prot · GF0999 · 1992-04-23 00:00:00 — Som niallihop vet har de hittillsvarande konstruktionernaför olika typer av vårdnadsbidrag som diskuteratsbyggt på att statsbidragen till barnomsorgen skulledelas ut direkt till småbarnsföräldrarna i stället förtill kommunerna. De småbarnsföräldrar som sedanvill använda pengarna för att betala ellerenskild barnomsorg gör det. De som vill användapengarna för att korta ner sin egen arbetstid gördet.Det innebär att man så att säga tunnar utbeloppen. Det blir fler barnfamiljer som skall delapå samma volym pengar. För att detta inte skallinnebära att de som redan utnyttjar barnomsorgskall få betala genom högre avgifter eller på annatsätt, fordras att man från statens sida på något sättskjuter till ytterligare pengar. Det är dendiskussionen som bl.a. har förts här, om varifrån depengarna i så fall skall tas. Det har gällt om de skalltas inom denna sektor, genom omprioriteringareller på annat sätt.Nu har den kommunalekonomiska kommitténsförslag att statsbidragen till kommunerna skallbetalas ut i en och samma påse i stället för att varaspecialdestinerade till olika verksamheter, ändratförutsättningarna något. kommer inte staten attha dessa pengar i sin hand, utan de kommer attdelas ut till kommunerna. Man skulle då kunnatänka sig en konstruktion där vårdnadsbidragetjämställs med andra former av barnomsorg. Manskulle i socialtjänstlagen plocka invårdnadsbidraget och göra det jämbördigt medbarnomsorg av olika slag -- barnomsorg,daghem, familjedaghem, enskilda daghem -- ochlåta vårdnadsbidrag vara en del av det stödet. Närman har gjort det kan man ge kommunerna rätteller skyldighet -- beroende på hur man ser det --att tillhandahålla det stödet. Enligt den nuvaranderegleringen i socialtjänstlagen har kommunerna påsätt och vis skyldighet att tillhandahållabarnomsorg.Eftersom det här vårdnadsbidraget i så fall blir endel av den kommunala barnomsorgen blir denjämbördig med andra former. Kommunerna fårsåledes rätt att införa denna typ av vårdnadsbidrag.Kommunerna skulle då också tillföras nya medel.Det behövs för att man skall kunna ge den härmöjligheten. Det kan ske genom att man ökar detgenerella statsbidraget som utgår i den här påsentill kommunerna. Med de fördelningsprinciper somman nu har kan man justera åldersfaktorn så attbidrag utgår i förhållande till antalet barn. Därefterkan man balansera det här med avgifterna inombarnomsorgen, så att de som utnyttjarbarnomsorgen får betala för det med dessa pengar.Vi har fått höra av socialministern att nästaviktiga steg i regeringens mål att öka trygghetengenom valfrihet bort från de socialdemokratiskakollektivistiska lösningarna kommer, och att detkommer snart. Det är viktigt att de steg som vi stårinför -- och som också finns med iregeringsförklaringen -- fullföljs. Det gäller ettvårdnadsbidrag lika för alla barn, dvs. även för debarn som finns inom den kommunalabarnomsorgen. Det är ett välkommet komplementför att förbättra barnfamiljernas trygghet som vifrån ställer upp fullt och fast bakom.Jag yrkar bifall till hemställan i socialutskottetsbetänkande och avslag på samtliga reservationer.Anf. 115 () replik:Fru talman! får det att låta mycketenkelt och bra. Han talar om trygghet och valfrihet.Han säger också att man skall införa ettvårdnadsbidrag som är lika för alla barn. Det skallpå något sätt delas ut till småbarnsföräldrar. Det ärfråga om ett uttunnat belopp. Han säger att manskall skjuta till ytterligare pengar.Var i tiden kommer detta in? Staten har ettbudgetunderskott som definitivt inte ser ut attminska utan snarare är statt i kraftig ökning. Nästaår skall dessutom 7,5 miljarder tas frånkommunerna. säger att man skallskjuta till ytterligare pengar så att de föräldrar somi dag har barn i barnomsorg inte skall bli lidande.Jag tycker tyvärr att det verkar som om man byggerluftslott.Tanken om att vårdnadsbidraget skulle jämställasmed barnomsorg och helst lagfästas skulle innebäraett verkligt bingo för kommunerna med förslagettill generella statsbidrag. Om detta förslag ickeåtföljs av någon lagstadgad rätt till barnomsorgkommer det att löna sig för kommunerna att lägganed barnomsorgsplatser. Jag förstår att det skullepassa som hand i handske om man skulle tänka sigett vårdnadsbidrag jämställt med barnomsorg.Nej, , jag tycker inte alls att det härär någon bra modell. Jag måste tyvärr säga att dettaligger mycket nära det tidningsreferat jag användenär jag replikerade på , nämligenatt med de tankar som tydligen finns både hosModeraterna och kommer man attavskaffa den kommunala barnomsorgen. Eftersomni uppenbarligen är så nära varandra i den härfrågan undrar jag hur det är med tankarna att mankan privatisera allt. sade att man iprincip kan privatisera hela verksamheten utomrättsväsende och försvar. Håller även om detta?Anf. 116 () replik:Fru talman! I det säger finns enstark misstanke om att kommunerna inte skullefullfölja sitt sociala ansvar. Jag invänder mycketstarkt mot det. Jag menar att den typ av politikersom sitter i våra kommuner inte är annorlunda änden typ av politiker som sitter här. Det sociala patossom finns i den här församlingen finns också ute ikommunerna. Risken att man skulle avvecklabarnomsorgen bedömer jag som obefintlig. Detfinns inget som talar för att socialdemokratiskakommunpolitiker i någon kommun skulle göra påett annat sätt än socialdemokratiska politiker iriksdagen.Maj-Inger säger att jag får det att låtamycket bra. Jag vill säga redan från början att detinte alls handlar om min förmåga att beskrivanågonting så att det låter bra. Det är faktiskt så attdet här låter bra därför att det är så bra.Årsskiftet 1992-1993 är en lämplig tidpunkt attinföra det här. Vad finansieringen anbelangar vardet ingen nyhet för regeringen närregeringsförklaringen skrevs och man utlovade ettvårdnadsbidrag lika för alla barn att det ocksåskulle kosta en del pengar. Jag bedömer attfinansieringsfrågan är i trygga händer. Jag har endel synpunkter, men jag förbehåller mig rätten attåterkomma till det vid ett senare tillfälle.Oavsett om vi har lagstiftning om barnomsorg ellerinte skulle frågan om vårdnadsbidrag vara neutral idet avseendet. Om man lagstiftar om barnomsorg --vilket jag tycker att man mycket starkt kanifrågasätta -- lagstiftar man om den härformen av barnomsorg, om man inlemmar det här isocialtjänstlagen. Det finns ingen motsättningmellan dessa olika delar av familjepolitiken.Vårdnadsbidraget är ett komplement till den övrigafamiljepolitiken som ökar valfriheten och därmed,fru talman, tryggheten för den enskilda familjen.Ett av våra viktigaste mål måste väl ändå vara att gemänniskor trygghet.Anf. 117 () replik:Fru talman! Jag är ledsen att jag måste göra RolandLarsson litet besviken genom att berätta något ommina erfarenheter från jobbet i Aktionsgruppen förbarnomsorg. Vi besökte ett 30-tal kommuner iSverige för att ta reda på vilka hinder och vilkamöjligheter det fanns på vägen att nå målet enförskola för alla barn 1991.I de kommuner där man verkligen hade bekymmerkunde man i vissa fall faktiskt se att de handlade omatt den politiska viljan inte var lika starkt uttaladsom i andra kommuner. Vår nuvarandesocialminister, , har noteratdetta. Han tog upp det i en artikel i förett par veckor sedan i samband med att hanargumenterade för den lagstiftade rätten.Jag blev oerhört förvånad när att ett genomförande skall ske vid årsskiftet1992-1993. Jag har erfarit från tidningsdebatten ochav det som har läckt ut från förhandlingarna i slutnarum att finansieringsfrågan är det verkligt storaproblemet. Man pendlar mellan att ta det mestafrån barnomsorgen till att börja ta pengar frånföräldraförsäkringen. Som vanlig tidningsläsare harjag upplevt att det stora problemet måste vara atthitta pengar till något som skall kosta väldigtmycket pengar -- om det nu skall vara som RolandLarsson säger, nämligen att det inte skall ha någoneffekt på alla föräldrar som har en välfungerande barnomsorg. får anstränga sig något mera om han skallkunna övertyga mig om detta.Jag vill kommentera tanken att bidrag som är likaför alla barn skulle vara mest rättvist. Jag tror intealls att det är så. Min erfarenhet frånkommunalpolitiken -- både när det gäller barn iförskola och i skola -- är att en del barn helt enkeltbehöver mer. Det finns barn med behov av särskiltstöd. Jag tror att om frågarhandikapporganisationerna i kommer hanatt få mycket kunskap om att en del barn faktisktbehöver mer resurser än andra barn.Anf. 118 () replik:Fru talman! Om valfriheten är ett mål för politikenkan man naturligtvis inte medge att kommunernabegränsar valfriheten för barnfamiljerna.Barnfamiljernas valfrihet måste varautgångspunkten.Jag har ingen anledning att tro att kommunernainte skulle -- precis som vi här i -- delauppfattningen att det är barnfamiljernas valfrihetsom skall vara utgångpunkten.Jag var för rädd för att Maj-IngerKlingvall skulle ta exempel från Norrköpingskommun. Som väl var gjorde hon inte det. Dethade varit tråkigt.Jag tror alltså inte att detta är någon stor risk.I dessa diskussioner antyds alltid misstanken att detskulle finnas två typer av politiker här i landet: endel -- de som sitter här i -- som tar ansvar,och en del -- de som finns ute i landet -- som inte taransvar om vi inte säger åt dem. Jag tror inte på det.Vad beträffar barn med särskilt behov av stöd ochstimulans är min utgångspunkt att det också måsteligga i det kommunala intresset att tillse att manfördelar sina resurser så att inget barn ställs utanför.Det är nys att inte kommunerna skulle ta ansvar förde barn som är i särskilt behov av stöd ochstimulans. Jag är helt övertygad om att de kommeratt göra det.Det gör de enklast genom att se till att de anslag dedelar ut i barnomsorgen tar hänsyn till de ökadekostnader som ligger i ansvaret att ta hand om barnmed särskilt behov av stöd och stimulans.Anf. 119 ():Fru talman! Jag vill använda min tid för två viktigaområden i socialpolitiken. De senaste minuternahar debatten bara kretsat kring barnomsorgen,men jag vill också säga några ord omäldreomsorgen, som jag tycker är oerhörtangelägen. Avslutningsvis vill jag också tala litetom barnomsorgen.Jag vill ställa en fråga till . Dethar talats så mycket om behovet av lagar förbarnomsorgen. Men när det förut talades omäldrevården hörde jag inte någon hävda att vi skullebehöva lagar för vår äldreomsorg. Kanske kan jagfå svar på frågan varför man inte tänker sig detta.Fram ökar antalet 85-åringar med 40 %.Vi har ingen beredskap för detta, trots att vi vetganska exakt vilka krav på hemsjukvård, långvård,ålderdomshem och akutsjukvård detta medför.Riksdagen måste försvara våra gamla, trots att deinte orkar delta i debatten och bilda enintresseorganisation som kan skapa opinion ochtvinga oss att göra det. Vi måste göra det!Flertalet av oss som lever i kommer att bligamla, och flertalet kommer att dö en långsam död.Vi skall inte inbilla oss att kommande generationerkommer att behandla oss bättre än vad vi behandlarvåra gamla i dag.Någon har sagt: Säg mig hur ni behandlar era äldreså skall jag säga hur högstående er kultur är.Välfärd är mycket mer än bara materiell trygghet.Välfärd är också mänsklig kontakt, att få umgåsmed sina närmaste, att få betyda något för någon,att ha en uppgift som känns meningsfull. Om manhar allt man kan önska sig av materiell välfärd, menkänner sig otrygg, bortglömd eller kanske rent av ivägen, så är det svårt att känna tillfredsställelsemed sin situation.Det har funnits olika synpunkter på den nyligengenomförda ÄDEL-reformen. Men jag tror att detnu är viktigt att vi ser möjligheterna med reformen,såsom ökad trygghet för människor att veta vemsom är ansvarig för långvarig vård och service ochatt människor i större utsträckning kan få vård,service och omsorg i sin närmiljö, somden vård och omsorg de behöver kan anpassas efterlokala förhållanden osv. Det är innehållet i vårdenoch omsorgen som är det viktigaste, intehuvudmannafrågan.Ordet kvalitet kan översättas med allasammantagna egenskaper hos en tjänst som förmåga att tillfredsställa uttalade ellerunderförstådda behov. Det är alltså inte enbart etteget rum eller en ny lägenhet som utgör en godkvalitet det är mycket mer.För en kategori människor är det särskilt angelägetmed kvalitetssäkring. Det handlar om de många,framför allt äldre, kanske med flera sjukdomar sominte känner sig välkomna till sjukhusens slutna elleröppna vård, de som avvisas från akutavdelningarnaeller skrivs hem - enligt kanske sin egen ochanhörigas mening -- för tidigt frånvårdavdelningen. De svårigheter som finns med attlösa boende-, omsorgs- och vårdfrågorna för våraäldre accentuerar hur den medicinska vårdenfungerar på våra sjukhus när det gäller just våraäldre.Det måste nu bli en huvudfråga för oss att noggrantfölja vården, så att kvaliteten blir hög för våraäldre. I denna kvalitet ingår naturligtvis också attsamhället tillhandahåller olika vård- ochboendealternativ. Vi människor är olika och harolika behov. För att vi skall få verklig valfrihet ochindividuellt anpassad vård och omsorg måste detfinns olika alternativ att välja på.Den andra frågan jag vill ta upp gällerbarnomsorgen.När vi kristdemokrater talar om barnomsorg menarvi all barnomsorg, dvs. den som sker i det egnahemmet av föräldrarna, kollektivbarnomsorg, föräldrakooperativ, föreningsdrivnadaghem, familjedaghem osv. Vi menar att det ärviktigt att så snabbt som möjligt komma till rättamed den ekonomiska orättvisa som finns i dagmellan olika barnomsorgsformer.Vad är det för solidaritet och rättvisa i att en vissomsorgsform skall ha allt, andra inget? Jag haraldrig förstått detta.De små, naturliga gemenskaperna, av vilkafamiljerna är de viktigaste, fanns till långt innanstaten fanns till. Familjen är inte en institution somde offentliga organen skapat. Det är i stället demånga familjerna som bygger upp eller utgörsamhället.Familjen har inte bara ekonomiska och praktiskafunktioner, utan framför allt har den betydelse förden känslomässiga identifikation som ärlivsnödvändig för varje människa.En människas karaktär och inre styrka kan oftakopplas direkt till kvaliteten på relationerna ihennes närmiljö.I kristdemokratiska sammanhang talar man oftaom den s.k. subsidaritetsprincipen. Den innebär attdet en gemenskap själv klarar av på etttillfredsställande sätt skall inte det överordnadeoffentliga organet besluta om och dirigera.Med andra ord: kommunen eller staten skall intevara förmyndare över familjen.De föräldrar som väljer att utnyttja samhälletsbarnomsorg har rätt till en kvalitativt godbarnomsorg. Det vill jag gärna understryka. Vimenar ändå att det är den enskilda familjenssjälvklara rätt att själv välja den omsorgsform försina barn som passar den familjen bäst.Familjen och dess betydelse i samhället framträdermycket klart i regeringsförklaringen. Att ge bättreförutsättningar för trygga familjer och för barnensuppväxt och omvårdnad i vårt moderna samhälle ären av de allra viktigaste uppgifterna för framtiden.Det är i de små, nära gemenskaperna som de flestaindivider finner trygghet och förankring. Centralt idetta sammanhang är föräldrarnas rätt att självavälja den vård och fostran av barnen och denarbetsfördelning som passar dem och barnen bäst.Fru talman! Det är många småbarnsföräldrar som ilikhet med oss med glädje väntar på det förslag somskall komma om vårdnadsbidrag. Det ärefterlängtat av väldigt många. Det handlar om enhelt ny inriktning av familjepolitiken, där viuppvärderar familjens roll, låter familjen ta ansvaröver det allra finaste vi har. Utgångspunkten för allbarnomsorg måste vara barnens perspektiv.Med det, fru talman, vill jag yrka bifall tillutskottets hemställan på samtliga punkter.Anf. 120 () replik:Fru talman! ställde en direkt frågatill mig om äldreomsorg, och jag tänker bolla överfrågan till , som kommer att talaalldeles strax och som har ansvaret för den delen avdebatten. kommer att få svar påfrågan av honom.Chatrine säger med emfas att hon inteförstår varför vissa omsorgsformer skall ha allt ochandra inget. Jag vet inte riktigt vad ChatrinePålsson menar med det. När det gällerbarnomsorgsformer finns det ju statsbidrag i olikastorlekar till olika verksamhetsformer. Dessutomhar ju den nya regeringen lagt fram en propositionsom innebär att också aktiebolag kan få statsbidrag.För övrigt tillhör ju även kds regeringen, så ni harväl chansen att påverka. Eller är det så att ni ärbesvikna över det lilla som ni har fått ut? Ombeslutet landar på . kan mankanske inte säga att ni har haft någon störreframgång med er politik.Chatrine talar om ''förmyndare överfamiljen''. Det är ett uttryck som jag har hört rättmånga gånger tidigare i den här debatten. Hurmånga gånger uttrycket än upprepas är det likaobegripligt för mig. Att svenska barnfamiljer överhuvud taget skulle acceptera att på något sättbehandlas av förmyndare är för mig så totaltfrämmande att jag inte förstår i vilket samhälle ochi vilken tid lever och i så fall tar insina intryck.Chatrine säger också att föräldrar nu väntarpå att förslaget om vårdnadsbidrag skallgenomföras. Det är möjligt att det finns någrastycken som väntar, men jag tror framför allt attväldigt många av de föräldrar som trodde på eralöften i valrörelsen om vårdnadsbidrag ochvalfrihet var övertygade om att vårdnadsbidragetskulle utgå utöver nuvarande barnbidrag,barnomsorg och föräldraförsäkring. De föräldrarjag har mött som har fått det här klart för sig är nuoerhört besvikna, och jag undrar verkligen vadChatrine säger till dem.Anf. 121 () replik:Fru talman! När jag säger att en del får allt, , menar jag naturligtvis att dentidigare regeringen bara har låtit den kommunalabarnomsorgen få bidragen. De föräldrar som harvelat vara hemma har alltså inte kommit iåtnjutande av någon del av dessa pengar.När jag talar om förmyndare för föräldrarna menarjag den regeringsmajoritet som inte låterföräldrarna själva bestämma hur deras barnomsorgskall ordnas, som alltså inte vill satsa på ettvårdnadsbidrag. Tyvärr har ju delaktig i detta, och det låter som om honfortfarande är av den åsikten.Maj-Inger säger att hon har träffatföräldrar som är besvikna. Hon och jag rör oss i litetolika grupper. Jag har träffat många familjer somblev oerhört glada när det blev klart att någon formav vårdnadsbidrag skulle införas under den härmandatperioden. säger att detskall bli fråga om . Men ingentingär färdigt . har mycket klartdeklarerat att det pågår förhandlingar inomregeringskansliet. Så detta kan vi väl diskutera tillhösten.Anf. 122 () replik:Fru talman! Jag kan inte precis säga att jag ficknågra upplyftande svar av . Mankan väl bara avslutningsvis i den här debatten omfamiljepolitik konstatera att det finns rätt storaskillnader i regeringen. Debatten började med attBengt talade om en lagstiftad rätt tillbarnomsorg och om att det också skall löna sig försvenska kvinnor att arbeta, och den slutar med attChatrine talar sig varm för den härhemmafrumodellen. Vad det skall bli av det här kanman som sagt undra. Uppe i finns det enskvader på ett museum.Anf. 123 () replik:Fru talman! De fyra regeringspartierna har iregeringsförklaringen talat om hur man vill arbeta.Vill inte och hennespartikamrater förstå och lyssna på de argumentenkan jag tyvärr inte göra någonting åt det. Dessbättre kommer det här att genomföras, och dettycker jag är det allra mest glädjande.Jag vill gärna sluta med att säga att jag inte har sagtett ord om att det inte skall finnas olika alternativ.Det skall finnas alternativ med kommunalbarnomsorg och föräldrakooperativ, och det skallvara hög kvalitet på de alternativen. Vi har aldrighaft som målsättning att tvinga dem som inte villutnyttja vårdnadsbidraget till att vara hemma attvara det. De kan ha det precis så som det har detnu. Detta blir bara en ytterligare möjlighet, omman känner att det skulle passa familjen bäst. Jaghar sett siffror på att skulle vilja varahemma när barnen är små -- om de hadeekonomiska möjligheter.Anf. 124 ():Fru talman! Äldreomsorgen har byggts ut ochutvecklats . Framför allt är dethemtjänsten och färdtjänsten som har expanderatmycket kraftigt, men också byggandet av särskildaboendeformer har totalt sett ökat. Man skulleibland kunna tro annat när man lyssnar pådebatten. Orsaken till detta har naturligtvis varit attvi har haft en kraftig ökning avandelen äldre och framför allt av de allra äldsta, enutveckling som för övrigt kommer att fortsättaunder 90-talet.I grunden har en bra äldreomsorg ijämförelse med andra länder och med tanke på denutveckling vi har haft . Dettakonstaterande innebär emellertid inte att det intefinns brister inom äldreomsorgen.I fjol hade vi en diskussion här i kammaren omproblemet med de klinikfärdiga patienterna, ettproblem som bl.a. bottnar i bristen på särskildaboendeformer, typ ålderdomshem, gruppboende,serviceboende och annat. En del av de härproblemen har sin orsak i det dubblahuvudmannaskapet, och därför beslutade ocksåriksdagen om ÄDEL-reformen. Det sattesdesutom till pengar, ,som bl.a. går till gruppboendet och till förbättringarav sjukhemmen.Nu har varit i gång i gott och väl tremånader. Det har i massmedia funnits en delvarningssignaler om felaktigheter inomäldreomsorgen, som skulle kunna hänföras tillÄDEL. Jag tror att det är alldeles för tidigt atthänföra de felaktigheter som har uppstått tillÄDEL. Det är felaktigheter som funnits ocksåtidigare. Men vi skall naturligtvis följa uppreformen på ett ordentligt sätt.Det finns ändå skäl att vara orolig i ett längreperspektiv. Utvecklingen att äldre blir ännu äldrefortsätter, och det innebär att det kommer attställas krav på ytterligare samhälleliga resurserinom äldreomsorgen. är enorganisationsförändring, och det kommer att skeorganisationsförändringar i kommuner ochlandsting, för att man skall klara av det här. En delkommer att lyckas, men det räcker inte.Äldreomsorgen tror jag är den stora socialpolitiskautmaningen , och därför är deaviserade neddragningarna av kommunernasresurser oroande. Vi vet alla att den ekonomiskautvecklingen för kommunerna är alltannat än ljus, och vi vet också med säkerhet att denkommer att bli ännu sämre . Vi ser hurkommuner runt om i nu gör neddragningarinom äldreomsorgen, inom , inomfärdtjänsten, osv.Den reform som vi genomförde var vi överens medfolkpartiet om, och jag skulle vilja ställa en fråga tillBarbro , som skall tala efter mig: Vilkaåtgärder planerar ni som har ansvaret för att manskall kunna leva upp till den äldreomsorg som vialla vill ha ? var ett led i dettaarbete, men är naturligtvis inte allt. Hurskall vi klara äldreomsorgen , med deframtidsutsikter som jag här gav uttryck för?Kds företrädare tog upp äldreomsorgen och taladeom en lagstiftning. Kds tillhör nuregeringskonstellationen, och när det gällersjukvårdsfrågorna har man flyttat överproblematiken till utredningar. Men ni är ansvarigaför det som händer ute i kommunerna, deneddragningar som sker, som kommer attförsämra möjligheterna att föra en godäldreomsorgspolitik. Då hjälper inte vackra ord. har kommunerna uppenbara svårigheter attleva upp till de ambitioner som jag tror finns där.Ni pratar om en rättighetslagstiftning påäldreomsorgsområdet. Jag kommer sedan in påhandikappområdet, där det finns förslag om enrättighetslagstiftning, och en sådan har ocksådiskuterats på barnomsorgsområdet. Det finnsredan en rättighetslagstiftning för stora delar av denkommunala verksamheten, nämligen rätten tillbistånd om hemtjänst, om färdtjänst, till särskildaboendeformer, typ servicelägenhet, ålderdomshemeller gruppboende. Den enskilde har rätten att sökadessa tjänster och att överklaga om han inte tyckeratt han fått sina behov tillgodosedda. Det är möjligtatt denna rättighet behöver förstärkas -- vi kan varamed och föra en sådan diskussion -- men till skillnadfrån vad som är fallet på barnomsorgsområdet finnsdenna rätt i socialtjänstlagen , dock inte ihälso- och sjukvårdslagen, som inte harrättighetskaraktär.Socialministern har lagt förslag om att deekonomiska medlen för byggande av gruppboendeoch förbättringar av sjukhemmen som fanns med iÄDEL skall tidigareläggas.