prot · GF09125 · 1992-06-03 00:00:00 — MellanSträngnäs och finns det en bro, varsförsvinnande skulle hindra en insats mot Enköpingav P 10-styrkorna, som även får sin handlings- ochrörelsefrihet begränsad av att broarna i Södertäljemed all sannolikhet försvinner vid ett strategisktöverfall.Detta scenarium får lätt till följd att det enda somdet stolta pansarregementet i kanförsvara är egen domkyrka. Det här ärden operativa biten, som höga svenska militärer villbortse ifrån, emedan man tror att det efter 10 årskulle börja synas en liten vinst av 1:snedläggning. Vi får i sådana fall hoppas att eneventuell framtida angripare är så finkänslig att hantar hänsyn till debet- ochkreditjonglering, och att den lede fienden intelägger in en massa militära och operativa finter i ettangrepp mot vårt land och Stockholmsförsvar,vilket är framsprunget ur ett föga militärt, men välså effektivt ekonomiskt tänkande -- ett ekonomiskttänkande som slagit snett även den här gången.Om man i stället hade lagt ned det gamlaregementet 2 i , hade det gjorts enbesparing på 156 miljoner fram . Dettakan härledas till en utebliven flyttkostnad och ettuteblivet investeringsprojekt i form av lokaler vidIng 2, som naturligtvis inte kan härbergerafältarbetsskolan, vilken flyttas dit från 1.Sedan börjar det naturligtvis att kosta att behållaIng 1, men inte mer än att det omkring år 2002fortfarande finns en rejäl vinst kvar -- 107 miljonerhar det uppgivits för mig. Men det är självklart attnedläggningen av 1 kommer att ge en vinst. Jagär tämligen säker på att mina barnbarn kommer attfå uppleva den dagen, om de inte dör alltför tidigt.Också jag är medveten om det gamla beprövadeargumentet att fredstida utbildning påutbildningsplattformar ej är detsamma somkrigsorganisation. höjs många röster omatt det är väldigt viktigt för förbanden att ha godlokalkännedom, vilket inte Stockholmsförbandenfår om de utbildas i . Såväl den sociala miljönpå regementet som det faktum att dess läge mitt iSveriges tätaste befolkningskoncentration gör attdet blir korta billiga resor för de värnpliktiga ärnågonting som talar för dess bevarande. Vidare kandet aldrig vara fel att ha en anhopning avingenjörsmateriel och soldater på plats redan ifredstid, stationerade i det område där deras insatskan behövas i händelse av ett överraskandestrategiskt anfall.Fru talman! Vi lever i en värld som präglas av ettbedrägligt lugn, baserat på myten om densovjetiske jättens fall, men vi bortser i stora styckenfrån den krassa verkligheten och utvecklingen i detsom vi i dagligt tal kallar för OSS-staterna. Vi skallej glömma att det bara några tiotals mil frånStockholm finns länder som mer eller mindre ärockuperade av främmande makts styrkor -- ingenbehöver väl tvivla på att jag menar baltstaterna.Vad detta och de inre oroligheterna i de fornasovjetstaterna kan leda till, kan vi bara spekulera i,men till skillnad från tycker jag inteatt situationen inbjuder till något odelat lugn.Med detta oförutsägbara scenarium framförögonen känns det ej rätt för mig och vårt parti attlägga ned flygflottiljen F 13, en flottilj som enlängre tid fungerat som vårt förlängda synorganmed ögonen främst riktade österut. Motivet tillnedläggningen är det som alltid åberopas i dessafall, nämligen ett krav på att spara pengar. Det somgör oss nydemokrater så frågande angåenderiktigheten i detta beslut är de fakta som redan påett tidigt stadium talade för det kloka i tanken borde söka koncessioner på de flottiljer somman ämnade ha kvar i framtiden.Det kan inte vara fel att veta vad man gör, även omdet till äventyrs handlar om militära spörsmål. Vadgör man om koncession ej blir beviljad i t.ex.Uppsala? Accepteras det faktum att det i så fall intekommer att finnas någon flygflottilj stationerad ifredstid mellan och ?Att skylla den uppkomna situationen pånydemokrater och socialdemokrater, vilket harförekommit, är ett för regeringspartierna fögatrovärdigt sätt att köpa avlat för sitt inte heltgenomtänkta handlande. Det hela bottnar i endjupt förankrad misstro till ansvariga militärersförmåga eller vilja till att spara pengar i syfta atträdda kvar samtliga flottiljer tills de för framtidenså viktiga koncessionsprövningarna är gjorda. Istället väljer man alternativet att ta bort F 13, enflottilj där stora investeringar har gjorts just i syfteatt förbereda för införandet av JAS-systemet ochdär även betydande miljöinvesteringar har gjorts isyfte att undanröja besvär vid en framtidamiljöprövning.Att sedan en del av de ekonomiska problemenberor på beslutet att behålla F 6 kan man ejförneka, men om sanningen skall fram så har detfunnits tid att nagelfara det ekonomiska problemetpå ett mera seriöst sätt än att panikartat klockanfem i tolv lägga ner en väl fungerande och förförsvaret från operativ synpunkt nästan ovärderligflygflottilj.Ny demokrati har visat tydliga signaler om sitthandlande,sina motiv och sitt tänkande genommotioner både från den allmänna motionstiden ochi samband med att vi motionerat med anledning avförsvarspropositionen. Om den borgerligautskottsgruppen hade låtit bli att låta sig styras aven tidningsartikel i -- vilkentalade om en underfinansiering av flygvapnet, omman behöll bägge flottiljerna -- och i stället litat påsin försvarsminister, , som ville hakvar bägge flottiljerna, hade ej denna situationuppkommit.Genom detta handlande har man även tagit bort detför militären i sammanhanget så viktigaincitamentet att spara pengar i syfte att rädda F 13.Då det även i sammanhanget dyker upptrovärdiga siffror som talar om hur småbesparingarna i realiteten blir och vilken enormflyttkarusell som dras i gång inom flygvapnet, blirman mer och mer benägen att tro att det klokaste idetta läge vore att genom besparingar ochrationaliseringar inom flygvapnet låta F 13 varakvar.Rapporten som släpptetalar om ett enormt resursslöseri inom armén pågrund av bristande inköpsrutiner. Varför finns intedenna rationaliseringspotential inom helaförsvarsorganisationen? Låt de unga regements-och flottiljchefer som påstår att den potentialenfinns stå upp till bevis i det ädla syftet att spara påskattebetalarnas pengar och att slippa onödiganedläggningar av strategiskt viktiga förband.Fru talman! Om man bortser från det felaktiga i attlägga ned 1 och F 13, samt det delvis storafrågetecknet som nedläggningen av luftvärnet iGöteborg utgör, finns det en grundtanke ipropositionen som tilltalar oss nydemokrater på ettangenämt sätt, nämligen tänkandet som bottnar ien rejäl tekniksatsning och en föryngring avförsvarets materiel. Det är en åtgärd som efterGulfkriget visat sig vara nog så riktig. Med facit ihand kan vi konstatera att kvantitet inte är allenaavgörande, utan att det med den modernateknik som finns tillgänglig är minst lika viktigt medkvalitet och tillgänglighet på utrustning.Det är kanske inte alltid så klokt att ge MKG lågprioritet i vad gäller utrustning, en tanke somförsvarsstaben borde ta till sig när man resonerarom hur försvaret på skall bedrivas. Detsom inte av ute på ön får fastlandstruppernata som en extra börda.Glädjande i sammanhanget är även den satsningsom görs på materialprojekt och som gynnar densvenska försvarsindustrin. Försvarsindustrin ser viinom Ny demokrati som en av de viktigastekomponenterna inom försvaret. Redan underandra världskriget med dess avspärrning bevisadesvärdet av en väl fungerande inhemskförsvarsindustri. var till följd av enlättsinnig tolkning av försvarsbeslut nästantandlöst. Inom loppet av ett par kunde viemellertid bygga upp ett försvar som på grund avsin storlek, kvalitet och materielförsörjningverkade avskräckande, vilket med all säkerhetbidrog till att vi ej blev angripna trots att krigetrasade alldeles i vår närhet.Om vår försvarsindustri skall kunna överleva i enalltmer krympande internationellmilitärmaterielsfär, krävs det att vi backar upp denoch att vi behandlar den som vilket annat för landetviktigt företag som helst. Vi får inte ständigt utsättaförsvarsindustrin för den så ofta i dessa fallförekommande dubbelmoralen och det ständigtpekande finger som höjs när en vapenaffäroffentliggörs.Förutom detta krävs en vapenexportlagstiftningsom främjar att samarbete med utländskförsvarsindustri underlättar genom kontinuitet somkan garanteras vid projekt och efterföljande handelmed tredje land. Vidare bör lagen ändras till ettgenerellt ja till vapenexport, naturligtvis med vissaundantag. Det är inte moraliskt att bedrivavapenexport under en täckmantel som säger nej tillexport men som medger vissa undantag. På dettasätt skulle det vara lättare för svenskförsvarsindustri att öppna nya marknader i enomvärld som präglas av ett för branschenhårdnande klimat.På sikt kan detta innebära att vår försvarsindustristärker sin ställning både hemma ochinternationellt, och att man på detta sätt undervikeratt få ett omättligt svart hål som detmåste ösas skattekronor i för att vi skall kunnabehålla försvarsindustrin.Inom Ny demokrati vill vi även framhålla vikten avdet viktiga arbete som faller inom ramen förtotalförsvarets civila del, och vi ser med glädje frammot den utredning som skall belysa civilförsvaretsroll i vårt framtida samhälle, en roll som vi trorkommer att få större betydelse på grund av problemi vår närhet som man tidigare blundat för. Då vi ärväl medvetna om att den militära delen avtotalförsvaret ej fungerar utan ett väl fungerandecivilförsvar, skall vi försöka medverka till att balanserhålls mellan ekonomi och framtida uppgifter. Vivill ge frivilligorganisationerna en elogeför deras uppoffrande och samhällsnyttiga arbete.Fru talman! I Ny demokrati är vi i stort sätt nöjdamed propositionen, med vissa nämnda undantag,och jag skall ej längre ockupera talarstolen utanavsluta med att säga att vår ambition när vi gick tilldetta försvarsbeslut var att vi vill bidra till attmilitären skall få arbets- och planeringsro, vilket vianser är nödvändigt. Ett faktum är dock att vi haröversett med en hel del saker som i mån av mer tidborde ha utretts bättre, men som vi gjort avkall på.Med hänsyn till vad som har anförts, fru talman,yrkar jag bifall till reservationerna 19, 23 och 25,och under förutsättning att motion 23 blir bifallenyrkar jag även bifall till motion 24.Anf. 4 ():Fru talman! har här sagts att det iförsvarsfrågorna finns en relativ enighet. StureEricson nämnde att de fyra stora politiska partiernai brukar förhandla sig fram till engemensam säkerhetspolitisk linje. Av RobertJousma fick vi höra att Ny demokrati anser attregeringens förslag i stort sett är bra, bortsett frånnågra punkter som skulle behöva diskuteras.Om vi studerar de i olika politiskapartiernas ståndpunkt i denna fråga, finner vi attVänsterpartiet har intagit en något annorlundaställning. bildades till en del medanledning av frågan om den militära organisationenför . Det tidigare socialdemokratiskaungdomsförbundet bröt sig ut med bl.a.parollen ''Inte en man, inte ett öre till militarism''och blev kärnan i . Det harnaturligtvis präglat agerande iförsvarsfrågor genom decennierna, även ommycket har förändrat -- även partiet.I finns det faktiskt endast ett partisom på allvar i frågasätter den nuvarandeorganisationen för det militära försvaret, nämligenVänsterpartiet. Jag återkommer därtill litet längrefram.Det är inte förvånande att den civila delen ävendenna gång har blivit mycket översiktigtbehandlad. Vi ställer oss naturligtvis bakom detsom sägs i betänkandet om ett tillsättande av enutredning när det gäller den civila delen. Med denekonomi som vi i tycker är rimlig förtotalförsvaret i dagens samhälle, har vi inte funnitanledning att anslå mer pengar till det civilaförsvaret, speciellt balanserat mot vårt förslagavseende den militära delen. Väl medvetna om attdet finns mycket att göra och diskutera innan ettmer slutgiltigt ställningstagande kan komma tillstånd, anser vi att det är nödvändigt med dennautredning.Vid ett studium av den historiskasäkerhetspolitikens utveckling, menar vi att enoundviklig följd av alltmer intimasamarbete med den kommande europeiskaunionen, ett ökat ekonomiskt, industriellt och rentallmänt samarbete på samhällslivets alla områden,blir ett försvarssamarbete. Av historien kan maninte utläsa någon ekonomisk makt av betydelse sominte förr eller senare kombinerats med militärstyrka i syfte att försvara sina positioner.Med tanke på industrivärlden , med demaktcentra som finns i , ochSydostasien, med som ledande nation, ochmed tanke på det hot mot världsfreden som denvidgade klyftan mellan rika och fattiga länder utgöranser vi att ett säkerhetspolitiskt ochmilitärpolitiskt samarbete i inte är heltinvändningsfritt.Vi kan ha funderingar -- och det har vi -- om i vilkasyften en gemensam försvarspolitik kommer attanvändas i konstellationen rika och fattiga länder.På vilken sida ställer sig i den konflikten,på förtryckarnas eller de förtrycktas? Svaret är integivet.Man kan uttrycka inställningmycket enkelt och säga att i dagintar en konservativ ståndpunkt när det gällerförändringarna av säkerhetspolitiken. Vi vill ha detgamla och av alla partier omfattade begreppetalliansfrihet i fred syftande till neutralitet i krig. Dåfrågas vad vi skall vara neutrala gentemot nu.Neutralitet är ett tillstånd som inträder i krig, sådärför kan vi inte svara på frågan nu.I dagens debatt finns det personer som hävdarnödvändigheten av ett starkt försvar. Det finnsdärför anledning att se till historien. Hur harneutralitetspolitiken verkat? Vi kan se det som attden iskalla egoismen har gynnat oss. Det ärnaturligtvis till viss del fråga om det. Under detandra världskriget var det detta som höll ossutanför kriget. En stor del del av svenska folketanser nog att det var lyckosamt. Sedan kan man hasynpunkter på i vilken utsträckning dennaalliansfria politik och neutralitetspolitik verkligenhar upprätthållits i det enskilda fallet. Menuppfattningen att det var en framkomlig ochframgångsrik väg tror jag är djupt förankrad.Neutralitetspolitiken är sålunda ingenting somkonstruerades i samband med andra världskrigetoch som bara ägde giltighet under efterkrigstidenssupermaktsmotsättning och konstruktionen medNATO och . Den ena av dessaorganisationer har upplösts och den andra håller påatt starkt förändra sin roll. I och med dettabortfaller behovet av neutralitetspolitiken itraditionell mening, anser man. Vi hållernaturligtvis inte med om detta.Under 1800-talet gjordes formuleringar ochställningstaganden som väl ligger i linje med denutveckling vi har sett. Det fick praktiskakonsekvenser. Ett exempel är 1872 årsÖresundstraktat, där förbinder sig attskydda sjöfart i krigstillstånd. Jag undrar hur det kommer att gå medden om vi fortsätter på den inslagna vägen. Vi fårväl höra med de andra traktatsslutande länderna.Neutralitetspolitiken är inte avhängig av detfaktum att har upplösts.Neutralitetspolitiken är något som under decennieroch sekler har visat sig vara ett instrument förSveriges agerande internationellt. Vi menar att dethär instrumentet kan få fortsatt giltighet i denkommande utvecklingen i världen. Att det finnsländer inom den industrialiserade världen som äralliansfria tror jag skulle betyda oerhört mycket förmöjligheten till dialog mellan rika och fattigaländer. Vi måste öka förutsättningarna för attdenna dialog skall uppstå. Jag tror att svenskneutralitetspolitik i traditionell mening faktiskt intehar spelat ut sin roll.Det är därför olyckligt med de förändringar somsker. Det vore av utomordentligt värde att hålla fastvid den formulering som har en mycket djupförankring hos det svenska folket: alliansfrihet ifred syftande till neutralitet i krig.När det gäller vår placering på kartan och påjordklotet är förmodligen världensubåtstätaste vatten. Jag har haft mångadiskussioner om ubåtskränkningar. Det harnaturligtvis förekommit ubåtskränkningar. Varförskulle det inte göra det, eftersom ärvärldens ubåtstätaste vatten? Varför skulle det integöra det när det förekommer kränkningar av flygoch ytfartyg? Jag kommer att stödja densocialdemokratiska meningen om att man skalltillsätta en ubåtskommission.Jag tror att det ligger ett stort värde i att försöka fåen belysning så långt möjligt av vad som faktiskt harhänt. Det ligger nog mycket i den folkligaföreställningen om att uppträdandet avkränkningar kan vara ett medel för debatten när detgäller tyngdpunkten inom det militära försvaret.Det vore ur alla synpunkter värdefullt att få dettaklarlagt så snart som möjligt.Försvarsindustrin är i , liksom i andrautvecklade industrinationer, av mycket storbetydelse. är den störstabeställaren i av avancerad teknik allakategorier, inte enbart inom den offentliga sektorn.Genom dessa kvalificerade beställningar styrsamhället mycket av teknisk forskning ochutveckling, som därmed blir oåtkomlig för endemokratisk diskussion. Vem kan diskuteratillämpningar av teknisk forskning i hemligaprojekt? Det är naturligtvis mycket svårt.Dilemmat är att svenska folket har accepterat att del av vår tekniska utveckling skall kanaliserasgenom den militära industrin. Den situationendelar vi med de flesta utvecklade industriländer.Det är inte konstigt, men det betyder inte att vi inteskall försöka ändra på det.Det vore naturligtvis en oerhörd vinst om vi kunderikta teknisk utveckling mot civila behov, eftersomen av motiveringarna för den militära forskningensoch utvecklingens existens är att den ger så mångavärdefulla spin off-effekter till den civila delen.Man skulle kunna vända på det och säga att dencivila utvecklingen skulle kunna ge spin off-effektertill den militära sektorn. Så sker naturligtvis också.Jag menar dock att svensk industri behöverkvalificerade beställningar och kvalificeradebeställare. Det är samhället som kan förse industrinmed detta när det gäller miljöteknik -- intemarknaden, enskilda landsting eller kommuner.Försvarsutskottet hade en hearing omförsvarsindustrin. Ingenjörsvetenskapsakademiensordförande, . , sade då att det ärytterst beklagligt att vi när det gäller civil teknik harså få kvalificerade beställare. Det är inte bara frågaom kvantitet utan också om kvalitet. Inommiljötekniken är industrin själv beställare liksomnågra hundra kommuner som har ansvar för dettaområde. Någon statlig satsning som motsvarar denpå den militära sidan finns inte.Det är djupt otillfredsställande för ett landstekniska utveckling att denna skall vara såberoende av den militära industrin för sinkompetens.Därmed är jag naturligtvis också inne på . Detta projekt är ett perfekt exempel pådet som jag har berört. Projektet inrymmer alltfrån avancerad elektronik till metallurgi ochhydraulik -- det finns inget område inom avanceradtekniskt tillämpad forskning som inte har någonslags del i detta projekt.Jag menar att detta naturligtvis är ett av motiv, ett skäl för att det över huvudtaget kom till. Som jag ser det var det inte Sverigesbehov av ett nytt avancerat flygplan sommöjliggjorde att detta kom till stånd, utan det varde faktorer som jag nämnt. I andra ledet harsvenska folket sedan accepterat detta ochbibringats uppfattningen att vi faktiskt behöver ettluftförsvar med den här kvalificeradekomponenten.Jag delar inte den uppfattningen, men jagkonstaterar som i många andra sammanhang attförr eller senare under ett projekts livstid går dettainte längre att stoppa. Serieproduktionen är i gång,och vår tidigare uppfattning, som vi har haftalltsedan projektet började diskuteras, nämligenatt det skall stoppas, är nu lika omöjligt somexempelvis ett fortsättande av min kamp mot attdra en väg, deltavägen, över Inlandsälvens delta.Nu ligger vägen där, och inte begär jag att man skallhacka sönder den och köra grus och betong tillsoptippen.Däremot kan man naturligtvis begränsa antaletflygplan och göra skadan så liten som möjligt. Manbör alltså inte beställa delserie 2. Det är denposition som vi har , och det är en logisk följdav det som faktiskt har hänt. Vi kan inte förändrahistorien och ta tillbaka de pengar som redan ärutbetalade. Därmed har det uppstått ett läge somgör det nödvändigt att förändra positionerna. I dagär min mening att man skall avstå från delserie 2och inskränka sig till de plan som så att säga redanär betalda.Våra förslag när det gäller försvarsindustrininnebär naturligtvis dramatiska förändringar.Förslagen inrymmer, av skäl som jag nu harredovisat, inga utvecklingsprojekt. I detarbetsmarknadsläge som råder är detta naturligtvisinte helt utan problem, men de går att lösa omsamhället accepterar sin roll som kvalificeradbeställare och erkänner att den kan vara tillämpligäven beträffande civila behov.Landet är inte färdigbyggt. Det finns mängder avutvecklingsprojekt avseende kommunikationer,t.ex. snabbtåg, och miljöteknik som behöversamhällets hela kraft, inte bara i fråga om kvalitetutan också i fråga om kvantitet. Det är också enmängdfråga, som gäller möjligheterna att få volympå den industriella produktionen.Vårt förslag innebär också dramatiska förändringarnär det gäller grundorganisationen. De är så passvittgående att försvarsstaben har framhållit att detinte går att ta ställning till dem utan en omfattandeomplanering. Jag kan förstå om den militärautredningsapparaten finner att det inte går atträkna på det här, även om jag i och för sig tycker attdet är möjligt. Det är också en fråga om enutveckling, om vartåt man vill dra lasset. Om man,som vi menar, skall minska den militära andelen avtotalförsvaret, är det naturligtvis möjligt attupprätta en minskningsplan med samtidigtbehållande av någon slags militär kapacitet.Det är också linje att vi bör ha ettmilitärt försvar i det säkerhetspolitiska läge som vifaktiskt har -- även om de säkerhetspolitiskaförändringarna i världen har betytt mycket litet förpartiernas uppfattning om vilken militär apparatsom behövs. Det kvittar nästan vilkensäkerhetspolitisk analys man har gjort -- denmilitära delen har levt sitt eget liv.Vid varje tillfälle har den militära apparatenförklarat sig vara vid en smärtgräns. Man agerar påen operativ miniminivå -- det kan gå, men det ärverkligen farligt. Det argumentet hörde vi under50- och 60-talen, när hade ett av världensmest överdimensionerade flygvapen. Även detflygvapnet var på en operationell miniminivå.De förslag till nedskärningar som finns ipropositionen har naturligtvis vårt stöd. Vi harockså som en konsekvens av vår uppfattningytterligare förslag till nedläggningar, även om detknappast är kammarens mening som dennaoch i tider som dessa.Hur mycket man än talar om att försvarspolitikenskall vara skild från arbetsmarknadspolitik ochregionalpolitik, är det naturligtvis inte så. Det finnsingen samhällssektor som kan agera fristående frånangränsande sektorer, naturligtvis inte heller denmilitära försvarssektorn. Om man står inför storaförändringar, finns det ingen möjlighet att agerasom om det var en isolerad del av samhällslivet, ochså agerar heller inte de politiska partierna. Man arbetsmarknadspolitisk hänsyn, och jag tyckeratt det i och för sig är riktigt. Det är riksdagensuppgift att väga samman olika samhällsbehov.I debatten har personalfrågornaberörts en hel del, den värnpliktigastödproduktionen m.m. Vi stöder uppfattningen skall avvakta pliktutredningen och se vad enpliktlag kan användas till.För vilka uppgifter är det rimligt att samhället sägertill en ung person att man tar av hans liv? Detskall naturligtvis ske utifrån något som dennaperson accepterar och finner nödvändigt. Det är ioch för sig inte konstigare att ta av enmänniskas liv än att ta en viss andel av en personsinkomst under hela livet, men det är också en frågaom hur man motiverar människor för att fullgöradenna uppgift.En av de faktorer som har förändrats mycket litetoch som har släpat efter är de värnpliktigasdagpenning. Det är den enda post inom det militäraförsvaret där vi föreslår en höjning i förhållande tillregeringens och utskottsmajoritetens förslag.