prot · GF0964 · 1992-02-14 00:00:00 — Jag syftarfortfarande på Sverige.Till denna kategori företag räknas de som har 0--199 anställda. Inom EG räknas företag med färreän 500 medarbetare som småföretag, och om dennadefinition tillämpas på svenska förhållanden, skulledrygt av det privata näringslivets arbetskraft iSverige beröras av EG:s småföretagspolitik genomEES-avtalet.I fanns /91 ca 1,7 miljonersysselsatta i företag med färre än 500 anställda.Man förstår av dessa faktauppgifter den ofantligtviktiga roll som småföretagen spelar för vårtnäringsliv och för samhället totalt sett vad beträffarsysselsättning och välstånd för våra medborgare.Dessutom bidrar företag med stora avgifter ochskatter till vårt samhälle.Det gäller, herr talman, att värna om dessa företag,så att vi får behålla dem i landet. Det gällerdessutom att skapa förutsättningar för att nyaföretag skall kunna bildas, så att innovationer ochaffärsidéer kan utvecklas. Speciellt i s.k. dåligatider, som vi nu med viss rätt anser att vi befinneross i, är det dubbelt viktigt att nya företag fårmöjlighet att utvecklas.För att småföretag skall kunna utvecklas i Sverigeoch EG/fordras förutom kunskaper iekonomi, teknik, juridik, etc. även kunskaper ihumaniora, dvs. språk och kultur. Där inbegriperjag historia. Det är viktigt att känna tillkulturmönstret i de länder där man skall göraaffärer, oavsett om dessa ligger inom elleri andra delar av världen. Vi måste således erbjudasmåföretagare utbildning inom bl.a. dessaområden.Vi måste anpassainkomstskattesatserna till EG-nivå, från nuvarandeca av bruttonationalprodukten ner till drygt40 %. Dessutom bör övriga skatter ochlageravskrivningsmöjligheter anpassas till EG-reglerna. Vi har, som ni vet, rätt högaenergiskatter, vi har arvs- och förmögenhetsskatter,som har diskuterats här i annat sammanhang.Bolagsskatten är relativt sett human, men totalt settligger vi mycket högre än EG-länderna.Kostnadsläget, som tack och lov är på väg ner idetta land, är fortfarande mycket högt. Vi behöveralltså ytterligare sänkning av det totalakostnadsläget för att våra företag skall kunnakonkurrera på lika villkor, både inom och iandra delar av världen. Detta gäller ävenjordbruks- och skogsnäringarna, kan jag tillägga.En investerings- och utvecklingsbank bör bildas avlöntagarfonderna. Det har vi inom Ny Demokratiskrivit en motion om. Denna bank skall kunnabidra med riskvilligt kapital för olika affärsprojekt.Dessutom bör man ordna med insättarskydd försparare inom bankväsendet och låta bankerna haännu mer fri konkurrens än vad fallet är närdet gäller utlåning. På det viset skulle ytterligareriskkapital kunna frigöras till bl.a. småföretagarna.I dag vågar eller får inte bankerna ställa upp medriskvilligt kapital i tillräcklig omfattning. Det äralltså regelsystemet som styr även detta.Herr talman! Jag har här belyst en del faktorer somhar betydelse för småföretagare och föreslagitnågra åtgärder för att hjälpa småföretagen i ställetför att stjälpa dem.I dag är det alldeles för många konkurser i vårtland. Dessa är förödande både privat- ochsamhällsekonomiskt. De kan dessutom orsakamånga personliga problem för både företagare ochanställda. Dessutom har stora kreditförlusterorsakats för banker, finansbolag och andralångivare . Den utvecklingenmåste vändas. Vi måste ge företagarna i Sverigeframtidstro igen.Anf. 72 ():Herr talman! Jag tänker tala om svensklivsmedelspolitik inför EG-inträdet. Vårt land stårinför ett förberedelsearbete, där svenskjordbruksnäring skall öppnas mot EG-marknaden.Jordbruksnäringen ingår inte i ett , utanhär måste vi från grunden finna en bra infasning avsvensk jordbrukspolitik i EG:s politik.För del innebär ett medlemsskap i EG attvi inte bara får göra en anpassning av vårjordbrukspolitik, utan att vi helt och fullt måsteanamma EG:s jordbrukspolitik. Jordbruket ärdärmed den näringsgren som påverkas mest av ettEG-inträde.EG har ett gränsskydd mot tredje land, liksom ettprisfallsstöd som finansieras via EG:s budget.Skillnaden mellan vårt svenska system och EG:s äratt vi skapar lönsamhet inom jordbruket genomhögre livsmedelspriser, medan EG skaparlönsamhet genom att betala över budgeten, dvs.med en finansiering via skattesystemet.Under förutsättning att vi skall bibehålla en svenskproduktion av högkvalitativa baslivsmedel -- ochdet skall vi -- måste de svenska livsmedelsprisernasjunka ner till EG-nivå. Detta är en förutsättningför att svenska livsmedel skall kunna konkurrerainom och på EG:s marknad.För att kunna upprätthålla en rimlig lönsamhet isvensk livsmedelsproduktion, måste alltså de lägrelivsmedelspriserna kompenseras med lönsamhetöver budget, på samma sätt som inom EG. Detta ären radikal finansiell omställning avjordbruksnäringens lönsamhet, som inte beaktadesvid det jordbrukspolitiska beslutet i 1990.Det är mot denna bakgrund som regeringen haraviserat att frågan om ett arealstöd skall prövas sombas för lönsamheten. Denna budgetfinansieradebasersättning måste införas i samma takt som vi avmarknadsskäl, kanske genom GATT-förhandlingaroch/eller EG-inträde, trappar nerlivsmedelspriserna.Herr talman! Vidare föreskriver EG vissaminiminivåer för t.ex. hygieniska krav inomjordbruket och livsmedelsproduktionen. Varjeland kan också ha en egna strängare bestämmelservad gäller exempelvis djurskydd, etik, miljö ochhälsoskydd. De högre ambitionerna skall vi vararädda om i . Men också dessa kostnadermåste i princip betalas över budget för att svenskaföretag skall få samma konkurrensförutsättningarsom livsmedelsproducenterna inom EG.Mycket viktiga aktörer inom den svenskalivsmedelsnäringen är de etableradeförädlingsföretagen och disributionskanalerna. Dåmarknaden mot EG öppnas kommer det att fördessa svenska livsmedelsföretag innebära enomställning som är större än för någon annanindustri.Rationaliseringar är i full gång, och många harhunnit långt med att öka produktiviteten ochintensifiera marknadsbearbetningen inför mötetmed de storskaliga starka internationellalivsmedelskoncernerna.Riksdagen måste ta ett ansvar för att dessa företag isamband med den nya konkurrenslagstiftningen fårsamma spelregler som de som gäller för företaginom EG-marknaden. Lagstiftningen får inte ledatill att svensk industri kortsiktigt tvingas bryta nersin kapacitet och struktur före inträdet i EG, för attefter EG-inträdet stå med en alltför liten kapacitetför att kunna bjuda en verklig konkurrens mot storaEG-företag.Herr talman! Den svenska företagsstrukturenmåste redan nu betraktas ur ett EG-perspektiv, dåman värderar dess marknadsdominans och roll påmarknaden. Detsamma måste också gällaprimärproduktionens omställning ochlönsamhetens finansiering, också de skall betraktasur ett EG-perspektiv . 73 ():Herr talman! Tyvärr måste jag börja mitt anförandemed att konstatera att regeringen och de partiersom ingår i regeringen totalt har tappat intresset förjordbruket och de människor som är verksammainom näringen. På annat sätt kan jag inte tolkafrånvaron av såväl det ansvariga statsrådet somövriga borgerliga jordbrukspolitiker. Det är mycketmärkligt med tanke på det stora intresse för dennafråga och den stora oro för näringens framtid somman visat tidigare, inte minst under förra året.Man måste ställa sig frågan: Har intresset svalnatnu när kommit i regeringsställning och fåttjordbruksministerposten? Finns det möjligeninterna problem inom regeringen eller problemmellan jordbruksministern och LRF som gör inte vill diskutera jordbrukspolitik?Böndernas uppslutning kring reformen är stor, ochdet borde finnas ganska goda förutsättningar föroptimism och framtidstro. Det borde vara slut påspekulationerna om omställningen skall fullföljaseller inte, särskilt som regeringen faktiskt både iregeringsförklaringen och i årets budgetpropositiondeklarerat att omställningen ligger fast. Man kan läsa i olikatidningsartiklar uttalanden från LRF med olikakrav på förändringar. Ingen återbetalning t.ex. avomställningsbidraget trots utebliven omställning ärett sådant krav. Ett annat är attspannmålsregleringen skall återinföras. Detinnebär med andra ord en total förändring. Det ärsärskilt anmärkningsvärt med tanke på attenigheten i fråga om omställningen var stor. LRFhar också deltagit i arbetet.Vi socialdemokrater står fast vid omställningen. Viär övertygade om att det finns goda förutsättningarför ett livskraftigt jordbruk i vårt land. Det är ocksåsocialdemokraternas mål. Naturligtvis krävs storainsatser av varje enskild bonde. Det förutsättergoda kontakter med konsumenterna för att kunnafå reda på deras krav, önskemål om utbud ochkvalitet när det gäller livsmedelsprodukter. Detkrävs mod för att våga satsa på något nytt. Dettakräver en trygg förvissning om att de politiskabesluten ligger fast.I vår motion om jordbrukspolitiken kräver vi attden kommission som följer omställningenarbetar med den inriktning som även denborgerliga regeringen anvisat, attomställningsbeslutet ligger fast. Vi kräver också attregeringen fortlöpande skall redovisauppföljningen för riksdagen.Vi är medvetna om att omställningen av jordbruketinnebär stora påfrestningar för dem som ärsysselsatta inom näringen. Men omställningen gerockså nya möjligheter till utveckling av den svenskalandsbygden. Därför är en ökad satsning påforskning och utveckling nödvändig. Vi tycker attde lant- och jordbruksskolor som redan finns i olikalän skall sammanföras så att s.k. grönautbildningscentra kan skapas.Nya utbildningslinjer bör tillföras, t.ex. utbildningpå hästsportens område, i djurvård och utbildningpå miljöområdet. Där finns nära beröringspunkter,och elevunderlaget ökar. Hit bör också forskningoch utveckling knytas i samarbete medhögskolorna. Naturligtvis skall ocksåfortbildningen av redan yrkesverksamma knytas tilldessa gröna utbildningscentra.Tyvärr hotas nu möjligheterna till fortbildning avregeringens förslag att skära ner stödet till komvux.Det vore till stor skada för människor som har sinutkomst på landsbygden. Jag är uppriktigt sagtförvånad över att , som säger sig värna omlandsbygden och dess utveckling, har gått med pådet förslaget.I skogslänen och framför allt i glesbygden är deareella näringarna och anknutnaförädlingsindustrier basen för att människorna skallkunna bo och ha sin försörjning i dessa delar av vårtland. Att sådana arbeten finns är också enförutsättning för att både den offentliga och denkommersiella servicen skall fungera.På jordbruksområdet är det därför viktigt att ettfortsatt livskraftigt jordbruk skall kunna behållas ide norra delarna av vårt land. Därför måste ett stödtill jordbruket i norra bibehållas. Stödnivånmåste vara sådan att ett rationellt familjejordbrukblir lönsamt.Det finns ytterligare en viktig fråga som jag vill taupp, frågan om jordbrukarnas sociala situation. Enförutsättning för att vi skall kunna klaranyrekryteringen av unga jordbrukare är att vi harett fungerande avbytarsystem.Den omställning av jordbruket som pågårinnebär självfallet påfrestningar för de människorsom blir berörda av omställningen. Det är därförnödvändigt att besluten ligger fast. Det behövsenighet hos alla aktörer inom jordruksnäringen. Vimåste motverka splittring och tvivel.ÖvrigtAnf. 74 (nyd):Fru talman! har konsekvent fört ensäkerhetspolitik som syftat till att hålla landetutanför väpnade konflikter i vårt närområde. Attdenna politik har varit framgångsrik bevisas främstav det faktum att icke direkt blivit indrageti något av de två världskrig som rasat omkring oss.En trovärdig säkerhetspolitik måste stödjas av ettförsvar som genom sin omfattning, utrustning ochutbildning inger respekt och ger tydligasignaler om att vi har både vilja och resurser attmöta ett väpnat angrepp.Ett skräckexempel på vad som ej får förekomma ärden situation som befann sig i underinledningsskedet av . Underdenna period hade det varit fullt möjligt förTyskland, , eller att medrelativt små medel och insatser betvinga vårt land.Trots förstärkning av försvaret var vimycket militärt försvagade efter 1925 årsnedrustningsbeslut. Det var alltså inte vår militärastyrka den gången, 1939--1940, utan en mängdandra för oss lyckliga omständigheter somförskonade oss från det anfall som många troddevar oundvikligt. På grund av detta faktum blevregeringen dock tvungen att göra ett antaleftergifter gentemot den tyska regimen.Permittenttrafiken till och transportengenom av Engelbrechtdivisionen är två bra,men för föga hedrande, exempel på vad ettsvagt försvar kan leda till.Under krigsåren byggdes emellertid det svenskaförsvaret ut successivt. hade det fåttden styrka som krävdes för att regeringen, trotstyska hot, skulle kunna besluta om ett upphörandeav de tyska permittenttransporterna från Norge.Under dessa år byggdes även stora delar av densvenska försvarsindustrin upp. Man var välmedveten om nödvändigheten av att kunna rustaupp med inhemska vapen, eftersom de flestaimportvägarna var stängda. , --nuvarande Swedish Ordnance -- och våra varv ärgoda företrädare för det grundmurade kunnandesom byggdes upp och i vissa fall redan fanns, mensom förstärktes under denna period.På grund av att vår försvarsindustri stadigt fortsattsin utveckling har detta letttill att landet i stort sett blivit oberoende avvapenimport. Därigenom har vi kunnat anpassavårt försvar efter eget val. Det gedigna svenskavapenkunnandet har dessutom bildat en del avgrunden till vår konstruktiva medverkan i detinternationella nedrustningsarbetet genom att vihar kunnat uppträda självständigt på deninternationella arenan.Det svenska försvaret har vad avserförsvarsmateriel en mycket högsjälvförsörjningsgrad, ,vilket väl belägger det faktum att vi har en kunnig,välutvecklad och högteknologisk försvarsindustrimed stor spännvidd. Försvarsindustrin spänneröver hela fältet, alltifrån det kvalificeradestridsflygplanet till system för markstridskrafteroch försvarselektronik samt till ubåtar och enkustkorvett av absolut världsklass. För att dennatradition skall kunna upprätthållas är det viktigt attpolitikerna och företagen i samförstånd skapar deförutsättningar som krävs för detta. SwedishOrdnance, t.ex., måste få möjlighet att fortsättautvecklingen av Bonus- och Bamseprojekten, dådessa bidrar både till framtida arbetstillfällen ochtill att skapa udden på svensk spetsteknologi.Försvarsindustrins huvuduppgift har varitatt förse det svenska försvaret med den materieloch utrustning som det har funnits behov av. Detsvenska försvaret är emellertid för litet -- och nudessutom krympande -- för att kunna tjäna som enenda marknad för industrin. Ökad export och ökatinternationellt samarbete är ett måste för industrinsöverlevnad. Samarbete över gränserna mellanförsvarsindustri i olika länder blir även ennödvändighet som följd av systemens komplexitetoch därmed ökande kostnader. Den svenskaförsvarsindustrin står på en sådan nivå att denär en mycket attraktiv samarbetspartner.Emellertid finns det problem som hämmar exportoch samarbete och som måste lösas, om vårförsvarsindustri skall bli en trovärdigsamarbetspartner på den internationella arenan.Som exempel kan nämnas att deförfattningsmässiga förutsättningarna församverkan med utländska samarbetspartner måsteförändras i positiv riktning.Det måste göras en översyn av den svenskavapenexportlagstiftningen i syfte att möjliggöra enökning av sagda export. Det generella förbud somfinns måste tas bort. Vapenexport måste görastillåten, och i stället bör man införa vissaundantagsregler. Staten kan i många fall hjälpa tillgenom att vara frikostig och ge exportbidrag.Vidare måste tillstånd medges i sådana fall därutländsk samarbetspartner vill handla med tredjeland.Detta och mycket mer kan och bör göras för skall kunna säkerställa de arbetstillfällen somkan räddas inom den svenskaförsvarsmaterielindustrin och för att bana väg fördess framtida överlevnad.Det försvar som skall fatta beslut om i vårskall utgöra landets försvar om 10, 15, ja, kanskeända upp till . Vem kan med någonsäkerhet säga hur vårt behov av ett militärt försvaroch en väl fungerande försvarsindustri då är, närinte någon ens kunde förutsäga lägetden -- dagen för Moskvakuppen?Besluten om vårt försvar och vår försvarsindustrimåste präglas av stabilitet, och får inte färgas avtillfälliga svängningar i det säkerhetspolitiska läget.Anf. 75 (nyd):Fru talman! Ärade ledamöter och åhörare! Jagsaknar representanter från regeringen, men medteknikens hjälp skall jag försöka att framföra mittbudskap.Här i kammaren har veckans viktigaste frågordebatterats, utan att det har varit någon nämnvärduppslutning från regeringen. Jag ber därför attarbetsmarknadsministern lyssnar noga.Det är kris i , och lönegarantin är ett avsystemfelen. I en lågkonjunktur gör den för Sverigemer skada än nytta. Jag skall förklara genom att taett exempel.När företag är på väg mot obestånd, och en konkursär det enda som återstår, kalkylerar man medlönegarantin. Vid en konkurs får de anställda sombekant sina löner och bil- ochtelefonförmåner betalda genom denna garanti. Deleverantörer som varit godtrogna får i stället ta denekonomiska smällen, vilket leder till attleverantörernas förluster blir onödigt stora. Detvingas därför att göra extra höga pålägg på sinavaror och tjänster.Högre priser leder till att seriösa leverantörerkonkurreras ut -- det finns exempel fråntaxinäringen på hur det har gått till --, vilket i sin turleder till arbetslöshet. Den statistik som jag kundeta del av visar att av de manligakassamedlemmarna i landet är arbetslösa -- det ärden senaste statistiken. Det behövssystemförändringar för att samhället skall kunnaförändras.Åtskilliga sunda företag har också tvingats ikonkurs, eftersom de kunder som har köpt derasvaror har gått i konkurs. Detta ökarpåfrestningarna på lönegarantins resurser.Fru talman! Att ta ut löneavgifter från sundaföretag och ge pengar som lönegaranti tillbl.a. misskötta verksamheter är förödande om manvill uppnå en ökad produktivitet. Det är hög tid attinföra sunt förnuft vid förändringarna avlönegarantin.Under december utbetalades 367 milj.kr. ilönegaranti, som 101 milj.kr. Lönegarantifonden gick med 266milj.kr. Så här kan det inte få fortsätta.Jag ber arbetsmarknadsministern, trots att han inteär här, att stoppa missbruket av lönegarantin. Mittförslag är att ge de anställda arbetslöshetsersättningoch att maximera utbetalningen till högsta gällandearbetslöshetsersättning under sex månader.Det kan väl inte vara meningen att företag sombehöver minska sin verksamhet alltid skall varatvungna att gå i konkurs för att de anställda skallfå de bästa lönevillkoren. Ompröva förslaget -- somman på TV hade tagit del av i går -- om att ge200 , som är en för hög gräns !Anf. 76 TALMANNEN:Med anledning av efterlysning avarbetsmarknadsministern, vill jag erinra om attarbetsmarknadsministern har deltagit i debattentidigare under avsnittet Arbetsmarknad,regionalpolitik m.m.Anf. 77 HANS ():Fru talman! Följer man arbete märkerman att är bra på att titta framåt ochförklara hur saker och ting skall bli. Det skall bli enbra skola, försvar osv. Det går att ha litet delademeningar om hur långt fram man skall se. Menriksdagen är klar över vad som skall ske framöver,och det skall bli bra.Däremot är inte lika bra på att analyserahur det sedan blev. Hur var det då, och hur blev detsedan? talar ofta framåt, men riksdagenhar dåliga förutsättningar att granska nuläget.Jag brukar jämföra med provflygplan. Där finns300 olika mätinstrument, och man kan se precis vadsom händer. Har sådana känningar kan avgöra vad som skall mätas? Det gällerinte antalet skollokaler, lärare eller hjälpmedel.Frågan är om ungarna lär sig vad det är tänkt att deskall lära sig.Hur fungerar det ute i vården? är dåligpå att ta reda på det. Den information fårkommer mestadels via budgetprocessen. Det är enganska långrandig historia som alltid passerarcentrala myndigheter. Jag upplever dem ofta somett filter mellan verkligheten och människorna.Jag är både ledamot i ett utskott ochriksdagsrevisor. Det är två oerhört olika världar.Utskottet har att reagera på propositioner ochmotioner för att sedan avge ett betänkande till dentidpunkt som talmanskonferensen har bestämt.Notera att det är alltid fruktansvärt bråttom.Önskemål kommer om att få lyssna påutomstående, men svaret är alltid att utskottet intehinner. Jag upplever ofta att ärendet inte har blivitriktigt genomarbetat.Vi riksdagsrevisorer kan alltid välja vad vi vill tittapå och dessutom ta den tid vi behöver. Det är enhelt annan känsla. Vi vet att ärendet ärfärdigbehandlat.Jag upplever att , dvs. utskottentillsammans, borde fundera på de erfarenheter somfinns. I mycket handlar det omplanhushållningsproblem. Det kan sedan gällavård, utbildning eller försvaret. Det är i grundensamma problem. Det gäller att få kunskap om huraktörerna fungerar, dvs. hur tjänstemännen,ämbetsverken och de stora professionernafungerar. Det kan vara jurister, läkare, lärare osv.De har ett stort inflytande tack vare den legitimitetde har i sin profession och egna starka värderingarsom de vill utveckla. kommer mycket iefterhand.Fru talmannen sitter som ordförande iriksdagsutredningen där många av dessa frågorberörs. Jag tycker att det är angeläget att riksdagenställer sig frågan vilka de viktiga besluten är somriksdagen skall syssla med. Vad skall de beslutengrunda sig på för kunskap? Det måste vara kunskapsom hämtas mer direkt från verkligheten, i ställetför att låta myndigheterna få den oerhört centralaroll de har.Hur kan det komma sig att svenska myndigheter ärså oerhört starka? Det går tillbaka till AxelOxenstiernas idé om självständiga myndigheter. Iövriga världen är normalt departement ochmyndigheter detsamma. är det så, att om ettstatsråd försöker påverka verkligheten blir hananmäld till konstitutionsutskottet.Här har vi alltså problemet med verksledningen.Hur skall myndigheter styras? Jag upplever att detlilla landet inte har resurser för både enorganisation som tar fram kunskap och en somdriver verksamheten, utan det får bli samma. som fungerar som sektorsansvarig,och därmed ansvarig för vad som händer frånstatens sida, är den myndighet som skall servera ossunderlaget. Det är klart att det inte går att skiljadem åt. Myndigheterna är säkert mycket medvetnaom vad de tycker att politiker bör få veta eller inte.De kan mycket starkt ''färga'' beslutsunderlaget.Ett vanligt riksdagsutskott med två trehandläggare, som dessutom väsentligen ärutbildade på att skriva betänkanden så att att-satserna blir rätt formulerade, har små möjligheteratt hjälpa ledamöterna att se vad som händer ute iverkligheten.Departementen är också små. Ett departementmed t.ex. 20 myndigheter under sig har ett fåtalhandläggare, medan myndigheterna kan ha 50--100handläggare vardera.Dessa internationellt sett mycket starkamyndigheter, professionerna och andraorganiserade särintressen, gör att riksdagenkommer i ett slags underläge.Det vore angeläget att inte bara diskuterasakområden, utan också egen roll ochförmåga att fungera. Det här skall inte göras tillnågot konstitutionellt problem -- ett lagstiftnings-eller juridiskt problem. Det är fråga om hur ettfolkvalt organ skall kunna fungera sommänniskornas representant.Vi har här ett slags planhushållningssystem utancentral styrning. Det är lite märkligt. Skall det dåvara målstyrning eller skall det fortfarande vararegelstyrning?I går var det ett mycket intressant seminarium hosriksdagsrevisorerna om dessa frågor. Dennadiskussion förs i riskdagsutredningen och hosrevisorerna. Men kammaren själv borde ocksådiskutera dessa frågor -- tvärs överutskottsgränserna. De problem som finns är i storutsträckning densamma. Hur kan , medutgångspunkt i verkligheten, påverka vadmyndigheter gör? Det är för litet avsystemtänkande här i och för litet avutbildningsverksamhet. Jag upplever det som brist i riksdagsarbetet.Anf. 78 (nyd):Fru talman! Ärade lyssnare och läktare! Jag tackarför förtroendet att få roll attsammanfatta debatten som har pågått i tre dagar.En bild säger mer än tusen ord. Det är ett gammaltvälkänt ordspråk. Jag gjorde ett överslag när jagläste snabbprotokollen från de tidigare dagarnasdebatt.