Inledningsvis vill jag framhålla att det alltid ärbättre att fortsätta ett deltidsarbete än att säga uppsig för att därefter gå över till att ta emotarbetslöshetsersättning på heltid. Visserligen kandetta i det korta perspektivet medföra ekonomiskaförluster, men varje arbete ger anknytning tillarbetsmarknaden och till en gemenskap sommotverkar isolering och risk för utslagning. På siktkan deltidsarbetet leda till en ökad arbetstid ochdärmed till en bättre ekonomisk situation och enfastare förankring på arbetsmarknaden. Jag villdärför inte råda någon att följa det råd som vissaarbetslöshetskassor ger sina deltidsarbetslösa,nämligen att säga upp sig från sina arbeten.Regeringen har tillsatt en särskild utredaremed uppdrag att föreslå utformningen av enobligatorisk arbetslöshetsförsäkring (dir. 1992:24).Utredarens uppdrag skall vara slutfört den 31 mars1993. Utredningsdirektiven innebär att en allsidigöversyn av de nuvarande reglerna iarbetslöshetsförsäkringen skall göras. I dettasammanhang kommer också den problemställningsom har tagit upp att behandlas.Avslutningsvis vill jag framhålla att regeringeninlett ett förändringsarbete som syftar till att skapaförutsättningar för en god ekonomisk tillväxt.Detta förändringsarbete utgör en grundläggandeförutsättning för att komma till rätta meddeltidsarbetslösheten. Utan en god ekonomisktillväxt är det enligt mitt förmenande inte möjligtatt skapa en arbetsmarknad som kan tillgodose dearbetssökandes önskemål om arbetstid. I enstagnerande ekonomi krymper arbetsmarknadenoch därmed minskar också möjligheterna för dearbetssökande att få en arbetstid som motsvararderas önskemål.Anf. 15 ():Fru talman! Jag vill börja med att tackaarbetsmarknadsminister försvaret. Jag är glad att höra att regeringen nu hartillsatt en särskild utredare, som har fått i uppdragatt se över de nuvarande reglerna och komma medförslag till utformning av en obligatoriskarbetslöshetsföräkring -- det skall bli intressant attfå se vad den allsidiga utredningen kan kommafram till.Tyvärr, arbetsmarknadsminister , hjälperdet inte de ungdomar som just nu råkar illa ut. Detär nämligen mest ungdomar som gör det ochdessutom mest kvinnor, som också drabbas avregeln sist in i ett jobb -- först ut. Jag skall beskrivaett par fall som bl.a. lett till att jag ställt den härinterpellationen.En ung kvinna, , ringde mig i fullförtvivlan och berättade följande: Jag har studeratfärdigt. Jag har lyckats skaffa mig ett arbete inomrätt område. Jag trivs mycket bra, och jag finnerarbetet utvecklande. Men kan jag inte längre fåfull tjänst, eftersom man gör personalindragningaroch eftersom konjunkturen är så dålig. hardet ändå gått ganska bra, eftersom jag har kunnatstämpla upp till full lön.Fru talman! Jag reagerade på precis samma sättsom arbetsmarknadsminister : För allt i världen, sade jag, säg inte upp dig!Håll dig kvar på arbetsmarknaden. Det är ju ettriktigt jobb du har, det är ju ett jobb som du trivsmed. Var inte dum -- låt inte lura dig!Men det visade sig att det inte var så enkelt -- honhade inte en rimlig chans att överleva ekonomiskt.Hade hon bara haft det skulle hon naturligtvis inteha sagt upp sig. Så här föll hennes ord: Jag ärensamstående, jag bor i en liten, gammal ochförhållandevis billig etta. Jag kan inte flytta hem,dels för att mina föräldrar inte har plats, dels för attde inte heller har råd. Jag har studieskulder. Numåste jag säga upp mig för att kunna överleva -- dåfår jag stämpla heltid, och när jag sedan blirutstämplad får jag antagligen ett beredskapsjobb,vilket som helst, tills jag kommer in i systemet igen.Hon slutade med att fråga mig: Tycker du att dethär är vettigt?Fru talman! Det skulle vara betydligt billigare församhället om den som har fast arbete -- ochdessutom inom det område som vederbörande harutbildat sig för -- kunde få stanna kvar underförhållanden liknande dem som jag nu harbeskrivit. I stället för att ge helarbetslöshetsersättning skulle man ju bara behövafylla på med den lilla rest som fattades. Pengarnaskulle räcka mycket längre, och utslagningen frånarbetsmarknaden skulle minska.Jag vet att man har missbrukat systemet medfyllnadsstämpling; man har arbetat halvtid ochstämplat upp till full lön. Det har varit bekvämt.Det systemet vill jag inte på några villkor hatillbaka. Men, fru talman, borde inte systemet varaså flexibelt att man, när konjunkturen är vikandeeller när arbetssituationen på ett område länge harvarit ansträngd, skulle kunna skaffa en fullmaktfrån länsarbetsnämnden eller en lokalarbetsförmedling och arbetsgivaren, en fullmaktsom klart visade att det inte går attutöka arbetstiden?Fru talman! Jag håller helt och hållet medarbetsmarknadsminister när hanavslutningsvis framhåller vikten av detförändringsarbete som regeringen har inlett, ettförändringsarbete som syftar till att skapaförutsättningar för en god ekonomisk tillväxt. Inteminst vi i Bergslagen är mycket beroende av att detlyckas. Vår strukturrationalisering började förmycket länge sedan. Vi hade inte hämtat oss närden nu landsomfattande arbetslösheten börjadesprida sig. Våra stora basnäringar är till stor delutslagna eller utflyttade, och gör stora ochmedelstora företag konkurs; underleverantörer harlänge levt farligt.Det är just därför, arbetsmarknadsministerHörnlund, som jag vädjar om flexibilitet i systemet.Skulle man inte på departementet kunna formuleraen regel som gör det möjligt att i vissa, klartdokumenterade fall stämpla upp till''överlevnadsstandard'', inte minst med tanke på attdet oftast gäller kvinnor, som dessutom har lågalöner? De klarar sig inte ekonomiskt med den''kvartssänkning'' av arbetstiden som de iblanddrabbas av.Anf. 16 Arbetsmarknadsminister ():Fru talman! fanns en regel motsvarandedagens 150-dagarsregel. Den togs bort 1984 ochåterinfördes . Under den tiden stegdeltidsarbetslösheten mycket kraftigt.Det finns vissa inlåsningseffekter så till vida attarbetsgivaren i vissa fall inte gör sitt bästa för attförsöka skapa heltidsarbeten. Framför alltkritiserar man den offentliga sektorn i form avkommuner och landsting för att inte i tillräckligomfattning arbeta för att skapa heltidsarbeten.Men det fanns också ett annat problem. Detframfördes från andra debattörer i riksdagsdebatteratt detta blev ett sätt att ha betalt för heltidsarbetemen arbeta halvtid. Det var väl därför densocialdemokratiska regeringen återinförde 150-dagarsregeln. För en heltidsarbetslös räcker i dagersättningen 13--14 månader. Den räcker ungefärlika länge för den som stämplar på deltid.Det är önskvärt att kunna göra avvägningar och sepå ett speciellt sätt på vissa fall. Men det är minsanningen lätt historia. Det blir då bedömningar av denenskilde tjänstemannen från fall till fall. Det brukaraldrig bli lika över ett land av storlek.Dessutom krävs för detta ett nytt riksdagsbeslut.Regeringen måste på ett eller annat sätt gå tillriksdagen.Jag hoppas att utredaren på något sätt lyckas fångadetta. Han får gärna göra det med förtur, om hanså önskar. Han har i och för sig ganska påsig. Det är inte en lätt fråga. Men precis som BirgitHenriksson säger är det enskilda som kommer ikläm när vi har generella regler.Anf. 17 ():Fru talman! Det är alldeles för många enskilda somkommer i kläm . Framför allt är det ungakvinnor, --35-årsåldern.Jag har särskilt tagit upp fall från Bergslagen. Detberor på att vi där har en sådan utslagning sedantidigare. Vi har där haft en basindustri, en helnäringsgren som har slagits ut. Tusentals jobb harförsvunnit på 15--, och de harinte ersatts. Det tar att ändra struktur i helalän.Som mycket riktigt säger harmånga arbetsgivare, inte minst våra landsting ochkommuner, varit njugga när det har gällt att skapaheltidstjänster för kvinnor. Det har varit bekvämtatt ha flera anställda och att ha det litet flexibelt.Man har alltid haft möjlighet att ''stämpla upp'',som det har kallats. Jag är medveten om attsystemet har missbrukats. Jag hörde till dem somdå tillskyndade att man skulle göra en ändring. Jagmenar att man skulle kunna vara mer flexibel medstämplingen, när det bevisligen är lågkonjunkturoch icke finns jobb.Jag instämmer i förhoppning attutredaren skall lyckas lösa detta problem. Det är ettstort problem, inte minst för många unga kvinnor.Anf. 18 Arbetsmarknadsminister ():Fru talman! berörs ungefär 70 000 anställda avdeltidsarbetslöshet. Till dem går frånarbetslöshetskassorna en summa på 1,5--2miljarder kronor. Det är problemets omfattning.Det är olika förhållanden för nästan var och en avdessa 70 000.Anf. 19 ():Fru talman! Jag talar inte om de personer som ärsambo eller kan få hjälp, de som kanske kan flyttahem -- de människor som klarar sin överlevnad. Jagtalar om dem som är ensamma försörjare och sominte klarar detta. Jag menar att man i dessa fallredan i dag borde kunna vara litet mer flexibel.Anf. 20 Arbetsmarknadsminister ():Fru talman! Avslutningsvis vill jag säga att vi tillutredaren översänder denna typ av interpellationeroch interpellationsdebatter.Överläggningen var härmed avslutad.5 § Svar på interpellation 1991/92:133 omdumpning av kärnreaktorer och kärnavfallAnf. 21 Miljöminister ():Fru talman! har frågat mig om jag ärberedd att snabbt ta initiativ för att internationelltfå i gång realförhandlingar om säkerhetsnormer förkärnkraftsdrivna fartyg och kärnavfall från sådanafartyg samt förbud mot dumpning av sådana fartygoch sådant avfall.Den fråga som tar upp är synnerligenangelägen. Jag vill därför lämnainformation om dels den kännedom vi har omproblemens omfattning, dels de initiativ som denordiska länderna tagit i olika internationella fora.I världen finns det omkring 430landbaserade kärnkraftsreaktorer, medan ca 575reaktorer är placerade ombord på fartyg,huvudsakligen krigsfartyg. Dessutom finns ettstörre antal forskningsreaktorer av olika slag. Deenda civila kärnkraftsdrivna fartygen i trafik är sjuryska isbrytare. Ett japanskt forskningsfartyg, somtidigare använts, är sannolikt inte längre i drift.De många militära kärnkraftsdrivna fartygen ingerstark oro. Flera sovjetiska kärnkraftsdrivna fartyghar sjunkit i . Vidareväcker rapporter från bl.a det norskamiljödepartementet om otillfredställandehantering av kärnavfall från bl.a. militära fartygoro. Vice marinchefen i OSS bekräftade i början avmars att lågaktivt avfall dumpats nära NovajaZemlja och att reaktorsektioner frånubåtar sänkts i havet.Vid Internationella atomenergiorganets ()generalkonferens försökte de nordiskaländerna på svenskt initiativ att genomdriva attIAEA:s och () gemensammasäkerhetsriktlinjer för civilakärnkraftsdrivna fartyg skulle uppdateras. IAEAhar enligt sin stadga endast mandat att behandlacivil användning av kärnkraft. Avsikten varemellertid att därefter föreslå kärnvapenstaternaatt på frivillig basis tillämpa riktlinjerna för sinamilitära fartyg. Det visade sig emellertid svårt attfå stöd för det nordiska initiativet, bl.a. från fleravästländer.IAEA:s generalkonferens beslöt att remitterafrågan om uppdaterade säkerhetsriktlinjer tillIMO, där saken behandlas.Av särskilt intresse för de nordiska länderna ärhanteringen av använt kärnbränsle och kärnavfallpå liksom uppgifterna om dumpning avradioaktivt avfall i och Karahavet.Avfallet på Kola genereras från i huvudsak fyraolika källor. Det är använt kärnbränsle ochkärnavfall från dels kärnkraftverket på ,dels de atomdrivna isbrytarna hemmahörande iMurmansk, dels atomdrivna ubåtar i den militäranordflottan samt radioaktivt avfall från sjukhus,industri, forskning etc.Ett särskilt problem är att använt bränsle från deatomdrivna isbrytarna enligt uppgift mellanlagras iutrangerade lastfartyg innan det sänds vidare förupparbetning. Det är fråga om höganrikat bränslesom även efter användning (bestrålning i reaktor)har en hög anrikningsgrad. Risken förkriticitetsolyckor, dvs. att en oavsiktligkedjereaktion uppstår, är inte oväsentlig i dettasammanhang.Norska myndigheter har vid olika tillfällen tagitupp dessa frågor med sina ryska motsvarigheter.Den ryske utrikesministern besökte den 6--8mars . Under besöket begärde den norskaregeringen bl.a. att få sända en norsk expertgrupptill och föreslog att en norsk-ryskarbetsgrupp skulle tillsättas för att studeraproblemen. De båda förslagen accepterades frånryskt håll. har därför inlett förberedelser föratt sända en expertgrupp till Kolahalvön.Vid senaste möte anförde dennorska miljövärnsministern att han har för avsiktatt hålla övriga nordiska länder löpandeinformerade om utvecklingen i samarbeet med deryska myndigheterna. Sådant informationsmaterialhar också redan ställts till förfogande. Frågan omett bredare nordiskt samarbete kommer att tas uppvid kommande nordiska miljöministermöte.Sverige är även aktivt i det samarbete som Finlandinitierat för att förstärka skyddet av den arktiskamiljön i vidare bemärkelse. I detta deltar, förutomde nordiska staterna, också samt USAoch . kommer bl.a. att samordnaarbetet på ett program för att höjakatastrofberedskapen i . Olyckor som kanleda till radioaktiva utsläpp ägnas särskilduppmärksamhet också i det sammanhanget.De problem som har anknytning till tasupp dels inom ramen förHelsingforskommissionens arbete, dels direkt avstatens strålskyddsinstitut och statenskärnkraftinspektion inom ramen för det tekniskasamarbete dessa myndigheter inlett med Rysslandoch de baltiska staterna.Som framgått av vad jag nu har sagt har iolika sammanhang internationellt drivit den frågasom tar upp i sin interpellation.Regeringen kommer självfallet ävenfortsättningsvis att aktivt följa frågan, ta initiativ tillegna åtgärder samt medverka i bl.a. nordisktsamarbete.Sverige kommer också genom fortsatt aktivt arbeteinom Dumping Convention att bevakabehandlingen av frågorna om dumpning av militärafartyg och om förbud mot dumpning av låg- ochmedelaktivt avfall.Avslutningsvis vill jag framhålla att det varitsvårt att finna ett lämpligt forum för behandling avfrågor som rör kärnsäkerhet ochkärnavfallshantering förknippade medmarinmilitär verksamhet. Ett tänkbart forum kanemellertid vara den (ESK:s) pågåendeuppföljningsmöte i . 22 ():Fru talman! Jag vill tacka miljöministern för svaret.Jag instämmer i miljöministerns konstaterande attdetta är en mycket viktig fråga. Den berör Sverigepå många områden. Vi importerar fisk frånområden som ligger i närheten av de områden därdumpning av reaktorer och radioaktivt avfall harskett. Vi delar ett litet hav -- -- därkemvapen bevisligen blivit dumpade. Vi vet i daginte om det där också har skett dumpning avkärnavfall och av delar till kärnreaktorer. Vår norralandgräns är från och Kola,där och det forna haruppemot 220 reaktorer placerade på fartyg.Att ha ubåtar och ytgående militära fartyg drivnamed kärnkraft är en kvarleva från det kalla krigetsdagar. Trots att det nu är avslutatfortsätter dock kärnvapenmakterna ,, , och sinryska roulett med världens befolkning.Tillverkningen av reaktordrivna fartyg medförstora faror för omgivningen. Enligt uppgifter frånmiljöorganisationen produceras en delav de ryska båtarna i varv bl.a. vid . Detestas också i samma hav.Under driften finns ännu större risker förradioaktiva utsläpp. Det finns många rapporter omkollisioner mellan ryska och amerikanskareaktordrivna fartyg, främst ubåtar. Senast ifebruari krockade USS med enrysk atomubåt i Sierraklassen. Nio reaktorer finns på havsbottnarna. Man tror att det finns runt50 kärnvapen som ligger där och rostar. Risken förbränder och andra olyckor är också mycket stor pådessa fartyg. Bara har man kunnatkonstatera 25 bränder ombord på reaktordrivnafartyg. Fartyget brann 1989 utanförNorges kust. Det sjönk och läcker nuradioaktivitet.När fartygen fullgjort sin uppgift uppstår ytterligareett stort problem -- vad man skall göra med denuttjänta reaktorn och bränslet samt annat besmittatmaterial. säger sig lagra detta på land.Frankrike och vill inte avslöja vadman gör. /dumpar sitt i Barents havoch . Bara kommerRyssland att ställa av 45 atomdrivna fartyg. Vad görman med dem?Trots att skrev underdumpningskonventionen 1972 har man mellan 1964och 1982 dumpat reaktordelar och radioaktivtavfall i . Enligt vissa uppgifter kan detröra sig om uppemot 17 000 behållare medradioaktivt material som dumpats i havet på 30--300meters djup. 1984 spolades en dumpad reaktor upppå ön . En rysk parlamentsledamothävdar, efter att ha forskat i frågan, att det hardumpats 15 reaktorer i Barents hav.Radioaktivt läckage är ett hot mot oss. Alldeles inärheten av dessa platser ligger yngelplatser för fisksom vi importerar och äter. Strömmarna i områdetgör också att radioaktivitet förs mot Island ochNordsjön. Det finns också andra faror som har medden civila kärnkraften att göra. Dem skall jag integå in på här.Det är därför så oerhört viktigt att den svenskaregeringen agerar kraftfullt för att skapa klarhetoch medverka till att undanröja dessa tidsinställdabomber som de militära atomdrivna fartygenfaktiskt utgör.De åtgärder som regeringen redan harvidtagit är absolut inte tillräckliga. De frågor somSverige har drivit i och i berör faktiskt bara de civilafartygen.