prot · GF0974 · 1992-03-11 00:00:00 — Jagtror att kommeratt få svar på dessa frågor. Genom att satsa pengartill investeringar i vägar, järnvägar och bättrekommunikationer får vi också jobb över helalandet.Anf. 7 HANS () replik:Fru talman! säger att han harintrycket att Socialdemokraterna står och väntar,och det är sant. Vi väntar på regeringen ochcenterpartiet. Sätt fart!Sedan tar upp byggandet ochsäger: Vi skall inte bygga lägenheter, men det villsocialdemokraterna, fastän vi har 40 000 tommalägenheter. Det var inte det jag sade, Per-OlaEriksson. Jag sade att det finns ett stort uppdämtbehov att upprusta de lägenheter som byggdes imiljonprogrammet . Det finns, somPer-Ola också vet, ett kommunalt''underhållsberg'' i form av skolor, byggnader,ledningar osv. Sätt i gång med att göra något åt det!Man kan inte, , ha en exakt balansi bostadsbyggandet . När vi haröverskott eller brist på bostäder rör det sig om enhalv procent av det totala bostadsbeståndet. Detgår inte att styra detta vare sig medmarknadskrafter eller samhällskrafter, utanbyggandet måste vara långsiktigt. Det ger trygghetför dem som behöver bostäder och trygghet förjobbarna. Det är det billigaste sättet.Man har räknat ut att med nuvarandeinvandring behöver bygga i storleksordningen35 000--40 000 bostäder . Det är väl ingenmänniska som vill plädera för att vi skall bygga detsom inte behövs. Det finns tillräckligt mycket av detsom behövs. Det går sannolikt inte att få ordentligfart på -- ställde en frågaom detta -- om vi inte får fart på byggsektorn.Till sist säger att vi skall delta iarbetet med att rekonstruera ekonomin. Jag vetinte vad som menas med detta. Sannningen är attvi Socialdemokrater lägger fram ett budgetförslagsom innebär 4 miljarder mer än det som regeringenlagt fram. Vi har låtit räkna på det, och ingen harkunnat finna att det är något fel i uträkningen.Vi har sett till att har återvunnit sinkonkurrenskraft. Inflationen är av fullgod''europaklass''. Lönekostnadsutvecklingen är tackvare , som ni var emot,hälften av den i Västtyskland.Sedan säger : Ni har byggt kontori och på andra håll som står tomma.Det är ju marknadskrafterna, ,som har bestämt det! Det finns inte ett beslut iSverige som säger att man skall bygga kontor ochingen annan reglering än byggnadsplanlagen.I den spekulationsekonomi som förekommit påmarknaden har det oupphörligt byggts kontor. Viförsökte att stoppa det genom att införainvesteringsavgifter. De borgerliga partierna varemot det. Ni talade om socialisering och elände,utom som ställde sig bakom detta.Anf. 8 () replik:Fru talman! Jag anser att just numinns litet dåligt. Det var vi från som underflera år krävde att Socialdemokraterna skulle vidtaåtgärder för att stoppa expansionen på byggsektorni och storstadsområdena. Detvar hit ni drog arbetskraften från övriga delar avlandet, inte minst från Bergslagen, ochGävleborg, men även från mitt hemlän Norrbotten.Under 80-talet skedde en överexpansion sominnebar att vi fick en kostnadsexplosion i hela densvenska ekonomin. Det var genom ert byggande istorstadsområdena som kostnaderna drevs upp iandra sektorer. Det var det som gjorde att vi fick enför stor kostym inom byggmarknaden.Nu vet jag att Socialdemokraterna av och tillerkänner att detta var en fel väg och att en stor delav den överkapacitet som finns inom byggandetberor på åtgärderna som vidtogs under andrahälften av 80-talet. Vi ställde krav på eninvesteringsavgift. Det mötte ett kompaktmotstånd från Socialdemokraterna under mångaår. Till slut fick vi en sådan, men det var mycketsent. Jag vill säga att det var alltför sent.Fru talman! Jag vill beröra något som HansGustafsson nämnde i sitt inledningsanförande,nämligen fördelningspolitiken. Det är viktigt attekonomin struktureras med de fördelningspolitiskaaspekterna som riktmärke. Jag vågar hävda attdetta sker. Vad det nu handlar om är att fåinvesteringar i näringslivet för att få tillväxt ochresurser till handikappade, till sjukvården ochåldringsvården och även för att trygga pensionerna.Vi som är friska och inte behöver så mycket vårdkan i det läget avstå en del av våra resurser för attfå pengar över till dem som verkligen behöver vård.Detta är riktig fördelningspolitik och ocksåsolidarisk politik. Det tycker jag attsocialdemokraterna bör ta till sig.Om vi skall få ett välstånd i detta land måste vi hatillväxt i ekonomin. En tillväxt i ekonomin får vigenom lönsamma investeringar inom näringslivetoch företag som kan konkurrera på deninternationella marknaden. Då krävs enreformering av skatte- och avgiftssystemet. Där harvi börjat ett ordentligt saneringsarbete som varnödvändigt efter socialdemokraternas vidden politiska makten.Talmannen anmälde att anhållitatt till protokollet få antecknat att han inte ägde rätttill ytterligare replik.Anf. 9 ():Fru talman! Av detta replikskifte framstod det somatt de enda som enligt regeringen inte behöver varasolidariska ur fördelningssynpunkt är kapital- ochförmögenhetsägarna. Jag kan inte dra någon annanslutsats. De har fått storkovan, och andra har fåttpiskan på ryggen.Per-Ola sade att det var viktigt medlångsiktiga mål för miljö- och regionalpolitik. Menjag saknade arbete åt alla. Var finns det iregeringens politik?I mitt inledningsanförande tog jag upptvångssparandet och konjunkturpolitiken. Hur ärdet , ? partiledaresäger att det är god konjunkturpolitik att strama åtekonomin i högkonjunktur och stimulera ilågkonjunktur. Vad regeringen nu gör och Per-OlaEriksson försvarar innebär jättelikasparstimulanser som knappast leder till att vi får ensund efterfrågan på den svenska arbetsmarknaden.Det leder i sin förlängning till arbetslöshet. Detborde i det läget vara rimligt om har någonmening om detta.I utskottsbetänkandet kritiserarutskottsmajoriteten för att vårtförslag till anslag för höja pensionstillskottet för desämst ställda pensionärerna inte skulle ge någratillväxtmöjligheter. har år efter årsagt att fattigpensionärerna skulle få minst90 . Alla har väl haft denföreställningen att skulle se till attfattigpensionärerna skulle få det bättre.När så kommer med ett ynka litetförslag om att i tre etapper öka pensionstillskottettill ett helt basbelopp är det plötsligt inte allsförenligt med den politiken. Får ni slakta allt i eregen politik, ? Är det målet en låginflation som tydligen får råda över hela politiken?Nu skröt över att regeringenspolitik kommer de handikappade till del. Jag har påarbetsförmedlingen upptäckt att just dehandikappade har det som allra svårast i detta lägeom man inte skapar arbete. Far inte dehandikappade oerhört illa framöver med dennastora arbetslöshet, ?Samma sak är det med kommunerna. Hur kancentern och försvara en politiksom i grunden raserar en stor del av mångakommuners möjligheter att ha en välfärd och enrättvis fördelning? Jag är förundrad.Anf. 10 () replik:Fru talman! Jag vet inte om till under mittinledningsanförande då jag talade om fullsysselsättning. Om han nu gjorde det skall jag be attfå upprepa vad jag sade: Arbetslöshet får inte varaett medel i den ekonomiska politiken. Denprincipen slås fast både i regeringsdeklarationenoch finansplanen. Det är en princip och ett mål somvi arbetar för i regeringen och i denna kammare.En del i att skapa arbete åt alla i alla delar av landetär att öka ansträngningarna för att få fart påinvesteringarna i de mindre och medelstoraföretagen. Det är genom en bättre näringspolitik --inte genom den storskaliga statligt baseradeföretagspolitiken som medförkärlek bekänner sig till -- och satsningen påmindre och medelstora företag med nya produktermed konkurrenskraft som vi kan tävla med andraföretag på världsmarknaden.Det handlar också om att vi satsar mer påregionalpolitiken. Resurserna till regionalpolitikenräknas upp , vill jag minnas. Dessutomsänks arbetsgivaravgifterna i en större del avNorrlands inland. Detta sker i syfte att skapa arbeteåt människor i regionalt utsatta områden.Reduceringen av vissa skatter och avgifter förföretagen sker med fördelningspolitiska motiv.Enbart genom att få konkurrenskraftiga företagkan vi få jobb till löntagarna och tryggaarbetstillfällen som kan skapa förutsättningar förandra åtgärder i samhället. Vi får resurser tillutbildning, till att klara barnomsorgen, sjukvårdenoch mycket annat.Slutligen till frågan om pensionerna. Enarbetsgrupp arbetar med ett förslagtill att reformera pensionssystemet. I detta arbetekommer också hela grundpensionssystemet attbeaktas. Jag är övertygad om att att bli mycket tillfreds när resultatet avarbetet presenteras.Anf. 11 () replik:Fru talman! Om jag nickade till så slog Per-OlaEriksson dövörat till. Jag frågade hur det var medkonjunkturpolitiken. Hur var det med partiledarenOlof uttalanden? Det är egentligen enskam att man inte kan gå fattigpensionärerna tillmötes i en sådan liten grad i detta läge när de hardrabbats negativt av skatteomläggningen och haren mycket pressad situation.Sedan till frågan om principer. Principer i all ära,men drar man i det här pressadearbetsmarknadsläget där kommunerna har mycketstora uppgifter förutom de ordinarie in dessapengar, kommer de områden som värna om att drabbas. De reala resurser i formom människor som vill in på dessa områden hindrasav den politik som regeringen nu företräder.Min förkärlek för stora företag är mycketbegränsad. Jag ser till den privatisering som skallske framöver och det riskkapital som finns iSverige. Om man skall sälja ut statliga företag,måste man låsa in en del riskkapital för friska nyainvesteringar i infrastruktur i statens regi. Dessasaker ställs emot varandra. Det är att man skall sälja ut de statliga företagen,och då försvinner pengarna till de friska nyaframtidsinvesteringarna i infrastruktur frånsmåspararna och de andra som skall spara. Vimåste ha plats för båda dessa saker. Detta är enganska bakvänd politik.Som jag ser det har regionalpolitiken förnärvarande igen större framgång.Regionalpolitiken består i stort sett bara avstöd. bestäms regionalpolitiken, Per-OlaEriksson, av var de stora företagen vill lokaliserasig.Anf. 12 ():Fru talman! beramade vändpunktinfann sig inte ens under förra årets sista kvartal. Ijämförelse med den förhållandevis måttliganedgång som inträffade utomlands blev 1991 frånsvensk synpunkt riktigt uselt. Totalt krympte vårekonomi med . Industriproduktionenminskade , och näringslivetsinvesteringar sjönk . Mot denbakgrunden är det inte underligt att arbetslöshetensteg kontinuerligt . Därmed utfärdadesdet slutliga underbetyget till den tredje vägenspolitik.Även om vi nu har en ny borgerlig regering, är dengällande statsbudgeten tillkommen undersocialdemokratiskt styre och kommer faktiskt attfortsätta att vara så fram till i sommar.Även det budgetförslag som vi i vår behandlar häri bär i stora delar prägeln av att haförberetts före valet. Dessa institutionellt inbyggdaförseningar gör det inte särskilt lätt att snabbt ge eni övrigt trögmanövrerad skuta ny kurs och bättrefart. Med de givna förutsättningarna får arbetetmed att omstrukturera ekonomi sägas hakommit i gång på ett bra sätt. gäller det förregering och riksdag att fullfölja med kraft ochkonsekvens.Utifrån får vi inte mycket draghjälp. Den väntadeuppgången i och dröjersamtidigt som en avmattning satt in i ochTyskland. Tillväxten i väntas ändåbli och . Men det räckerinte för att lyfta utvecklingen av den avstrukturella svagheter plågade svenska ekonominöver nollstrecket. Till industrikrisen kommer enbyggkris som förvärrar problemen inom detfinansiella systemet och som driver upparbetslösheten ytterligare.Svårigheterna är av en sådan art att de inte kanavhjälpas med några enkla grepp. Den borgerligaregeringspolitiken syftar till att återupprättaSverige som tillväxt- och välfärdsnation. Detförutsätter att konkurrenskraften förbättras genomatt prisutvecklingen och kostnadsnivån pressas ned.Därtill måste utvecklingskraften i ekonominfrigöras. Det är dessutom viktigt att ävenkortsiktiga åtgärder ligger i linje med denlångsiktiga strategin.Mottagandet av årets finansplan har på det helataget blivit gott. Räntenivån justeras nedåt, och påaktiebörsen har en viss uppgångnoterats. Dessa försiktiga utslag av tillförsikt införframtiden kan säkert också hänföras till attbudgetförslaget med den där föreslagnabesparingsramen helt och fullt har godkänts avfinansutskottets majoritet.I den aktuella bild av ekonomin som onekligendomineras av kristecken kan dessutom nu vissaljuspunkter urskiljas. Sålunda ger utrikeshandelnett bättre utfall än väntat. Även om detta till stordel är en följd av den låga aktiviteten i ekonomin,medför det sjunkande underskottet i bytesbalansenatt upplåningsbehovet utomlands avtar. Inflationenligger nu under europeisk genomsnittsnivå,vilket betyder att medborgarna även med mycketbegränsade löneökningar får förbättradedisponibla inkomster. Med tanke på alla rapporterom utbrett elände och stigande nöd i det svenskasamhället finns det anledning att besinna att denprivata konsumtionen fortfarande växer -- om änlångsamt -- och att hushållen dessutom finner detmöjligt att öka sitt sparande. Den sistnämndaförändringen bidrar naturligtvis till att underlättafinansieringen av budgetunderskottet, eftersom deti allt väsentligt kan ske på hemmaplan och i egenvaluta.Liksom regeringen säger sig Socialdemokraterna isin partimotion och i reservationen tillfinansutskottets betänkande på lång sikt viljaminska de offentliga utgifternas andel avbruttonationalprodukten och sänka skattetrycket.Men skall den inhemska efterfråganstimuleras genom att de offentliga utgifterna tillåtsöka. Konsekvensen i det resonemanget blir ju inteprecis klarare av att man sedan med hjälp avskattehöjningar påstår sig få fram ettbudgetunderskott som är mindre än vad somredovisas i finansplanen.Fru talman! I den här andan höll Hans Gustafssonen plädering för mer byggande. Jag måste frågaHans Gustafsson vad det är som skall byggas. De står tomma runt om i landet. Jag tror att de håller på att utrymmas pååtskilliga håll också. Är det industrilokaler? Ja, detkan hända, eftersom de ofta är skräddarsydda. Mendet finns också gott om tomma sådana. Jag tror inte det heller. Denexpansionen har vi bakom oss. Man kan alltid talaom att offentliga lokaler behöver underhållas, mendå kommer frågan vem som betalar i dessa tider.Naturligtvis skall vi satsa på infrastrukturen, mendet är inte som när man skickade ut folkmed spadar och spett. Det gick åt mycketarbetskraft. är det stora, tunga ochkomplicerade maskiner. De skall sysselsättas. Vi arbetar på det. Men det kan kanske intebli så mycket bot mot arbetslösheten.När det gäller bostäderna har vi den högstaboendekonsumtionen i världen. Det gäller både ytaoch standard. Det har drivits fram medsubventioner i socialdemokratisk politik undermånga år. Beslutet att dämpa den häröverkonsumtionen togs redan i skattereformen somSocialdemokraterna ju stod bakom. Man fortsatteändå att driva på bostadsbyggandet långt över de35 000--40 000 lägenheter som HansGustafsson anger som en norm mitt iöverhettningen . Vem skall nubygga bostäder när vi snabbt går mot ett växandelägenhetsöverskott? Vem tar på sig detta? Vembygger över huvud taget en fastighet när man vetatt värdet när den står färdig är betydligt lägre änproduktionskostnaden?Socialdemokraterna håller fast vid sitträntelånesystem. Jag vill påstå att det är de absolutsämsta förutsättningar som råder, med låginflation och mycket hög nominell ränta, för att gåin på räntelånesystem. Det för mycket storastatsutgifter för de realräntebidrag som sedanskulle följa.Det är intressant att notera att när vi nu arbetarmed utformningen av ett nyttbostadsfinansieringssystem finns det inte någon påmarknaden, inte ens hyresgästernas organisationer,som vill ha det räntelånesystem som HansGustafsson ser som lösningen.Nej, , den paroll som uttalades avfinansutskottets vice ordförande om att det inte blirfart på utan fart på byggsektorn, vill jagvända på. Utan fart på blir det ingen fart påbyggsektorn. Det är i den ändan vi måste börja.Det förvånar mig att så mycket utrymme ägnas åtbyggfrågorna, när det ändå är i industrin somfriställningarna pågår. Det är där vibehöver få i gång verksamheten.Fru talman! Det framgår tydligt av det arbete vihaft med finansplanen i finansutskottet attSocialdemokraterna är ovana att uppträda somoppositionsparti. Redovisningen av det egnabudgetalternativets ekonomiska effekter är mycketofullständig. Man avvisar besparingar som ingår iregeringens budgetförslag, t.ex. gentemotkommunerna, men låter inte detta påverka sitt egetbudgetsaldo. Dessutom upprepas illusionsnumretatt dra in från ,vilket -- utöver den utmanande konfiskationåtgärden var redan när den fördes fram förravåren -- nu framstår som ett attentat mot dettautsatta kreditinstituts överlevnadsmöjligheter. Vihar just berört svårigheterna inte minst när detgäller bostadsfinansieringen, men också övrigfastighetsfinansiering, som numeraägnar sig åt.I verkligheten är det socialdemokratiskabudgetalternativet -- trots höjda skatter påsparande och företagande -- avsevärt svagare än detbudgetförslag som en majoritet i finansutskottetställt sig bakom. Skulle deras expansiva, mensamtidigt investeringsfientliga, politik vinna gehörkommer valutaoron med åtföljande räntehöjningarsom ett brev på posten.I stället gäller det nu att beslutsamt gå vidare på denav regeringen inslagna vägen. De långsiktiga målenfår inte äventyras genom socialdemokratisktinspirerade avsteg som ger felaktiga signaler. Inomdenna ram skall sedan allt göras för att lindraeffekterna av konkurser och friställningar. Men allaberörda -- bl.a. bankfolk, byggföretag ochbypolitiker -- måste lära sig att det inte i längden gåratt upprätthålla, och än mindre förbättra, denlevnadsstandard vi vant oss vid i om vi intefår i gång den ekonomiska tillväxten. Detta är ochmåste förbli det allt överskuggande målet.Den viktigaste politiska uppgiften de närmaste årenblir att förbereda inträdet i den europeiskagemenskapen genom skattesänkningar och andraåtgärder som stärker konkurrensförmåga ivid mening. Uppmuntrande tecken har redanbörjat framträda utomlands på att den borgerligaregeringens kursomläggning väckt intresse förinvesteringar i vårt land. Eftersom utflödet avsvenskt placeringskapital till andra länder samtidigthar avtagit och bytesbalansen som nämntsförbättrats, ser utvecklingen av basbalansen, basicbalance med en teknisk term, inte alls likaskrämmande ut som under de socialdemokratiskaregeringsåren. Det är i stort sett som det skall vara,i balans. lämnar regeringen enredovisning för vilka ytterligare åtgärder påskattesidan som krävs för den ofrånkomligaanpassningen till förhållandena i vår omvärld. Förstpå listan står bl.a. omläggning avenergibeskattningen och avskaffande avkilometerskatten.Den nödvändiga övergången från en höginflations-till en låginflationsekonomi har i fördjupatden recession som i mildare form drabbat ävenomvärlden. Det finns naturligtvis alltid en risk atten sådan deflationsprocess urartar i regelrättdepression. Det främsta hotet just nu kommer frånpåfrestningarna på det finansiella systemet. Förraårets kreditförluster på uppemot 50 miljarderkronor väcker farhågor för att vi är på väg in i ennorsk situation, men utan detta landsoljeinkomster, vilka där gjort det möjligt för statenatt nödtorftigt hålla de finansiella företagen underarmarna.Liksom i vårt grannland härrör problemen härhemma i stor utsträckning från fastighetssidan. Enviktig uppgift blir därför att försöka skapa ett golvmot vilket värdefallet kan bottna.Händelseutvecklingen visar det orimliga ipåståendet att skatten på fastigheter alltid kanhöjas, eftersom dessa inte kan försvinnautomlands. Men fastighetskapitalet kanuppenbarligen försvinna, och även den verksamhetsom fastigheterna är avsedda för.Det är naturligtvis alldeles orimligt att vi ännuunder 1992 har en tillfällig förhöjning avfatighetsskatten på kommersiella lokaler i syfteatt -- som det hette när den beslutades -- dämpa denspekulativa värdestegringen. Det är ettutomordentligt exempel på hur svårt det är attbedriva aktiv konjukturpolitik med skattevapnetsom instrument. Även om denna extra pålagaupphör , blir det i längdenomöjligt att som ta ut en hög fastighetsskatt pålokaler som står outhyrda och därför inte ger någraintäkter. Jag utgår ifrån att regeringen återkommertill dessa frågor senast ikompletteringspropositionen.Fru talman! som jag än en gångunderstryker vikten av att det besparingsprogramsom återfinns i regeringens budgetpropositionpasserar riksdagsbehandlingen ograverat, yrkar jagbifall till hemställan i finansutskottets betänkandenr 20 i dess helhet.Anf. 13 HANS () replik:Fru talman! sade att den kraftigtökande arbetslösheten som man kunnat konstateraunder senare tid är det verkliga och slutliga bevisetpå ett misslyckande för den tredje vägens politik.Då måste jag fråga hur det är iDanmark, , , , ,och som har en dubbelt så hög,och ibland så hög, arbetslöshet som vi.Beror det på att de också fört tredje vägens politikeller har de det så dåligt för att vi för tredje vägenspolitik? Det skulle vara intressant att få höra hurdet hänger ihop. Sanningen är den att den tredjevägens politik har lett fram till att vi har den lägstaarbetslösheten, inte den högsta som göra gällande.Sedan säger att han medtillfredsställelse har konstaterat att ävenSocialdemokraterna vill minska denoffentliga sektorns utgifter. Det är alldeles riktigt,men vi vill inte göra som tycker skall göra och först sänka skatterna och sedanse efter hur man skall få ner utgifterna. Vi vill börjai den andra ändan och sträva efter att effektivisera,rationalisera och förbättra den offentliga sektornför att därigenom möjligen skapa ett utrymme föratt sänka skatterna. Det är skillnaden.Sedan återkom till frågan om vemsom skall bygga och vem som skall betala. Bostäderär investeringar som det tar 75--att förbruka.Man kan inte ha ett bostadsbyggande som avgörsi sexmånadersintervaller. Man måste ha ett ganskalångsiktigt perspektiv på den verksamheten ochförsöka att skaffa sig en långsiktig uppfattning. Dåuppstår problemet att vi ibland kommer att hatomma lägenheter och ibland en överefterfrågan pålägenheter.Lars frågade, om jag uppfattade honomrätt: Vem skall då betala? Att bygga innebärkostnader i samhället för hus, fabriker och andraanläggningar som skall förräntas, värmas upp ochunderhållas. Vem som betalar den kostnaden är enfördelningspolitisk fråga. Samhällskostnaden ärprecis lika stor, om vi låter den som sist efterfrågarhuset betala hela kostnaden eller om vi fördelarden.Enda sättet att bli av med denna samhällskostnadär att sluta bygga, sluta att underhållafastigheterna, sluta att förränta dem. Så fort viinvesterar får vi denna kostnad, och detär en fördelningspolitisk fråga hur denna kostnadskall betalas.Det är orimligt, , att den som i daggår ut på marknaden och efterfrågar en bostad skallförränta ett belopp som är 10--20 gånger större ändet som vi behöver förränta som byggde hus . Därför behövs ett system för att omfördelakostnaderna, om vi skall kunna upprätthålla ettbyggande.Anf. 14 () replik:Fru talman! började med attreferera till och och taladeom hög arbetslöshet där. är, tycker jag,ett bra exempel. Låt mig påminna om hur det gicktill när den borgerliga regeringen fick ta över.Ekonomin var så misskött av Socialdemokraternaatt t.o.m. fick ge upp, och hangjorde det utan strid, utan att begära nyval. Hanlämnade över och sade: Försök att klara av det här!Det har tagit , men man beskriver nuDanmark som det verkligt lyckade exemplet pårestaurering av en usel ekonomi. Så dålig är inteSveriges ekonomi. Så skuldsatta utomlands är viinte. Men jag tycker att det är väl värt att studeraDanmark som ett exempel på hur det kanta att råda bot på en hög arbetslöshet, skapadgenom en felaktig socialdemokratisk politik.Sedan säger att han vill visstminska de offentliga utgifterna men inte sommoderaterna först sänka skatterna. Nej, vadSocialdemokraterna vill göra är att först ökautgifterna som en förberedelse för att sänka dem.Jag kan inte få det att gå ihop.