prot · GF0974 · 1992-03-11 00:00:00 — Jag tror att de förslag som redanhar lagts fram och de som kommer att läggas fram --det arbete som pågår -- visar att detta är enuppfattning som omfattas av hela regeringen.Sedan kan det finnas litet olika tyngdpunkter iregeringen; det kan dras åt litet olika håll, eftersomregeringen består av fyra partier -- det skall gärnaerkännas -- men det pågår en diskussion, och jagtycker nog att den regeringsförklaring vi har visaratt detta är den uppfattning som man har samlatskring.Hans Gustafsson är ju en skicklig debattör, och hankastar många påståenden omkring sig, t.ex. om 9miljarder i skattesänkningar till kapitalägare.Någon gång skulle vi kanske ha en diskussion omexakt vad de här skattesänkningarna innehåller.Ni har ju ställt upp på en del av deskattesänkningarna -- ni avvisar ju inte längretanken på en sänkning av omsättningsskatten påaktiehandel, har jag förstått. Det är ett ''bidrag tillkapitalägarna'' enligt socialdemokratisk retoriksom ni nu tydligen har accepterat. Många av deandra skattesänkningarna är sådana som gör att vikan få i gång småföretag och få bättre livskraft ismåföretagen, som skapar just jobb.En del gäller skatter som har inneburit att svenskaarbetstillfällen har flyttats utomlands eller inte harstartats i , därför att det har varitogynnsamt, utan har startats i andra länder. Underde som ni hade makten försvann 250miljarder kronor från till utlandet förinvesteringar där, därför att det var bättreavkastning på pengarna där, därför att det varbättre förutsättningar att bedriva företagsamhet iexempelvis andra europeiska länder.Den utveckling som skedde äringen utveckling som vi kan vara nöjda med, utanvi måste skapa ett konkurrenskraftigt klimat förnäringslivet här också, om vi skall klarasysselsättning och välfärd. Den insikten präglarkds, och jag tycker att den realismen är väsentlig.När man pratar om stora skattesänkningar skallman också komma ihåg att den största enskildaskattesänkningen var momssänkningen på mat,persontransporter och turism -- den var på 8miljarder kronor.Vi måste ha solidaritet också inom , sadeHans Gustafsson. Enligt vad jag vet bor dehandikappade, de långtidssjuka, de arbetslösa iSverige -- de får stöd och de kommer att få stöd.Det pågår arbete på flera fronter för att förbättravillkoren för just dem.Problemet med socialdemokratin har varit att omde skall stödja t.ex. pensionärer ger de generellabidrag till alla pensionärer, även dem som har detrelativt bra ställt, i stället för att rikta insatsernamot just dem som har det svårt. Så tror jag att manmåste lyfta upp fördelningspolitiken och göra denmer träffsäker.Men om vi inte får balans i ekonomin kommer vialdrig att klara en vettig fördelningspolitik. SomLars sade, de storaförmögenhetsomflyttningarna gjorde ni meddevalveringar och med den finanskarusell sompågick med er vid makten.Anf. 32 Finansminister ():Herr talman! har mycket stora möjligheterinför framtiden. Våra basindustrier är starka. Vikan se hur företagen , när de relativakostnaderna förbättras, åter får chansen att taorder utomlands. De svenska tjänsteföretagen äromvittnat mycket effektiva. Jag tror att ochOptionsmäklarna kommer att följas ut i avmånga andra svenska företag.Sverige är en liten öppen ekonomi. Vårt välstånd ärhistoriskt och starkt beroende av att videltar intensivt i det internationella samarbetet ocharbetsfördelningen och att vi klarar oss bra i deninternationella konkurrensen. Därmed blir detegentligen fel att resonera ominternatonaliseringen som vissa gör i termer av kraveller restriktioner. Öppna marknader är i självaverket förutsättningen för välstånd i Sverige.I den utveckling som sker ligger inte några hotutan i stället möjligheter. Det gäller för attkunna delta aktivt i det ökande ekonomiskasamarbetet både åt väster och åt öster. För att dettaskall vara möjligt måste det ske en omvandling avekonomin , inte minst vadgäller de offentliga utgifterna och skatterna. Omdenna omvandling inte skulle komma till stånd ärde långsiktiga utsikterna till bevarat och höjtvälstånd väsentligt sämre.I denna framtid ligger således storamöjligheter. Men det kräver att vi är beredda. Densvenska ekonomiska politiken måste uthålligt hållanere inflationen, vi måste se till att dekonkurrensutsatta delarna av ekonomin är i gottskick och har kapacitet så att de snabbt kan haka påoch vinna marknader när den internationellakonjunkturen kommer i gång. Vi måste stärkaindustri och konkurrensutsatta företag, inte ikortsiktig opinionskänslighet på nytt ge stimulanseroch extra bidrag till de delar av ekonomin som ärskyddade mot utländsk konkurrens -- t.ex.byggande och kommuner.Det är vi själva som har ansvaret för detta. Det ärvi som avgör om skall vara enframgångsrik tillväxtnation eller om vi skallfortsätta att sacka efter i välfärdsutvecklingen.För 20 år sedan hade en välfärd -- om manmäter i bruttonationalprodukt per person -- somvar över genomsnittet för deindustrialiserade länderna. 1990 hade vi sjunkit nertill ett läge där vår välfärd var under dettagenomsnitt.Till mitten av 90-talet har regeringen satt upp måletatt komma upp till en tillväxt på minst europeiskgenomsnittsnivå. Med vår tillgång på duktigalöntagare och företagare, bra företag, goda råvaroroch inte minst vår höga kunskapsnivå borde dettavara självklart. Annars fortsätter utslagningen avjobb som vi inte klarar finansieringen avviktiga välfärdsåtaganden.Välståndet i bygger på en exportleddtillväxt. En sådan är framöver realistisk bara omföretagens utvecklingskraft förstärks. Det kräveren politik som ger varaktigt låg inflataion ochvaraktigt hög produktivitetsökning. Dessa bådadelar är nödvändiga. I båda dessa avseenden är engod grund lagd -- inflationen ochinflationsförväntningarna är låga ochproduktiviteten ökar bättre . Men för atttilltron till och förtroendet för denna politik skallbestå krävs nu framför allt uthållighet i politiken.Avsteg från denna strategi skulle mycket snabbtriskera nya valutaproblem och nya räntehöjningar.Höjda räntor är faktiskt det sista behövernu. Vi har redan en svensk riskpremie därför attomvärlden inte riktigt litar på vår uthållighet.Därför har vi inte råd med några nyasocialdemokratiska experiment. Omvärldensbristande tilltro och den svenska riskpremien ärgrundad på dålig erfarenhet av bristandeuthållighet av tidigare regeringar.I den socialdemokratiska reservationen i detbetänkande som är grund för dagens debattförordar man t.ex. höjda skatter på arbete ochföretagande, ökade offentliga utgifter för bidrag tillhushåll och kommuner och subventioner tillbyggande. Detta s.k. recept har prövats förr iSverige, och det har inte fungerat. Det har faktisktockså prövats i andra länder där det har gått dåligt.Jag kan nämna som exempel.När socialisterna fick makten i i börjanav ville de just genom ökade offentligautgifter stimulera den inhemska efterfrågan ochminska arbetslösheten. Trots att Franrike är enmycket större ekonomi och är mindre beroende avutrikeshandel än blev resultatet dåligt.Inflationen ökade, underskotten ökade både iutrikeshandeln och de offentliga finanserna -- ocharbetslösheten fortsatte också att öka. Redan 1983tvingades de franska socialisterna att slå till reträttoch lägga om politiken. Det är den typen av hoppfram och tillbaka som de svenskasocialdemokraterna nu tyvärr gör sig skyldiga tilloch som starkt medverkar till frågetecken omuthålligheten hos socialdemokraterna.En utveckling som riskerar höjda räntor vore intebara skadlig för landet. Det skulle också varaförödande för alla de människor som har stora lånpå sina bostäder, t.ex. många barnfamiljer, liksomför alla de företagare som redan kämpar meddagens räntebetalningar. Sammantaget är detfaktiskt så att en permanent räntehöjning med 1procentenhet ökar kostnaderna för företag,hushåll, stat och kommun med bortåt 5 miljarderkronor. Jag måste säga att jag är förvånad över attAllan -- som i regeringsställning eftervalutakriser medverkade till en omläggning av denekonomiska politiken i framsynt riktning -- såsnabbt har förvandlats till en orealistisk ochkortsynt och opinionskänslig oppositionspolitiker.Herr talman! Nedväxlingen i inflationstakten ärnödvändig men skapar förvisso problem.Situationen på finans- och fastighetsmarknaden är,vilket flera har nämnt , allvarlig. 1980-talets inflationsbubbla har definitivt spruckit.När man ser tillbaka kan man säga attSocialdemokraternas 80-tal var yuppins årtionde.Socialdemokraterna gick till val i mitten av dettaårtionde med en affisch med en elegant ung man ien vit öppen sportbil med dalmatinerhund ibaksätet. Så såg den unga generationen vaddevalveringspolitik och inflation skapade, och såmenade uppenbarligen socialdemokratin att detskulle vara. Förvandlingen till enlåginflationsekonomi inför 90-talet är numerasmärtsam just på grund av de socialdemokratiskamisstagen, inte minst överhettningspolitiken motslutet av 80-talet. Men det finns inte någon annanväg för att sanera ekonomin.Från vissa håll hörs krav på stora ofinansieradesänkningar av arbetsgivaravgifterna. Inte hellersådana skulle ge det önskade resultatet. Däremothar ju företagen själva just nu möjlighet att påverkasina kostnader genom att förra årets extralöneökningar enligt det nu gällande avtalet skallräknas av mot årets löneökning. Företagen böralltså uppträda ansvarsfullt och iavstämningen av och deförhandlingar som följer därefter. Jag utgår från attAllan som fäster sådan vikt vidRehnbergavtalet instämmer i detta.Jag vill också beröra några konkreta frågor somrests i debatten. Socialdemokraterna anklagarregeringen för hård finanspolitisk åtstramning. Detstår så i deras reservation. Detta är med förlov sagtnonsens. ökade hushållens disponiblainkomst med trots att produktionen sjönkmed litet . ökar hushållens disponiblainkomster med trots att produktioneninte ökar alls. Även ökardisponibelinkomst och privat konsumtion medmellan en halv och en procentenhet. Detta är ingenhårdhänt åtstramningspolitik utan det är en neutraloch väl avstämd utomordentligt lämpadfinanspolitik. Det vore tacknämligt om AllanLarsson ändå kunde räkna innan han drar sinaslutsatser.Socialdemokraterna hävdar också att regeringenspolitik slår hårt mot kommunerna. Jag vill erinraom att den kommunala konsumtionen har ökatrejält och även , en bra bit , som Socialdemokraternasjälva förordar. Regeringens uppfattning är attökningen borde vara noll. Jag anser det fullständigtsjälvklart att en utveckling som inneburit attsysselsättningen har minskatdramatiskt i industrin och den konkurrensutsattasektorn och ökat i de skyddade sektorerna inte ärhållbar . Denna utveckling måste brytas.Jag skulle gärna vilja fråga hur i allsin dar han kan använda samma pengar tre gånger.Det gäller just den aviserade indragningen avpengar från kommunerna på 5--10 miljarder kronorunder . Ni har nämligen inte belastatbudgetförslaget med den här posten, vilket medgängse räkneregler borde innebära att ni accepterarindragningarna. står det att ni inte gördet. Ni förespeglar byggverksamheten att pengarnaskall användas till infrastruktur. Ni förespeglar dekommunalanställda att samma pengar skallanvändas till vård och omsorg. Det skulle varaintressant att höra hur samma pengar kan räcka tilltre olika ändamål.Det har också påståtts att regeringens ekonomiskapolitik äventyrar den aktivaarbetsmarknadspolitiken. Detta är helt fel. Visatsar betydande resurser påinfrastrukturinvesteringar, påombyggnadsverksamhet och på sedvanlig aktivarbetsmarknadspolitik enligt arbetslinjen. Jag ärhelt övertygad om att detta är både riktigt ochnödvändigt. Jag har framfört denna uppfattning ettantal gånger. Det skulle ha varit trevligt och kanskenågot mer sanningsenligt om det så småningomockså hade noterats av dem som hävdar motsatsen.Faktum är att på just den aktivaarbetsmarknadspolitikens område, på arbetslinjensområde, är den nuvarande regeringen betydligtmer kreativ än den tidigare. Vi har lämnat ettförslag till om utbildningsplatser i företagför ungdomar. Detta ger flera ungdomar möjlighettill meningsfull verksamhet för samma pengar. Detär helt obegripligt, tycker jag, attSocialdemokraterna går emot detta. ju varit chef för . Han borde vara denförste att applådera en mer effektiv användning avden aktiva arbetsmarknadspolitikens möjligheter.Tidigareläggning av tillväxtbefrämjande väg- ochjärnvägsinvesteringar har också nämnts. Somframgått kommer beslut om ytterligaretidigareläggning omgående. Det är bra att göradessa investeringar , eftersom de ger jobb ochdet blir billigare upphandling.Samtidigt skall man vara medveten om att varje nymiljard i infrastrukturinvesteringar ger högst 1 000nya jobb för bygg- och anläggingsarbetare. Manskulle kunna få större omedelbar effekt -- här skullejag vilja ställa en fråga till -- om manockså kunde använda flerskift, helgarbete ochliknande, utan det kraftiga tillägg för obekvämarbetstid som finns i reglerna . Jag tycker attdet är djupt beklagligt. Det går ut över dearbetslösa som inte får något jobb att vissa fackligaorganisationer tycks måna mer om OB-tilläggen änom jobben. Jag undrar om delardenna uppfattning. Det skulle vara en signal så godsom någon om han i så fall kunde ge uttryck fördetta.Herr talman! Det finns inga genvägar om Sverigeskall lyckas återerövra en plats bland de länder somutvecklas snabbt, med stigande välfärd. Deninternationella konkurrensen skapar storamöjligheter, men den sätter gränser förvår handlingsfrihet. Regeringens politik är denenda framkomliga vägen. Det är mycket glädjandeatt riksdagsmajoriteten föreslår bifall till förslageni finansplanen.Anf. 33 () replik:Herr talman! När nu finansministern skall försvararegeringens politik, kanske jag får ställa frågan tillfinansministern, eftersom den grå eminensen ifinansutskottet inte behagade svara på den.Eftersom den centrala punkten för regeringen är attsätta fart på industrin -- man tycker att vi skall klaraoss internationellt, ha öppna gränser, m.m. --undrar jag vad utvecklingskrafter är för någonting.Jag kan läsa mig till att det gäller kostnader.Produktiviteten har gått upp, sägerfinansministern, och talar om kunskapen. Men hurblir det med inflytandet i organisationen för demsom arbetar? Vad skall de ha för morot? Alla andraskall ha morötter, nämligen de som harförmögenheter och kapital. Det är min stora fråga.Vad är utvecklingskrafter? Är det lägre kostnader iSverige?I kommunerna är läget nästan barockt. I minhemkommun skryter ledningen med att manminskar antalet anställda med 300. Industrinminskar, arbetslösheten ökar. Då sägerfinansministern att det inte är någon lösning att deanställda är kvar i kommunen trots att det ärproblem med äldreomsorgen, barnomsorgen ochservicen. Man måste spara överallt och dra in. Ärdet en vettig politik att låta de människor som finnsi kommunen gå arbetslösa?Var finns de arbetsmarknadspolitiska insatserna förjust dem som har utbildat sig och är ?Var skall de vara någonstans? Industrin tar inteemot dem, som jag har sett. Den tar bort personal.Var finns regeringens insatser för de människorna?Jag ser att finansministern nu skall tala inför sinaegna kommunrepresentanter . Honskall då tala om för dem att det finns överskott ikommunerna. Finanministern kanske kan övertygasina egna, så att de talar om för alla andra somverkar i kommunerna med dessa knappa resurser,att det är rena hjärnspöken de har när de ser sigtvungna att pruta, avskeda människor och ha enbristande service. Det skall bli spännande att se vadfolkpartisterna kommer att säga efter den 22 mars.Sedan är det frågan om sparandet. Är det verkligenen vettig politik att låsa in de här pengarna ,när vi skulle behöva en efterfrågan i ekonomin?Skall man då ge dessa fantastiska sparstimulanser?Anf. 34 Finansminister ():Herr talman! Det finns inte så väldigt mycket somLars-Ove och jag har gemensammaåsikter om. När jag lyssnade på hans anförandefann jag en punkt. Den handlade om betoningen avkunskaper. Det tror jag är en allmängiltiguppfattning. Det är bra att ha någon gemensam basi arbetet.Däremot känner jag en betydande skepsis införmerparten av det övriga han sade. Han ställde enfråga, nämligen om vi inte egentligen bordeuppmuntra människor att konsumera och se till attde inte sparar så mycket. Vi skall uppmuntramänniskor att slösa bort sina pengar, för denhändelse de har några, för att det skall bliefterfrågan inom landet. Detta skulle vara enpolitik som direkt strider mot de långsiktigaönskemålen om att människor skall ha egnasparmedel. Av lättförståeliga skäl delar jag inteLars-Ove uppfattning på den punkten.Han frågade också vad utvecklingskraft är.Utvecklingskraft förstår jag är ett svårt begrepp fören vänsterpartist. Det handlar just om självakärnan i en marknadsekonomi. Det handlar om vaddet är som driver och förmår enskilda människor,vare sig de är löntagare eller företagare, att prövanågonting nytt, att anstränga sig för att hittaframkomliga vägar vid problem, att se möjligheteri stället för hot och att uppmärksamma alla småmöjligheter till en bättre organisation eller ettbättre utfört jobb. Det bygger väldigt mycket påmorötter och det bygger naturligtvis på att det finnsett visst s.k. omvandlingstryck. Man skall känna enliten piska också. Det är en kombination avmorötter och piska. Medproduktivitetsdelegationens termer kallas det fördrivkrafter och omvandlingstryck. Men det striderhelt mot en sådan planerad ekonomi somvänsterpartiet brukar föredra. Jag förstår att detkänns främmande. Jag tänker faktiskt inte försökaövertyga ommarknadsekonomins fördelar. Jag har försökt förututan framgång.Kommunernas ekonomi tror jag kommer attdiskuteras många fler gånger i kammaren.Självklart har inte ett stort antal kommunermängder med pengar, som de inte vet vad de skallgöra med.Så fungerar det inte i verkligheten. Det vet ocksåLars-Ove . Pengar som finns går alltid åt.Frågan är: Vad används de till? Det går kanske attanvända pengarna på ett bättre sätt, så att det blirbättre utbyte av pengarna. Kanske behövs detmindre med pengar.Vi kommer att lägga fram ett förslag ikompletteringspropositionen. Det skall bli ett stortnöje att debattera med ochandra om de möjligheter som skapas på basis avförslaget.Anf. 35 () replik:Herr talman! Med anledning av vad som sist sadesär det väl ganska anmärkningsvärt att i det härkonjunkturläget när det gäller kommuner som hardet besvärligt kasta ut människor i arbetslöshet.Detta blir ju effekten av politiken med långsiktigamål, trots att kommuner under en rad år har sparatoch effektiviserat. Jag tycker att detta har varit heltriktigt. Skattebetalarna har rätt att få valuta för sinapengar.Nu kommer vi till frågan om industrin och självadrivkraften. Vad är det som har tillkommit? Jagblev inte riktigt klok på vad det gällde.Omvandlingstrycket skulle finnas, och då kan viinte ha alltför låga kostnader. Man skulle kunnahitta på allt möjligt. Vad är det som hindrar dagensföretagare att hitta på? Vad är det egentligen somni säger? Jag vet vad marknadsekonomins drivkraftär. Det är ju vinsten för det enskilda företaget, denegna verksamheten och den egna kretsen. Likafrämmande som jag är för detta, lika främmande ärtydligen finansministern och den borgerligaregeringen för tanken att alla företag har arbetaresom också behöver morot och inspiration. Även demåste få del av vinsten. Detta blir ju inte resultatet,utan man får piskan på ryggen. Man ser ju att andrabehöver väldiga skattesänkningar, medan man självdrabbas i varje läge.Arbetsmiljö, arbetsorganisation och inflytande ärju regeringens glömda frågor. Skall man kunnautnyttja den kunskap som vi alla är överens omskall finnas, borde den också kunna hamna iföretagen, hos människorna, inte bara hos några få.Det skulle vara vår konkurrenskraft. haringen regeringsrepresentant riktigt kunna svara påvad man egentligen vill gynna i industrin. I så fallblir det konkurrens med kommunerna. I det härläget och under den här strukturomvandlingen kandet i alla fall inte varaarbetskraften. Talar man om kunskap i ett nästaled, blir man ännu mer förvånad när regeringenlägger fram ett förslag som går ut på en minskningav komvux. Detta motverkar ju skapandet av detutbildningsnivå som skulle kunna finnas i våraföretag. Det där kan väl, finansministern, ändå intevara någon tillväxtbefrämjande åtgärd.Anf. 36 Finansminister ():Herr talman! Vad är det somdriver människor i företagen, vare sig det gällerindustri eller kommun? Jag vill peka på två sakersom jag tror är främmande för ,men som är viktiga.Den ena saken gäller en mjukisfaktor, typuppskattning på jobbet. Man får vara med ochbestämma på arbetet, man får utforma det efter sinegen kompetens, och man får känna att manbehövs. Någon frågar om man inte är där när manär sjuk, osv. Man måste märka att man är en del aven arbetsgemenskap. Det kan uttryckas på mångaolika sätt, men jag tror att det där är en mycketviktig drivkraft när det gäller intresset att ändra ochförbättra förhållanden på jobbet.Det andra gäller faktiskt helt vanliga ekonomiskasaker, typ marginalskatter. Man skall få något kvarom man råkar få högre lön. För företagen är det,som påpekade, vinsten som ärav intresse. Det är faktiskt så, att vinsten är avintresse för alla. Tyvärr är det alltför mångaarbetstagare som ser att företagens anställda råkarsämst ut när företagen går med förlust. Så drivkraften är faktisktnågonting som är av intresse för alla vare sig manär företagare, politiker eller anställd. Beträffandebåde de här sakerna -- uppskattning på jobbet, rättatt bestämma själv och de ekonomiskamorötterna -- har och jag heltolika åsikter. Jag tror inte att jag kan övertygahonom utan vill bara framföra mina synpunkter.Kankse har han kommit på bättre tankar om 30 år.Anf. 37 ():Herr talman! jag vill börja med några ord omfinansutskottets borgerliga ledamöters insatser iden här debatten. Om det hade varit enbrottningsmatch skulle ni ha blivit diskvalificeradepå grund av mattflykt.Ni har inte haft mycket att säga om er egen politik.Ni har talat om vår politik och ägnat er åt att klagaoch kritisera, precis som när ni var ioppositionställning, och ni har gett en grovt felaktigbild av vår politik.Hur är det med er egen politik, hur förhåller det sigmed målen som inte finns uttryckta i finansplanen?Vilka medel tänker ni använda? Var är alla de därfrågorna som behandlas i massmedia? Det gällerfrågor där ni är osams om tagen. Ni hade chansenatt i denna viktiga debatt ge besked om vad som ärer politik, men ni flydde och angrep oss.Vi har inte så fått höra uttrycket denenda vägen. Det verkar som om beslutsamhetensfriska hy håller på att gå över i eftertankens krankablekhet. finns det en mycket bred insikt omatt den enda vägen, regeringens ekonomiskapolitik, är en återvändsgränd. Allt fler håller medoss socialdemokrater i vår kritik av denna politik --såväl löntagare och företagare som ekonomiskaexperter och vanligt folk. är det väl bara CarlBildt och som är övertygade om attde ensamma av alla har funnit den enda vägen,lösningen på ekonomiska problem. Om nuAnne och själva vill vandra denenda vägen, skulle väl ingen vilja neka dem detnöjet. Men är finansminister ochCarl Bildt statsminister, och i denna kapacitet drarde hela ekonomi in i en återvändsgränd,en återvändsgränd med en hotande depression ochmassarbetslöshet.Ni var stöddiga . Då var det rivstart ochväldiga skattelättnader för förmöget folk, då vardet svångrem för arbetare och tjänstemän. servi effekterna av er rivstart. håller ni på att körafast ordentligt.