prot · GG097 · 1992-10-15 00:00:00 — Frågan om frihandeln har i detsammanhanget varit en debatt och en politiskprocess där den tidens sadenej. Frågan om deltagandet i möttesav den tidens . Frågan omsvenskt deltagande i FN möttes av den tidensBirgitta Hambraeusar.Vi kan se att det alltid har funnits de som funnitargumenten för att göra stopp just där och därmedsäga nej till denna gemensamma process. Men detär det som är det intressanta och det viktiga, ochdet är där skiljer ut sig. Honvill nämligen inte att som en suverän statskall vara med i denna process för att säkramänniskors fri- och rättigheter i och iEuropa. Hon vill inte att skall vara med idenna process, som ger svenska medborgare öppnagränser. Konsekvensen av hennes ställningstagandeär inte att vi i kraft av de meriter som andra harskapat lever kvar i den europeiskaprocessen, utan konsekvensen är att vi ställer ossvid sidan av.Det som borde lämna tilldenna kammare är en bild av utanförskapet.Medan demokratin och friheten stärks ochstabiliseras i den europeiska gemenskapen, medanmedborgarna i den europeiska gemenskapensländer kan leva med fria gränser vill BirgittaHambraeus att vi skall ställa oss vid sidan av ochoch också stå vid sidan av det gemensammademokratiska beslutsfattandet.Det finns ingen suveränitet att vinna i detta. Detfinns ingen frihet för de enskilda medborgarna attvinna i detta. Det finns isolering, stagnation och ettutanförskap, som för människorna i vårt landkommer att innebära konsekvenser som BirgittaHambraeus inte vill, inte vågar och inte kanbeskriva. Hon vill hellre stoppa utvecklingen ochtro att vi på så sätt kommer att fortsätta att befinnaoss i den situation som vi befinner oss i.Sanningen är att vi kommer att bli ett land vid sidanav en spännande och fascinerande utveckling motframtiden.Anf. 34 ()replik:Fru talman! Jag vill först fråga: Anser GunnarHökmark att nu är isolerat och utanför? nu ett isolerat land utan samarbete med andraländer?Jag menar inte annat än att vi skall fortsätta detsamarbete som har beskrivitoch som jag i allra högsta grad bejakar, detsamarbete som vi bedriver som en fri nation. Viskall däremot inte gå in under överstatligaorganisationer, där vi i detalj - ända till märkningenav brödpaketen - tvingas följa lagar ochförordningar som utarbetas av jätteförsamlingarsom vi bara marginellt kan påverka.Att kalla en suverän stat efter det att vi harblivit medlem i en union är kanske ändå att hårdrasaker och ting.Gunnar sade vältaligt att den tidensBirgitta protesterade motfrihandelsavtalet. Låt mig då påpeka att det faktisktvar samma som satt iriksdagens näringsutskott och i den här riksdagennär frihandelsavtalet ratificerades. Detta skeddeunder stort jubel. Det förekom inga diskussioner,utan detta var utomordentligt bra för Sverige.Vi hade då bestämt oss för att icke bli medlemmar.Medlemsansökan hade lämnats in , meni bestämde vi oss för attmedlemskap inte var något som vi ville ha. Redandå, långt innan unionen var verklighet, ansåg manatt det i alltför hög grad skulle begränsa vårsjälvständighet. Detta frihandelsavtal var någotsom inte , och också jag, bejakadeutan som också näringslivet nöjde sig med under enlång följd av år.Efter det har vi antagit många nya avtal, ochsamarbetsformerna är tusentals. Jag kan hålla pålänge med att räkna upp hur vi på olika sättsamarbetar både med och med EGsom institution.Detta skall vi naturligtvis fortsätta med. EG är juöppet på det sättet. Eller är det inte öppet? Är detså att EG nu tänker sluta sig och sluta samarbetamed de av jordens befolkning som icke finnsinom EG? I så fall betackar jag mig för att kommain i en sådan union.Anf. 35 () replik:Fru talman! säger att vi skallfortsätta med samarbetet inom alla olika områden.Hon säger också att vi inte skall vara med om attfatta beslut om detta samarbete. sägerhon att vi skall vara suveräna.Detta är tre stycken enheter i ett resonemang sominte går ihop. Samarbetet fortsätter att utvecklas pådemokratins och frihetens grund, såsom det hargjort . Då är frågan:Vilka vill vara med och vara delaktiga i att somsuveräna nationer och suveräna folk utforma dettasamarbetes innehåll? vill att viskall hänga med och vara med om samarbetet menanser uppenbarligen att det är danskar, fransmän,tyskar, engelsmän och andra europe er som skallbestämma över det samarbete som BirgittaHambraeus vill att vi skall vara med i.Birgitta kunde gott fundera igenomvad det innebär att vi lever i en föränderlig värld.1992 är det år vi lever i , men det kommer nyaår, och samarbetet fortsätter att utvecklas i Europaprecis som det gjort under hela efterkrigstiden.Uppenbarligen är nöjd medden utveckling som har varit. Men varför vill dåBirgitta inte att svenska folket ochsvenska ungdomar skall vara med om detsamarbete som kommer att prägla och vårframtid?Talmannen anmälde att att till protokollet få antecknat att hon inteägde rätt till ytterligare replik.Anf. 36 ():Fru talman! Jag tänker byta ämne och gå över tillavsnittet om biståndspolitiken.Jag vill börja med att citera som ärpresident för . För några veckorsedan sade han på :''De fattiga länderna behöver hjälp. De kan intebära både sina egna bördor av ekonomiskanpassning och dessutom bördorna av denekonomiska anpassningen som pågår i de rikaländerna. ''instämde i de farhågor som uttaladesav representanter från utvecklingsländerna närbanken och samladestill sitt årliga möte för några veckor sedan.Han kritiserade de industrialiserade länderna förderas upprepade misslyckanden att leva upp tilllöften och åtaganden. Det gäller GATT-rundan,det gäller resurser för att skydda miljön, och detgäller påfyllnaden av mjuka lån till de fattigasteländerna, de s.k. IDA-fonderna. vädjadetill de rika länderna att inte nu vända de fattigaländerna ryggen. Han talade till finansministrarfrån 167 länder och pekade på bl.a. de nya behovav miljöinsatser som utlovades under Riomötet.Preston befarar att de rika ländernas biståndsviljaför närvarande är så svag att man inte ens lyckaskomma upp i samma nivå som föregåendetreårsperiod av IDA-utlåning.Fru talman! har ett mycket gott anseendesom ett generöst givarland. Beslutet ikrisuppgörelsen att minska vårt bistånd med 1,5miljarder ger därför eko långt utanför vårt landsgränser.Michael Prowse t.ex. skriver i attnedskärningen av det svenska biståndet är likasymbolrikt som . Det kan tyckasnågot överdrivet men talar sitt tydliga språk om detanseende haft som föredöme för andragivarländer. Det måste därför klargöras med alltänkbar tydlighet att nedskärningen är tillfällig ochatt enprocentsmålet måste återställas så snart somsvensk ekonomi återhämtat sig.Det är nämligen av oerhörd vikt att just Sverigehåller fast vid sin generösa biståndspolitik. Det harstort värde inte endast för mottagarländerna.Sviker vi vårt ansvar gentemot riskerarvi att andra givarländer följer efter. Vi kommer dåatt legitimera den biståndströtthet som Prestonkände av på Världsbanksmötet i september.Jag vill alltså för det första med kraft stryka underatt vi Socialdemokrater ser nedskärningen avbiståndet som tillfällig och att enprocentsmåletskall återställas.Jag vill för det andra klargöra att biståndet enligtvår uppfattning skall vara långsiktigt ochfattigdomsinriktat. Det betyder t.ex. att det biståndsom riktar sig till kvinnor och barn måste varaprioriterat, eftersom kvinnor och barn i u-ländertillhör de fattigaste och mest utsatta.Jag tänker inte nu gå in på hur nedskärningarnaskall göras. Vi Socialdemokrater kommer att taställning till detta när vi i budgetpropositionenpresenteras konkreta förslag.Det är av största vikt att biståndet har ett långsiktigtperspektiv. Låt mig ge ett exempel. Den nyageneration afrikaner som står i ledningen för departier som växer fram i måste kunna lita påatt stödet från kommer man att kunnaräkna med även i det fortsatta arbetet för politiskoch ekonomisk utveckling. Vi måste ge dem vårtförtroende.Jag deltog i ,en plattform för de nya afrikanska ledarna och ettforum som arbetar för att stärkademokratiprocesserna i . Jag fick myckettydliga budskap med mig som signalerade hurväsentlig just hållning är. Vi får inte svika,speciellt inte nu när man i så många länder befinnersig i ett känsligt skede demokratierna är ännu såsköra.Fru talman! Det demokratiska valutslaget i Angolamåste respekteras. Enligt samstämmiga uppgifterhar valen genomförts på ett korrekt sätt.Jonas Savimbi och hans UNITA måste fördömasnär de återupptar sina militära aktioner och inteaccepterar valresultatet.De här i kammaren som stöttUNITA och talat om dem som en demokratiskrörelse har all anledning att betänka de omdömende fällt.Jag vill också i mitt inlägg peka på ett annatafrikanskt land som är så ytterst beroende av ettlångsiktigt svenskt bistånd - . Det ärockså ett söndertrasat land, världens fattigaste,men som när fredsuppgörelsen undertecknatsbefinner sig i ett återuppbyggnadsskede. Inte skallvi svika nu.Fru talman! Jag vill åter anknyta till citatet frånPreston: De fattiga länderna behöver vår hjälp.Anf. 37 ():Fru talman! Det går en förändringens vind ocksågenom tredje världen. Den har ofta blivitundanskymd av de dramatiska händelserna iÖsteuropa, och händelserna iVästeuropa med den europeiska integrationen. Detär en betydande förändring som sker i u-länderna.Den berör många av de människor som finns i defattiga länderna.Tre viktiga faktorer kan betyda mycket för denframtida utvecklingen i u-länderna.En är naturligtvis kommunismens fall. Den harvarit av stort värde inte bara i , utanockså i tredje världen. Mycket av den exportkommunismen hade av förtryck, hemlig polis - somDDR specialiserades på - vapenexport och annathar försvunnit. Från synpunkt är detmycket välkommet med kommunismens fall.Det andra är den avveckling av socialismen som nupågår i . Den är också viktig, därför attsocialismen har tjänat som inspirationskälla ochmodell för många . Att dennautvecklingsfientliga ideologi avvecklas innebär fördel för de länder som sökt sitt föredöme iÖsteuropas socialistiska struktur.Den tredje faktorn är kanske på sitt sätt denviktigaste. Det växer fram en rad somsjälva på gått från massfattigdom tillrelativt välstånd.U-länderna var länge fångade i föreställningen skall titta på i-världen, ta den som föredömeoch hämta sina impulser från ochNordamerika. behöver man inte längre göradetta. Man har goda exempel i sin egen krets, frånländer som på ett mycket senare stadium har tagitde viktiga stegen. Det gäller framför allt deframgångsrika ekonomierna i vad man kallarStillahavsasien som utgör föredömen.Jag tror att vi inte kan överskatta den betydelse somdessa exempel har.I börjar man äntligen se motStillahavsasien i stället för att traditionellt semycket starkt mot eller . Man inser måste börja avreglera sina ekonomier, öppnadem mot konkurrens och frihandel, privatisera.Det pågår en betydande förändring i helaLatinamerika, från i norr till isöder.Vi kan också se att t.ex. , ochTaiwan gör betydande insatser för avveckling avmassfattigdomen också utanför sina gränser.I södra , där kanske den snabbastereduktionen av fattigdomen sker för närvarandespelar dessa länders investeringar också rollen somföredömen i systemskiftet. Det har en enormbetydelse.Jag var på alliansfria rörelsens möte i . Detvar en intressant upplevelse. Här signaleradesdenna förändringens vind mycket starkt. Man inseratt det inte längre duger med hög retorik och vackraord, utan att det viktiga är att åstadkomma resultat,att faktiskt se till att fattigdomen utrotas.De system och länder som lyckats med dettakommer att få hög prestige. I gengäld kommer desom man på engelska kallar '''' - de somtalar vackert, men i praktiken aldrig åstadkommernågonting - mer och mer att röna förakt från demsom ser hur sakerna verkligen står till. Vi har enCastro som pratat om tredje världensbehov av att rycka upp sig, men som själv fortsattatt förtrycka sitt folk i ett tredjedels sekel. Ellernågon som står närmare, ,som länge var en förgrundsfigur i tredje världen,men som aldrig har åstadkommit någonting för sitteget folk, som är ett av jordensfattigaste.Jag tror att denna förändring kommer att blimycket betydelsefull för tredje världens utveckling.Det finns skäl till en försiktig optimism när man serframtidsperspektiven i tredje världen.Vad skall vi då göra från vår sida, i-världens sida?Kristina var inne på vikten om att hållagränserna öppna och se till att handeln fungerar.Handeln är det i särklass viktigaste instrumentet föratt hjälpa för att komma ur sinfattigdom.Vi har också exempel från Stillahavsasien, somgenom ett omfattande handelsutbyte, i första handmed , sedermera också och i höggrad inom sig självt säkrar denna utveckling. Det ärvår skyldighet att se till att vi inte stänger ute fattigaländer från våra marknader.Det är också viktigt för de länder som ännu inte harkommit så långt att handeln har spelat någon rollatt biståndet kan vara av stor betydelse. Menbiståndet måste vara rätt utformat. När vidiskuterar biståndsfrågor är det väldigt viktigt att vikoncentrerar mycket också på utformningen avdet, så att inte biståndet stimulerar deutvecklingsfientliga krafterna i länderna. Det finnsmånga länder med mycket stort bistånd som likvälinte har nått någon utveckling, därför att biståndethar stimulerat utvecklingsfientliga strävanden. Detär väl något att fundera på t.ex. när det gällerTanzania.Biståndets inriktning kommer alltså i fokus mer äntidigare.Anf. 38 TALMANNEN:Kristina begär replik, men hon har inteblivit angripen. Vi tvingas tyvärr tillämpa rätten tillreplik mycket strikt för att hinna med denallmänpolitiska debatten.Anf. 39 ():Fru talman! var det första riksdagspartisom ställde sig bakomenprocentsmålet för biståndet. om ett biståndsanslag på denna nivå,men det var först /78, när OlaUllsten tillträtt som biståndsminister, somutbetalningarna nådde . Vi har senare iFolkpartiet beslutat att sträva efter att nå upp till2 %.Det var denna regering som återställdeenprocentsnivån sedan en socialdemokratiskregering på olika sätt har försökt urholkabiståndsanslaget. Därför känns det minst sagtbedrövligt att vi nu tvingas skära nerbiståndsanslaget med pågrund av det besvärliga läge befinner sig i.Det är olyckligt, för därmed bryter man en ursolidaritetssynpunkt mycket viktig princip. Det kanockså bädda för att det blir lätt att fortsätta att nallapå biståndsanslaget.Det är olyckligt också ur den synpunkten att detkan legitimera fler länder att dra ner på biståndet.Sverige är, som påpekade,internationellt känt som en föregångare när detgäller tredje världen och solidaritet. Om nuinte drar sig för att minska på pengarna, kan andraländer följa efter och hänvisa till . Vi vet attmånga givarländer redan nu skär ner sinabiståndsanslag. t.ex. har beslutat atthalvera sitt anslag, trots att dess anslag inte alls harlegat på den nivå som det svenska. Densammantagna effekten av dessa neddragningar ärförödande för de fattiga länderna. Biståndet kan geen stimulans till projekt som annars inte skulle hakommit i gång. Jag instämmer med de talare somframhållit handelns betydelse. Men man kan ocksåmed biståndets hjälp i vissa situationer göra enmycket viktig insats för att få i gång utveckling ochhandel.Själv besökte jag och träffade dåbl.a. Han bodde i över åttaår med sin familj i som flykting. Underden tiden utbildade han sig på tillelektroingenjör. När situationen i Boliviaförändrades, flyttade han tillbaka. håller hani ett biståndsprojekt som skall leda till att fem byarskall få elektricitet. Jag träffade bybor som varfantastiskt tacksamma för att på det härsättet såg till att de skulle få elektricitet. Detbetyder inte bara att de får ljus i sina hus, utan detbetyder också att de får möjlighet att utveckla sininfrastruktur och skapa sysselsättningstillfällen ibyn. Detta betyder alltså väldigt mycket förbybornas överlevnad. Jag tycker att det här är ettutmärkt exempel på hur man kan kombineraflyktingpolitik och biståndspolitik på ett mycketpositivt sätt. Politiken på dessa både områdenhänger ihop ocb förstärker varandra.När man ser de resultat som biståndspengar ger,känner man sig stolt som svensk - att vi kännersolidaritet med människor som bor långt borta ochatt vi faktiskt kan hjälpa dem i deras utveckling,inte minst i demokratisk riktning.Klyftorna i världen snarare ökar än minskar. Visvenskar tillhör de i världen som förbrukar80 % av jordens resurser. Resten, avbefolkningen, skall dela på återstående . Detär en mycket skev och orättvisa fördelning. Därförmåste det komma till stånd en omfördelning avresurserna. Inte för att biståndet helt kan klara avden här uppgiften, men biståndet kan vara enstimulans och en del i processen.Om vi inte gör någonting åt den orättvisafördelningen i världen, riskerar vi att människortvingas på flykt, och då kanske vi tvingas dela medoss, vare sig vi vill det eller ej. Det tycker jag attinte minst Ny demokrati borde tänka på. Om maninte har någon solidaritetskänsla, borde manåtminstone ha en självbevarelsedrift.Det finns alltså mycket starka skäl för att öka, ochinte minska, våra biståndspengar. Därför har jagmycket svårt att acceptera att skall minskaanslaget med 1,5 miljarder, som vi irealiteten ökar försvarsanslagen. Varför kan vi intei stället dra ner på beställningarna av JAS-plan,stridsvagnar eller på några av de många andraprojekten som omfattas av det försvarsbeslut somriksdagen fattade ? Det går inte ihopnär man säger att vi inte har möjlighet att ge biståndoch man plussar på försvarsanslaget pådetta sätt.Till slut vill jag säga att det är min bestämdauppfattning att beslutet att skära nedbiståndsanslaget måste bli ett tillfälligt beslut. Vimåste komma tillbaka till enprocentmålet.Anf. 40 (nyd)replik:Herr talman! kan tydligen integå upp i debatten utan att göra ett litet påhopp. Istället borde hon ha tagit del av de förslag jag ladefram i mitt anförande. Det är möjligt att IngelaMårtensson inte var närvarande i kammaren närjag höll mitt anförande.Jag och Ny demokrati har lagt fram en rad förslagom åtgärder som skulle kunna hjälpa fler flyktingarpå ett bättre sätt än . Vi har kopplat ihopbiståndspolitiken med flyktingpolitiken, så att manförst kan hjälpa där problemen uppstått. Om demänniskor vi försökt hjälpa genombiståndspolitiken ändå kommer hit som flyktingar,skall vi naturligtvis hjälpa dem även här. Jag ladepå den punkten fram ett konkret förslag, men detkan vi kanske diskutera senare.Så till enprocentsmålet som man har låst sig vid!Kan man inte ha någon självkritik och inse att manför mindre pengar kan uträtta mer? Det kan mangöra i alla andra sammanhang - i en familj och i ettföretag. Man kan definitivt göra det även ibiståndsarbetet.Detta är en utmaning, och både jag vet att detta är möjligt. Se det positivt istället för alltid att säga: Ja, då blir det sämre ochsämre. Ta det alltså som en utmaning!Anf. 41 ()replik:Herr talman! Jag hörde inläggi radion på mitt rum.Det är väl i och för sig intressant att Ny demokratilägger fram förslag om hur man kan effektiviseraoch få en bättre användning för pengarna. Det ärbara det att Ny demokrati ständigt och jämt sägeratt vi skall skära ned biståndspengar, och det kanjag inte ställa upp på.Det är inte så att det i världen finns ett överflöd avpengar som går till de fattiga länderna. Det ärprecis tvärtom - det behövs mer pengar till defattiga länderna. Självfallet skall vi utnyttja dessapengar på ett effektivt sätt. Det exempel på en i ochför sig ganska liten biståndsinsats som jag tog upp imitt anförande visar vad biståndet kan betyda förmänniskorna och för utvecklingen i ett land.Om vi i den rika världen inte ser till att hjälpa defattiga länderna, kommer det att slå tillbaka på ossi andra former, något som kanske vore mycket merolyckligt för oss. Även om man inte tar till sig dettamed humanitet och solidaritet, borde man tänka påvad vi själva kan drabbas av om vi inte görnågonting åt klyftorna mellan fattiga och rikaländer.Anf. 42 (nyd)replik:Herr talman! Vad är det som säger att just 1 %avvår BNP skulle vara tillräckligt? Det behövs kanske2 eller 3 eller rent av . Jag håller med IngelaMårtensson om att det krävs stora insatser. Men detär ju inte pengarna som är det viktiga, utan det ärvad vi gör med pengarna, hur många vi hjälper ochpå vilket sätt vi gör det. Varför skall vi alltid fixeraoss vid anslagets storlek?Jag talade om att vi måste finna nya formeroch nya modeller för biståndet. Det gjorde ävenGöran Lennmarker. Vi måste veta vad vi satsar på.Jag vill lägga mer på katastrofbistånd och minskabiståndet till de programländer som fåtten allt sämre tillväxt och sämre BNP per capita.Vi måste även ta upp frågan ombefolkningsökningen. Så länge kurvorna går somde gör, spelar det ingen roll om vi har 1, 2, 3 eller4 %. Vi måste få kurvorna för biståndet ochbefolkningsökningen att matcha varandra. Därförmåste insatserna i befolkningsfrågan öka. Samtidigtskall vi självfallet upprätthålla katastrofhjälpen ochse till att vi kan göra ännu mer. låser vi pengarför projekt som jag anser att vi inte kan stå för.Det är bättre att vi omfördelar pengarna, så att vifår ett större flöde till dem som verkligen behöverhjälp.Jag ville tidigare ha en replik på . Hon sade att hon hade träffatafrikanska ledare. De är säkerligen beroende avvårt stöd. Men ta som exempel president ,som är den nye ledaren i . Han har sagt attbiståndet delvis har passiviserat landet och medförtatt utvecklingen delvis har stagnerat.Ett annat exempel är . Man kundehäromdagen läsa att det kommer att bli enekonomisk kris i landet. Vi har gett bistånd även tillVietnamn, men där har man kanske haft en störresjälvkänsla och därför inte passiverats på sammasätt.Jag är öppen för en debatt. Det är ju därför vi ärhär.Anf. 43 ()replik:Herr talman! undrar varför viskall binda oss för . Det är faktiskt väldigtviktigt att vi har ett mål på . Det visade sig inteminst under den förra regeringens tid då man helatiden försökte nalla på de här pengarna för attanvända dem för andra ändamål. Det blir på detsättet så uppenbart att man försöker schackra medpengarna.Som jag sade tidigare är det inte mindre utan merpengar som behövs. Därför anser vi i Folkpartietliberalerna att vår strävan måste vara att vi höjeranslaget. måste vi naturligtvis användapengarna effektivt. Det har vi naturligtvis ingentingemot. Men inte är det väl så, ,att turismen blir effektivare om vi halverar anslagetför turismen!Förste vice talmannen anmälde att RichardUlfvengren anhållit att till protokollet få antecknatatt han inte ägde rätt till ytterligare replik.Anf. 44 ():Herr talman! Lågkonjunkturen i den svenskaekonomin är redan påtaglig, och mycket tyder påatt den kan bli långvarig. Till stor del är det ettresultat av många års missgrepp i den ekonomiskapolitiken. försyndelser ligger bakom denekonomiska kris vars konsekvenser vi svenskar nufår känna av. Kraftiga åtstramningar varnödvändiga, och de har drabbat alla.Tyvärr blev det också nödvändigt att minska u-hjälpen. Krisförhandlingarna ledde ju till attbiståndet skärs ned med 1,5 miljarder , från14,5 till 13 miljarder. Men enligt tidningsuppgiftervar förhandlingarna tuffare än så, och om inteKristdemokraterna fört de fattigare ländernas talanvågar jag knappt tänka på vilken nivå biståndethade kunnat hamna på.Trots nedskärningarna hamnar biståndsnivån påden internationellt sett höga siffran avBNI. Det långsiktiga målet på måste dock varakvar, och då får vi se till att det kopplas till en solidtillväxttakt. Saneringen av svensk ekonomi gagnarutvecklingsländerna.Men den nuvarande neddragningen är relativtallvarlig och måste på något sätt vägas upp av andraåtgärder för att effekterna i utvecklingsländernainte skall bli för stora. Solidaritet och generositetmot kan nog åstadkommas också medhjälp av ökad effektivitet inom de nuvarandeinsatserna och genom en ökad samordning. Detgäller att ha ett samlat grepp på bistånds- ochutvecklingsfrågorna. Som jag ser det kaneffekterna på biståndsområdet av regeringens ochSocialdemokraternas krisförhandlingar mildras påföljande sätt:För det första gäller det fördelningen avbesparingarna inom biståndspolitiken.