prot · GG0935 · 1992-12-01 00:00:00 — Jag utgår ifrån att det är väl känt.Också frågor om avskedanden regleras i lagen. Jagtror inte att vi behöver göra så mycket här.Vad jag dock tycker är mest angeläget, om det nuhandlar om fördomar rent allmänt, är attåstadkomma en läroplan som ger utrymme för attfrågor som hanteras på ett sådant sätt att detförebygger fördomar osv. Det är väl därur som deproblem som tas upp i dessa frågor kommer. Jagtror inte att det går att åstadkomma någonförändring, om man nu är allmänt bekymrad överfördomar som kan verka negativt för skolväsendeteller diskriminerande gentemot enskilda.Anf. 97 ():Fru talman! Statsrådet säger att hon har granskathandlingar i ärendet. Det var inte fråga om någonuppsägning, utan om en förflyttning på grund avhomosexualitet. Det är märkligt att landetsskolminister och regering inte har någonuppfattning i principfrågan och inte klart taravstånd från ett sådant här agerande. Jag begärdeinte av statsrådet att man skall gå in i det enskildaärendet och lugga skolledning osv., men däremotmåste man markera att vid ett flertaltillfällen har uttalat att diskriminering inte får skepå grund av homosexualitet.Förra veckan diskuterade vi här i ettärende som gäller just information till elever omhomosexualitet, och då gjorde en mycketstark markering. För eleverna måste det vara ettmärkligt agerande. uttalar atthomosexualitet inte är något negativt, utan vi skallge positiv information om den, men samtidigttillåter vi skolledningar att flytta på folk på grundav homosexualitet. Vad är det för signaler som viskickar ut till eleverna, om vi agerar på det sättet?Anf. 98 ():Fru talman! Det var ett lika märkligt svar som jagfick den här gången. Jag hade förut ställt en frågamed anledning av vad som hände vid de judiskabegravningsplatserna och fick ettmycket tydligt och utförligt svar från BirgitFriggebo. Regeringen ämnar vidtaga och håller påatt vidtaga en hel rad olika åtgärder.Nu säger skolministern att hon tycker att man inteskall göra någonting. Jag tycker att detta är mycketmärkligt. Det sägs i svaret: ''Medhuvudmannaskapet följer det fullaarbetsgivaransvaret för skolans personal.'' Hurskall vi tolka detta? Jag känner mycket väl tillbestämmelserna om huvudmannaskapet, och deinnebär inte att skolan skall kunna ställa sig heltovanför lagen. Det hade varit ytterst värdefullt omvi hade kunnat få ett tydligt, klart och positivt svarhär i dag.Anf. 99 (m):Fru talman! Först och främst kan och skall inte ettstatsråd komma med pekplinnar i frågor som rörkommunerna i deras egenskap av arbetsgivare.Däremot är det självklart, och det framgår av mittsvar och min kommentar, att kommuner och skolormåste arbeta utifrån de lagar som gäller. I det härfallet har vi en fråga som prövas avDiskrimineringsombudsmannen, och jag tycker attdet är utmärkt att så sker.När det gäller homosexualitet i allmänhet i skolanoch de attityder som skall prägla skolansverksamhet är det framför allt i läroplansarbetetsom vi måste se till att elever och andra får beskedom vilka värderingar och attityder som skall präglaskolarbetet. Jag är övertygad om att intekommer att ha någon annan uppfattning i denfrågan än vad man hade när frågan diskuterades förnågra dagar sedan. På det viset tycker jag alltså inteatt det är något problem.Jag blir däremot litet förvånad över att man härförsöker antyda att jag inte skulle tycka att detta ärfel. Jag kan gärna upprepa att jag tycker att det ärfel att någon diskrimineras, oavsett om det är pågrund av ras, homosexualitet eller något annat. Detväsentliga när det gäller anställda i skolan är att deutför ett bra jobb, och kommunerna skall följa delagar som gäller.Anf. 100 ():Fru talman! Vi är överens om att kommunerna somhuvudmän för skolan skall följa de lagar somlandets riksdag har beslutat om. Men här gäller detju frågor som så att säga ligger en bit ovanför detdirekta arbetsgivaransvaret, och har juvid ett flertal tillfällen gjort uttalanden omdiskriminineringen av homosexuella. Det ärmärkligt att landets skolminister inte kan utlovanågon form av åtgärd, när kommunerna ochskolledningarna uppenbarligen glider pålagstiftningen och alltså inte följer de regler ochuttalanden som har kommit från riksdagenangående diskrimininering på grund avhomosexualitet.Däremot skall jag ge statsrådet rätt i att det saknaslagstiftning. Det finns vaga regler, som intetillräckligt skyddar just den homosexuella gruppen.Tyvärr har avvisat en översyn av dentypen av brister, och jag hoppas att vi får möjlighetatt på nytt behandla den frågan.Om det här i stället hade handlat om en person medannan hudfärg eller annan religion, hade dåstatsrådet givit samma svar?Anf. 101 ():Fru talman! Jag noterar med tillfredsställelse attskolministern ändå här har gjort någon form avmedgivande i och med att hon har sagt att detta iprincip är fel. Det får man väl ändå tacka för.Det är naturligtvis värdefullt att den här frågan tasupp i läroplanen, men vad räcker det om man iskolan i fråga har detta i läroplanen, om skolantrots det avskedar eller omplacerar en lärare? Vadger det för slags signal?Anf. 102 (m):Fru talman! Jag tycker inte att skallbeskylla landets skolor och kommuner för att brytamot lagarna utifrån ett fall i , där vi inteens vet om de har gjort något fel.Kent frågar om jag hade gett samma svarom detta hade gällt en lärare med annan hudfärg.Svaret är ja. Jag har samma principiella inställningtill huruvida jag bör ha några synpunkter på hurkommunerna fungerar som arbetsgivare i våraskolor.Jag tror att det egentliga problemet i det här falletär svårare att komma åt än vad diskussionen harvisat. Vi har gett föräldrar ökade valmöjligheter iskolan. Vi har gett dem större inflytande. Därmedkommer också fördomar, värderingar och attitydersom finns i samhället till uttryck på olika sätt. Detkan vara ett problem -- det gäller inte bara i det härfallet. Fördomar, irrläror och okunskap kanemellertid bara mötas med kunskap och genomopinionsbildningsarbete. Det är precis det viarbetar med när vi nu skall formulera en läroplanoch sätta upp ramarna för skolans verksamhet.Jag tror tyvärr att det är den väg man måste gå föratt åstadkomma en ändring. Jag är inte beredd attinskränka föräldrarnas möjligheter att välja, trotsatt detta faktiskt kan bli ett bekymmer. 103 ():Fru talman! Jag sade inte att kommunerna brytermot lagstiftningen. Jag sade att de glider på den.Det fall som är aktuellt -- och andra fall -- måstenog betraktas som att kommunerna kringgår debeslut som vi har fattat i den här riksdagen.Det är riktigt som statsrådet säger att detta blir ettproblem. Det innebär att vi kan hamna i situationerdär föräldrar, exempelvis utifrån fördomar, inteaccepterar en svart lärare, en judisk lärare eller enmuslimsk lärare. Jag menar att vi måste börjafundera över om vi skall acceptera en sådanutveckling, om vi skall acceptera att fördomsfullamänniskor på det sättet ser till så attminoritetsgrupper i det här samhället exempelvisinte kan inneha vissa jobb. Det vore enskrämmande utveckling om vi accepterade det.Också jag inser naturligtvis att det är med kunskapoch information som man på bästa sätt bryterfördomar, men vi har ju ändå en riksdag här ilandet, och vi har vissa möjligheter att stifta lagar.Jag tycker att vi skall använda oss av denmöjligheten. Jag är i alla fall beredd att göra det,men tyvärr uppfattar jag inte att skolministern ärdet.Överläggningen var härmed avslutad.18 § Svar på fråga 1992/93:261 om idrott i dennya läroplanenAnf. 104 (m):Fru talman! har frågat mig om jagtänker beakta idrottens betydelse för inlärning ochhälsa när det gäller antalet obligatoriska timmar iämnet idrott i den nya läroplanen.Låt mig först konstatera att Läroplanskommitténsförslag, i vilket ingår förslag till minsta garanteradundervisningstid samt förslag till huvudsakligtinnehåll i ämnet idrott och hälsa, som avlämnadestill regeringen just nu remissbehandlas.Syftet med denna remissbehandling är attkomplettera kommitténs förslag med synpunkterfrån myndigheter, organisationer, forskare, lärareoch andra inför den fortsatta beredningen inomregeringskansliet. Det befrämjar inte diskussionenatt jag som företrädare för regeringen föregriperdenna genom att ta ställning till enskildheter iförslaget. Det är min och regeringens avsikt attunder presentera en proposition förriskdagen i vilken viktiga principiella frågorsjälvfallet kommer att behandlas.Låt mig därefter konstatera att det naturligtvis inteär möjligt att diskutera varje ämnes betydelse ochdärmed eventuella behov av mer eller mindre tidutan att beakta frågan om den helhet som skolanskall ge. I detta sammanhang är det viktigt attdiskutera i vilken utsträckning elever och föräldrarskall kunna påverka utbildningen. Vi har redantagit viktiga steg med avseende på möjligheternaatt välja skola. Jag tycker att det är oerhörtväsentligt att vi nu går vidare och ökarmöjligheterna att påverka utbildningen för denenskilde inom det offentliga skolväsendet. Enligtmin uppfattning bör vi nationellt bara fastställa detabsoluta minimum av undervisning i olika ämnensom en elev skall erbjudas. Därutöver bör detfinnas goda möjligheter för eleverna och derasföräldrar att välja den eller deinriktningar/fördjupningar som passar denenskildes önskemål.En timplan med ett mindre antal timmar i vissaämnen och ett däremot svarande större utrymmeför ett individuellt val behöver inte nödvändigtvismedföra att de ämnen som får färre obligatoriskatimmar också i praktiken får ett minskat utrymme iskolan. Avgörande därvidlag blir naturligtvis vilkenattraktionskraft ämnena har. Det gäller alltså förlärarna att motivera sina ämnen, att väckaelevernas intresse. Jag är säker på att det skullevara till fördel för utbildningens kvalitet.Jag har självfallet stor respekt för den sakkunskapsom kommer till uttryck i många av de brev,remissvar och artiklar som skrivs angående ämnetidrott. Jag är också medveten om den betydelsesom t.ex. motorisk träning och rörelse har för attstödja barns lärande. För mig är det dock ocksåklart att arbetet i skolan -- uppläggningen avskoldagen och undervisningen i andra ämnen --också måste präglas av en sådan medvetenhet.Detta gäller naturligtvis inte minst i de lägreårskurserna, där det också finns många lärare somutvecklat sitt arbetssätt utifrån djupa insikter omelevernas behov även i detta avseende.I den fortsatta beredningsprocessen kommersjälvfallet våra kunskaper om såväl idrottens somandra ämnens betydelse att vägas in. Något beskedom vilka slutsatser, uttryckt i timmar och minuter,som kommer att bli resultatet av denna process är inte möjligt att ge.Låt mig avslutningsvis säga att jag hoppas attläroplansdebatten, alltså debatten om den skolasom skall vara en grundbult i både den enskildesoch samhällets utveckling, också kommer att beståav annat än timplaneexercis.Anf. 105 ():Herr talman! Först vill jag tacka statsrådet försvaret. Jag är naturligtvis medveten om att det härförslaget är ute på remiss, men jag är trots det litetoroad -- kanske inte på grund av idrottsläraresbekymmer utan på grund av att sjukgymnaster haruttryckt bekymmer över att ett allt större antalungdomar behöver stöd och hjälp med sin kropp,trots att vi nu har så pass många timmar idrott påschemat.Att lära ut och förankra positiva livsstilar i unga årär ett av de mål som WHO har ställt upp i Hälsa föralla . Idrottsämnet är det enda ämnet somsyftar till att stimulera fysisk aktivitet, motoriskutveckling och hälsosam livsföring.Läroplanskommittén har insett detta och föreslåratt idrottsämnet skall heta idrott ochhälsa. Ämnets syfte och mål har på ett mycketförtjänstfullt sätt beskrivits i läroplanen.Förändringar av innehållet innebär en kvalitativförbättring, och det ligger nu ett stort ansvar pålärarna att arbeta efter de nya direktiven.Enligt vetenskaplig dokumentation utgör fysiskinaktivitet en betydande hälsorisk. Mångaarbetsplatser har därför tagit till sigforskningsresultat och erbjuder underarbetstid fysisk träning i någon form för att på såsätt förhindra arbetsskador, minska sjukfrånvaronoch höja produktiviteten.Det är viktigt att också skolan, som den störstaarbetsplatsen, inser vikten av fysisk aktivitet.Läroplanskommittén menar emellertid att elevernakan få sin motion tillgodosedd utanför skolan ellersjälva välja idrott som personligt val, men då görman det lätt för sig. En stor och ökande del avskolungdomarna har nämligen, enligt färskaundersökningar, inte någon annan fysisk aktivitetän den som idrottslektionerna ger, och det ärframför allt för denna växande grupp inaktiva ochibland överviktiga barn som förslagen omnedskärningar är särskilt hotfulla.Det ökade inslaget av valfrihet som föreslås kanverka lockande, men vilken elev som ärointresserad av fysisk aktivitet väljer idrott? Mångaelever har inte heller stöd hemifrån, och en delinvandrarbarn saknar tradition medfritidsaktiviteter.Tror statsrådet att det nya timplaneförslaget bidrartill att förbättra hälsan hos våra skolungdomar?Anf. 106 (m):Herr talman! Jag avser inte att ge några besked ommin inställning till vare sig timplan eller läroplan sålänge remissarbetet pågår.Fysisk fostran är väldigt viktigt för barn ochungdomar. Det gäller ,dvs. både och delvis efter det att endel har slutat skolan.Det vi måste diskutera är hur mycket av den fostransom är nödvändig som vi kan, skall och måste gejust i skolan. Den frågan måste prövas i och med attvi skall ta fram en ny läroplan. Det är klart att jaginser att vi egentligen borde göra allt i skolan ochatt vi borde göra väldigt mycket mer av det somredan finns på schemat. Tyvärr finns det ju mångasom inte läser några böcker efter skoldagens slut.Framför allt är det de barn som har läs- ochskrivsvårigheter och de som inte har någonakademisk uppbackning hemifrån som inte utövarnågon som helst aktivitet på det området utanförskolan.Jag skulle vilja påstå att det här är ett problem somfinns inom varje ämne. Även om den här fråganhandlar om ett enskilt ämne, vill jag nu vädja tillalla i att faktiskt försöka hjälpa till att sehelheten. Skall vi ge något ämne mer tid, måste vita tiden någonstans ifrån. Det här är en mycket svårekvation att lösa. Jag har tagit intryck och tarintryck av den debatt som pågår, men några beskedblir det inte i dag.Som sagt: Det problem som vi nu diskuterar, ochsom framkommer i bl.a. idrottsläraresargumentation, finns faktiskt också i en del andraämnen, och även det är ett bekymmer.Anf. 107 ():Herr talman! Jag är medveten om att jag inte nukan få några besked, men jag vill ändå peka påhälsan som mycket fundamental. Iläroplansförslaget står det att det skall finnas enbalans mellan praktiska och teoretiska kunskaper,och flera forskare har, oberoende av varandra,betonat vikten av att varva teori och praktik för attbåda hjärnhalvorna skall stimuleras. Skall manutnyttja den optimala förmågan att lära, måste manhela tiden variera och varva ämnen och få inskapande verksamhet. Därför är samtliga praktisk-estetiska ämnen viktiga.I målbeskrivningen för ämnet hälsa och idrott står:''Kroppsrörelse och friluftsliv främjar elevernaspsykiska och sociala utveckling och skapar godaförutsättningar för lärande.'' Att då nära noghalvera timtalet för just kroppsrörelse ochfriluftsliv kan verka paradoxalt. Vi vill gärna satsapå forskning och utveckling, men om forskningeninte följs upp är den inte till någon nytta. Skall vitillämpa forskningsresultaten i skolan, statsrådet?Anf. 108 (m):Herr talman! Det framgår av regeringens direktivtill att man skall utgå frånmodern forskning om bl.a. inlärning. Det ärsjälvklart att vi också måste ta till oss forskarnassynpunkter. Det sade jag också i mitt svar.Jag delar uppfattningen att alla sinnen skallutvecklas i skolan. Därför är olika typer av ämnenväsentliga.Vårt stora problem är inte uppdelningen i ämnenoch balansen där, även om det också är ettbekymmer. Vårt stora problem är att arbetssättet imånga ämnen är så ensidigt. Det går faktiskt attstudera historia när man befinner sig i rörelse. Mankan promenera omkring och titta på saker. Det gårfaktiskt att sjunga in multiplikationstabellen. Detskulle behövas mycket mer kreativitet. Jag ärövertygad om att det skulle ge bättre inlärning.Forskningen säger just detta.Eleverna är inte hjälpta av ett och annat praktisktämne under en skoldag, om allt annat arbete skerpå precis samma sätt. Då får man inte denintellektuella och fysiska stimulans som ärnödvändig för god inlärning. Därför handlar detbåde om ett läroplansarbete och ett arbete för attstimulera pedagogisk kreativitet. Det behövs detmycket av om vi skall skapa bästa skola.Anf. 109 ():Herr talman! Jag håller med statsrådet om detsista. Efter många års erfarenheter, särskilt blandelever med svårigheter i teoretiska ämnen, har jagmärkt att just idrott och andra praktiska ämnenvarit andningshål för dessa elever. Där har dekunnat visa sig på styva linan. De har också kunnatöka sin självkänsla, vilket i sin tur har förbättratinlärningssituationen i övrigt.Min förhoppning är att statsrådet ändå beaktaridrottens, men också övriga praktiskt estetiskaämnens, betydelse för hälsa och inlärning, närantalet obligatoriska timmar i den nya timplanenfastställs.Överläggningen var härmed avslutad.19 § Svar på fråga 1992/93:264 om individuellhjälp till skoleleverAnf. 110 (m):Herr talman! Jag försökte smita, men det var interiktigt meningen. Jag ber om ursäkt för det.Eva har frågat mig vilka åtgärder jag ärberedd att medverka till som kan öka skolansmöjligheter att ge elever det individuella stöd sommånga behöver.I skollagens portalparagraf understryks att iutbildningen skall hänsyn tas till elever medsärskilda behov. Det är kommunerna som haransvaret för att organisera verksamheten så attdetta mål i skollagen uppfylls. Genom Skolverketsuppföljningar och utvärderingar skall regering ochriksdag få signaler om kommunerna inte uppfyllerde mål samhället ställt upp.Jag utgår ifrån att kommunalpolitikerna, inom deramar vi dragit upp, kan organiseraskolverksamheten med hänsyn till elever medsärskilda behov även i besparingstider. Skulle deinte göra det, kommer det att visa sig genomSkolverkets utvärderingar.Anf. 111 ():Herr talman! Även om skolministern inte fickmöjlighet att smita rent kroppsligen, tycker jag nogatt hon har gjort det genom det här svaret.Jag har försökt att få till stånd endiskussion om det som händer ute i skolorna nu.Skolministern har avvisat det med hänvisning till attdet inte har funnits någon statistik. Jag är litetförvånad över att skolministern verkar vara denenda som inte är medveten om de faror som nuhotar ute i skolorna i besparingarnas spår.Nu senast är det , som kanskebör veta allra bäst vad som händer, som visar på attklasstorlekarna ökar. blir t.o.m. antalet barnså stort att de inte får plats i ett klassrum. Då blirarbetsmiljön mycket dålig. Det är inte brist påklassrum som är orsaken, utan brist på lärare.Den här rapporten visar också att det ärstorstadsområdenas barn och ungdomar som råkarmest illa ut. I av storstadskommunerna ökarnu antalet barn i varje klass. Men det räcker inteför att klara de hårda besparingskrav som finns påkommunerna. Därtill kommer -- och det är kanskedet som gör det ännu allvarligare -- att t.ex.stödundervisningen i mindre grupper minskar, attspeciallärarresurserna minskar och attmöjligheterna till gruppindelning och deladeklasser minskar. Lägger man därtill att utrymmetför t.ex. talpedagoger och andra liknande insatserockså minskar, är det ganska lätt att förstå att debarn som har haft det svårt i skolan,svårt med sin inlärning och svårt med helaskolsituationen, råkar mycket illa ut.Jag tror faktiskt inte att detta händer därför attkommunalpolitikerna vill ha det på det här sätteteller att skolans personal och skolledning vill ha detså här. Förklaringen är mycket enkel, nämligen attpengarna inte räcker. Jag tror att många blev gladaöver regeringens paroller om bästa skola,men den glädjen har utbytts i irritation. Jag villha reda på vad skolministern tänker göra för att denparollen skall få ett innehåll som betyder arbetsroför skolans elever och möjligheter till stöd och hjälpnär det behövs.Anf. 112 (m):Herr talman! När det gäller den ekonomiskapolitiken i landet, är det väl känt att det finns enbetryggande majoritet i för de storabesparingsåtgärder staten tvingas vidta. Jag tror attalla över partigränserna är medvetna om desvårigheter som finns.Det var på socialdemokratiskt initiativ man infördesektorsbidraget. Det innebar att vi tog bortöronmärkningen i full förhoppning om, och medförtroende för, kommunalpolitikernas förmåga tillkloka prioriteringar. Detta har fullföljts genomökad decentralisering där kommunerna kommeratt få ta huvudansvaret för hur de använder deresurser som finns.Kommunförbundets undersökning -- den som jaghar sett -- är ganska bristfällig. Däremot finns deten undersökning från som är särskiltalarmerande. Den visar nämligen att när skolornasjälva får hantera pengarna är det de allra svagastesom drabbas först. Man tar bort det speciella ochindividuella stödet till elever i stället för att minskapå grupptimmar och annat, som varmycket bekymrad över.Jag följer självfallet den utvecklingen. Jag tyckeratt den är beklämmande och bekymrande. Det ärviktigt att de förordningar och annat som gäller omstöd till barn med särskilda behov fullföljs.Samtidigt går det inte att komma ifrån etterkännande om att ekonomin är kärv.Vi har markerat att skolan skall prioriteras. Visätter ordentliga regler för vad som skallåstadkommas i kommunerna, och vi har ennoggrann nationell uppföljning. Den är sånoggrann att kommunerna klagar över det somSkolverket sysslar med. Jag tror att det är ganskabra. Det kommer att ge oss en mycket god bild pånationell nivå. Det ger oss också ett underlag för attvidta åtgärder. Om prioriteringarna inte fungerarfår man tydliggöra ansvaret för de allra svagastegenom förordning eller annat.Anf. 113 ():Herr talman! Jag tror att det var många som blevglada över regeringsdeklarationen. Men min frågagällde egentligen på vilket sätt statsrådet är bereddatt följa upp de stolta paroller som fanns där omEuropas bästa skola.Det är klart att man kan säga, som skolministernockså gör, att det här sköter de ute i kommunerna.De sköter det som de vill. Men det är ju inte riktigtsanning. Jag vill gärna åter betona att jag inte enstror att de moderata skolpolitikerna som styr ute inästan varenda Storstockholmskommunerna, villha det på det sättet. De tvingas av ekonomiska skälatt strypa den ena verksamheten efter den andra,även om de vet att de är mycket värdefulla förframför allt de svaga eleverna. Det vore bra med ensignal från statsrådet, så att dessa elever kan fåstöd. Det skulle vara bra att få reda på hur en sådansignal skulle kunna vara utformad.Anf. 114 (m):Herr talman! känner väl till att detpågår ett omfattande reformarbete med syfte attskapa utveckling inom skolväsendet. Regeringenhar inte heller dragit ner på anslagen tillskolverksamhet eller utbildningsverksamhet totaltsett. Däremot har vi gjort vissa omprioriteringar.Jag tror inte -- jag har i alla fall inte sett någrakonkreta förslag -- att Socialdemokraterna harnågra stora resurser som de är beredda attomedelbart ge till kommunerna för att minska debesparingsbeting som man nu måste förverkliga.Eva frågar vad jag är beredd att göra föratt inte de svagaste skall drabbas. En mycket viktigsak är att ge kommunerna underlag för attbesparingar på undervisningens område, inte minstnär det gäller svaga elever, är mycket kortsiktigaminskningar av kostnaderna. Den typen avunderlag från ,osv. tror jag är till hjälpför dem som argumenterar för skolans bästa.Jag kan också skicka den signalen till kommunernaom tycker att det är viktigt, men jagtror att kommunerna vet om det. Det finns även ifortsättningen en möjlighet för staten att vidtaåtgärder och dra in delar av statsbidraget omkommunerna icke fullföljer sina skyldigheter påskolans område.Anf. 115 ():Herr talman!