prot · GF09125 · 1992-06-03 00:00:00 — Jag har tänkt ägna min taletid åtflygstridskrafterna och flygvapnets organisation.Flygvapnet och dess personal har blivit vana vid attleva med ständiga förändringar, ny och bättreutvecklad materiel har tillkommit, och för att manskall kunna hänga med i den tekniska förnyelsenhar organisatoriska förändringar inte hört tillovanligheterna.Nu står vi på tröskeln till ytterligare en storomdaningsprocess. Det nya flygplanssystemet JAS39 skall introduceras och successivtinlemmas i vår krigs- och grundorganisation. Tilldetta kommer anskaffning av en rad andramaterielobjekt, t.ex. den flygburna spaningsradarnPS 890, nya stridsledningscentraler och beväpningtill 39 Gripen-systemet. Flygstridskrafterna ärdärmed det vapenslag som får det ojämförligtstörsta inslaget av materiell förnyelse och utökadteknisk kompetens. Det blir ett avsevärtkvalitetslyft, och det är bra.För att möjliggöra detta inom en rimlig ekonomiskram måste flygvapnet minska antalet divisioner till16 samt organisera fredsverksamheten i störreflottiljenheter. Detta råder det stor enighet ombåde här i kammaren och inom flygvapnet. Vikallar dessa flottiljer för storflottiljer, och vi menardärmed att de kan organisera tre eller fleradivisioner per flottilj. Benämningen storflottilj kanman nog påstå i viss mån är missledande.Om man tittar litet tillbaka i tiden, harnormalflottiljer alltid haft tre divisioner. Avekonomiska skäl har det blivit såatt antalet divisioner på flertalet flottiljer harminskats till två. Detta vill jag påstå har varit enfelaktig väg. Det har inneburit att en ökadfredsadministration har skett påkrigsorganisationens bekostnad. Vi vill nu snaraståtergå till normalflottiljer eller, om man så vill,storflottiljer med tre eller flera divisioner perflottilj. Detta är inte bara nödvändigt avekonomiska skäl, utan det är också en fråga omeffektivt utnyttjande av fredsresurserna.Ryggraden i det svenska flygvapnet är och kommerunder relativt att utgöras av 37-systemet,. har sedan den började levereras tillflygvapnet ständigt utvecklatsoch förbättrats, och så sker också. AJS-modifiering, vilket innebär att attack-och spaningsviggarna ges ökad allsidighet, kortuttryckt.S.k. livstidsförlängning utreds för närvarandeockså. Det innebär inte -- vilket man ibland kantro -- att blir en evighetsmaskin, utan dethandlar om att undersöka om man med rimligakostnader kan förlänga flygtiden något. livslängd bestäms av antalet flygtimmar,och bristen på flygförare i första hand , vilket gjorde att vi flög färre timmar änplanerat, gör att vi nu har något mer flygtid kvar isystemet.Men ett flygplans livstid måste ses både i etttekniskt och i ett taktiskt perspektiv, och omViggensystemet är gårdagens och dagens system, ärGripen morgondagens. Våra synpunkter i övrigt påhandläggningen av beställning av delserie 2 harSture redogjort för.I regeringens förslag till organisatoriskaförändringar inom flygvapnet ingick ennedläggning av F 6 i . Vi avvisar dettaförslag, av många skäl, men för vår del inte avregionalpolitiska skäl. Vi anser att F 6 behövs igrund- och krigsorganisationen. Det är den minstaflottiljen, men den är mycket kostnadseffektiv. F 6har ett garnisonsansvar i . Dess läge göratt det finns möjlighet att utnyttjasamordningsvinster med den närliggande flottiljenF 7 i . På F 6 finns versionskontoret,som huvudsakligen ansvarar för AJS-modifieringen. Vi tror att det med hänsyn tillmiljön finns goda möjligheter att flyga vidare påKarlsborg också.När det gäller den ekonomiska besparingen är detde facto så, att skillnaden mellan F 6 och F 13 rörsig om 35 milj.kr. , till fördelför F 13. Men då har man inte räknat med detgarnisonsansvar som F 6 har.I det underlag som ÖB och chefen för flygvapnetlämnade , ÖB 92 komplement, föreslogsavveckling av bl.a. F 13 i och i underden andra. Vi delar ÖB:s uppfattning. Dock anservi att även bör läggas ned ,varvid hela J 35 Draken-systemet kunde utgå,vilket totalt sett -- med drift, underhåll, reservdelar,expertis -- skulle innebära mycket stora och snabbabesparingar. Men med hänsyn till att ingenmajoritet kunde nås för detta förslag, accepterar viatt beslut om får senareläggas till 1995. Då vetvi också vilka koncessionsbeslut vi har för alla våraflottiljer och har möjlighet att i denförsvarsberedning som avses börja arbeta redan ihöst förbereda ytterligare reducering avfredsorganisationen.De som påstår att vi har frångått vårt förslag omavveckling av Drakensystemet har alltså fel. Om vihade gjort på annat sätt, skulle olikautskottsmajoriteter ha kunnat innebära att vi fåttför få divisioner. Och det viktiga är antaletkrigsdivisioner. De socialdemokratiska förslagenskall ses som en samlad bild, och när vi nu baradelvis kan realisera vår politik måste vi ta hänsyntill det.Tvärtemot vad man kan ha fått intryck av under dendebatt som föregått dagens beslut, är det alltså ÖBoch chefen för flygvapnet som mot bakgrund avekonomiska ramar och av militära skäl föreslagit ennedläggning av F 13. Det borde rimligen vara så attde militära skälen skall komma just från ÖB ochchefen för flygvapnet, och inte från lokal ellerregional militär nivå eller från någon kommunalinstansnivå.Vad gäller vårt ställningstagande för avveckling avF 13 före och varför vi avvisar propositionensförslag om avveckling av F 6 i , har våraskäl legat till grund för det nästan eniga betänkandevi behandlar. Jag skall återkomma någotsenare till dessa skäl.I den debatt som har förts har betonats en oro överden framtida spaningskapaciteten. Jag vill nubetona och understryka att det aldrig någonsin harvarit uppgift att avgöra var våra olikadivisioner skall baseras. Detta är en fråga som heltankommer på de militära myndigheterna, i dettafall ÖB och chefen för flygvapnet. De beslutar omantalet divisioner av olika sort och deraslokalisering utifrån de prioriteringar och beslut somriksdag och regering fattar.Den prioritering vi har gjort utifrån densäkerhetspolitiska bilden är en prioritering avluftförsvaret. Detta är vi fullt eniga om. Vi hardärför också ställt oss bakom regeringens förslag atten och en halv Viggendivision skall avvecklas. Ienlighet med vad jag tidigare anfört ankommer detnu på ÖB och chefen för flygvapnet att genomförabeslutet på det, med utgångspunkt i militära skäl,bästa sättet. Låt mig åter betona att det är ÖB ochchefen för flygvapnet som föreslagit nedläggning,vilket försvarsutskottet också funnit vara det bästaunder rådande förutsättningar.Mot bakgrund av det betänkande som vi behandlarhär har chefen för flygvapnet i PM-formangivit förutsättningar och målsättning samtinriktning när det gäller flygvapnetsgrundorganisation efter det försvarsbeslut vi fattarhär . Jag är osäker på om det är ett fastställtdokument eller endast ett arbetspapper. Men ichefens för flygvapnet beslutsavsikt anvisas bl.a. atten spaningsviggendivision, S 37 vid F 13, avvecklasoch en spaningsdivision vid F 17 omlokaliseras tillF 6. En halv attackdivision vid F 6 omlokaliseras tillF 15 i , och en halv attackdivision AJ 37avvecklas. Denna organisation är en prioritering avluftförsvaret och jakten. En avveckling sker ocksåav en och en halv Viggendivision av de äldstaversionerna. Även om det är vår bestämdauppfattning att det i första hand borde ha varit deäldre Drakendivisionerna som skulle ha avvecklats,accepterar vi denna inriktning.Så över till spaningsflygsresursernas kapacitet ochmöjligheter . Detta är åter en fråga somansvariga militära chefer skall besvara. På dettaområde är de experter, men jag skall ge mig ut påhal is och försöka redovisa vår syn på dennainriktning.Låt mig först bara säga några ord om JAS 39Gripen-systemet. JAS står för jakt--attack--spaning. De första två JAS-divisionernaorganiseras 1995--1996 på F 7 i , varvid tvådivisioner attackviggar avvecklas. Då tillförs MILOGötaland och flygkommando ettpåtagligt tillskott främst vad avser luftförsvars- ochspaningskapacitet och också en något ökadattackkapacitet.Jag uppfattar det så att i avvaktan på att JAS 39-systemet ersätter attack- och spaningsviggarna --det kommer att ske , sjuår alltså -- kommer den huvudsakligaspaningskapaciteten i fredstid att vara lokaliseradtill F 6 i och F 21 i . Vad gällerLuleå och F 21 förblir det som . På F 6 iKarlsborg övertar F 6 resurser och ansvar från F 17och F 13, om än i reducerad omfattning. Detpositiva i denna lokalisering är att flygvapnetkunnat genomföra en nödvändig reducering avgrundorganisationen med förhållandevis småkrigsorganisatoriska konsekvenser. I realiteteninnebär det att antalet spaningsförare -- ochdärmed krigsuthålligheten -- minskar underperioden --1996 med ca 30 stycken. successivt genom tillkomsten av JAS ochmodifiering till AJS. Vad gäller modifieringen avattack- och spaningsviggar till AJS innebärsamlokaliseringen i en viss positiv effekt.Det har då anförts att omlokaliseringen till F 6 ochnedläggningen av F 13 skulle medföra attnödvändig havsövervakning, spaningsberedskapoch flygövning kommer att bli svåra att genomföraoch mycket kostnadskrävande. Det är självklart såatt flygvägen till och från från Karlsborgär längre än från eller . Men åandra sidan är flygvägen till västerhavet kortarefrån . Om det nu är så att vi ävenfortsättningsvis skall ha tyngpunkten av vårtintresse i måste man fråga sig hur storprocentuell del av spaningsflygverksamheten sommåste förläggas till Östersjön.Incidentberedskapen upprätthålls medförhållandevis låga tidskrav. Framgruppering kanalltså även fortsättningsvis ske till ochKallinge -- ja, även till Bråvalla om så skulle blinödvändigt. Största delen avspaningsflygdivisionens verksamhet kan bedrivasöver land, över och och övervästerhavet. Men den del som måste bedrivas överÖstersjön är en mycket viktig del, och den kommersjälvklart att kosta mer pengar.Det är många som har tyckt att vi borde avvaktakoncessionsbeslut innan vi fattar beslut om någonnedläggning. Jag har stor förståelse för denståndpunkten, och det hade naturligtvis varitidealiskt om fakta legat på bordet . gör deinte det, och det utomordentligt ansträngdalikviditetsläget och planeringssituationen iflygvapnet gör att vi tyvärr inte kan vänta. Tvärtomär det så att vi så fort som möjligt måste fatta beslutom ytterligare flottiljnedläggningar.För oss socialdemokrater är det tillfredsställandeatt vi har fått gehör för vårt förslag att omedelbartbörja arbeta med dessa frågor i en parlmentariskberedning. I debatten som föregått dettabetänkande har det framkommit förslag om storabesparingsmöjligheter. Det förvånar mig mycketoch gör mig mycket upprörd, precis på samma sättsom försvarsministern redogjorde för. Hur kanman från enskilda flottiljer, ofta under hotet omnedläggning, säga sig kunna göra stora besparingarpå uppåt ? Vi säger: Varför i hela världen harni inte gjort dem redan? Varje möjlig besparingskall göras . Ni kan vara övertygade omatt vi med största intresse skall följa dessabesparingsförslag. Det är nämligen precis somHans Lindblad säger, att i försvarsutskottetförsöker vi följa upp våra beslut.Jag har sagt det tidigare: Det är en mycket, mycketansträngd ekonomi i flygvapnet . Ingen har rådatt inte spara; det slår bara tillbaka på ens egenverksamhet.Ett annat förslag, som vi dess värre inte kunde fåmajoritet för i utskottet, är frågan omledningsorganisationen. Vi menar att tvåflygkommandon hade varit till fördel förflygvapnet.I övrigt tänker jag inte kommentera de olikaopinioner som har försökt påverka de beslut som viskall fatta . Det är självklart så att det är enrättighet att slåss för sitt jobb och för sin ort. Jaghar i stället försökt att något redogöra för hur vi serpå denna sakfråga.Herr talman! Vi går in i en omvälvande tid förflygvapnet; allt i syfte att få bättre och vassareflygstridskrafter. Det positiva i den utvecklingen ärvi nog överens om. Men det innebär förvisso ocksåstora påfrestingar på de anställda i flygvapnet. Vi ärberedda att göra vad vi kan för att underlätta dennaomställning. Jag vill här hänvisa till redovisning på den punkten.Låt mig säga, med direkt adress till flygvapnets allaanställda: Vi vet vilken kompetens och kunskap nihar. Vi vet att det svenska flygvapnet är väl ansettoch känt långt utanför landets gränser, bl.a. pågrund av dess duktiga personal. Vi uppskattar ochvärdesätter på det högsta det ni gör -- det gäller allpersonal.Herr talman! Jag vill instämma i till de reservationer som han angav.I övrigt vill jag yrka bifall till hemställan ibetänkande nr 12 i de delar som jag nu har berört.Det innebär också ett yrkande på avslag påreservationerna nr 22, 23, 24 och 25.Anf. 52 HANS () replik:Herr talman! När det gäller flygvapnet harkvaliteten varit ledstjärnan. Under andravärldskriget hade vi ett flygvapen som egentligeninte fungerade . Man sade att det inteskulle få upprepas. Därför var det svenskaflygvapnet det första som hade enbart jet.När vi talar om bristande kvalitet handlar det omarmén, som varit hämmad av den bisarravärnpliktstolkningen. Men flygvapnet har hållitkvaliteten uppe. Ett led i detta var nedläggningenav , , , F 8, F 9, F 11, F 12, F 18 ochflottiljverksamheten på F 14. Hade man resoneratpå samma sätt som i fråga om armén hade man haftalla dessa flottiljer kvar. Då hade man haft kvar sinaHawker eller köpt in Piper Cub för att hållaantalet uppe. Då hade vi haft ett flygvapen som,liksom armén, varit ett träsk. I stället har man hållitfast vid kvaliteten. Det är viktigt, och det ärrationellt.Det svenska flygvapnet klarar med sina 8 000anställda 450 stridsplan. Det italienska flygvapnethar 70 000 anställda. Det är en skillnad från 1 till 10om vi jämför det svenska flygvapnet med t.ex. detamerikanska eller engelska. Vi har betydligt färreanställda i det svenska flygvapnet än vad man hari det norska, trots att vi har större flygplansflotta.Flygvapnet har verkligen kvalitet; där har aldrigfredsorganisationen fått styra.Därför har jag tillhört dem som har varit mycketnegativa till att man nu skulle behålla alla flottiljer,och sedan fatta beslut om en krigsorganisation medtvå divisioner färre realiter. Då skulle man på tvåställen gå ned till endivisionsflottiljer. Eller ocksåhar man sagt: Vi skall behålla två divisioner baraför att sysselsätta en flottilj till. Det kostar då tvåmiljarder kronor . Varifrånskall de i så fall tas? Jo, från motmedel, jaktrobotar,etc. Det vore verkligen att skada det svenskaflygvapnet.Att en flottilj skall läggas ned är självklart. Sedanär jag ödmjuk och säger: Vilken som bör läggas nedkan man inte objektivt avgöra. När vi vägde F 12 iKalmar mot F 17 i -- var det alldeles rättdet? Det kan jag inte i efterhand säga. På sammasätt är det naturligtvis när vi väger motKarlsborg. Det finns skäl för båda.Men det väsentliga i de båda fallen är att det ärprecis samma krigsorganisation, det är samma antalflygplan, det är samma flygplan, det är sammadivisionsantal, det är samma bassystem, det ärsamma stridssystem -- det är bara fråga om varnågonstans flottiljen finns i fred, och den skillnadenär liten; det är två flottiljer som ligger på sjuminuters flygavstånd från varandra, så det är ingenväsentlig fråga. Men någon bör läggas ned.Det är viktigt att man låter krigsorganisationenstyra. Vill vi satsa på kvalitet skall vi lägga pengarnapå att skaffa och inte på att bränna upp enmassa extra flygbränsle och ha mer motorunderhållför att sysselsätta en flottilj. Ett flygvapen som styrsav fredsorganisationen blir inte ett flygvapen medkvalitet. Det är viktigt. Men sedan kan man alltiddiskutera vilken av flottiljerna som skall läggas ned,och det kan aldrig objektivt fastställas vilken detbör vara -- det är olika saker som vägs motvarandra.Anf. 53 ():Herr talman! Försvarsfrågorna engagerar, ochtemana i anförandena växlar.Ett försvarsbeslut är egentligen ett beslut av mycketlångsiktig karaktär. Det är ett beslut som berör deekonomiska resurserna, som berör utrustning avskilda slag, som berör byggnader ochmarkområden och som berör det kanske absolutviktigaste för ett bra försvar -- de personellaresurserna, de många människor som på ett ellerannat sätt är involverade i det svenska försvaret.Jag avser då såväl dem som är anställda som demsom är där som värnpliktiga.Det svenska försvaret bygger på principen om denallmänna värnplikten, en princip som ger en godoch bred bas både vad gäller rekrytering av såväl devärnpliktiga som den övriga personalen och vadgäller förankring av kunskap och kännedom omförsvaret i olika delar och sektorer av vårt samhälle.I takt med att tiderna och förhållandena runt ossunder årens lopp har förändrats har -- det ärsjälvklart -- såväl värnpliktsutbildningens form somdess innehåll kommit att förändras. Så kommer dettroligtvis att bli också i framtiden.Självfallet är det viktigt och riktigt att endast desom behövs för försvarsmaktens krigsorganisationoch för den fredstida beredskapen tas ut tillutbildning. Vi har här fått många bevis på attmånga ser fram emot resultatet avpliktutredningens arbete när det gäller att finna deframtida formerna för detta.Det förslag om ändringar i värnpliktslagen som nuligger på bord har, kan man säga, singrund i den minskade volym som det militäraförsvaret står inför. För oss i är detangeläget att principen om den allmännavärnplikten liger fast, att alla män mönstrar och tasut till utbildning och placeras på den plats som deär mest lämpade för. Det är viktigt att denutbildningsreserv som vissa av de värnpliktigakommer att placeras i får en sådan utformning attde som hamnar där har samma kvalifikationer avolika slag som de som tas ut till den direktautbildningen. Utskottet har också behandlat dettaoch, som jag ser det, gjort den korrektabedömningen att så också kommer att bli fallet.Dock är det ju så att det kan ta sin tid innan alltdetta finner sina rätta former, men jag är övertygadom att detta kommer att få enbra och positiv lösning.Jag vill i det här sammanhanget också peka på attdet framöver kan bli mer aktuellt med en ökaddirektrekrytering till den civila delen av vårttotalförsvar. Försök med sådan rekrytering pågårjust , och det har givit mycket positivaresultat. Det är viktigt att också den civila delen avtotalförsvaret ges sådan kapacitet och utformningatt den kan verka på det sätt vi alla vill att den skall.En föryngring av den personal som finns inom decivila delarna är angelägen. Förhoppningsviskommer en sådan åtgärd att effektiviseraverksamheten och även öka möjligheterna för dencivila delen av totalförsvaret att lösa de uppgiftersom ligger på den.En ökad direktrekrytering kan och skall givetvisinnebära att vi får bättre förutsättningar att få rättman på rätt plats, att vi kan se till att vi får en störredelaktighet och en ökad kunskap om det svenskaförsvaret. Vi kanske också kan få en störreflexibilitet.Jag tror också att det är viktigt att den civila och denmilitära delen av totalförsvaret jämställs. Om mani dag vill ha någon annan utbildning än just denmilitära är det ett undantag från principen, och dåhamnar man i speciella prövningsförfaranden somjag tror att man kanske kan komma ifrån, till nyttaför såväl samhället som den enskilde.Även om vi talar om att vi har allmän värnplikt ilandet försvinner en tredjedel av alla killar sommönstrar på vägen och rycker aldrig ut från någonvärnpliktstjänstgöring, dvs. de blir aldrigkrigsplacerade. I vissa områden av landet fallerbortemot 20--av grabbarna bort redan vidmönstringsförfarandet. Detta är fel sätt att nyttjaresurserna. De killarna skulle mycket väl kunnafylla en viktig funktion i vårt gemensamma försvari andra delar av samhället, och det är viktigt att vitar tillvara dem, så att de inte faller ut under resansgång.Här i debatten har också tagits upp frågan om devärnpliktiga inom den s.k. stödproduktionen, dvs.organiserandet av mobiliserings- ochförplägnadsplutoner. Jag vill i det härsammanhanget bara understryka att de som skalltas ut till den utbildningen skall tas ut därför att deskall vara en del i krigsorganisationen.Vi har också noterat att det antal tjänster somtidigare har angivits när man har diskuterat hurmånga personer som skulle behövas för detta harförändrats under resans gång och att det har bliviten bred debatt runt detta. Även i det härsammanhanget har utskottet hänvisat till det nupågående arbetet inom pliktutredningen, ochriksdagen kommer framöver också att få ta del avdess synpunkter på de här frågorna, inte minst vadgäller det antal värnpliktiga som skall tas ut ochutbildningens innehåll.Jag tycker att det är viktigt att man går igenom allaförutsättningar och ser till helheten. Det är viktigtatt det vi gör blir rätt, och att den utbildning sommeddelas är utbildning för faktiska uppgifter.Låt mig också ta upp något som tidigare nämnde, nämligen att man påen del håll inte bara har varslat utan rent av gjortuppsägningar med hänvisning till den nuföreliggande propositionen. När man göruppsägningar på den grundvalen visar manegentligen, tycker jag, ringa respekt för såväl denpersonal som det drabbar som för dem som är sattaatt fatta besluten, dvs. , och förbeslutsfattandet i sig; man vet ju inte vad riksdagenkommer att fatta för beslut.En proposition är alltid ett förslag, och ettriksdagsbeslut är det som följer därpå. Jag tyckeratt det finns anledning att se över de former somman agerar i, så att det här inte upprepas. Det ärbara att beklaga att man har agerat på det härsättet -- sprungit fortare än vad man borde göra --och ställt till onödiga problem för mångamänniskor, som har blivit drabbade av detta i varjefall innan besluten har fattats.Det är en annan sak som jag också skulle viljanämna, herr talman. Som jag sade tidigare varierarde ämnen som tas upp från kammarens talarstol.Jag skulle vilja gå över till att tala om en motionsom jag har väckt med anledning av propositionen,en motion benämnd Fö22. I den har jag tagit uppen del frågor som berör verksamheten inomMarinkommando Syd.Vi vet ju att den södra delen av är och mänskligt att döma ocksåframgent kommer att vara av stor betydelse församtliga Östersjöstater, såväl när det gäller militäraintressen som när det gäller andra intressen, vilka ioch för sig har blivit mer och mer påtagliga desenaste åren -- jag tänker då på olika ekonomiskaintressen, både när det gäller traditionell sjöfartoch fiske och när det gäller utnyttjande av andranaturresurser, exempelvis oljeprospektering ochliknande.Vi vet också att det i de södra delarna av ,trots att har försvunnit,fortfarande pågår betydande övningar ochatt det är en rätt stor intensitet i den verksamheten.Detta och mycket annat har lett till att jag imotionen pekar på att det kan vara befogat med enökning av den verksamheten vidMarinkommando Syd. Där finns det en betydandekompetent och bra personal som ger verksamhetenen god kontinuitet och stabilitet. Vi vet också attden här personalen är eftertraktad. I många fall fården också tjänstgöra inom andra delar av landetinom den sektorn.Vi vet att det här nere finns erforderligaanläggningar som gör att verksamheten kanbedrivas på ett rationellt och ändamålsenligt sätt.Där finns det varvskapacitet, övningsområden ochnärhet till de områden som i mångt och mycket kanses som de viktigaste att bevaka och ha kontrollöver när det gäller den sektorn.Jag ser det som mycket positivt att utskottet delaruppfattningen om betydelsen av ett effektivt marintförsvar i södra . Jag noterar vidare attutskottet skriver att Marinkommando Syd ochMarinkommando Ost i regeringens förslagprioriteras i relation till övriga marinkommandon.Jag vill understryka att det även , när viser på marinens verksamhet, kan finnas skäl attsärskilt beakta Marinkommando Syd ochverksamheten där. Vi vet att man där har en braverksamhet som ger ett bra resultat till nytta förhela det svenska försvaret. Jag tycker att vi skall tatill vara den här resursen, vårda den väl, och låtaden bli något som vi har nytta av också i framtiden.Anf. 54 (nyd):Herr talman! Än en gång konstaterar jag någotförvånat att riksdagsordningen innebär att debattenförs efter det att alla har bestämt sig. Därför blir deten lika omfattande som fullständigt verkningslösdebatt i denna långa dags färd .