prot · GF0995 · 1992-04-09 00:00:00 — Framför allt tror jag attEuroparådsgranskningen av den svenskakulturpolitiken skall kunna tas till vara.Granskarna ansåg bl.a. att större vikt borde läggasvid att utveckla kulturella stödjepunkter, ellercentra, utanför för att gynna samspeloch dynamik i kulturlivet i dess helhet. Men deansåg också att de centrala kulturinstitutionernaborde ges nya utvecklingsmöjligheter.I detta syfte har vi i vår kulturpolitiska motionföreslagit att nya nationella uppdrag skall kunnages till kulturinstitutioner inom teater, musik ochmuseiområdet, och det blir en av de uppgifter somförhoppningsvis den parlamentariska utredningenfår titta på.Vi lyfter i motionen fram frågan om bildandet av ennationell kulturfond, som disponerar4--för investeringsbidrag tillbyggande av nya teatrar, konserthus, konsthallaroch museer eller för att stödja kulturmiljöprojektav den typ som väl och på ettframgångsrikt sätt representerar. Genom attutskottet vad avser just kulturmiljösidan gör etttillkännagivande är motionen delvis tillgodosedd. Iövrigt får vi se vad den kulturpolitiska utredningenkan åstadkomma.Jag ber, fru talman, att få yrka bifall tillreservationerna 1 och 9. Självfallet stårsocialdemokraterna i kulturutskottet bakomsamtliga socialdemokratiska reservationer.I den andra frågan i detta inte särskilt polemiskaanförande, vill jag vända mig direkt tillkulturministern, eftersom hon glädjande nog är häroch förhoppningsvis också kommer att delta idebatten. Jag tror att vi är överens om attskapandet av ett nytt, modernt museum ärnödvändigt. Den socialdemokratiska regeringenuppdrog åt attutarbeta byggnadsprogram. Efter en framgångsrikarkitekttävling, som vann, måste vi,om tidsplanen skall kunna hållas, lägga ut uppdragom projektering. Sker inte detta, kommer helaprogrammet att förskjutas. Socialdemokraternaanser att det finns goda skäl för att genomföraprojektet, vilket den socialdemokratiskaregeringen markerade.Under alla förhållanden måste ett nytt, moderntmuseum och ett byggas -- dettror jag att alla är överens om. Tidpunkten ärlämplig, både med tanke på museernas behov ochmed tanke på den fråga som diskuterades i det förraärendet, som fattade beslut om,nämligen sysselsättningssituationen ochbyggarbetslösheten, som dess värre kan förväntasvara hög under överskådlig tid.Då kommer jag fram till min konkreta fråga tillkulturministern: När kommer regeringen attoffentliggöra ett uppdrag om fortsatt projekteringför ett nytt, modernt museum? Med den nuvarandetidsplanen måste det ske senast före maj månadsutgång, och kulturministern har möjlighet att redanhär i kammaren tala om att regeringen ställersig positiv till det fortsatta arbetet och anslår medeltill det.Jag skall gå tillbaka till den parlamentariskautredningen, fast från en annan utgångspunkt. Detförhållandet att en parlamentarisk utredning nuskall tillsättas får naturligtvis inte innebära att vibortser från nödvändiga insatser i det kortaperspektivet. I valrörelsen lovade de borgerligapartierna att man skulle fortsätta att lyfta framkulturen, såsom socialdemokraterna hade gjort, ivarje fall när det gäller kvantiteten -- inriktningenkan kan jag tänka mig skulle vara en annan.Efter att vi har behandlat opus 1 avkulturdepartementet måste jag säga att den fördaregeringspolitiken rimmar illa med dessautfästelser. Regeringen har visserligen föreslagitvälbehövliga anslagshöjningar till Operan,och , men i övrigt har mannaggat kulturen i kanten på område efter område.Under den förra mandatperioden, dvs. under densocialdemokratiska regeringens tid, hade vi enreformtakt -- och det är just reformmedlen somman har diskuterat mycket när det gäller kulturen --på 125 milj.kr. Jag upplevde somsocialdemokrat alltför ofta de ouppfylldaförväntningarnas missnöje från människor som varaktiva inom olika kultursektorer.I dag presenterar den borgerliga regeringen enbudget där reformmedlen brutto uppgår till 60milj.kr. rycker man undan viktigaområden från konstnärers och kulturarbetaresmöjligheter till arbetsinsatser. Summan blir därförca 35 milj.kr.Jag vill gratulera kulturministern till att för denbedriften ha fått applåder i den borgerliga pressen,framför allt den borgerliga huvudstadspressen.Genom att dra in anslaget till konstnärligutsmyckning i bostadsområdena harriksdagsmajoriteten och regeringen berövatbildkonstnärerna ungefär 200 årsarbeten.Genom att riksdagsmajoriteten i går faktisktfattade beslut om att minska bidragen tillfolkbildningens kulturarrangemang kommertusentals författare, bildkonstnärer, musiker ochartister att gå miste om många arbetstillfällen, ävenom det i och med det beslutet inte blev fullt så illasom regeringen hade föreslagit.Vårt förslag att öka bidragen till friagrupper med i storleksordningen 50 milj.kr. harmötts med kalla handen. Och man inser lätt atteffekterna blir än värre om man betänker att åttaav tio kommuner efter årets val har fått borgerligmajoritet. I så gott som samtliga borgerligt styrdakommuner förbereds nu kraftiga besparingar påbibliotek, teaterföreningar, skolornaskulturverksamhet, osv.Ekoredaktionen inom Riksradion kunde i morgon-Ekot i går avslöja resultatet av en enkät som mangjort med kommunledningarna ute i kommunerna.Så gott som alla sade där att besparingarna i förstahand går ut över fritids- och kultursektorerna.Detta är illavarslande.Samtidigt upplever vi att kulturarbetare ochkulturintresserade människor ser på den härutvecklingen med ökad oro. Folkliga protester iHuddinge, där man nu hotar att försämrabiblioteksservicen, är bara ett exempel. Detta ärnaturligtvis utomordentligt allvarligt. Jag skall intenu fördjupa mig i det, eftersom att beröra den frågan närmare.Med detta, fru talman, ber jag att få yrka bifall tillde tidigare nämnda socialdemokratiskareservationerna.Anf. 50 TALMANNEN:Jag får meddela att anslag nu har satts upp om attdetta sammanträde skall fortsätta efter kl. 19.00.Anf. 51 (nyd):Fru talman! Jag skall inleda detta anförande medatt ge kulturminister en eloge förhennes uttalande i en kulturdebatt helt nyligen.Birgit menade att kulturen måste skyddasnär stat, kommuner och landsting tvingas göra storanedskärningar i verksamheten. Kulturens andel avde offentliga utgifterna är mycket liten, och därförkan varje liten nedskärning inom kulturområdet fåkatastrofala följder. -- Tack för dessa ord! Jaghoppas verkligen att de är allvarligt menade.Det är också mycket glädjande att ett enigtkulturutskott föreslår en kulturutredning. Jag skallinte gå närmare in på det -- jag tror att ÅkeGustavsson har gjort det.Jag skulle däremot vilja gå litet längre och efterlysaen ökad satsning på kulturen. Om vi i villvärna och stärka vår kulturprofil i det nya Europamåste vi avsätta betydligt större resurser än i dag.Det kan tyckas vansinnigt att tala om kraftigt ökadeanslag -- i miljardstorlek -- i det konjunkturlägesom vi befinner oss i, men som riktigt säger är kulturens andel av deoffentliga utgifterna mycket liten. Alla tjänar påkulturen på ett eller annat sätt. Och det är väl fåsaker i vårt samhälle som kostar så litet iförhållande till hur mycket det ger människor!Samtidigt är det angeläget att kulturinstitutionernainriktar sig på att i större utsträckning utnyttja sinaresurser i förhållande till överenskomna mål. Manbör utnyttja alla möjligheter att få in privatapengar, t.ex. genom biljettförsäljning,marknadsföring och samfinansierade projekt.Staten bör även uppmuntra institutionerna att tävlaeffektivare om publikens uppmärksamhet.I vissa fall kan det handla om enklaremarknadsföring eller attraktivare förpackning avett arrangemang. Till en viss del kanske utbudetibland skall anpassas till efterfrågan. Detta kanenkelt göras genom marknadsundersökningar. Detär viktigt att lära sig utnyttja den ekonomiskapotential som vissa delar av kultursektorn har. Ettblomstrande kulturliv bör nämligen även ha ensund ekonomi.Nu är inte meningen att vi endast bör se tillekonomiska faktorer. Ny demokrati tycker attkulturen även skall ha ett egenvärde -- det ärsjälvklart. Detta behöver inte hotas av en portionnytänkande. Tvärtom skulle det behövas.Kultursektorn har en stor betydelse isamhällsekonomin, och satsningar påkultursektorn är i stora drag lönsamma församhället. Det vore inte helt felaktigt att börjabetrakta kulturen som en näring, en bransch somproducerar ett värde av betydande storlek, somskapar sysselsättning.Flertalet utländska undersökningar visar dessutomett klart samband mellan offentliga satsningar påkultur och offentliga inkomster från samma sektor,förutsatt att man satsar avsevärt. Med andra ordbetalar kultursektorn tillbaka mer än den får ioffentligt kulturstöd, bl.a. i form av skatter, socialaavgifter och sysselsättning. Men det är också viktigtatt i större utsträckning acceptera att kommersiellaoch icke-kommersiella verksamheter kankorsbefrukta varandra.Givetvis finns det undantag från det härresonemanget. Men jag och mitt parti tror att enrejäl satsning -- som är planerad och genomtänkt --på kultursektorn skulle vara en investering. Detskulle ge ett långsiktigt tillskott i statskassan ochverkligen vara till glädje för alla.Det handlar också om de dynamiska effekter somen stor satsning från statens sida skulle medföra ochvilken uppmuntran det skulle ge andra parter somär beredda att satsa litet. Vi skulle få uppleva en radfriska initiativ och nya projekt. Kulturen handlar juändå om vår livskvalitet.Jag vill inte dra ut onödigt på debatten och slösamed kammarens tid. Även om jag givetvis stårbakom alla våra reservationer -- nr 4, 5, 6 och 7 --yrkar jag här och inte bifall till dem.Anf. 52 ():Fru talman! Kulturministern och äradekammarledamöter! , salig iåminnelse, hävdade att ideologierna vardöda. Jag undrar om han inte hade fått revidera detpåståendet om han hade levt och följtutvecklingen.Ty för var och en som inte föredrar att blunda förvad som sker framstår det väl som uppenbart att vinu är exponerade för en intensiv, raffinerad ochutstuderad ideologisk indoktrinering av grövstaslag. Slagordet för den indoktrineringen ärMarknaden.Medborgarna har blivit kunder. Konst och kulturskall diskuteras och betraktas som annanvaruproduktion. Kultur som inte är lönsam skallskäras bort. Vi håller på att införa ett nytt slagsavlatssystem: Betala så får du -- inte, som förr,förlåtelse men väl tillgång till det som berikar dittliv och ger det innehåll och värde, dvs. Betalar du inte är du dömd, om inte tillskärselden så i alla fall till ett liv utan tillgång tillden lisa eller den andliga växt som konsten ochkulturen ger.Om jag vore kulturminister skulle jag vara oerhörtorolig för det kulturklimat som breder ut sig ivårt land. Jag skulle ligga sömnlös ochoroa mig över den inställning som breder ut sig, attkonst och kultur blott och bart är en kostnad ochatt konst och kultur är något som man utan störresvårigheter kan avvara. Jag skulle våndas över allabarn som inte längre har exempelvis ettbibliotek att gå till för att låna böcker, eftersombiblioteken läggs ned och det inte finns pengar attköpa böcker för.Eftersom kulturministern är här -- vilket jagär mycket glad för -- kanske jag kan hoppas på ettsvar på mina frågor. Mest intresserad är jag förståsinte av kulturministerns nattsömn utan av att höravad tänker göra åt det härkulturklimatet. Eller avsvär sig ministern ocksåansvaret för hur det ser ut ute i landet? Eller är detså att bombarderar sinaregeringskolleger med argument om att konst ochkultur inte kan behandlas som vore det bara enfråga om ekonomi?Hur mycket talar man på regeringssammanträdenaom vikten av kulturen? Eller anser också landetshögsta och mest kulturansvariga att detstatsfinansiella läget är sådant att vi inte har rådmed åtgärder för att utveckla kulturen, att man numåste vara förnuftig och att det bara är ekonomiskaresonemang som tar hänsyn till det statsfinansiellaläget som är förnuftiga?Mot det skulle jag redan nu vilja säga: Så kan maninte behandla kulturfrågor. Hoppas att vi äröverens om det. Vi kan ju inte bara säga tillmänniskor att vi här i sysslar med att fåekonomin att gå ihop och att vi gör det utan attnärmare tänka efter vad som ligger bakom våraekonomiska prioriteringar. Vi kan inte säga: Härsysslar vi med det statsfinansiella läget -- inte medatt se vilka möjligheter människor har att uppnå ettmeningsfullt liv. Vi kan inte säga till dem: Det därmed livet får ni sköta själva. Det är ingenriksdagsfråga. Vi bryr oss inte om barnen iNyköping, eller , vi bryr ossinte om ungdomarna i ellerMalmö -- de som inte får låna böcker, som inte fårse teater, som inte får spela därför att vi inte har rådmed det, som inte längre har några fritidsgårdareller sagostunder att gå till.Genom att anlägga inskränkta, snusförnuftiga ellerkortsynta företagsekonomiska aspekter påkulturfrågorna åstadkommer man ett politiskt ochideologiskt klimat där kulturen råkar i vanryktesom något tärande och alltid hamnar på sista plats,så inte är ideologierna döda, inte.Det går inte att rationalisera kultur. Det går inte attta bort ur därför att man inte har rådmed henne. En konsert är inte detsamma på ettkasettband oavsett om det gäller ellerBruce . Det går inte att läsa samma boktio gånger och tro att man får ut samma sak som avatt läsa tio olika böcker.Fru talman! Konst och kultur får aldrig bli ettreservat för en viss grupp i samhället, vare sig dethandlar om den intellektuella medelklassen, desom kan betala för sig eller om några andra.Konst och kultur kan heller aldrig reduceras till attenbart handla om konsumtion. Konst och kultur ärockså aktivt deltagande och eget skapande. Precissom det är omöjligt att föreställa sig att man kan haen elitidrott utan en aktiv bas, ur vilken också desom är elit eller profesionella en gång harutkristalliserat sig -- lika omöjligt är det att ha enprofessionell grupp av konstnärer ochkulturskapare i ett land utan en kulturellt aktiv ochengagerad bas, dvs. människorna i samhället. Blirden basen för liten kommer också eliten, deprofessionella, att dö ut. Det gällerför kulturarbetare lika väl som för idrottsmän.Vänsterpartiet avvisar därför alla de förslag somgår ut på att statlig kulturpolitik skulle begränsas tillanslag för några kulturinstitutioner i ,stöd till enskilda konstnärer och vissa konstformeroch utesluta det andra.Vi i anser att det också måste höratill och regeringens, dvs.kulturministerns, ansvar och skyldighet att verkaför och bidra till alla människors delaktighet ikulturen. Detta är inte förmynderi, det äransvarsfull och insiktsfull kulturpolitik.Jag tror exempelvis att det är dags att ta upp fråganom en bibliotekslag. har fört framdet förslaget tidigare, men det harbemötts kallsinnigt. Jag tror ändå attnödvändigheten gör att vi måste ha en bibliotekslagoch att opinionen för en sådan har svängt. Jag troratt människor nu inser att vi behöver en lag somgaranterar oss rätt till avgiftsfria boklån, tillgång tillskönlitteratur och facklitteratur såväl sominformation samt bibliotek med rimliga öppettider.Fru talman! De flesta undersökningar har visat attdet inte har blivit så mycket av breddningen avkulturlivet och att deltagandet i kulturlivetfortfarande är förbehållet ganska få människor,men en av de få sektorer som uppvisar en sådanbreddning är folkbildningen och den närliggandeamatörkulturen. Jag kan bara beklaga gårdagensbeslut om nedskärningar för folkbildningen. Jag ärdess värre övertygad om att detta kommer att fåallvarliga konsekvenser för kulturutövandet ochkulturskapandet i . Att dessa nedskärningarockså kommer att få konsekvenser föramatörkulturens framtid är helt uppenbart. Jag kaninte förstå annat än att också amatörkulturensbetydelse bör uppmärksammas när den kommandeutredningen, som har nämnts tidigare i debattenoch som hela utskottet står bakom, skall behandlafrågan om behovet och lämpligheten av attytterligare kulturpolitiska mål skall läggas fast. Detkanske t.o.m. är så att även möjligheten att fåtillgång till folkbildningen måste skrivas in som ettkulturpolitiskt mål.Jag vill ansluta mig till vad sade påen punkt. Han påstår att omdömena omkulturpropositionen i vissa tidningar var oförtjäntgoda. Jag har sett få exempel på hur ettpressmeddelande från ett departement alldelesobearbetat har fått ett sådant genomslag i pressen.I efterhand har det ju visat sig att den storsatsningpå kulturen som man ville få oss att tro var förhanden inte bestod av så mycket mer än en satsningpå de större institutionerna främst i Stockholm.Litet flyttningar av anslagen hit och dit dolde attvissa projekt var synnerligen illa behandlade.Som exempel på detta vill jag nämna stödet till defria grupperna och centrumbildningarna. De friagrupperna i landet står för huvudparten avteaterutbudet för barn och ungdom. Intresserarman sig för barn- och ungdomskultur borde manrimligen också uppmärksamma de fria gruppernasstora betydelse i det sammanhanget. Hitintills haranslagsnivån för de fria grupperna varit låg.Kraftigt stigande produktions- och turnékostnaderoch hög egenfinansiering gör att deras ekonomiskasituation är ohållbar. Kommunerna, som ärarrangörer och köpare av deras föreställningar,sviker och skyller på dålig ekonomi.Vänsterpartiet menar därför att de fria gruppernasom ett led i främjandet av barn- ochungdomskulturen måste behandlas på ett annat sättän tidigare och få ett ordentligt stöd. Att som nulåta 50 teatergrupper och 15 dansgrupper dela på 2milj.kr. i anslagsökning är är inte -- för att användaen underdrift -- tillräckligt. föreslår7 milj.kr.Tio centrumbildningar får årligaverksamhetsbidrag från staten. gjordekulturrådet en översyn av centrumbildningarnasverksamhet och ekonomi, och rapporten slog fastatt centrumbildningarna inom resp. område harfyllt och kommer att fylla en viktig funktion för denicke institutionsbundna kulturverksamheten. Vi iVänsterpartiet delar den uppfattningen. Men föratt centrumbildningarna skall kunna utveckla ochbedriva en meningsfull verksamhet måste detstatliga anslaget öka avsevärt.Centrumbildningarna arbetar rikstäckande. De harsmå kanslier och mycket få anställda, ochadministrationen går inte att effektivisera. Dennegativa ekonomiska utvecklingen under 80-talethar redan medfört att allt som har varit möjligt attundvara för verksamheten och allt som har gått attrationalisera har tagits bort. Det är alltså avavgörande betydelse för centrumbildningarnasfortsatta verksamhet att deras anslag ökar med detbelopp det har begärt. Vad har de då fått? Jo, somen del i det storslagna kulturpolitiska anslaget i densatsning som fick så mycket beröm i pressen får dedela på . Vi i har föreslagitatt de i stället skall få 1,8 miljoner, så att deåtminstone kan klara de allra nödvändigasteåtagandena.Att jag här och nämner beloppen beror på attjag vill visa att det inte rör sig om så dramatiskasummor. Skillnaderna mellan en kulturpolitik somstryper barn- och ungdomskultur eller fria grupperoch en som stödjer dem är små i pengar mätt. Detär ideologin bakom, synen på vad som är viktigt,som skiljer sig åt. Det handlar om kultursyn,kulturideologi och människosyn, och i detsammanhanget, fru talman, är skillnaderna stora.En socialistisk kulturpolitik menar -- vi menar -- attdet är synnerligen viktigt att vårt mångkulturellasamhälle inte ersätts av konformism eller begränsastill elit- eller finkultur. Vi talar mycket ofta ochgärna om det mångkulturella samhället och vårtkulturarv, och jag måste medge att vi iVänsterpartiet också mycket gärna gör det. Vi talarom Det Svenska Kulturarvet -- med storabokstäver. Vad som avses är ibland osäkert, det ärinte något självklart. En riksspelman associerar tillhembygdens polska på fiol, en violinist ihovkapellet talar lyriskt om av , medan enrockmusiker nämner några låtar från Eldkvarnssenaste platta. Kan alla tre ha rätt? Ja, självklart.Det svenska kulturarvet är sammansatt avdelkulturer: samisk kultur, lokal och regionalbygdekultur, bruksortskultur, folkrörelsekultur,arbetarkultur, tjänstemannakultur, elitkultur,avantgardekultur, kvinnokultur, masskultur,invandrarkultur, osv., osv.Inom alla dessa delkulturer har det skapats uniktsvenska uttryck i musik, sång, dans, teater, ord,bild, film, design, byggnad och miljö. Det äruttrycksformer som bara kan bevaras och utvecklashär. Det här kulturarvet måste värnas. Vi skall varastolta över det, vi skall vårda det, och vi skall inteslänga ut det som barnet med badvattnet i någonform av förfelad europeisk anpassning. Vårtkulturarv är nödvändigt för att vi skall ha en tryggförankring, en så trygg förankring i den egnakulturen att vi inte faller offer för rasism ellerfrämlingsfientlighet.Jag vill poängtera detta, inte så mycket medanledning av Ny demokratis motioner tillkulturutskottet men med tanke på den enormadiskrepans jag kan se i Ny demokratis inställningoch politiska attityd mellan å ena sidan AnneSörensens anförande här och å andra sidanandra förslag från Ny demokrati, som jag dess värrevill påstå mestadels går ut på att vi skall skära ner,rasera, ta bort och sälja ut.Med detta, fru talman, vill jag yrka bifall tillVänsterpartiets meningsyttring i vad som avsermom. 4 och 23.Anf. 53 ():Herr talman! har jag i tal ochskrift brukat förkunna att nyckelbegrepp i enliberal kulturpolitik är frihet, mångfald ochkvalitet. ser jag att flera andra partieranvänder samma uttryck utan att redovisaursprunget.Det är i och för sig bra om det råder enighet omdessa nyckelord. Men ibland undrar jag hur detegentligen står till med kravet på kvalitet.Det är individerna själva, deras skapande och derasupplevelser som bestämmer kulturens former,innehåll och giltighet. Kulturskapare och deraspublik bör fritt kunna mötas på en öppen marknad.Den vuxna medborgaren bör själv få bilda sig enuppfattning om vad som är god och dålig konst utancensuringrepp. Då blir det en liberal huvuduppgiftatt tidigt lära människor att själva värdesätta äkthetoch kvalitet i kulturutbudet.Syftet med olika former av statligt och kommunaltstöd till kulturområdet är givetvis att ökamångfalden i kulturutbudet. Det gäller då att stödjasvårtillgängliga och smala kulturområden och attstimulera alternativ inom områden som dominerasav kommersiell masskultur.Statliga och kommunala anslag skall stödja, meninte styra, kulturskapandet. Den konstnärligafriheten måste vara fullständig inom demokratinsramar.Amatörerna har stor betydelse för kulturklimatet isamhället. Kreativitet och uttrycksbehov finns hosalla människor. En aktiv och engagerad publikdeltar också på sitt sätt i ett slags medskapande.Men alla kulturyttringar är inte lika bra. Denprofessionellt utövade kulturen är viktigare änamatörismen. De professionellt arbetandekulturskaparna måste få stöd att utöva sin yrkesrolloch om möjligt också få sin utkomst av den.Amatörerna skall förhoppningsvis finna sin glädje ikulturen, men knappast sin utkomst. Därför måstekvalitetskravet få större genomslagskraft ikulturpolitiken.De konstnärliga yrkesutövarna måste ges rimligalevnads- och arbetsvillkor. Det gäller både demsom arbetar inom kulturinstitutionerna, friayrkesmässigt arbetande konstnärliga grupper ochenskilda kulturskapare och konstnärer.Det innebär först att värna om kulturskaparnasupphovsrätt -- så sorgligt eftersatt -- och sedan attskapa olika former av stöd och stimulans. Deprofessionellt arbetande kulturskaparna måsteockså få rimligare skattevillkor. Det är orimligt attjämställa konstnärer med kommersiellt arbetandeegenföretagare. Ett nytt inkomstslag bör därförtillskapas som tar hänsyn till deras speciella arbeteoch oregelbundna arbets- ochinkomstförhållanden.En avvägning mellan amatörism ochprofessionalism måste ständigt ske vidbedömningen av både statliga och kommunalakulturinsatser.En grupp läkare som regelbundet spelarkammarmusik behöver inga bidrag, knappast ens istudiecirkelns form. Men en ensemble avprofessionella musiker behöver engagemang ochstöd i olika former för att kunna fortsätta sinverksamhet.