prot · GF0984 · 1992-03-25 00:00:00 — Jag tror att detär bättre att man har ett statligt förvaltningsbolagän att man har ett oldboyslag från somsköter de svenska företagen. Det visar sig nu ocksånär försäljningen har kört fast. Det är vad som harskett. Man gick ut ideologiskt att man skallprivatisera i en takt av cirka tio miljarder om året.Detta är eller var regeringens målsättning. Manhade uppenbart inte tagit hänsyn till att det finnspartner i de delägda företagen som har synpunkterpå företagens framtid. Jag tänker på --Procordia-affären.Man har inte tagit hänsyn till att vissa företag mårbäst av att ha en uthållig, stor och stabil ägare. Jagtänker på och och att ledningen --främst i -- har sökt sådana partner men intehittat någon. Jag tycker då att det är litet märkligtatt staten, som bevisligen är en sådan stabil,långsiktig ägare i och , som uppfylleralla dessa kriterier skall gå ur sitt ägarskap i enlågkonjunktur. Det är inte rimligt. Det enda rimligaär att staten står kvar som ägare i och ,åtminstone tills man har kommit in i enhögkonjunktur och har hittat en stabil ägare.Risken är då att man får en kandidat somrepresenterar statligt ägande från något annat land.Då föredrar jag faktiskt att man har kvar densvenska staten som ägare framför den tyska,franska, finska, engelska, japanska eller vilkenannan stat som kan bli inblandad.Försäljning och privatisering -- som påstås ha varitframgångsrik, åtminstone till viss del i ochFrankrike -- har ägt rum under en exempellöshögkonjunktur. Vi är nu inne i en mycket djuplågkonjunktur. Det är alltså dumt att sälja nu.Därför är det helt onödigt att kräva försäljning medtio miljarder år 1992.Anf. 10 () replik:Fru talman! Jag delar uppfattning påen punkt, nämligen att man inte skall sälja utföretag i en situation då värdet understiger detriktiga marknadsvärdet. Därför har regeringengjort ett sådant upplägg som den har gjort när detgäller . Man har parerat detta genom detprospekt som man har gått ut med för det förstaprivatiseringsföretaget -- som blev SSAB.Nu säger att regeringen har sagt attförsäljningarna skall inbringa ungefär tio miljarderper år. Det är riktigt. Men man har inte sagt att detvarje år skall komma in tio miljarder. Under entioårsperiod skall intäkterna till staten vara igenomsnitt tio miljarder.Rolf L säger vidare att privatiseringen harkört fast för regeringen. Regeringen har sedanbeslutet fattades i haft påsig. På den korta tiden har man lyckats få fram ochgå ut med det första företaget -- . Man harhaft de förhandlingar som --Procordia-affären har krävt. De har naturligtvis tagit tid ochdelvis något förskjutit tidsplanerna. Man måstekonstatera att regeringen harlyckats komma ut med det första företaget påmarknaden. Det tycker jag är mycket snabbt gjort.Man har också sagt att budet på nästa företagkommer att läggas . Det betyder att man haren takt i försäljningarna på två större företag per år.Däremellan kan man naturligtvis förhandla ommindre företag, där en försäljning är enklare attgenomföra.Liknelsen med oldboyslaget var egentligen inte såbra. Den är i sak fel. Det är inget Wallenberglag,även om ni från vänstern gärna vill beteckna det så.Här finns företrädare för många olika kategorier,bl.a. Det är således enblandad kommission.Anf. 11 () replik:Fru talman! Om vi skalar av alla dekorationer påSSAB-affären, , finner vi att mansäger att man kanske skall sälja 1994, omman får rätt pris. Mer än så är väl inte den hårdakärnan i den affären. Det är ingen rivstart -- och detär jag glad för. Det enda rimliga är att staten stårkvar som den långsiktige, ansvarsfulle ägaren.En del av den ideologiska överbyggnaden var attägandet skulle spridas, att de anställda skulle gå in.Men vad händer när man då lanserar somett försäljningsobjekt? Gruvtolvans folk far i taket,och Per vågar inte åka upp och träffadem därför att han är rädd att han skall bli ovettigtbemött. Han kan alltså inte möta dem som i principskulle vara hans förmånstagare.De anställda på har, vad jag förstår, ingetstort intresse av den här affären, som den harpresenterats. Tvärtom har kommentarerna varitmycket tveksamma, och man är intresserad av attha staten kvar som ägare. Det här medägarspridning försvinner alltså alltmer ut idimmorna, dels därför att rätt mycket vardekoration, dels därför att de som ägandet skullespridas till inte vill bli ägare och de som eventuelltvill troligen inte har pengar för att bli ägare.Det tar nog 10--att bygga upp ett privatsparande så att man kan få en rejäl grupp enskildaägare. De som då står kvar är institutioner -- dvs.ett anonymt privat ägande -- stora svenskakapitalförvaltare, utländska institutioner. Det skeralltså en övergång från ett samhälleligt, delvisdemokratiskt, kontrollerat ägande till ett privat,koncentrerat, fullständigt odemokratiskt ägande.Det här är en återvändsgränd. Det är att göraregeringspolitik och att sätta landets intressen åtsidan för privata intressen och för ett ideologisktoch ekonomiskt tillfälligt mode.Anf. 12 () replik:Fru talman! Erfarenheterna från utlandet visar attdet tar att genomföra sådana härförändringar av statliga företag, när de skall bliprivata. Därför är det konstigt att att regeringen har haft väldiga bekymmermed det här och har kört fast, när man kan peka påatt den har kommit fram med detförsta företaget på marknaden.Jag förstår bakgrunden till olikainlägg. Han sade nämligen i sitt första inlägg att detär helt galet att bjuda ut företag till försäljning inuvarande lågkonjunktur och att det förmodligeninte kommer att vara något lämpligt läge under denärmaste 20 åren framöver. Det visar att det är hansstora förhoppning att det aldrig kommer att varanågot bra läge för staten att erbjuda medborgarnaatt bli delägare i de statliga bolagen. Med denideologi som har förstår jag att det ären förhoppning som han när inom sig, att dettamåste gå snett, att det bara blir bekymmer förregeringen och att det inte blir någonting av dethela. Jag tror att kommer att blibesviken.Regeringen är fast övertygad om att detta är riktigtoch att man kommer att följa den plan som man hargjort. Man kommer att gå ut påmarknaden och till hugade spekulanter erbjudastörre företag till privatisering. Här kommer detsäkert att finnas många bland de svenskamedborgarna som ställer upp och tycker att detta ärett bra sätt att placera sina sparade medel.Sedan kan man naturligtvis diskutera om facket ochandra organisationer -- kanske -- lokalt, t.ex. i , agerar mycketkraftfullt för att sprida ut budskapet att detta inteär bra, att de anställda kommer att få det mycketsämre om staten lämnar . Det är klart attsådan agitation gör att många där uppe blirtveksamma, men jag tror att de anställda innerstinne inte har något emot att få erbjudandet om attbli delägare i företaget och på det viset också kunnapåverka företagets vidareutveckling i framtiden.Talmannen anmälde att anhållit atttill protokollet få antecknat att han inte ägde rätt tillytterligare replik.Anf. 13 BO ():Fru talman! I vårt land pågår nu ett systemskifte.Regeringen och landets borgerligakommunpolitiker säger att det man genomför är enfrihetsrevolution. Andra -- till dem hör jag själv --fruktar att har börjat marschen in i ett hårtoch djupt orättvist tvåtredjedelssamhälle.Stat, landsting och kommuner planerar ochgenomför, på borgerligt initiativ, omfattandeutförsäljningar och privatiseringar. Marknaden harupphöjts till politisk religion. sagt allaproblem tror man sig kunna lösa genom attmarknadsstyra och privatisera.Till det mest anmärkningsvärda i det som sker hörregeringens och de borgerliga partiernas ointresseav att analysera och kritiskt diskuterakonsekvenserna av sina olika förslag. I svepandeordalag predikas, som i majoritetens skrivningar idet betänkande som vi nu diskuterar, fördelarnamed privatiseringspolitiken.I betänkandet hävdas alltså bl.a. attmarknadsekonomin inte kan stärkas, attnäringsfriheten inte kan öka och att konkurrenseninte kan främjas om man har ett omfattande statligtägande av företag.Därmed är för det första själva utgångspunkten fel.Vi har inget omfattande statligt ägande av företag iSverige.För det andra är det fullt möjligt att tänka sig välfungerande marknader där det finns olika formerav ägande; privat, statligt och kooperativt. Ja, olikaägarformer är t.o.m. ett sätt att hävda justmångfald och konkurrens.Det är förstås också fullt möjligt, ja, t.o.m. ganskavanligt, att en sektor som är helt dominerad avprivata företag i själva verket saknar sundkonkurrens.Det senare leder den eftertänksamme till denslutsatsen att ägarfrågan är av underordnadbetydelse om avsikten just är att få till stånd ökadkonkurrens. Det viktiga är i stället att skärpakonkurrenslagstiftningen och att avreglera.De borgerligas ovilja att i förväg analysera ochdiskutera konsekvenserna av den generellaprivatiseringspolitiken är påfallande. Dogmatismär ett tydligt inslag i politiken på detnäringspolitiska området, liksom ute i landetsborgerligt styrda kommuner.Fru talman! I motion N274, som jag själv och BengtSilfverstrand är upphov till, kräver vi att en statligprivatiseringsutredning tillsätts. Vi menar att detinte räcker att ha Medborgarnas OffentligaUtredningar eller publikationer från andra avnäringslivets lobbyorganisationer som underlag fördet politiska handlandet.f300 > Vi menar att det är högst rimligt att riksdagenbeslutar att själv ordentligt utredakonsekvenserna av så pass omfattandeförändringar som planeras och som delvisredan genomförts i stat och kommuner. Men dettabör göras innan man privatiserar. Efteråt är detför sent.Det handlar om att belysa vilka konsekvensernablir för näringsliv och ekonomi. Det handlar omhur demokrati och inflytandemöjligheterkommer att påverkas. Det handlar om hur våramöjligheter att värna sysselsättningen iglesbygden påverkas, om vi låser oss fast vid endogmatisk princip att staten bara skall ställa uppregler för näringslivet -- eller vara domare somRolf uttryckte det -- men aldrig agerasom ägare. Det handlar om hur rättssäkerhetenför den enskilde påverkas. Det sistnämnda gällerfrämst följderna av omfattande privatiseringar pådet kommunala området, av sjukvård och socialverksamhet.Jag skall ge några konkreta exempel på vad somborde belysas i en utredning, eller för all del iolika utredningar.En första självklar uppgift vore att ta till sig ochkritiskt granska de internationella erfarenheternaav omfattande privatiseringar. Sådanaerfarenheter finns inte minst i Storbritannien.Det kan på förhand bl.a. konstateras att man klartmåste skilja mellan å ena sidan försäljning avkonventionella industribolag och å andra sidanprivatisering av statliga verk och offentligaverksamheter, som normalt inte arbetar och inteheller skall arbeta på strikt marknadsmässigavillkor. Men några sådana distinktioner kan varasvåra att spåra i det borgerligaprivatiseringskonceptet.Med samma bekymmerslösa inställning föreslåsprivatisering av korvfabriker, skogar ochmyndighetsutövning.En andra och synnerligen angelägen uppgift voreatt speciellt belysa hur en redan sviktanderiskkapitalmarknad påverkas av omfattandeutförsäljningar av statliga företag. Innebär inte ensådan utförsäljning, liksom motsvarandeprivatiseringar som sker i kommunerna av redanväl fungerande offentlig verksamhet, attkreativitet, riskkapital och politisk kraft slösasbort i ett nollsummespel som varken ger nya jobbeller ny tillväxt? Hade inte dessa resurser gjortbättre nytta om de satsats på att stödja ochutveckla befintliga och nya exportinriktadeindustriföretag och småföretag?Ett tredje frågeområde att belysa vore vilkaeffekterna för skattebetalarna kan tänkas bli, omvi som en följd av privatiseringen får privataservicemonopol och karteller på områden där denfria marknaden är satt ut spel och där den ocksåskall vara satt ur spel.Huvudämnet för dagens privatiseringsdebatt ikammaren är förstås staten och de statligaföretagen. Men i motionen, som alltså i sin helhetbehandlats i näringsutskottet, tas ocksåprivatiseringen i kommunerna upp. Också på detområdet finns en rad frågor kring och risker medprivatisering, frågor och risker som borde belysasinnan man handlar.Ett sådant område som särskilt nämnts i motionenrör rättssäkerheten. En rubrik i Dagens Nyheterför några daar sedan löd: Privat sjukvård ärlaglöst land. Framstående jurister hävdar attprivatiseringen saknar stöd i gällande lagstiftning.Professor är en av dem. Honkonstaterade för sedan i en artikel iKommun-Aktuellt att ''privatisering inte får skepå rättssäkerhetens bekostnad''. Borde inte ocksådetta tas på allvar och bli föremål för utredning?Jag har gett några exempel på varför det finns skälatt tillsätta en privatiseringsutredning eller attutreda frågorna i flera olika utredningar. Andraskäl finns redovisade i motionen.Vi socialdemokrater är övertygade om att ettsådant utredande skulle ge starka argument motden generella privatiseringspolitiken ochargument för blandekonomin, den svenskamodellen och den offentliga sektorn. Detta bordeinte hindra de borgerliga ledamöterna att säga jatill ett utredande, om de nu tror på sina egna idéer.Fru talman! I detta hus har betydligt mindrefrågor grundligt utretts. Det är därmed knappasten överloppsgärning att kräva att också ettsystemskifte skall utredas ordentligt.Jag yrkar bifall till de socialdemokratiskareservationerna.Anf. 14 () replik:Fru talman! tar upp en som jagtycker viktig fråga som tangerar frågan omstatliga företag, nämligen kommunala företag ochkommunala verksamheter. Där är det ofta enmonopolsituation . Vi har från mitt partissida drivit ett mycket ingående kravpå att man skall släppa fram alternativ till dekommunala verksamheterna för att få valfrihetoch prispress på utbudet på olika områden. Detkan gälla barnomsorg, äldrevård osv. därkommunerna, ofta socialdemokratiskt ledda, hartagit över alltmer i egen regi.Jag tycker att det finns anledning att debatteradessa frågor och att ge stöd från sidatill kommuner och även landsting, som ändåhar en ny syn och är villiga att släppa framalternativ på olika områden. Det kan finnasanledning att i en utredning titta på vad man kangöra för att underlätta detta och vad det kan få föreffekter.Däremot tror jag inte alls att det, som BoBernhardsson säger, finns en risk för att det skalluppstå privata servicemonopol. I dagens situationär ju de kommunala servicemonopolendominerande. Alternativen är fortfarande få.Här behövs alltså en stimulans till kommunernaför att ändra. Jag tror att ochjag är överens om att konkurrens behövs ur olikasynpunkter, dels ur valfrihetssynpunkt, dels urkostnadssynpunkt så att man kan jämföra vad detskulle kosta att driva verksamheter på annat sätt,t.ex. i privat regi.Anf. 15 BO () replik:Fru talman! Vi är inte riktigt överens om attkonkurrensbegreppet skall användas inom t.ex.sjukvård, barnomsorg och social verksamhet, därju faktiskt marknaden inte skall varautgångspunkten. Det råder inte marknadsmässigaförhållanden på dessa områden. Därför tycker jaginte heller att det är särskilt relevant att tala itermer, som har sitt ursprung i en liberal syn påhur marknaden skall fungera. Alternativ skallfinnas, och kostnadspress skall finnas, men intekonkurrens i den vanliga meningen.Nu säger att det kanske kan finnasskäl att utreda. Men poängen i min kritik var justatt man borde ha gjort detta innan man handlade.Man satte i gång en omfattande privatiseringsvåginnan man gick ut och talade om -- detta gällerframför allt -- att allting skulle sättaspå marknaden.Att utreda en fråga innebär att man tänker efter,att man lyssnar på olika synpunkter innan manhandlar. Jag är rätt övertygad om att hade denborgerliga regeringen gjort det, innan den satte igång sina privatiseringskampanjer, hadeutredandet, diskussionerna och debatten lett tillatt det hade skapats en opinion för att ställa inalltihop.När det gäller statliga företag borde man i förvägha insett att man inte hur som helst säljer ut storaindustrikoncerner. Precis som jag har varit innepå tidigare bör sådana koncerner och storföretagha stabila, tydliga och starka ägare. Då tror jagockså att man hade kommit fram till attriskkapitalet behövs just för nya satsningar ochinte för att köpa upp företag som vi redangemensamt äger. Man hade också kommit framtill att kraften måste läggas ned på att skapa nyajobb och ny tillväxt, inte på att privatiseraverksamhet i stat och kommuner, som redanfungerar väl. Det är inte vad framtiden nu kräverav oss, utan det är nysatsningar, tillväxtskapandeåtgärder och nya jobb.Anf. 16 () replik:Fru talman! Jag talade om den kommunalasektorns verksamhet, som tangerar de statligaföretagens verksamhet.Statliga utredningar har naturligtvis inte direkttagit ställning till om det är bra för staten att ägaföretag eller om det är bra att de statliga företagenblir privatiserade. Däremot har vi studerateffekten av motsvarande åtgärder i andra länderute i , där man har erfarenheter av attprivatisera statliga företag. Som exempel kannämnas och också , därju presidenten är av samma partifärg som BoBernhardsson. Man har öppet gjortutförsäljningar och sedan utvärderat resultatet,som visar att det var ganska bra att göra så här.Det finns alltså erfarenheter utifrån som vi kan talärdom av.Bo Bernhardsson sade att de kommunalaverksamheterna inte skall utsättas förkonkurrens. Däremot bör det finnas alternativ,för det tycker han är bra -- numera anser mantydligen det inom socialdemokratin. Det är braatt Socialdemokraterna har ändrat sig på den härpunkten, och att de i alla fall kan tänka sig privataalternativ. Men så säger de: De privataalternativen får dock inte konkurrera. Detta ärnågot underligt, fru talman. Vid en konkurrensfår man ju möjlighet att jämföra hurverksamheten sker i den kommunala regin resp. idet privata alternativet. Vad kostar det hoskommunen, och vad kostar det hos det privataalternativet? Denna konkurrens -- om man nuskall kalla det för konkurrens -- om barn, äldreeller vilka nu verksamheten rör måste ändåkomma till stånd i den här situationen. måste ändå inse att så blir fallet.Det kan väl inte vara något större fel att fåklarlagt hur de olika alternativen står sig motvarandra.Anf. 17 BO () replik:Fru talman! Om ni har tagit del av erfarenheternafrån , vet ni också att de inte ärenbart positiva. Det finns skäl att inta en kritiskhållning.Rolf sade att man även inom denoffentliga sektorn, sjukvård och omsorg, kantänka sig att konkurrera om barn och äldre.Poängen med min invändning mot att användakonkurrensbegreppet är att äldreomsorg ochsjukvård icke skall ut på marknaden. Vård ochomsorg kan inte fungera som en marknad så längesamhället subventionerar och betalar via skatter.Så måste det också vara. I ett sådant läge är detinte fråga om en marknadssituation, och då tyckerjag inte heller att man skall användakonkurrensbegreppet, eftersom det för tankarnajust till en marknad där man köper, säljer ochkonkurrerar om äldre och barn.Anledningen till att det inte rör sig om enmarknad är att det handlar om tre aktörer. Det ären aktör som betalar, dvs. vi alla via skattsedeln,en annan aktör som konsumerar och har behovensamt en tredje aktör som bara producerar. Detråder således ingen marknadssituation. Därförkan man inte pressa priser på samma sätt som i enidealisk marknadssituation. visar ju också att ett system med enkombination av offentligt betalande ochprivatisering i stor omfattning leder till attkostnaderna drivs upp just för att man har gjorten felbedömning. Det är inte fråga om någonmarknadssituation, och det skall det inte hellervara.Anf. 18 ():Fru talman! Jag har tillsammans med de övrigasocialdemokratiska ledamöterna från Norrbotteni en motion föreslagit att återkallar dettidigare fattade beslutet om ett bemyndigande förregeringen att privatisera . Utskottetföreslår avslag på motionen bl.a. medmotiveringen att privatisering av statliga företagleder till ökad konkurrens. Då frågar man sigonekligen: Vem skall konkurrera med iSverige? är i stort sett det endajärnmalmsföretaget av avgörande betydelse i dethär landet. När det gäller harerfarenheterna hitintills visat att det har varit tillfördel för företaget med ett statligt ägande just pågrund av den utifrån kommande konkurrensen.På 50- och 60-talen och en bit in varLKAB ett av världens största järnmalmsföretag.Vid den tidpunkten var man under en lång periodprisledande och man gjorde väldigt goda vinster.Men fick man bittert erfara dentilltagande konkurrensen, i första hand från debrasilianska och de australiska gruvföretagen.Denna konkurrens nådde sin kulmen i början av80-talet, och om vi då inte hade haft ensocialdemokratisk regering och om företagethade varit privatägt, hade vi med sannolikaskäl icke haft det solida företag där uppe, som vii dag har -- ett företag som bättre än många andrahar klarat av denna lågkonjunkturs svårigheter.Jag har på skilda sätt motarbetat en privatiseringav . Jag har ställt frågor tillnäringsministern, och jag har motionerat vid tvåtillfällen. Dessutom har jag anmälthandläggningen av det här ärendet tillkonstitutionsutskottet, för jag anser atthandläggningen och beredningen helt enkelt är ennonchalans mot tidigare fattade riksdagsbeslutnär det gäller förstatligande av . Jag blirmer och mer övertygad om riktigheten av deinsatser som vi socialdemokratiska ledamöterfrån länet har gjort i den här frågan.Det är sällan eller aldrig som man i länet mötermänniskor -- med få undantag -- som stöderregeringen i privatiseringsfrågan. Med fåundantag, sade jag, och då tänker jag i förstahand på den moderate gruppledaren ikommunfullmäktige i min hemkommun ,som i en tidningsintervju förklarade sig beredd attför . köpa aktier i . Det varsannerligen inte mycket att komma med.Antingen har han inte råd med mer, och då skallhan inte tillhöra , eller också trorhan sig inte om att få acceptabel avkastning på sittsatsade kapital.Jag skulle vilja föreslå er som är anhängare av ettprivatägt att läsa och begrunda docentGunnar krönika De mörka bergen,som handlar om de lappländska malmfälten. Dåkommer ni förhoppningsvis till insikt om varförmänniskorna i Malmfälten definitivt inte vill haett privatägt LKAB.Krönikan är en skildring om de lappländskamalmfältens öden, om de internationellaspekulationerna kring '''',om engelsmännens dristiga järnvägsbyggande ochom Riksgränsbanans tillkomst. Den skildrarbolagsepoken med skilda ägare, vilka alla endasthade ett intresse, nämligen att göra stora ochsnabba klipp. Den skildrar underliga rykten omfinansiella förehavanden när det gäller gruvor ochskogar, som kallades ''mutsedelsindustrin'', ochmalmexporten, som kallades ''en skandalösnäringsgren''. Då figurerade både stora och småföretagare, banker och kreditinstitut i tvetydigasammanhang. Alltmer växte det en opinion motdessa förehavanden. Det här resulterade i dendåvarande högerledarens . Han ansåg att träsket måstesaneras, och Malmfälten ställdes under statenskontroll. Det var också somgjorde det möjligt för staten att överta denresterande delen av , vilket skedde 1957.Fru talman! I motsats till det beslut som riksdagenfattade om bemyndigandetill regeringen att sälja statens aktier i bl.a. LKABföregicks beslutet om förstatligandet av en långoch väl genomförd utredning. I denna föreslogsatt staten skulle begagna sin avtalsenliga rätt attinlösa stamaktierna. Ett av de främsta skälenangavs vara de sociala. Utredningen framhöll attden naturresurs som gruvarbetarna bearbetade engång skulle ta slut, och då måste också ägaren taett ansvar för de anställda och för de berördakommunerna . Det är tvåkommuner som har vuxit upp kring gruvindustrinoch som lever av denna. Ett sådant ansvar kundebara staten ta, framhölls det, och följaktligenskulle staten också vara ägare till gruvföretaget.Staten har visat sitt ansvar,och det var efter regeringsskiftet . Dårekonstruerades , som var nedkörtekonomiskt. Arbetsgivareavgifterna sänktes ilänet, och fraktkostnaderna för påjärnvägen halverades.