prot · GF09116 · 1992-05-20 00:00:00 — Mendet är inte det som diskussionen gäller.Vad det nu gäller är frågan: Hur gick det mera idetalj till, och vem gav instruktionerna? Det finnsfortfarande ett antal intressanta papper i det härsammanhanget som handlar just om detaljerna, ombakgrunden, beträffande de här förhållandena.Jag tycker att det är ett anständighetskrav attsanningen skrivs in i protokoll och att viallihopa gemensamt beslutar att vi nu vet, ocksåofficiellt, att så här låg det till. Sedan kan viöverlämna den här saken till historieböckerna.Anf. 56 . ():Herr talman! sade att han är trött.Men han är tydligen inte så trött att han inte orkadekomma med en fråga från en felaktig utgångspunkt.Jag brukar inte redogöra för de internadiskussioner som vi har i utskottet. Men JohanLönnroth ställde en direkt fråga till mig baserad påen diskussion i KU. Därför får jag göra ettundantag. Det var nämligen självsom i utskottet förklarade att han avsåg att ställa tillmed räfst och rättarting på den stundandeVänsterpartikongressen för att utröna vadkommunisterna planerade för eventuellaförbrytelser i Sverige.Det var vad jag tyckte var intressant med hänsyn tillutvecklingen. Vi kan ju nu se bakom fasaderna i detforna och i dess lydstater. Vi har jusett hemska bilder som visar förhållandena påbarnhem. Vi har också sett bostadsnöden,miljöförstörelsen och mänsklig förnedring avfasansfullaste slag.Den intressanta frågan har då kommit upp om manhade planer på att förvandla till ettTjeckoslovakien eller ett . Jag har enmotfråga till , eftersom det var hansom så att säga gjorde detta utspel ikonstitutionsutskottet: Vad vet om kommunisternas planer för ?Jag undrar alltså: Hur många arbetsläger, hurmånga Gulagarkipelager, planerades i ?Hade dåtidens kommunister listor översocialdemokrater och fackföreningsmän färdiga,precis som var fallet i ? Jagförmodar att det var detta som på när han inför den kommandeVänsterpartikongressen planerade att ta reda påsaker och ting.Det är bra med den verksamhet som JohanLönnroth planerar, därför att då plockar mankanske in IB-frågan i det rätta tidsperspektivet, irätt sammanhang. Frågan är varför det varnödvändigt för att vidta åtgärder för attockså vårt land skulle skydda sin frihet och sittoberoende gentemot världskommunismen.Anf. 57 ():Herr talman! . refererar nu endebatt som vi hade i utskottet. Därför är jagtvungen att tala om vad som verkligen sades.Jag använde inte begreppet räfst och rättarting påVänsterpartikongressen. Det var som gjorde ett utspel efter det att jag hadetagit upp IB-frågan och sagt de här sakerna iutskottet. Han sade att om jag envisades med dethär, skulle utskottets ordförande minsann begäraen granskning av vad de svenska kommunisternaägnade sig åt efter och kalla inHilding , C-H och till utfrågning i utskottet. Det var det somhände. Då försäkrade jag att jag tänkte att på vårkongress bl.a. på alla möjliga sätt bidra till att helasanningen kom fram om vad kommunisternagjorde.Jag föreslog också att . och jagtillsammans skulle göra en breddad anmälan, somhandlade både om IB och om vad kommunisternagjorde. Jag är ganska lugn inför den härgenomgången.Det har talats mycket här i om hur bra detär att man nu släpper utgifter från registerosv. Men jag önskar att det var lika öppet i vårtland, så att vi fick fram hela sanningen. Jag kännermånga av de gamla kommunisterna, också demsom utsattes för olika typer av förföljelse här iSverige. Sådant förekom faktiskt. En och annan avdem hade ganska svårt att få jobb. De placerades iläger efter att ha varit i och slagits osv.Men några arbetsläger eller något annat i den stilenför socialdemokrater planerades inte. Man intog ettantal naiva ståndpunkter och hade heltverklighetsfrämmande föreställningar om hur detverkligen stod till i . Det är en sanningsom skall fram, och det är något som jag och mittparti får ta ansvar för.Kravet måste faktiskt ställas på . Petersonoch hans parti att man verkligen bidrar till att helasanningen kommer fram såväl om sinåsiktsregistrering som om vad det varkommunisterna i verkligen gjorde.Nyemission i Nordbanken m.m.Anf. 58 ():Herr talman! Jag har redan sagt att den här fråganvarit starkt överdimensionerad i KU:sgranskningsarbete. Anmälan gjordes undervalrörelsens slutspurt för att bidra tilluppmärksamheten kring den socialdemokratiskaregeringspolitiken och den statliga bankensproblem.När den nya borgerliga regeringen insåg att det intefanns några alternativ kunde man för skams skullinte dra tillbaka anmälan. Socialdemokraternavalde då, naturligtvis, att vidga granskningen till attgälla också det som hände efter regeringsskiftet,och sedan var cirkusen i gång. Slutsatsen blir frånkonstitutionell synpunkt plus minus noll.Efter denna inledning borde jag kanske ''knipakäft'' i frågan och gå och sätta mig. Men eftersomman i den politiska debatten -- senast YlvaAnnerstedt i denna kammare --har använt affären och granskningsärendet för attgöra uttalanden om statliga banker, tycker jag attdet finns anledning att göra några historiskarandanmärkningar.Anne ville vid utfrågningen lägga enbetydande del av ansvaret för krisen i Nordbankenpå den ekonomiska politik som fördes , då kreditmarknaden avreglerades samtidigtsom det fanns skattesystem som uppmuntrade tillett betydande låntagande. Man hade hög inflationoch en kvardröjande valutareglering, sade AnneWibble. Hon skyllde också på staten som ägare,eftersom det statliga ägandet kunde medverka något sämre kreditprövning jämfört med privatabanker.Jag tror att man kan göra en annanhistorieskrivning.De orimligt stora utlåningarna i den statligaaffärsbanken inleddes faktiskt med enprivatisering, med försäljningen av delar avden gamla PKbanken till och medköpet av , varvid man såatt säga knöt ihop sig med , ochde andra företag som senare skulle utlösa krisen.Därpå följde en alltför snabb och alltför tidigavreglering när den socialdemokratiska regeringenföll undan för den borgerliga hetskampanjen motall statlig valuta- och kreditkontroll.Postens sade vid utfrågningen att detfanns en sjuk och en frisk del i Nordbanken. Denfriska delen skulle vara den del som gällde deprivata småkunderna och som vette mot Posten.Den sjuka delen däremot var sådant som avsågutlåning till de stora kunderna. Jag tror att man kanuttrycka det så här: I den gamla halvstatligaPKbanken var man litet byråkratisk, men man hadeändå kvar karaktären av folkbank med hederliga,om än något småskurna, banktjänstemän ochsmåsparande statstjänare som huvudsakligakunder.Troligen var det just därför som det sena 80-taletsklippare så totalt kunde så att säga lura skjortanjust av den banken. Samma sak gällde i stort settbankerna, tror jag. Bara på de stora privatabankerna hade man en viss vana när det gällde attumgås med s.k. yuppisar.Skall man utkräva ansvar av regeringar från dessaaspekter, tror jag att det gäller just den ekonomiskapolitiken i stort. Det gäller även privatiseringen avgamla PKbanken.Det huvusakliga ansvaret här måste utkrävas avägarna. Det handlar alltså om ägaransvaret. Detborde ha varit möjligt att pressa ner aktiekursernatill nära noll, och ägarna borde snabbare ha ingripitmot de orimliga avgångsvederlagen tillbankdirektörerna. finns det jumöjlighet att göra en hel del. Förhoppningsvis harvi lärt oss något. Säkerligen får vi fler tillfällen närdet gäller att använda erfarenheterna avbankkrisen.Beslut om inlandsbananAnf. 59 ():Herr talman! I KU:.s betänkande nr 30 tas bl.a.granskningen av kommunikationsminister handläggning av frågan om återupptagandeav persontrafiken på upp.Den 11 juli förra året förordnade den dåvarandesocialdemokratiska regeringen f.d. landshövdingenCurt att göra en kartläggning avförutsättningarna för framtida sommartrafik påinlandsbanan.Den 24 oktober beslöt den nuvarande borgerligafyrpartiregeringen att utvidga till att också gälla förberedandet av entrafikstart. I en bilaga till regeringsbeslutet sägsdet: ''I syfte att ge rådrum för att pröva framtidenför trafiken på har regeringen föravsikt att möjliggöra persontrafik på banan underen period av . Detta kräver riksdagensgodkännande. ''I samma skrivelse sägs det också: ''Uppdragetutvidgas därför till att förbereda en trafikstart såsnart behandlat frågan. ''Vidare sägs det i skrivelsen: ''Det är viktigt atttrafiken planeras i samråd med trafikhuvudmännenså att en samordning kan ske med den busstrafiksom bedrivs i området. ''I bilagedelen beträffande regeringsbeslutet avden nämndes det alltså vid tvåtillfällen att innan start sker krävs det ettgodkännande av . Vidare sägs det att ettsamråd med trafikhuvudmännen skall ske -- vilketej skedde , en månadefter det att trafiken hade startats.Redan dagen därpå, , redovisadeCurt tilläggsuppdraget muntligen förkommunikationsminister . I ettpressmeddelande frånkommunikationsdepartementet av den 28 oktobermeddelades att trafiken på skullestarta igen fredag den 1 november 1991.Jag citerar ur pressmeddelandet av :''kommer efter en uppgörelsemellan SJ:s generaldirektör ochkommunikationsminister att återupptatrafiken på redan nu den 1november. ''Ytterligare ett citat från samma pressmeddelande:''Som jag tidigare påpekat kräver ett nyttdriftanslag till egentligen ettriksdagsbeslut. ''Vidare sägs följande: ''Trafiken kommer attstartas av SJ redan innan hunnit anslå denya pengarna. ''Av detta pressmeddelande kan man utläsa attkommunikationsministern nämneratt riksdagsbeslut fordras innan trafiken startas påinlandsbanan. Vidare sägs det att en uppgörelse harträffats mellan , SJ, ochkommunikationsministern. Denna uppgörelsefinns inte, enligt svar, med i denutfrågning av honom som skedde i KU iår.Enligt regerinsprotokoll av den 31 oktober 1991beslutar regeringen att förelägga riksdagenproposition 1991/92:25 med bl.a. förslag om attpersontrafiken på skall återupptasenligt de riktlinjer som anförs i propositionen.Propositionen föreläggs den 5 november.Trafiken har då pågått i !Den 31 oktober sades det i ett nyttpressmeddelande frånkommunikationsdepartementet attkommunikationsminister skulle varamed på premiärturen på fredag den 1november, vilket också skedde.Den 5 december hemställde trafikutskottet attriksdagen med bifall till regeringens förslag skullegodkänna att persontrafiken återupptas påinlandsbanan. beslöt den 17 december1991 att bifalla utskottets hemställan. Regeringenbeslutade om medelstilldelning den 23 januari1992.Något formellt beslut om ett återupptagande avtrafiken på förelåg inte vid dentidpunkt då trafiken faktiskt återupptogs. Motbakgrund härav anser vi attkommunikationsminister inte kanundgå kritik för sin handläggning av denna fråga.Herr talman! Jag yrkar bifall till reservation nr 3 iKU:s betänkande nr 30.Anf. 60 ():Herr talman! Granskningen av det här ärendetvisar klart att grund för kritik från konstitutionellsynpunkt saknas, och det vet mycket väl. Det ingår i det partitaktiskaspelet att fullfölja jakten på vissa ministrar somman siktat in sig på.Det hade varit hedrande om man hade erkänt denbrist på saklig grund för kritik som vår granskninghar visat på.Vi är alla överens om att ett par uttryck somkommunikationsministern använt är mindre välvalda. Om detta är t.o.m. kommunikationsministerMats överens med utskottet. Han säger själv vid utfrågningen att han pågrund av upprepade frågor vid ett flertal tillfällenbeklagar pressmeddelandets formulering.Vad mer kan begäras?Att kommunikationsministern inte har inflytandeöver TT:s formuleringar är också väl känt för alla.Granskningen har klarlagt det förhållandet atttrafiken på återupptogs genom enuppgörelse mellan SJ och . Därmed ärdet inte en riksdagsfråga.Om regeringen, , hadehindrat SJ att efter uppgörelse med banverketåteruppta trafiken på , skulle vi hahaft anledning att här tala om ministerstyre utifrånett mera glasklart underlag.Naturligtvis är det uppenbart för alla att SJ ochbanverket hade tilltro till regeringen -- man troddeatt regeringen skulle fullföljaregeringsdeklarationen vad gäller inlandsbanan.Man litade också på att skulle fatta beslutom att trafiken skulle återupptas. Men SJ somaffärsdrivande verk tog risken att förlora pengar ihändelse av ett negativt beslut i frågan.Det är inte en uppgift för KU att kritiseraregeringen eller statsråd för att ett statligtaffärsdrivande verk tror på landets regering. Hadeförhållandet varit det motsatta, hade det funnitsstörre anledning för oss att fundera över orsakernatill den bristande tilltron.Garvade och erfarna statsråd ramlar inte över ossur intet. Vi har all anledning att kännatillfredsställelse över att vi har en handlingskraftigkommunikationsminister, som därtill ändåoffentligt tillstår att han kunde ha formulerat sig påett klokare sätt. Det är vi faktiskt inte vana vid.Anf. 61 ():Herr talman! Vi socialdemokrater anser att MatsOdell var medveten om att det egentligen krävdesett riksdagsbeslut innan trafiken startades påinlandsbanan. Han räknade med att det fanns enbetryggande riksdagsmajoritet för att kunnagenomföra detta utan att hade gett sitttillstånd. Vi menar att kommunikationsministern iden frågan har åsidosatt riksdagen.I pressmeddelandet från , som jagrefererade till i mitt första inlägg, nämns inget omatt SJ hade tagit på sig den ekonomiska risken. Inteheller i proposition 1991/92:25 som avlämnades står det något om SJ:srisktagande. Varför har inte uppgörelsen vid dettillfället offentliggjorts?Banverket avlämnade ett skriftligt svar tilltrafikutskottet . Därframkom att verket erhållit uppgift från ledningenför att medelöverförts till verket för uppkomna kostnadergenom att SJ hade garanterat 3 milj.kr. förbanunderhållet.Detta var ett svar på frågan hur det var tänkt attfinansieringen skulle ut tills dess att statligapengar kunde garanteras.När fattades det beslutet? Varför kom beslutet frånledningen för ochinte från SJ? Jag anser att det finns många frågor iärendet, och jag anser att inte kanundgå kritik med anledning av handläggningen avärendet.Anf. 62 ():Herr talman! Naturligtvis var medvetenom behovet av ett riksdagsbeslut. Men detankommer inte på kommunikationsministern attstoppa SJ:s uppgörelse om att återuppta trafiken.Lisbeth Staaf-Igelström ställde nu ett antalytterligare frågor, som jag anser skulle ha ställts isamband med utfrågningen av . Jag harinte suttit med vid regeringssammanträdena. Jagupprepar att granskningen har visat att det intefinns grund för formell kritik. Men ordvalen ipressmeddelandena kunde ha varit klokare. Detfinns säkert många som har dragit nyttiga lärdomarav den saken.Anf. 63 ():Herr talman! är talesman förutskottsmajoriteten. Då skall han kunna svara påvissa frågor i ärendet.Jag upprepar det jag har sagt tidigare. Den 24oktober nämndes det att riksdagensgodkännande behövdes. Det var likadant ipressmeddelandet . Det framkomatt man visste att beslut fordrades för attfå starta trafiken på igen.Den uppgörelse som nämndes i pressmeddelandetmellan , SJ, ochkommunikationsministern finns inte. Det har ocksåMats sagt vid utfrågningen i KU.Varför offentliggjordes inte de olika delarna iuppgörelsen tidigare än vad som skedde?Anf. 64 ():Herr talman! Jag upprepar att dessa nya frågorskulle ha ställts vid utfrågningen. Därmed har jagingen ytterligare kommentar i det här ärendet.Anf. 65 ():Herr talman! Som utskottsmajoritetens talesmanborde kunna svara på sådana frågor.Vissa anslagsfrågorAnf. 66 (nyd):Herr talman! Rubriken på mitt anförande lyderBistånd skall gå till bistånd.Ambassadbyggena i i och i Maputoi har till stor del bekostats medmedel från s.k. ointecknade reservationer frånanslaget Utvecklingsarbete genom SIDA. Det ärnärmare bestämt 31 milj.kr. som använts för dessabyggen.Riksdagens revisorer har ifrågasatt om regeringenhar använt pengarna på rätt sätt. I 9 kap. 2 §regeringsformen föreskrivs nämligen att statensmedel inte får användas på annat sätt än såsomriksdagen har bestämt. har inte explicitbestämt att 31 milj.kr. skall användas för dessaambassadbyggen.Sverige har ambassader i ochMoçambique därför att ger bistånd tilldessa länder -- inte av någon annan anledning.Ambassaderna är påkostade byggnader. SvenskaSIDA-arbetare anser att ambassaden i ijämförelse med andra ambassader där är denelegantaste. När jag i utskottet ifrågasattelyxigheten fick jag från ett håll svaret att regimernahar krav på hög standard. Jag har senare i andrasammanhang mött samma argument.Men de svenska skattebetalarna har svårt att förståatt deras pengar skall gå till skrytbyggen för atttillfredsställa en maktelit.De ointecknade reservationerna är pengar somSIDA inte har lyckats göra av med inomenprocentsramen. Då har det i stället blivit legitimtatt använda pengarna till annat än bistånd. Det äratt vilseföra svenska folket.Det självklara för regeringen i fråga hade varit attvända sig till de folkvalda och fråga om lov ienlighet med regeringsformen. Att inte sättalikhetstecken mellan statens medel ochskattebetalarnas pengar anser vi varakonstitutionellt felaktigt.Herr talman! Vi i Ny demokrati anser att den förraregeringen bör kritiseras för detta, och jag yrkardärför bifall till reservation 4.Anf. 67 ():Herr talman! Det här ärendet sönderfalleregentligen i tre delar.Den första delen gäller rollfördelningen mellan UDoch SIDA, som bl.a. har tagits upp av riksdagensrevisorer. Regeringen har i den senastebudgetpropositionen angivit att det finns ett klartbehov av en striktare rollfördelning. Vidutfrågningen meddelade biståndsminister att en särskild arbetsgrupp har tillsattsinom UD för att klara upp dessa förhållanden. Detsker alltså en förbättring i det hänseendet.Den andra delfrågan gäller kravet på öppenhet närdet gäller fördelningen av biståndsmedlen. Ocksådetta är en fråga som har tagits upp av revisorerna.Denna fråga gäller särskilt södra . Det här äregentligen inte det rätta tillfället att kritisera denpolitik som förs där. Men för att erinra om hur storapengar det rör sig om, går 120 milj.kr. ensidigt part i , nämligen ANC. gårtill övrigt humanitärt bistånd. Det är bl.a. dendelvis beryktade beredningen för humanitärtbistånd som har att fördela dessa pengar. Vi vetockså att en del pengar har gått till att ge hjälp irena kriminalrättegångar. Jag tänker naturligtvis påfallet . Det här rör saker som öppetbör redovisas, och det har också sagts klart ut avbiståndsministern.Sedan kommer vi till den tredje delfrågan. Det ärden frågan som Ny demokrati och HarrietColliander har tagit upp. Frågan rör utnyttjandet avointecknade biståndsmedel för att byggaambassadkanslier.Det hade naturligtvis gått att i stället bygga s.k.biståndskontor. Det är möjligt att det hade varitbättre. Men likafullt anser vi i majoriteten att detinte är regeringen som direkt skall klandras utansnarare hur medlen har hanterats inom UD. Detfinns ett likartat ärende som gällerförsvarsdepartementet, och man försöker däråstadkomma bot och bättring.Utskottet har ju då uttalat att det är angeläget attriktlinjerna är sådana att det klart framgår för vilkaändamål ointecknade biståndsmedel kan användaseller har använts -- detta inte minst med tanke påkonstitutionsutskottets granskning. Vi har i det härfallet tyckt att det möjligtvis kan räcka med detta,när det nu trots allt är så pass mycket rättelser pågång.Ersättning till en enskild företagareAnf. 68 ():Herr talman! Bland de ärendenkonstitutionsutskottet tagit upp till granskning hörockså regeringens beredning av det ärende somgäller ersättning till . Alvgard, somvar företagare i , blev föremål för revision av skattemyndigheten.Eftersom denna trots upprepade kontakter medAlvgard inte fick det material och de svar denbehövde för att kunna fortsätta revisionen,beslutades om åtalsanmälan. Denna åtalsanmälanledde till att länsåklagaren inledde enförundersökning rörande eventuellt skattebrott.I mars 1981 hämtades Alvgard av polisen till förhöroch delgavs misstanke om grovt skattebedrägeri.Han blev anhållen med hänsyn tillrisken för att han annars skulle försvårautredningen. Efter husrannsakan blev Alvgardförsatt på fri fot.Som ett resultat av den revision skattemyndighetenvidtagit blev Alvgard sedermera upptaxerad.Revisorerna hade hittat en rad fel i bokföringen.De hade också funnit skenkontrakt som gjorts föratt företaget skulle kunna låna i bank och betalasina räkningar.På grund av motioner i blev detta ärendevid 1990/föremål för behandling.Som en följd härav uttalade lagutskottet i sittbetänkande att det i princip ställer sig avvisande tillatt frågor rörande ersättning ex skall tas upptill närmare övervägande i i andrasammanhang än då särskilda medel behöver anslåsför ändamålet.Då det gällde fallet uttaladeutskottet dock att en särskild prövning borde göras.En sådan ansåg sig inte utskottet självt kunna göra,utan den borde regeringen göra. inte hade underlag för att kunna göranågra uttalanden i ersättningsfrågan, måste detankomma på regeringen att bedöma, som det heter,huruvida och med vilket belopp ersättning bordeutges.Eftersom fattade beslut i enlighet medlagutskottets förslag, ankom det på regeringen attföreta den begärda prövningen av eventuellersättning. Som en följd av besluttillsatte den dåvarande regeringen ensärskild utredningsman, som skulle göra enbedömning av om ersättning skulle utbetalas och iså fall med hur mycket.När det sedan blev regeringsskifte efter valet1990/91 hände det anmärkningsvärda saker. Denutredningsman som påbörjat sitt arbete fick intefortsätta sitt uppdrag. Han som skulle skaffa framett underlag för ett kommande regeringsbeslut fickplötsligt inse att hans arbete var slut, fastän han intevar färdig med uppgiften. Trots att gettregeringen i uppdrag att bedöma huruvida och medvilket belopp ersättning borde utges, ansåg den nyaregeringen att någon sådan utredning intebehövdes. Utredningsmannen kunde lägga av.Hans dittills gjorda arbete ansågs vara onödigt.Något särskilt underlag behövdes inte, ansåg man iregeringen.I stället bestämde sig regeringen snabbt för att geAlvgard . Hur man kom fram tilldetta belopp har inte gått att utröna. Det endaskälet var väl att beloppet var lagom stort. Detföreföll som om man höftade till en summa utan attnärmare kunna motivera beloppets storlek elleranföra ytterligare motiv.Den utredningsman som den tidigare regeringentillsatt borde ha fått fortsätta, anser vi somreserverat oss mot utskottets skrivning. Han hade,om han fått fortsätta, ju ändå blivit färdig inomnågra månader. Det tillhör god svensk tradition attbeslut fattas först efter det att ett gott underlagframlagts. Här fanns ju möjligheten att få fram ettsådant underlag. Men regeringen valde attföregripa utredningsresultatet och höftade till ettbelopp. För detta bör regeringen klandras, menarjag.Utskottets majoritet har inte funnit skäl till kritikmot regeringen. Jag delar inte den uppfattningen. Istället borde utskottet uttala att det äranmärkningsvärt att utredningsmannen,justitierådet , inte fickmöjlighet att slutföra sin utredning innanregeringen tog ställning till frågan om ersättning tillHalvar Alvgard.Herr talman! Mot bakgrund mot vad jag nu har sagtyrkar jag bifall till reservation 5.Anf. 69 ():Herr talman! Vi har tidigare diskuterat uttalandenav statsråd, och jag tror att vi är ganska överens omatt det skall vara högt i tak. Jag tycker för min delatt statsminister uttalande påpresskonferensen med , om attskattemyndigheterna hade chikanerat Alvgard,kanske är det uttalande, av alla dem somförekommer i vår granskning, som är mestklandervärt.När jag frågade statsministern om detta vidutfrågningen, hävdade att de lagar ochförordningar som har tillämpats mot Alvgard intevar tillfredsställande i alla delar, samt att Alvgard-fallet lett till konkreta lagändringar och att en nyutredning om rättssäkerhet och beskattning ärtillsatt. Men fel på lagarna kan man ju inte lastamyndigheterna för.Nu sade också att kvarnarna mallångsamt, och att det inte var tillfredsställande atten enskild människa under nära ett decenniumsvävat i oklarhet. Ja, det kan vi ju gemensamtbeklaga.