prot · GF0963 · 1992-02-13 00:00:00 — Är det korrekt att det är de sjuka ochde gamla som skall betala det?Anf. 53 Statsrådet (): Herrtalman! Jag tycker inte att det är det minstafelaktigt att exemplifiera utifrån verkligheten. Jaghoppas att insåg att det inte var detjag sade. Jag påpekade bara att det kan vara svårtatt föra en debatt mer i detalj omUppsalaförhållanden här i kammaren.Jag noterar dessutom att jag tydligen hade rätt ibedömningen och påståendet att det hade varit ettbetydande inflytande från socialdemokraterna iUppsala under de gångna tre åren, dvs. under densenaste perioden. Då kan vi väl lägga den frågan åtsidan.Den större och viktigare frågan är förståsutvecklingen av välfärden. och jaghar tidigare haft tillfälle att diskutera kopplingenmellan välfärd och välstånd. Det är den kopplingensom hon nästan aldrig vill diskutera. Hennes inläggär helt och hållet frikopplade från den ekonomiskasituationen i landet. Ingen som hör de här frågorna här i kammaren kan troatt hon gör det i ett samhälle där vi har ensjunkande bruttonationalprodukt. De brister somfinns i samhället efter , oavsett om defanns där före eller inte, är förBirgitta bara ett tecken på en borgerlighetsom vill djävlas med medborgarna i det här landet.Jag är inte speciellt oroad över den agitationen, omBirgitta vill fortsätta med den. Jag tror attmycket få medborgare i vårt land kommer attkänna igen sig i den.Till sist undrade omhandikappreformen. Även om det kännsmotbjudande är det så att man måste välja här ilivet. Den här kammaren eller regeringendisponerar inte över obegränsade resurser. Därförmåste man välja. För oss är det viktigare attgenomföra en reform för de handikappade, för demsom har det svårast i vårt land, än att slå vakt omexempelvis en mycket låg självrisk isjukförsäkringen. kan göra en annanvärdering, och om det är så att vi gör olikavärderingar är det bara bra för den svenskademokratin att de redovisas så tydligt som möjligt.Anf. 54 () replik:Herr talman! Jag fick alltså bekräftat att regeringennu har återvänt till att göra den här kopplingen. Detär de sjuka och de gamla som skall betalahandikappreformen. Det accepterar intehandikapprörelsen själv. Man har enigt protesteratmot detta. Vi socialdemokrater accepterar detsjälvfallet inte. Det rätta sättet att klara det här, ochbudgetunderskottet, borde vara att dra tillbaka deskattesänkningar som regeringen har genomförtoch som bara ökar orättvisorna i samhället och intepå något sätt befrämjar tillväxten.Vad som hänt efter är att regeringenhar vidtagit en rad åtgärder som både förstörekonomin och förutsättningarna för tillväxt ochökar arbetslösheten. Vårt budgetalternativ är 4miljarder bättre netto sedan vi har satsat 7miljarder på insatser för att skapa jobb och för attupprätthålla välfärden. Vårt alternativ visar attCarl Bildts enda väg inte bara är orättfärdig utanockså helt onödig. Vårt altenativ befrämjarsysselsättning och tillväxt som vi kan setill att klara jobben, rättvisan och välfärden. 55 Statsrådet ()replik:Herr talman! Jag skall göra ett försök till när detgäller frågan om reformer och resurser förreformen. Om man bestämmer sig för en reformhar man inte lika god råd med en annan reform.Det känns förstås jobbigt att det skall vara så. Mendet här är ju inte en debatt i en studentkår, i ettungdomsförbund eller någon klubb av den typen,utan det är en debatt i riksdag, en riksdagsom har att fälla avgöranden i stora och viktigafrågor. Vi måste då prioritera, och politik handlar istor utsträckning om prioriteringar. Skillnadenmellan olika partier ligger ofta i deras skilda sätt attprioritera, och vi redovisar våra prioriteringar.I frågan om den ekonomiska politik somsocialdemokraterna har föreslagit i har ninu efter valet övergett den ekonomiska politik somni förde , till förmån för en myckettraditionell oppositionspolitik, som är baserad påförhoppningen att man genom en överbryggningskall kunna klara de ekonomiska problemen iSverige. Den ekonomiska politiken kan manopponera på, men man kan inte regera på den.Förste vice talmannen anmälde att att till protokollet få antecknat att hon inteägde rätt till ytterligare replik.Anf. 56 () replik:Herr talman! Jag noterade att Bo Könberginstämde i mitt första inlägg vad gäller att det ärkvinnorna som är välfärdens stötdämpare och attdet är kvinnorna som förlorar på den politik som förs.Det som jag konkret frågade var: Vad tyckerregeringen att man nu skall göra ute ikommunerna? Hur har ni tänkt möta den situationsom uppstår när man drar in pengar frånkommunerna och säger att de inte fårhöja sina skatter? lägger ni över en radnya uppgifter på kommunerna, vilket utökar derasverksamhet.Den politik som regeringen för medverkar till attöka arbetslösheten. Växande skaror måste nubeställa tid hos för att få pengar.Socialbidragskostnaderna ökar, och man måstebörja skära ned på annat i kommunerna. Det härblir en rundgång som ökar klyftorna i samhället.Det var poängen med mitt inlägg.Jag frågade i all vänlighet: Vad tänker regeringengöra åt det här? Talet om ''ökad tillväxt'' och ''utantillväxt ingen välfärd'' låter mycket trevligt, mennär man säger ''utan tillväxt ingen välfärd'' måsteman definiera dels vad tillväxt är, dels vad välfärdär. Det finns en konstruktiv och produktiv tillväxt,och det finns en destruktiv tillväxt.Välfärd kan vidare betyda olika saker beroende påvem man är. En generell välfärd måste innebära atttillväxten fördelas på ett sådant sätt att denekonomiska politiken är socialt anständig och inteleder till ökade klyftor mellan olika grupper isamhället. Jag menar att den politik som förs i dagfaktiskt gör det. Också den politik somsocialdemokraterna förde gjorde det, men jagmenar att den nuvarande regeringen är ännu meraaktiv i sina ambitioner att se till att klyftornafaktiskt ökar.Ett exempel på detta är att man genomför reformergenom att ta från andra utsatta grupper. Det är,precis som sade, de sjuka och gamlasom t.ex. skall bekosta reformerna inomhandikappområdet. Man ställer svaga grupper motvarandra. Det är inte att föra en socialt anständigpolitik.Om hade en bättre helhetssyn påregeringens politik, skulle han ställa olika områdeninom den ekonomiska politiken mot varandra, t.ex.försvarsnedrustning mot social upprustning. Hurkan det komma sig, mot bakgrund av densäkerhetspolitiska utveckling som vi har, attförsvaret i dessa tider av arbetslöshet ochhårdnande ekonomi är nästan det enda som skall fåökade anslag? får vi åse en socialnedrustning.Detta måste vara fullständigt vansinnigt och kaninte bero på något annat än elefanterna som sitter iledningen för det militärindustriella -- kommunalakomplexet. Försvarsindustrins företrädare harockså sina förgreningar in i regeringen. Detta ärinte socialt anständigt.Anf. 57 Statsrådet ():Herr talman! De som till skillnad från GudrunSchyman lyssnade på vad jag sade hörde att jaginstämde i att om vi har en dålig barnomsorg ochen dålig äldreomsorg, drabbar det förutom de äldreoch barnen, som skall ha omsorgen, också i höggrad kvinnorna i vårt land. Så långt är jag ochGudrun överens.Däremot har jag förstås inte alls den bild av vårtland som nu liksom tidigare villsprida, nämligen att vårt samhälle raskt är på vägmot att bli något slags tvåtredjedelssamhälle. Densom vill veta regeringens uppfattning om dengenerella välfärdspolitiken kan till att börja medläsa inledningen till bilaga tillårets budgetproposition, där jag tror att vi på ettrelativt hyggligt sätt har utvecklat vår syn på viktenav en generell välfärdspolitik.Gudrun fråga till mig gälldekommunernas ekonomi. Den kommunalaekonomin i vårt land är förstås inte frikopplad frånlandets ekonomi. Den beskrivning som GudrunSchyman ger av hur man undersocialdemokraternas regeringstid har utplånatkommunerna kan man förstås diskutera, men detkan jag väl överlåta till ochBirgitta Dahl.I finansplanen redovisas ett förslag om attkommunerna och landstingen skall hasamma reala ekonomiska resurser som för 1992.Jag tycker att det är beklagligt, eftersom jag gärnaskulle se att vi kunde ge sjukvård och äldreomsorgökade resurser. Jag hoppas att kommuner ochlandsting kommer att prioritera på det viset, men iregeringens planer skisseras en oförändrad nivå förden totala kommunsektorn. Det kanske kannämnas, eftersom försökte ge endelvis annorlunda bild.Gudrun tog också upp sambandet mellantillväxt och välfärd. Jag är inte säker på att vi äröverens på den punkten. Jag har frånkammarens talarstol sagt: Utan tillväxt ingetvälstånd, och utan välstånd inte så storamöjligheter till välfärd. Välstånd är förstås intedetsamma som välfärd. Välstånd har att göra medhur mycket man har totalt sett av varor och tjänsteri ett land, medan välfärd handlar om mycket annat,bl.a. det som är föremål för detta avsnitt av denallmänpolitiska debatten.Gudrun kan väl nu eller senareåterkomma till den destruktiva tillväxt som vi intevill ha. Det som vi just nu har är en destruktivminskning av vår förmåga att producera. Det gällersåväl 1991 som i år.Till sist beträffande frågan om försvaret: Visst kanman diskutera på vilken nivå försvarsanslaget skallligga. Jag skulle dock om jag vore företrädde , f.d. vänsterpartietkommunisterna, i något försiktigare ordalagdiskutera försvarsfrågorna.Anf. 58 () replik:Herr talman! Det sista förstod jag inte alls. Vi harunder en lång rad av år krävt minskningar avanslagen till det svenska militära försvaret ochstopp för . Det känner kanske BoKönberg inte till, men så är det.Jag menar faktiskt att situationen för kvinnorärbrydsam, . Det är inte bara frågaomom, utan detär på det viset. En sådan verklighetgäller de kvinnor som inte kan fåbarnomsorgsplats därför att ett flertal kommunerhar förklarat att man inte ger barnomsorg förränbarnet är -- trots ett enhälligtbeslut i om full behovstäckning.Regeringspartierna är inte alls villiga attlagstifta om att detta blir verklighet. Detär så attkvinnor får stanna hemma på grund av detta -- härfinns inte någotom.När det blir arbetslöshet inom kommuner ochlandsting är det kvinnor som drabbas. När man drarned på service och tillgänglighet, höjer avgifter osv.är det kvinnor som drabbas. Det är verkligheten --här finns ingetom.Jag tycker inte att det är ointressant att draparalleller mellan regeringens olikaverksamhetsdelar och ministerposter. Jag tycker kan kräva av en regering att den skallha en sådan helhetssyn, ett så civiliserat tänkandeoch socialt anständigt ansvar att den faktiskt göröverväganden mellan de olika utgiftsposterna ibudgeten. Ni kan ju inte vara satta att enbartförsvara ert eget revir. Det vore beklagligt om maninte i regeringen förde diskussioner där man vägerde olika områdenas vikt och prioriterar inte barainom de svaga grupperna utan totalt i samhället.Jag tycker att det vore en självklarhet i ett sådanthär läge.Sådana här frågor förs fram av många kvinnor somdrabbas av felprioriteringen. Vi säger: Stoppa ! Det pågår en miljardrullning till detsvenska militära försvaret som är oanständig i ettläge när det pågår en social nedrustning. Det gårinte att kombinera en militär upprustning med ensocial nedrustning. Det är oanständig politik. Jagtror t.o.m. att det finns kvinnor i regeringen sommed kraft hävdar detta, men som har drabbats avde elefanter som vi har talat litet grand om i dag.Anf. 59 Statsrådet ():Herr talman! Jag förstår inte varifrån GudrunSchyman har fått tanken att vi i regeringen inteskulle diskutera olika ämnesområden motvarandra. Självfallet gör vi det. Allt det som jag hartalat om handlar om prioriteringar. Vi måste vägaalla anslag och alla sektorer mot varandra. Jagdiskuterar för min del inte enbart de frågor som jaghar den direkta föredragningsskyldigheten för iregeringen.När det gäller helhetssynen redovisas i den budgetsom framlagts vad som händer med statensutgifter på det sociala området från detta budgetårtill nästa budgetår. Om har lästden vet hon att kostnaderna ökar istorleksordningen 14 miljarder, från något mindreän 200 miljarder till något över 300 miljarder.Detta är en ökning även i fasta termer. Det socialaområdet får inte minskade resurser. GudrunSchyman kan resa sig hur hon vill iriksdagens bänkar och hävda att det pågår en socialnedrustning. Pengamässigt är det inte så. Det berori stor utsträckning på att utgifterna påpensionssidan ökar kraftigt. Ett av de områden somfår kraftigt ökade resurser är förstås det socialafältet.Talmannen anmälde att anhållitatt till protokollet få antecknat att hon inte ägderätt till ytterligare replik.Anf. 60 (nyd) replik:Herr talman! Jag vill tacka så mycket för beskedetangående regeringsförklaringen. Jag hoppas att detinnebär etableringsfrihet för läkare i stället för attdet skall uppstå en situation där tillstånden säljs förlika stora belopp som lägenheter säljs på svartabörsen.När det gäller elefanterna förnekar jag bestämt attjag skulle åstadkomma en ökad konfrontationmellan olika grupperingar i samhället och inomolika vårdsektorer. Tvärtom åstadkoms en minskadkonfrontation genom att billigare och bättrealternativ skapas, antalet arbetstillfällen ökar,arbetslösheten minskar, och de kvinnor som intehar arbete får möjlighet att få betalt för det arbetede utför.Anf. 61 Statsrådet ()replik:Herr talman! Som det framgår avregeringsförklaringen skall det undermandatperioden successivt införasetableringsfrihet för läkare. Det kommer också attske på tandläkarområdet.En fråga som kommer att diskuteras i desammanhangen är ersättningssystemen, dvs.taxorna.Jag fick intrycket av inlägg att hansåg frågorna frikopplade från varandra. Det görinte regeringen.Anf. 62 ():Herr talman! Allt är inte välbeställt inom svenskvård och omsorg. Det finns många goda sidor, därvi har uppgiften att värna och vidareutveckla dessa.Men vi har också skyldigheten att rätta till det somgått snett. Många rapporter har berättat om attsvårt sjuka inte får vård i tid.Alla märker och oroas av bristen på institutioner --från och ålderdomshem till sjukhem ochsjukhus. Så har det blivit som en följd avmodeflugan att ''riva institutionerna''.Mellan 1982 och 1990 minskade antalet platser påålderdomshemmen med , somantalet personer , de som främst skullebehöva plats på ålderdomshem, ökade med 24 %.Det har varit en medveten socialdemokratiskpolitik, som ändrades först efter våra protester1988 -- och då var det för sent.Dessutom är det allvarligt att konstatera att antaletpersoner i bara ökat mellan1970 och 1990, som antalet personer över65 år ökat . Vi skall ha dessa siffror iminnet när kommunerna nu tar överäldreomsorgen från landstingen.Alternativen till institutionerna måste varautvecklade och finnas tillgängliga om enavinstitutionalisering skall vara möjlig attgenomföra. Vi har noterat en motsvarandeutveckling för de psykiskt störda. Flera tusen haringen bostad att återvända till efter sjukhusvården.Hemtjänsten klarar inte att ge tillräckligt stöd.Det förefaller som om den psykiatriska vården intehar insett nödvändigheten av eller saknat förmågaatt förmedla de psykiskt stördas behov av hjälputanför insitutionerna. De ansvariga kommunernasaknar generellt sett kunskaper om behoven avbostäder och sysselsättning. beredskap när behoven aktualiseras.I dagens är det ideella organisationer somgör de största insatserna för dessa glömdamedborgare, dvs. för hemlösa f.d. mentalpatienter.Slutsatsen är uppenbar: Det behövs ett nytänkandeinom vård och omsorg för att den enskildes behovskall kunna sättas i centrum och för att kunnagarantera vård och omsorg . Förändringar ärnödvändiga!Mot den bakgrunden hälsas regeringsförklaringenssignaler om en bred översyn av sjukvårdensorganisation och finansiering med stortillfredsställelse. Detsamma gäller vårdbidragetoch beskedet om att handikapputredningensförslag i allt väsentligt skall genomföras. Det är bra,, att allt detta skall göras!En ökad samordning mellan sjukvård ochsjukförsäkring kan ge grund för en förnyelse avsjukvårdens finansieringsreformer. I detsammanhanget är det särskilt viktigt attförutsättningarna att införa en allmän obligatorisksjukvårdsföräkring prövas.En sådan reform är enligt min mening ett bra sättatt tillförsäkra patienten en reell valfrihet, dvs. attpengarna följer patienten. För att klara detta måsteman skilja på huvudmännens roller som finansiäroch producent.Monopolsituationen måste brytas, inte enbartorganiseras om. Finansieringsansvaret måste blisammanhållet och skilt från verksamhetsansvaret.Huvudmannaskapet, i bemärkelsen ansvaret för atterforderliga resurser finns, skall varasammanhållet. Verksamheten, däremot, skallkunna bedrivas av många olika vårdgivare.Det är de äldres och de sjukas villkor som skallforma vården och omsorgen. Det ligger en stortryghet i att kunna utöva ett eget val, och det kräveren ändrad syn på vad som ligger i begreppethuvudmannaskap. betyder det att landstingetoch kommunen finansierar och i egen regiproducerar vård eller omsorg. Huvudmannaskapetborde i stället ses som ett yttersta ansvar för att allahar tillgång till nödvändig vård eller omsorg. Menverksamheten skall kunna bedrivas av många olikavårdgivare på lika villkor.Med utgångspunkt från ett system med gemensamfinansiering bör i stället utbetalningen av detoffentliga stödet i betydligt högre grad följa de valsom individerna själva gör i egenskap avkonsumenter av sociala tjänster.Ett självklart inslag i en politik för avreglering avden offentliga sektorn är att bidragsvillkor m.m.utformas så att de uppmuntrar tillkomsten avprivata alternativ. Vi vill därför att enskildaalternativ inom exempelvis barnomsorg, sjukvård,äldreomsorg m.m -- och även utbildningsområdet --skall få samma ekonomiska villkor som kommunalaalternativ.Detta leder inte bara till mer konkurrens och ökadvalfrihet, utan öppnar också för nyföretagandeinom ett brett område av tjänster där småföretagbör ha särskilt stora möjligheter att kunna vara medoch tillfredställa konsumenternas framtida behovoch önskemål.För dem som är verksamma inom vård --ochomsorgssektorn innebär förekomsten av alternativbåde att möjligheterna att starta eget blir avsevärtstörre och att de som förblir anställda får fleraarbetsgivare att välja mellan. Erfarenhetsmässigtleder det också till en positiv utveckling avarbetsvillkoren.Vård och omsorg måste kunna bedrivas av mångaolika vårdgivare. Enskild och offentlig verksamhetbör komplettera varandra i ettkonkurrensförhållande. Med ökad konkurrens ompatienterna följer också högre kvalitet på vård ochomsorg. Alla vårdgivare måste ges möjlighet attbedriva sin verksamhet på likvärdiga och rättvisavillkor. Det avgörande steget är således att brytavårdmonopolet. Då skapar vi förutsättningar för enreell valfrihet, och då kommer den enskildepatienten och dennes behov att sättas i centrum.Anf. 63 ():Herr talman! För oss liberaler är utgångspunktenalla människors lika värde. Därför bygger vi in ibegreppet välfärdsstaten värderingar omsolidaritet, medmänsklighet och viljan attgemensamt lösa problem.Vi lever under vår levnadscykel under olikabetingelser med olika behov.För dem som exempelvis är handikappade, föddamed skador eller senare under livet råkat ut förskador som leder till livslångt handikapp, behövssärskilda insatser. Det är den grupp vi liberalerkallar ''de glömda''.Välfärdsstaten är utsatt för flera hot -- inteminst ekonomiska. Men vi måste i vårt landgemensamt lösa dessa frågor och tillsammans tahand om dem som tillfälligt eller mer långsiktigtbehöver hjälp och stöd. Inte minsthandikapputredningen visar på flera och eftersattabehov . Jag är glad över attregeringen prioriterar handikappfrågorna.Statsrådet har utvecklat hur regeringenskall gå till väga.Jag tänkte i mitt anförande uppehålla mig mer vidfrågan om barnen och de äldre.Herr talman! Det har av tradition ansetts att barnhar skydd genom sin familjetillhörighet. Det ärockså först under vårt århundrade som skydd avbarn har blivit reglerat i lag. Förbud mot agatillkom , och jag minnsmycket väl den upprörda debatt som föregick detbeslutet. Många ifrågasatte behovet.Vi vet att många föräldrar inte klarar av att bäraansvaret för sina barn. Upprörande fall avbarnmisshandel och sexuella övergrepp harförekommit. När barn far illa finns oftastbrottslighet och missbruk med i bilden. Vi kan intehelt förlita oss på att andra skall ta hand omproblemen. Myndigheterna har självklart sittansvar. Men vi måste också som medmänniskorvåga ställa upp för varandra. Det behövs mercivilkurage i vårt svenska samhälle.Jag tänker på barnen i missbrukarfamiljerna. Detmåste finnas ett nätverk omkring dessa, förutom deinsatser som stat och kommun gör. Många barn idessa familjer tvingas att ta ett vuxenansvar de inteär mogna för.Uppgiften för den alkoholkommission somregeringen nu tillsatt blir därför av stor betydelse.Regeringen har visat att man på allvar vill ta itumed den kräftsvulst i vårt samhälle som missbruketutgör. Om inte missbruket stävjas blir barnenframtidens förlorare.De kanske mest utsatta barnen är dock de somutsätts för sexuella övergrepp. Kanske har ocksåsocialtjänsten i alltför liten omfattninguppmärksammat de utsatta barnens behov. Vadberor det på att dubbelt så många barn, nio barn,dödades , mot fyra fem barn under80-talet? Är det enbart en tillfällighet? Regeringenhar därför gett i uppdrag att utformaoch genomföra ett åtgärdsprogram. En skärpningär nödvändig.Folkpartiet liberalernas gamla krav om enbarnombudsman blir nu verklighet, och postenkommer att inrättas senare i år.Vårt syfte måste alltid vara att stärka barnens rättoch ställning både nu och . Alla barnär våra barn -- även flyktingbarnen.Herr talman! Regeringen har med handlingskraftunder de månader som förevarit sedanregeringsskiftet lyft fram familjernas rätt tillvalfrihet och självbestämmande. Den nyafamiljepolitiken med liberala förtecken gerfamiljerna en rejäl valmöjlighet. Vi slår vakt om enbarnomsorg med god kvalitet utanför hemmet,men också ökade ekonomiska möjligheter för densom önskar stanna hemma för att sköta barnen.Detta sker nu stegvis, först med tillåtelse för frietablering inom barnomsorgen. harnu avskaffats, trots långvarigt socialdemokratisktmotstånd. Äntligen bryts motståndet! Det visar sigockså nu att en rad fristående daghem växer upprunt om i vårt land. Nästa steg blir ett bättreekonomiskt stöd för att öka barnfamiljernasvalfrihet. Det stödet får genomföras när vi får råd.För sedan stod det i en tidningsrubrik att deäldre blir fler än väntat -- igen! Det lät nästan somett hot.Hur länge skall vi i västvärlden och i vårt eget landfortsätta med att förneka ålderdomen? För ossliberaler är det självklart att de äldre skall hasamma möjligheter till ett rikt liv som de yngre.Kunskap, erfarenhet och visdom kan väl inteutgöra en belastning för samhället?Det var därför en upplevelse för några av oss isocialutskottet att få besöka ochchefsöverläkare , som i ordetsrätta bemärkelse erbjöd en fungerandelasarettsanknuten hemsjukvård.Här har patienterna, de äldre och andra svårt sjukamänniskor som annars varit hänvisade enbart tillsjukhusvården, nu ett alternativ med vistelse i detegna hemmet och service dygnet runt.Baltzargården ger också gravt senildementapatienter en mänsklig tillvaro.Från liberalt håll tror vi också att husläkarsystemetsutbyggnad i landet även kommer de äldre till godo.Herr talman! Varje människa är unik och har rättatt vara oberoende, att själv få bestämma över sittliv. Det är en liberal grundtanke. Vi vill vara medoch utforma välfärdsstatens socialpolitik i denandan -- också med mer liv för de äldre!Anf. 64 ():Herr talman! har varit med om att byggaden generella välfärdspolitiken. Den slår vi vaktom. Alla människor måste tillförsäkras engrundläggande social ekonomisk trygghet samt halikvärdiga möjligheter att utvecklas som individer.Stat och kommun har ansvaret för att dennagrundtrygghet och likvärdighet tillgodoses i helalandet.Vi anser från sida attgrundtrygghetsprincipen i ökad utsträckning böranvändas inom socialförsäkringssystemet.Basnivåerna måste höjas och maximibeloppenhållas tillbaka. Utöver grundtryggheten skall detfinnas goda förhållanden för individuelltförsäkringsskydd.