prot · GG0944 · 1992-12-14 00:00:00 — Det må väl då varaförlåtet att erkänna att det har varit litet svårt.Därför kvarstår min fråga, : Vilka är defaktiska och verkliga motiven, utifrån , till att inte vilja biträda dettaförslag om en ändring i högskolelagen, som skullege de mindre och medelstora högskolorna enmöjlighet att själva disponera över enforskningsresurs?Anf. 50 () replik:Herr talman! Jag vill bara till min värderade kollegaLarz säga att om han hade studerat vårtförslag litet närmare hade han insett att hans egetförslag -- att högskolestyrelserna själva skulle få tahand om forskningspengarna och fördelaanslagen -- skulle innebära en drastisk förändringav det nuvarande högskolesystemet ochanslagssystemet.För det första finns det inte i flera av dessahögskolestyrelser den kompetens som behövs föratt klara av att fördela forskningsanslagen på ettrimligt sätt.För det andra, om man skulle tänka sig att delegeraansvaret till något annat organ, som LarzJohansson visar på i sin reservation, finns det enligtmin uppfattning bara ett enda organ att delegeratill, nämligen fakulteterna. Varför inte låtaanslagen gå den vägen? Där finns både denforskningskompetens och den överblick överforskningen i hela landet för varje specifiktområde, som behövs för att kunna fördelapengarna på ett riktigt sätt. Den naturligaanknytningen mellan fakulteten och högskolanfinns också.För det tredje finns det på de allra minstahögskolorna inte alltid tillräckligt mångakompetenta forskare för att inrätta det som LarzJohansson efterlyser, nämligen ett slagsfakultetsnämnd, som vid sidan avhögskolestyrelserna skulle kunna ta hand omforskningen.Detta leder till att den enklaste och mest riktigavägen är att anknyta till ett forskningssystem somfinns , och att låta pengarna gå via fakulteternatill de mindre och medelstora högskolorna.Pengarna är öronmärkta. Det är alltså ingenskillnad när det gäller anslagens ram. Därför förstårjag inte att inte kunde acceptera detförslag som stöddes av en överväldigandemajoritet -- av samtliga partier utom LarzJohanssons -- i utskottet.Anf. 51 () replik:Herr talman! fick jag några motiv. att detta skulle innebära drastiskaförändringar. Jo, jag tackar jag. Innebär inte restenav de förslag som vi diskuterar drastiskaförändringar? Är det inte det som är syftet, attåstadkomma drastiska och ganska radikalaförändringar av högskolesystemet? Men på den härpunkten skall det konserveras in i minsta detalj.Rune säger att forskarna inte är kompetenta.Ute i högskolevärlden kommer man naturligtvis attläsa, om inte med tillfredsställelse så med en vissförvåning, att anser att en ganska stordel av det svenska högskoleväsendet består av ejkompetenta, och att det organ som ansvaret skalldelegeras till är fackulteterna. Snälla !De finns vid en annan högskola, ett annatuniversitet. De finns inte vid den berördahögskolan.Rune säger sedan att det inte finns tillräckligtmånga forskare. Dels kan de bli flera om de fårresurser, dels försöker man möta denna brist meden rad konstruktiva åtgärder, som jag tidigareredovisade i mitt inlägg. Olika former avnätverkskonstruktioner skulle göra att de blirtillräckligt många, kompetenta och slagkraftiga föratt kunna konkurrera med det övriga högskole- ochuniversitetsväsendet.Är det möjligen det som oroar , attkonkurrensen skulle bli för stark?Anf. 52 () replik:Herr talman! Det är ingalunda den möjlighetensom oroar mig. Jag anser att det vore välkommetom de mindre och medelstora högskolorna kundebygga upp sin kompetens i snabbare takt än förnärvarande.Jag tror att vi i har valt en felaktig väg föratt bygga ut högskoleväsendet. Det hade varitriktigare att gå via filialerna, låta dem bygga utfakulteter och därefter gå vidare, i stället för att istort sett ha en högskola i varje län, som vi har idagsläget.När jag uttalade mig om att kompetensen inte fannsvid dessa högskolor menade jag, och jag sadeockså, att det bara gällde själva högskolestyrelsen.Larz kan likaväl som någon annan här ikammaren omvittna att högskolestyrelsen ärsammansatt på ett alldeles speciellt sätt, som gör attden vetenskapliga kompetensen inte finnsföreträdd hos alla representanter ihögskolestyrelsen. Det hade varit önskvärt, men vihar valt en annan konstruktion. Detta är ettväsentligt skäl för att inte skicka pengarna direkt tillhögskolestyrelsen.Anf. 53 (nyd) replik:Herr talman! konstaterar litet vänligtöverseende att grundorsaken till att vi i Nydemokrati har vår uppfattning är att jag skulle hafått mina erfarenheter huvudsakligen i näringslivet,i yrkeslivet.Det är i sak riktigt att jag har fått de flesta av minaerfarenheter i näringslivet, men det är intedetsamma som att det är det som har styrt vårtförslag. Tvärtom är det så att jag när jag studeradevid , vidSocialhögskolan i , och ännu senare vidLinköpings universitet, lärde känna den dåvarandeakademiska världen på grundutbildningsnivåganska väl.Sedan jag kom in i denna vördade kammare har jaglyssnat och lyssnat. Jag har läst och pratat med ettändlöst antal människor, rektorer och professorer,som arbetar i den här världen. Jag har kikatpå paralleller och erfarenheter utomlands, och jagkan konstatera att det finns många i skolvärldensom håller med Ny demokrati. Det är derasuppfattningar som vi tycker är så viktiga atttorgföra. Vårt förslag har byggts upp averfarenheter hos dem som verkligen jobbar med dehär frågorna.Rune vet att det finns många som håller medoss. Egentligen tror jag att gör detockså. Jag har förståelse för att det är svårt att fåregeringsorkestern att spela samma stycke.Rune tycker att det finns en litet pikant deli vårt förslag, en utgiftshöjning. Men det är ingenutgiftshöjning i traditionell mening. Det är en av deviktigaste investeringar som vi tror att kangöra , nämligen att investera i demänniskor som vill studera, som har ambitionenoch kapaciteten. Vi vill att de skall komma in ochinte stängas ute. Därför måste vi betala dekostnaderna -- på samma sätt somsjukförsäkringen. Vi kommer att få igen pengarnasjufalt, för att inte säga tiofalt, . Om detkan kallas pikant är vi pikanta med stolthet.Anf. 54 () replik:Herr talman! Jag skall ge rätt på enpunkt och säga att utbildning naturligtvis är eninvestering, men däremot är det helt klart att detsystem som Ny demokrati förespråkar -- sominnebär en stor avreglering och som är parallelltmed hur det fungerar inom näringslivet -- kommeratt innebära att kostnaderna för högskolan ochforskningen kommer att öka, om man inte sätternågra som helst kostnadsbegränsningar. Det görsinte i Ny demokratis reservation. Om StefanKihlberg hävdar motsatsen talar han mot bättrevetande.Anf. 55 (nyd) replik:Herr talman! Jo, , det finns en mycketeffektiv kostnadsbegränsningsspärr. Det står ocksåi motionen. Kvaliteten får icke i något sammanhangeftersättas. Det är en mycket effektiv spärr mot attdet skulle bli något slags lavinartat missbruk.Anf. 56 () replik:Herr talman! Precis som kvalitet inte får kosta --och skall kosta.Anf. 57 Utbildningsminister ():Herr talman! Det är ett stort beslut som riksdagenom skall fatta. Det är stort därför att detberör många och på ett genomgripande sätt. Mendet är också stort därför att det har sådan betydelseför vårt lands framtid både som kultur- och somindustrination.Villkoren för den högre utbildningen ochforskningen avgör som få andra tingförutsättningarna för framåtskridandet. Den högreutbildningens vitalitet avgör vårt lands långsiktigautvecklingsförmåga.Herr talman! Så är det naturligtvis i grunden för allaländer. Likväl är det särskilt sant för oss som ärmindre. Vi har inte så många andra sätt attkonkurrera på. Det blir så i ökande grad.Kvalitetskraven skärps. Det är bakgrunden till deförändringar kammaren diskuterar.Europas universitetshistoria går från begränsningtill vidsyn. Medeltidens europeiska universitet hadeyrkesträning som sin huvuduppgift. De skulledärutöver tjäna och konungen.Grundandet av Berlinuniversitet blev ettbetydelsefullt steg i vidgandet av universitetensuppgifter. Här formulerar idéer om det fria som alltsedan dessvarit huvudfåran i västvärlden. Han sade attuniversitetet skulle vara fritt från kyrka och stat föratt i stället organiseras kring den egna forskningenoch undervisningen. skulle vara vadhan kallade en republik i staten, med en egen senatoch med egna medborgare. skulle ha sin egen ordningsvakt.Det Humboldtska idealet följdes 1988 upp när deeuropeiska universiteten formulerade sitt egetMagna Carta. Man slog då fast att: ''---för atttillgodose omvärldens behov måste universitetensforskning och undervisning vara moraliskt ochintellektuellt oberoende av alla politiska ochideologiska maktgrupperingar. Friheten i forskningoch utbildning är universitetens grundläggandeprincip. ''Här i hade för övrigt efter vonHumboldt och före det att universitetens MagnaCarta formulerades europeiskt en viktig uttolkareav uppstått i . Han skrev: ''Forskningen och den högreundervisningen är den nationella kulturenskällflöden. Det nyvaknade intresset på alla håll förpraktisk vetenskap får inte skymma undan attdenna själv liksom hela vår kultur i övrigt bygger påatt vid våra högskolor bedrives en fri forskning förett sanningens utletande som inte styrs avomedelbara nyttointressen. ''Jag beklagar, , att jag motdenna historiska bakgrund använder ordet ''fri'', såsom idé ser ut. Den är i grundenhumanistisk -- eller om man så vill -- kulturell. Denhandlar om hela samhällets öppenhet, om behovetav kritik och motkritik, om själva nerven i varjesamhälle som vill kalla sig fritt. Universiteten utgörmed ord de källflöden ur vilka det öppna,offentliga samtalet hämtar sin inspiration.Herr talman! Lika viktigt som universitetens ochhögskolornas oberoende är för kulturens ochhumanismens mångfald är det för vårt landsekonomiska och industriella utveckling. De senasteårens utveckling på den internationella scenen,men också här i vårt eget land, har tydliggjort hurilla centraliserade statssytem och ekonomierförmår leva upp till den nya tidens krav. Vetenskapkan, lika litet som den enskildes utveckling av sinegen förmåga, planeras fram. Där man har försökthar man misslyckats.Herr talman! Jag har velat inleda med detta någotbredare perspektiv på den högre utbildningens ochforskningens historiska och samhälleliga roll.Kravet på frihet och oberoende för vetenskap ochutbildning är emellertid -- och det är viktigt attunderstryka -- inte detsamma som att staten saknaren roll på detta område. Däremot säger det ossnågot om hur rollen skall spelas.I praktiskt taget alla länder tar staten ett betydandeansvar för den högre utbildningen. Forskningenuppbär oftast offentligt stöd. I få länder tasemellertid detta ansvar genom att staten ienskildheter avgör hur t.ex. utbildningen skallgenomföras, och nästan ingenstans är staten ensamom att bära ansvaret.De internationella iakttagelserna lär oss att densvenska staten även har viktigauppgifter inom högre utbildning och forskning. Detgäller inte minst i fråga om den ekonomiskasäkerheten. Men de internationellaerfarenheterna, tillsammans med våra egnaerfarenheter , lär oss också attuppgiften ser ut på ett annat sätt än vad manföreställde sig då t.ex. högskolebeslutfattades.Att förändra villkoren för de statliga universitetenoch högskolorna är den första av de ambitioner sompräglar regeringens förslag i propositionen Frihetför kvalitet.Herr talman! Jag är glad över att riksdagensutbildningsutskott med sådan kraft slutit uppbakom regeringsförslaget. beslut medanledning av utbildningsutskottets betänkandekommer att utgöra en stabil bas för den vitaliseringav den högre utbildningen och den förstärkning avstudenternas ställning som vi nu inleder.Det senare är en särskilt viktig del av den frigörelseav universiteten och högskolorna som vi satt ossföre att genomföra. Det uppnås genom att detcentrala linjesystemet avvecklas, men också genomatt varje universitet och högskola ges incitament attgå varje students intressen till mötes.Inte minst betydelsefull är den profilering somvarje universitet och högskola kangenomföra. Det innebär en större slagkraft, inteminst i det nödvändiga internationella samarbetet.Men det innebär också att studenterna får entydligare bild av vart man bör söka sig för att få denutbildning man önskar med högsta kvalitet. Enutveckling i denna riktning ger alla högskolor ochuniversitet nya chanser.Jag är själv övertygad om att det innebär att såvälsmå högskolor som stora universitet hittar sin resp.särprägel. Jag tror också att det i denna process inteminst kommer att visa sig att många mindrehögskolor, tydligare än , kommer att kommatill sin rätt. Kvaliteten kommer att främjas i det nyauniversitets- och högskolesystem som vi nudiskuterar. Det sker genom att studenterna fårstörre möjligheter att ställa krav och genom detsärskilda utvärderingssekretariat som införstudenter och andra har att garanteraexamenskvaliteten.Herr talman! I det senaste halvårets debatt omstuderandeinflytande har jag förvånat mig över attså få företrädare för oppositionen har förmåttmedge att det förhåller sig på det här sättet.Dessutom förefaller man att bortse ifrån att detviktigaste av allt är att vi bokstavligen förmårerbjuda varje student en utbildning i världsklass.Som har framgått av debatten så här långt tvangssocialdemokraterna redan före regeringsskiftet attav en obändig verklighet medge att det gamlauniversitets- och högskolesystemet inte höll. Detvar välkommet att denna insikt infann sig.Ändå fattas det någonting i övertygelsen. Desocialdemokratiska reservationerna tillutbildningsutskottets betänkande bär vittnesbördom ett parti som förefaller sakna inre kompass ihögskolepolitiken: avreglering -- men ändå inte,och framför allt inte så mycket och inte så fort.Jag kan naturligtvis förstå att det kan finnas skäl tillambivalensen. En tidigare omhuldad föreställningom hur den högre utbildningen borde organiserasgick i bitar . Ändå: skulle tvehågsenhet fåstyra den så viktiga förnyelsen av den högreutbildningen, är risken stor att förnyelsen kommeratt misslyckas. Universitet och högskolor,studenter och lärare måste tilltros förmågan attsörja för att utbildningen blir av yppersta klass. Dåmåste förmå att hålla sina egnaambitioner och intressen kontrollerade för att geutrymme för andra att utveckla sina.Socialdemokraterna går, herr talman, i sintvehågsenhet gentemot frigörelsen enligt minmening över den gräns där nödvändiga hänsyn tillstudenternas rättssäkerhet och hela landetsintressen riskerar att bli till blott och bart en variantav det gamla U 68, som vi nu lägger tillhandlingarna. En sådan politik saknar helt enkeltmöjlighet att fungera.Herr talman! Jag redovisade att deinternationella erfarenheterna undantagslöst pekarmot att staten inte är eller bör vara ensam om att taansvar för att hög utbildning av god kvalitet erbjudsvåra unga. Det är denna iakttagelse som gjort detangeläget att inte begränsa dagens analys ochförslag till enbart de statliga universitetens ochhögskolornas arbete, I Frihet för kvalitet angesdärför två ytterligare ambitioner som delar avregeringens strategi för att förstärka den högreutbildningen: Helt fria högskolor skall, efterkvalitetsprövning, kunna tilldelas rätt attexaminera studenter. Förutsättningarna prövasdessutom för en överföring av några statligahögskolor till stiftelseform.I det senare hänseendet har ett underlag förfortsatta diskussioner överlämnats tillTekniska högskolan i , till iGöteborg och till . Låt migemellertid, herr talman, innan jag kommenterarstiftelsefrågan, något ytterligare utveckla motivenför högskolor med annan huvudman än staten själv.Det beslut uppenbarligen avser attfatta når långt i fråga om frigörelse av de enskildalärosätena. Likväl är det ofrånkomligen så attstatliga högskolor står i en myndighetsrelation tillregering och riksdag. Det innebär en begränsning imöjligheterna att pröva nytt och att tillmötesgåkrav t.ex. från studenter och det omgivandesamhället. Det är min övertygelse att helauniversitets- och högskoleväsendet skulle vinna påom det i kretsen av högskolor också fanns de somarbetade under andra villkor än statens. Det ärdenna övertygelse som avspeglas i regeringenstredelade reformstrategi. Fler högskolor än statensegna blir därmed till en integrerad del av denförnyelseprocess som inleds.En rad utbildningsinstitutioner har det senastehalvåret sökt kontakt med regeringen för att få sinamöjligheter att erhålla examinationsrätt prövade.Universitetskanslerns utvärderingssekretariatkommer att spela en avgörande roll i denkvalitetsgranskning som föregår tillståndsbeslut.Den entusiasm som möjligheten att bli accepteradsom högskola med examensrätt väckt är mycketstimulerande. Den vittnar om den nya kapacitetsom den högre utbildningen nu kan få tillgång till.Dessa nya institutioner för högre utbildning är detena sättet varigenom universitets- ochhögskolesystemet kan ges en mera varieradutformning. Möjlighet för intresserade högskoloratt ombildas till stiftelser är det andra.Efter ett år av diskussioner har tre högskolor sagtsig vara engagerade i tanken på att pröva nyaarbetsvillkor. Med dessa -- och jag ber BengtSilfverstrand noga observera orden -- går vi nu in islutgiltiga diskussioner för att se om det finns en basmellan regering och resp. högskola för ettgemensamt förslag till under våren.Efter att jag tagit del av några av de inledandekommentarerna till det underlag som lämnats till detre aktuella högskolorna finner jag skäl att påpekaett par ting.Det första är att staten i det nu offentliggjordamaterialet utfäster sig att även stå förfinansieringen, om än i andra former än i dag.Det andra är att de närmare relationerna mellanstaten och de aktuella högskolorna inte äropåverkbara. I en stiftelseurkund och i avtal kanstaten lägga fast de villkor som man anser skall gällaför stiftelsehögskolornas framtid.Låt mig också, herr talman, snabbt och i dettasammanhang besvara de frågor anslutning till detta har ställt till mig.Den första är frågan om inte denna kammare är såallsidigt sammansatt att den borde kunna ta ansvarför alla högskolor. Jag tror, herr talman, att BengtSilfverstrand med sin fråga har missat själva denprincipiella poängen i det vi nu resonerar kring. Detär bra för vitaliteten och för öppenheten i vårtsamhälle om vissa högskolor har en annanhemmahamn än en aldrig så allsidigt sammansattriksdag. Enligt min mening är det t.o.m.nödvändigt för att vi skall veta att kritiska ochoberoende krafter alltid kommer att finnas.Bengt Silfverstrands andra fråga gäller påpekandeti propositionen om att alltid kaninskränka friheten för de statliga högskolorna. Detförundrar mig att undrar överett sådant påpekande. Har han redan glömt 1975års högskolebeslut?I den tredje frågan säger sig förstå propositionens påpekande om atthögskolor med andra huvudmän än staten kanbidra till en effektivare resursanvändning. Minmotfråga är: Varför skulle det som är sant på allaandra områden inte vara sant i fråga om den högreutbildningen?Den fjärde frågan handlade om byggnadsfrågorna,där emellertid blandar ihopolika ting i samma fråga. Han kommenterarbyggnadsfrågor för eventuella stiftelsehögskolor,som om det gällde statliga högskolor. Då blir detnaturligtvis alldeles felaktigt, både i slutsats och ianalys.Den femte frågan handlar om terminsavgifterna,där hävdar att terminsavgifterligger i själva stiftelsetanken. Det gör de inte alls!Låt mig härtill, herr talman, bara notera att jagdelar de ambitioner utskottet gett uttryck för i aktoch mening att främja jämställdheten inom denhögre utbildningen. Jag avser att återkomma tilldessa viktiga frågor i de propositioner om högreutbildning och forskning som presenteras förriksdagen i februari.Bengt Silfverstrands påpekande om den socialasnedrekryteringens problem finns det ocksåanledning att allvarligt notera. Klädsamt hade detemellertid varit om samtidigtvelat medge att en positiv trend i fråga om densociala fördelningen inom den högre utbildningenbröts när totalregleringen infördes. Det stämmer ivart fall mig till viss eftertanke om vilka metoderdet är som är mest gagneliga för att tillse att allatyper av ungdomar får möjlighet att genomgå högreutbildning.Själv tror jag att bättre lön för studiemödan är denviktigaste enskilda åtgärden för att engagera flerstudenter från mindre studiemotiverade hem. Ärman inte självklart och naturligt motiverad förlånga studier, blir det naturligtvis etter värre omman inte får någon lön för studiemödan.Herr talman! Jag är övertygad om att den svenskahögre utbildningen kommer att vinna ordentligt påden förnyelse som är i vardande. Jag bestyrktesi detta av de erfarenheter som jag drog av denslutgiltiga utfrågning som utvärderarebestod ledning med iParis , en utfrågning somBengt Silfverstrand -- av hans anförande här i dagatt döma -- inte till fullo tagit del av.Efter sju timmars diskussion talades det inte längreom det som varit, utan om den nya svenskamodellen i vardande. Det är min förhoppning attockså de partier och andra i , som alltjämt --likt i början -- känner sig litet ovana, till sistskall följa med på vägen.(Applåder)Anf. 58 ()replik:Herr talman! Jag noterar att Per tydligen äropåverkad av vad som har sagts här ikammaren. En eminent företrädare för deborgerliga, dvs. Per egetregeringsunderlag, talade om den nya svenskamodellen och satte socialdemokratin i motsats tilldenna nya modell, som ett slags bromsklossar. Menverkligheten och sanningen är precis den som LarzJohansson tidigare påpekade, nämligen att dettarör sig om en fortsättning av ett pågåendereformarbete. När vi socialdemokrater iregeringsställning uppfattade de ständigt nyasignalerna och förändringarna i samhället var detalldeles självklart för oss att vi efter en vitaldebatt -- vilket vi också har -- togkonsekvenserna och tog vissa initiativ tillförändringar.Det är enbart på den första punkten -- av trepunkter --, som handlar om förändringar av dengrundläggande utbildningen, som det finns någraavvikelser. Man kan också tala om en förnyelse. Påde andra punkterna är det fråga om retorik.Nu var det något mer lågmält än ipressmeddelandet, men när Per talar om skall pröva dessa möjligheter är det ett utspelfrån regeringens sida, som Centerpartietuppenbarligen inte står bakom -- jag uppfattar LarzJohansson som en auktoritativ företrädare för detpartiet. Detta är utomordentligt anmärkningsvärt.Kritiken gäller polemiken i pressmeddelandet, därman nedvärderar de parlamentariska instansernasbetydelse för högskolepolitiken.Per svarade inte på frågan omfastigheternas roll i sammanhanget. Vi skall ta ställning till ett förslag som innebär attdet i botten skall vara ett statligt ägande avhögskolefastigheter. Som Per självpåpekade finns det ju ännu inte något konkretförslag om stiftelse. Då är frågan fortfarandeberättigad: Vad är det som gäller? Är detFinansdepartementets linje som går ut på att detskall vara ett statligt ägande som gäller? Eller är detUtbildningsdepartementets eller är det Moderatasamlingspartiets i regeringen uppfattning om hurstiftelsen skall se ut som gäller? Det saknar faktisktinte betydelse.Jag vill återkomma till studenterna. Sverigesförenade studentkårer har kraftfullt reagerat motstiftelsepropåerna. Det har varit en mycket negativreaktion.Anf. 59 Utbildningsminister ():Herr talman! Som svar på vill jag säga följande. Observera att det intevar jag som talade om den nya svenska modellen,utan det var som gjorde det. Jag hänvisadetill uttryck, om det må vara mig tillåtet attgöra så.Beträffande den andra frågan om det s.k. utspeletom stiftelsehögskolor, vet jag inte hur BengtSilfverstrand har bibringats uppfattningen omutspel. Som jag tidigare harredovisat i denna klammare har vi fört enkontinuerlig diskussion med de högskolor som harvarit intresserade av sådana diskussioner, dvs.högskolor som har tagit initiativ gentemot oss föratt få prövat om det fanns nya verksamhetsformersom kunde vara öppna för dem.Vi har kommit till en punkt då det finnsanledning att föra dessa diskussioner i något merakonkreta termer för att dessa högskolor skall kunnagöra sig en föreställning om hur verkligheten kankomma att gestalta sig.