prot · GF09117 · 1992-05-21 00:00:00 — Det gläder mig att såklart och tydligt uttalar att man inte kan tänka sigatt gå med på ett förpliktigande militärt samarbete.Det är bra att det sägs så klart ut liksom att det förer är en förutsättning att den svenskaneutralitetspolitiken består. Jag vet inte hur ni iCenterpartiet tolkar det lilla tillägget omalliansfrihet i vårt närområde och om det har någonbetydelse i sammanhanget. Det kanske jag kundefå ett svar på.Sedan är det riktigt att en ändring avbestämmelserna kräver enhällighet. Men enligt minuppfattning kommer nog de flesta av besluten inomden europeiska unionen att vara fattade innanSverige ens har blivit medlem. Det som en nymedlem förpliktigar sig att göra vid ett eventuelltmedlemskap är just att arbeta för de långsiktigapolitiska mål som har ställts upp av den europeiskaunionen. Det har framgått mycketklart att just neutralitetspolitiken är ett hinder. Detmenar många uttolkare, framför allt inom . Man anser att neutraliteten inte är möjligatt förena med ett medlemskap.Det alleuropeiska samarbete som om vill vi naturligtvis alla ha. Men problemetmed samarbetet inom den europeiska unionen ärjust att detta inte är alleuropeiskt och att detdessutom förhåller sig på ett traditionelltblockpolitiskt sätt till resten av världen utanförEuropa. Det gör att varje medlemslandshandlingsförmåga och därmed också möjlighetentill flexibilitet i den föränderliga värld som vi leveri minskar. Ett av problemen är just att man vid ettmedlemskap förbinder sig att på politikens allaområden tala med en gemensam röst, en röst somändå formas av majoriteten i den europeiskaunionen.Det finns också långtgående planer på att förändramajoritetsröstningen, särskilt om det blir månganya medlemmar, så att alla inte behöver varaöverens utan att det räcker med ettmajoritetsbeslut -- detta för att förhindra vissaländer att blockera utvecklingen. Jag vet att PärGranstedt känner till detta.Anf. 30 () replik:Herr talman! Först vill jag säga att GudrunSchyman citerar fel. Det står inte i betänkandet attdet gäller ''alliansfrihet i vårt närområde''. Detgäller alliansfrihet för att vi skall kunna varaneutrala vid en konflikt i vårt närområde. Det är enviktig skillnad. Alliansfriheten gäller generellt --antingen är man alliansfri eller också är man med ien allians. Det går inte att dela upp dettageografiskt, utan alliansfriheten gäller generellt,och det är vad vi har sagt.Preciseringen ''i vårt närområde'' är en anpassningtill verkligheten. Det är nämligen så vi har tillämpatalliansfriheten -- har inte varit neutralt vidalla konflikter i världen. Vi var t.ex. inte neutrala iGulfkriget. Vi var inte krigförande, men vi varheller inte neutrala, eftersom FN var den enaparten och vi politiskt stödde FN:s aktion.Man kan också på goda grunder hävda att Sverigeinte har varit neutralt i konflikten i södra ,där vi materiellt stött en sida, ochMoçambique. Vi har utövat sanktioner motSydafrika och har alltså absolut inte varit neutrala iden konflikten.För att gå ännu längre tillbaka i tiden kan man noginte heller säga att var neutralt iVietnamkriget, där vi materiellt stöddeNordvietnam och FNL. Vi riktade också mycketstarka fördömanden mot den andra parten, USA.Vi har alltså aldrig haft inställningen att vi ärneutrala i varje konflikt. Däremot har vi varitmycket angelägna om att kunna vara neutrala omdet skulle bli en konflikt eller ett krig i vårtnärområde och vi skulle riskera att dras in, om viinte kunde upprätthålla en neutralitet. Detta äralltså en precisering som innebär en anpassning tillverkligheten.Gudrun tror att ett antal beslut redankommer att vara fattade när vi blir medlemmar.Här kan bara framtiden utvisa vilken bedömningsom är den riktiga. Jag vill bara hänvisa till densenaste presskonferens som hade iförra veckan, där han mycket kategoriskt sade atthan inte bedömde det så att det behövdes någrakonstitutionella förändringar i EG för att manskulle kunna ta emot de nordiska länderna sommedlemmar. Hans uppfattning var alltså att det intekommer att ske några sådana här förändringarinnan de nordiska länderna kan bli medlemmar.Börjar man därefter diskutera förändringar,kommer vi att ha ett avgörande ett inflytande påhur dessa förändringar skall genomföras. Ingentingkan då genomföras som vi anser vara oacceptabelt.Uttalandena om neutralitet eller inte får man ta förvad de är värda. Enskilda politiker i EG får ha olikauppfattningar, liksom enskilda politiker i få ha det. Ingen kan påstå att bara därför attGudrun sagt en sak, så är det den absolutasanningen. Detta gäller även när enskilda EG-politiker uttalar sig.När det gäller den alleuropeiska dimensionentycker jag att det mycket tydliga mönstret iEG är att man står inför en utveckling i alleuropeiskriktning. I stort sett alla östeuropeiska stater står ikö för att få bli medlemmar, och EG har visat enmycken öppen attityd till detta. Det är någontingsom jag tycker att vi har all anledning attuppmuntra. Målet måste vara att det blir ettalleuropeiskt samarbete.Anf. 31 () replik:Herr talman! Det är riktigt att inte varitneutralt vid alla konflikter. Med utgångspunkt i attvi är ett självständigt land har vi kunnat höja vårröst och säga vår mening. Vi har också kunnatarbeta internationellt med opinioner och försanktionspolitik och annat. Det tycker jag ärmycket bra. Det är en av de möjligheter ochrättigheter som har och som vi värnar om.Det är en av anledningarna till att vi säger nej tillett medlemskap i den europeiska unionen,eftersom ett medlemskap skulle innebära att vi intehade kvar denna möjlighet på samma sätt.Vårt ställningstagande vid konflikter har mera gälltopinionsyttringar, medan jag talade om detförsvarspolitiska samarbete som kommer attutveckla sig inom den europeiska unionen. Sverigehar inte deltagit i några militära aktioner eller förtkrig för något annat lands s.k. intressen. Dessutomvar stöd när det gäller kriget i ganska omtvistat. Även i denna kammarefanns det många olika uppfattningar om på vilketsätt skulle ge sig in i den här konflikten. Detrådde absolut ingen enighet i den frågan, och deriktades en mycket skarp kritik från många av ossmot dem som förespråkade att också skullegå in militärt i denna konflikt. Sådana insatser harSverige aldrig gjort, och vi kan därför inte hänvisatill att det är en del av vår neutralitetspolitik. Jaghoppas att det inte heller kommer att bli det.Anf. 32 () replik:Herr talman! I och för sig kan man ge exempel påkonflikter där deltagit militärt inom FN:sram. Inte heller i det avseendet har denförutvarande politiken inneburit något absoluthinder. Jag tycker ändå att det är viktigt attkonstatera att den formulering vi diskuterar slårfast alliansfriheten. Denna har inte geografiskabegränsningar -- det ligger i sakens natur.Alliansfrihet innebär att man inte förbinder sig attgå i krig på grund av att något annat land har gått ikrig, och vi förväntar oss inte att något annat landskall komma till vår militära hjälp. Man tar självansvar för sitt eget försvar och bara för sitt egetförsvar. Detta är vad som gäller.Däremot kan vi inte förbinda oss att stå neutrala ivarje konflikt var än i världen den inträffar. Vi kaninte ens uttala det syftet, eftersom vi aldrig tidigarehar tillämpat en sådan politik. Det är detta somligger i den formulering som utskottet har stannatför.Jag tycker också att det är viktigt att nu klargöra attett medlemskap i den europeiska unionennaturligtvis inte medför någon utrikespolitiskmunkavle. Det finns en klart uttalad ambition skall försöka uppträda enigt. Det innebär förvår del att vi ser som vårt viktigaste utrikespolitiskainstrument att försöka påverka en gemensameuropeisk uppfattning. Lyckas vi med det, får visjälvfallet ett kolossalt mycket större genomslag änom vi står upp som det ensamma landet påbarrikaderna. Men det är också så att på deområden som man inte lyckas enas inom deneuropeiska unionen, återstår bara de nationellauppfattningarna. Förutsättningen för att det skallbli en gemensam europeisk politik är att allamedlemsländer ställer upp på ställningstagandenainom unionen. Även om detta inte är ambitionenkommer det säkert att uppkomma frågor där maninom unionen inte lyckas nå fram till en gemensamuppfattning, och då får var och en stå för sin egenuppfattning också i framtiden.Jag tycker emellertid att det är en rimligutgångspunkt att först och främst försöka få medoss hela på en vettig politik. Det måste varavår förstahandssträvan.Anf. 33 ():Herr talman! För varje gång säkerhetspolitikendiskuteras här i ser världen annorlundaut än vad den gjorde när frågan dessförinnandiskuterades. Med det menar jag att den politiskaförändringsprocessen i omvärlden är så snabb attdet nästan är omöjligt att kunna ha en klar bild översituationen , trots att vi kanske kan anseoss väl underrättade. Hela världen tycks befinna sigi en omvälvningsprocess. Det är svårt att se hur denkommer att sluta och vad som kommer att bli avden.Många som tycker om att ha trygghet i detbestående, kan känna oro över situationen. Ävenför den som tycker om snabba ryck kan det varasvårt att hänga med i förändringsprocessen ochgardera sig för otrevligheter i den näraomgivningen och på långt håll.Säkerhetspolitiken får därför inte enbart grunda sigpå en analys av den nuvarande situationen, utanmåste också ta med i beräkningarna möjligapolitiska förändringar och faror samt risken för attkonflikter kan spridas.För att ha en handlingsberedskap för allt det somsker i omvärlden är det viktigt att bygga upp ensäkerhetspolitik och ett förhållningssätt som ärgrundat på en basförutsättning, grundbult,ideologi. Socialismen, liberalismen,konservatismen och andra ismer har sinaideologier, som de ofta i form av politiska rörelseroch program arbetar utifrån.Vi i den kristdemokratiska rörelsen här i Sverigearbetar utifrån den kristdemokratiska ideologinmed grundbultarna: förvaltaransvar, allamänniskors lika värde och gemenskapstanken.Jag anser att det går att bygga upp ensäkerhetspolitik för dagens och morgondagenssamhälle utifrån vad de grundbultarna står för. Somrörelse kan vi i kds inte, om vi blickar tillbaka ihistorien, ta på oss ett politiskt ansvar för denpolitik som tidigare förts i och av vårt land. Vi kansåledes inte förrän ställas till svarsför den säkerhetspolitik som förs av och i vårt land.Den situationen gör att vi, när det gäller politisktbeslutsfattande på central nivå, riksnivå, är litethistorielösa, som vi nu är med om attskapa historia både här i och iregeringen. Jag är glad över att vi i kds får vara medhär.Jag är så optimistisk att jag tror att världen vill hafred. Jag tror inte att människor egentligen villskjuta ihjäl varandra. Men vi lärs upp till det. Storfrustration och okontrollerade hämningar kan fåfolkmassor att följa galna och maktlystna ledare.Det har historien visat även i vår tid.Att vara delaktig i beslutsfattande på riksnivå ärallvarligt. Det gäller att bromsa sådanatendenser som jag har beskrivit.Sveriges neutralitetspolitik är historiskt grundadmen inte inskriven i grundlagen. Sverigesneutralitet har aldrig varit ett syfte utan endast ettpolitiskt medel för att hålla utanförkonflikter. Dessutom har den svenskautrikespolitiken förbehållit sig rätten att frångåneutraliteten vid behov.Sovjetunionen betraktade inte som enneutral stat utan som en del av västvärlden. Deansåg i mitt tycke med all rätt att kulturellaidentitet och styrelseskick tillhörde envästdemokrati.Förutom kulturella tillhörighet ochSovjetunionens brist på respekt för folkrätten --1956, 1961, 1968,och 1980 -- fanns detyttelligare anledning till tvivel på att skullekunna hålla sig utanför en stormaktskonflikt iEuropa. Anledningen är strategiska läge iNordeuropa och tillgångarna på naturresurser ochteknologiskt kunnande. Det är något vi fortfarandehar.Oavsett sönderfall eller inte kommer OberoendeStaters Samvälde att vara en viktig faktor att räknamed när det gäller och Sverigessäkerhetspolitik. Den latenta rivaliteten mellannationer i östra delar är en ytterligarefaktor i det sammanhanget.Mellan och finns ett 100-årigtförsvarssamarbete. Det finns fortfarande ett starktsäkerhetspolitiskt behov av att samarbeta. Defrämsta beståndsdelarna av detta samarbete är förnärvarande kärnvapenförvaltning och amerikanskatruppers närvaro i Europa.Situationen på den europeiska kontinenten ärminst sagt rörig. Åtminstone sex organisationer göranspråk på en säkerhetspolitisk roll, nämligenNATO, NACC, EG, WEU, ESK och FN.De sex staterna som ingick i det första EG försöktesom en utveckling av sin gemenskap bilda enförsvarsgemenskap. Även om detta misslyckadesbildade man den Västeuropeiska Unionen, WEU,som ett gemensamt forum för försvarspolitiskafrågor. WEU har fått förnyadaktualitet.WEU fick ny kraft genom det tyska enandet.Tyskland har med stöd av alltid strävatefter ökad europeisk integration.Maastricht-mötet betydde för detpolitiska samarbetet att EG skulle utveckla en egenutrikespolitik och även en egen försvarspolitik,men endast skissa på ett förslag till ett eget försvar.I beslutades också att göraEuropa mer självständigt ur säkerhetspolitisksynvinkel.Sammanfattningsvis kan man säga att en av deplaner som diskuteras är att omvandla WEU till attbli starka pelare. Det har nämnts tidigarehär . råder dock vissa oklarheternär det gäller organisation, koordineringsmodelletc.Inom kds har vi fortfarande en viss tveksamhet närdet gäller WEU och dess framtida funktioner. Menom WEU kan bidra till fredens bevarande är det och viktig uppgift. Men om WEU bidrar till attöka motsättningarna mellan och den övrigavärlden är vi tveksamma till dess funktionellaberättigande.Detta är en fråga som måste bevakas och nogaföljas. Tyvärr är världen sådan att vi måste ha ettförsvar. I den framtida utvecklingen av EG liggerockså, enligt mitt sätt att tolka bilden, inte att byggamurar men att försvara den uppbyggdagemenskapen i Europa.Enligt kds uppfattning behövs NATO för att varaen atlantisk länk, för att hanterakärnvapenproblem, forma en ny säkerhetsstrukturi och för att undvika oro i pågrund av , som alltmer utvecklas till enstormakt.NATO:s möte i resulterade i att NACCskapades. NACC är den sista europeiskasäkerhetsskapelsen. Organisationen omfattar alla16 NATO-länderna, Warszawapaktländerna, debaltiska länderna och . Agendan harbara blivit tjockare med tiden och kan kanske bliännu tjockare.NACC uppstod utifrån en stark önskan från dentidigare att ingå i NATO, som debetraktade som den enda verkningsfullaorganisationen för fred och oberoende. NACCskall därför ses som en påbörjad dialog och som enhjälporganisation.ESK började som en förhandlingsorganisation.Först 1990 i blev den permanent. Treinstitutioner startades inom ESK, nämligen ettsekretariat i , ett och ett av fria val iWarszawa.I dag har ESK 52 medlemsländer för bevarande avfred och säkerhet. Svagheterna i ESK ligger i attbesluten kräver absolut enighet och attorganisationen endast kan ge förslag till lösningarmen inte implementera dem. Mellan de länder somingår i ESK råder också stora kulturella ochekonomiska skillnader.Men ESK håller på att stärkas. I , ,förstärktes ESK genom att beslut togs att ett landkan tvingas att följa ett övrigt enat ESK.ESK:s roll hänger nära samman med FN:s. Att FNnu är djupt inblandad i beror på attESK var för svag för att kunna åstadkomma någotav betydelse. Men världens fattigaste länder skallväl egentligen inte behöva vara med och betala föratt upprätthålla freden i det rika !Vi i kds anser att det är viktigt att ESK:s roll ochförmåga att lösa konflikter och genomförafredsskapande operationer stärks. Det finns annarsrisk att organisationen förlorar sin betydelse i detframtida samarbets- och säkerhetsarbetet. Det äräven viktigt att ESK får en tydlig fredsbevaranderoll. Direktiven för ESK:s roll måste vara klara ochtydliga. Det kan också ifrågasättas om de asiatiskaländerna, som tidigare tillhörde ,skall ingå i ESK.Den svenska säkerheten baseras på ett starktförsvar och en neutralitetspolitik. Historiskt kanden sammanfattas med: ''Ensam står stark''. Deyttre omständigheterna kräver emellertid attSverige håller dörrarna öppna för andra lösningar.Framtiden kan kräva att en annan inriktning påSveriges säkerhetspolitik ges.Till sist några ord om FN:s roll. FN:s huvuduppgiftär att säkra freden i världen, men som fredsfaktorhar inte FN alltid haft den önskvärda tyngden. FNbygger på att stormaktskonsortiet kollektivt skullehålla pli på de små staterna, men det kalla krigetlamslog säkerhetsrådet och gjorde de flestaåtgärder ganska verkningslösa.Först nu då det har upphört harvärldsorganisationen fått förnyad kraft. Dessutomhar det internationella beroendet ökat explosivt,vilket har förenat länderna i en ödesgemenskap.Det absoluta beviset för denna nyvunna enighet ärhandläggningen av Kuwait-krisen.FN:s fredsbevarande insatser sträcker sig frånvalövervakning, genomförande, till stationering avfredstrupper. Den sistnämnda åtgärden bygger påfrivillighet. Ingen tvingas att ta emot trupper, ochingen tvingas att delta med trupper.Även om det finns tecken som förebådar ettstarkare FN med högre kompetens så skiljer sig från enskilda länder och andraorganisationer. I FN finns ingen absoluträttsautomatik, eftersom rätten kan sättas ur spel.Sverige måste därför, som de övriga länderna,bygga upp ett eget säkerhetspolitiskt systemoberoende av FN:s existens.Fru talman! Jag yrkar bifall till utskottetshemställan.Anf. 34 (nyd):Fru talman! Vi har fått lära oss att det inte är PierreSchori utan som bestämmerdagordningen i riksdag. Jag ber att fåifrågasätta det å det skarpaste.Förändringens vind har blåst över världen, och enliten pust har t.o.m. trängt in genom riksdagenstjocka murar. Vi i kan inte längre gömmaoss bakom den bekväma neutraliteten -- inte nulängre. Skulle vi stå neutrala till öppet förtryck ochen numera allmänt accepterad demokrati? Nej!Visserligen gjorde vi det när vi skyddade oss medden s.k. kålsuparteorin -- alla var lika godakålsupare. Vad spelade det förroll? Endast vi var kloka, goda och neutrala där visatt på parkett. När skall vi våga erkänna att vi t.ex.överlevt mycket tack vareUSA?Tänk om, fru talman, ärade ledamöter, någontyckte att vi var ynkliga. Tänk om många tyckte attvi var ynkliga. Tänk om vår historia med vårneutralitet är en egentligen ganska trist läsning omopportunism, rädsla för starka grannar, stöddighetmot avlägsna och överseende vänner, skriven avsamma sorts människor som våra politiska ledareen gång så gärna besökte och drack med, påden tiden då järnridån och skyddadeoss från att erkänna verkligheten.Pierre opportuna uppträdande iutrikespolitiken imponerar på ett begränsat ochtroligen ständigt sjunkande antal personer.Förlöpningar mot Ny demokrati är standard, och vifår glädja oss åt att de inte görs från Cuba.I vad gäller försvaret läser jag här urutrikesutskottets betänkande att vi även ifortsättningen på egen hand måste kunna försvaravårt stora luftrum och vidsträckta land ochsjöterritorium. Ja,operationsområdet i motsvarade ettsvenskt militärområde, och hela kriget fördes medalla baser o.d. på en yta ungefär lika stor somSveriges.Trots detta kan man redan höra tongångar om attett försvar inte behövs. Faran är ju över, sägs det.Vem skulle föra krig mot oss.Efter att ha haft äran att träffa ledarna för vårabaltiska grannländer -- nu senast presidentLandsbergis från -- har jag en helt annanbild. Att så många som 100 000 ryska soldater intelämnar dessa fria nationer som inte själva harsoldater är otroligt och kusligt. hotar ävenryssarna med att skicka ännu fler soldater. Jämfördet förhållandet att drygt 100 000 sovjetsoldaterblev kvar här och att de dessutom uppträddearrogant och provokativt. är lika stort somde tre baltiska staterna tillsammans. Vad skulle visäga om någon under de här förhållandenagratulerade oss till vår återvunna frihet?Vi förstår alltid alldeles för snabbt övermakten,precis som vi ofta förstår alla möjliga diktatorer ochterroristorganisationer. Vi säger: Det är inte lätt förryssarna. Var skall de göra av alla dessa soldater?Ja, var gömmer man 0,1 miljoner människor i ettland som har 200 miljoner. Om ryssarna inte kan tahem sina soldater, skulle vi inte kunna ta emot flerän 4 000 flyktingar hit -- inte , utan överhuvud taget. är nämligen 25 gånger såstort som . I kan vi emellertid taemot 10 gånger så många människor . Kanvi över huvud taget acceptera detta resonemang?En idé som borde tilltala alla goda och godtrognapolitiker är att ta emot de ryska soldaterna här iSverige. Tänk vilken hjälp för balterna det skullevara. Vi skulle kunna betala med baltguldet, vilketskulle bli . i guld per soldat.Ryssarnas vapen skulle vi kunna ge i u-hjälp till demottagarländer som ändå köper vapen för 8,5gånger den u-hjälp som vi ger dem. Detta, frutalman, var ironiskt. Man får inte skoja här, och detgör jag inte heller. Ironin är djupt allvarlig.Vi får inte förstå den starkes rätt, men det gör vi.Vi har så lätt för att förstå någon som är stark ochskrämmer oss. Vi måste tvätta bort den feganeutraliteten. Det inslag som gör att vi gömmer ossmåste tvättas bort ur vårt handlande och ur vårahjärtan. Vi måste också lära oss att ställa upp.Märket ''rör inte min kompis'' går bra att bära pårockuppslaget här hemma i . Jag skymtarmärket här i kammaren då och då. Borde vi intesätta de baltiska flaggorna runt det märket i så fall?När kommer vi över huvud taget att våga säga ifrånute i den stora fula världen?Tallinn ligger lika långt från denna kammare somJönköping. Jag tror vi skulle behöva producera ettvykort med verklighetens karta på. Det som händeri berör oss vare sig vi vill ellerinte. Andra europeiska länder, andra storainternationella makter, förväntar sig att vi tar vårtansvar just här i vårt hörn av . krav på oss att göra detta. Usch vad kusligt,eller hur, vi som jämt ställer krav på andra ochtillgriper begreppet neutralitet så snart det ställsnågra krav på eller hot mot oss.Baltikums problem är våra och deras sak är vår sak.Vi måste alltså handla därefter. Det får inte blinågon restpost i en budget. Det här är nämligen vårnya verklighet.Säkerhet och nedrustning är rubriken för den härdebatten. Det låter som ett önskemål. Vårt hörn avvärlden har väl egentligen aldrig varit mer osäkert iden bemärkelsen att vi inte har en aning om vadsom händer , eller vad som händerdenna eftermiddag borta i . Vi vet intedet.Vi vet inte vem som bekrigar vem i vår omgivning,vi vet inte vem som regerar var, och vi vet inte vemsom kontrollerar vapnen som kan utplåna jorden.Just därför måste vi fokusera uppmärksamheten,åtgärderna, och investeringarna i vår egenverklighet, som ju också är vår egen framtid ochmöjlighet.I talar vi helst om inrikespolitik. Men det ärutrikespolitiken som avgör vårt öde. Vi lever i envärld, och det är i den världen som det fattas beslutsom påverkar vår framtid, och det är i den världensom vi måste fatta våra beslut.Sammanfattningsvis tar Ny demokrati ställning påföljande sätt när det gäller säkerhet och framtid:Vi måste satsa på, agera i och ställa upp förBaltikum. Deras säkerhet blir vår.Vi måste protestera kraftigt mot de upprepaderyska övergreppen. hade rätt i frågaom detta. Jag tycker att man nu ''saftigt'' skall sägaifrån att det olaga hot som återigen kommer frånKreml måste beivras.Vi måste hjälpa och stödja alla initiativ att få bortoch oskadliggöra kärnvapnen. Men räkna med attdet blir tillräckligt många kvar för att ställa till etthelvete på jorden -- det är inte att svära, det är endirekt beskrivning.Vi måste jobba hårt för snabba åtgärder att säkraÖsteuropas kärnkraftverk, dessa uppenbarligenlivsfarliga verk som den socialistiska teknologinförsett just oss med. Kom ihåg att det finns 600kärnkraftverk ute på båtar, sjöburna kärnkraftverkpå militära farkoster.Sverige skall gå med i helt och fullt, menarvi. EG, ESK och Europeiska unionen, som är EG:sfortsättning, vad det än är, så handlar EG-förhandlingarna inte om huruvida EG finns ellerom finns. De handlar om huruvida vi skallmed på tåget eller stå kvar och kratta löv när tågetåker in .