prot · GG096 · 1992-10-14 00:00:00 — Socialdemokraterna användeinte devalveringen till vad den egentligen skulle haanvänts till, nämligen att öka konkurrenskraften.Vi har levt över våra tillgångar -- dethar vi gjort allesammans på olika sätt. Jag tycker attdet är väldigt viktigt att vi slår fast detta.Förste vice talmannen anmälde att HansAndersson anhållit att till protokollet få antecknatatt han inte ägde rätt till ytterligare replik.Anf. 105 ():Herr talman! Alla som har kommenterat detrådande arbetsmarknadsläget har ju sagt att dettaär bekymmersamt. Det är faktiskt så att vi uppleverden värsta sysselsättningskrisen i modern tid. Denradikala försämring som inleddes under hösten1990, då arbetslösheten och varslen steg tillrekordtal och antalet lediga platser sjönk till ettminimum, har sedan fortsatt under de senaste tvååren.Flera nya fenomen har uppkommit påarbetsmarknaden. Arbetslösheten har stigit merbland män än bland kvinnor, och delångtidsarbetslösas antal har ökat kraftigt.Ökningen av arbetslösheten är störst i s.k. bra län.I kommuner med många underleverantörer hararbetslösheten slagit hårdare än på andra håll ochär ett stort problem på grund av den kraftiganedgången i byggverksamheten.Från den här talarstolen och i andra sammanhanghar man diskuterat och analyserat orsaken till dennu rådande situationen. Det finns därför inte någonanledning för mig att alltför djupt gå in på tidigaremisslyckanden och försummelser. Låt mig docknotera att huvudproblemet är en kombination av endjup internationell lågkonjunktur och strukturellabrister i den svenska ekonomin. De negativaeffekterna på ekonomins funktionssätt blev jutydliga när överhettningen förbyttes i enlågkonjunktur. Det är det priset vi nu får betala förmånga års försummelser, då utvecklingskraftentilläts att försvagas.Det trendbrott till det sämre i sysselsättningslägetsom inleddes har alltså fortsatt.Allvaret i dagens situation framgår avarbetslöshets- och varselsiffror men också av detförhållandet att antalet sysselsättningstillfällenfortsätter att minska. Värst är det inom industrin.170 000 industrijobb har försvunnit under densenaste treårsperiopden.Arbetslösheten kommer attligga . Den öppna arbetslösheten harminskat något , men prognosen för1993 är en arbetslöshetssiffra på i genomsnitt runt7%. Även varslen ligger kvar på en hög nivå, ochdet är en fortsatt låg efterfrågan på arbetskraft.Jag tror ändå, herr talman, att vi bör ha ett litetstörre perspektiv när vi ser på den här mycketallvarliga situationen. Det finns anledning attbegrunda att välfärdsstaten situation iförhållande till andra länders ändå kan bedömassom gynnsam. I stora delar av vår värld saknarmänniskor arbete, vettiga bostäder och i många falldessutom bröd för dagen. Det finns anledning attha detta i minnet när dagens problem i Sverigediskuteras. Vi har en kris, men det är en kris på enhög nivå.Med liberala utgångspunkter är kampen motarbetslöshet något som har den högsta prioritetenfrån samhällets sida. Inte minst sociala skäl talar föratt kampen mot arbetslösheten måste föras på allafronter. En påtvingad sysslolöshet och upplevelsenav att inte vara efterfrågad ingermindrevärdeskänslor. Det kan gå förfärandesnabbt att hamna i apati, kraftlöshet och bristandelivslust. Alkohol- och drogmissbruk ligger intelångt borta. Samhället har därför ett stort ansvar föratt förhindra sociala skador.Jag tycker att det är viktigt att vi erinrar ossföljande ord i regeringsförklaringen: ''Kampen motarbetslösheten följer tre huvudlinjer. Den första äratt angripa de strukturella orsakerna, klarakostnadsläget och stärka ställning som ettattraktivt investeringsland. Bara därigenom kannya riktiga jobb skapas. Den andra är atttidigarelägga offentliga investeringar. Den tredje äratt förnya och effektiviseraarbetsmarknadspolitiken. ''Genom den uppgörelse som har skett har manvidtagit nödvändiga åtgärder. I allt väsentligt äruppgörelsen bra. Jag tycker också att det är bra --och även detta säger jag från liberalautgångspunkter -- att det på plussidan sker ensatsning just på arbetsmarknadspolitiken och påhandikappområdet. Det är framför allt på dessa tvåområden som insatserna görs. På minussidan är deten begränsning rakt över. Jag känner också att detär riktigt att åtgärderna har den bredden när vi nuändå måste dra in.Arbetsmarknadspolitiken i sig skapar inga nya ochvaraktiga jobb. För den uppgiften krävs det enpolitik som utvecklar framgångsrika företag ochhållbar tillväxt och som motverkar misshushållningmed människor och miljö.Utvecklingen på arbetsmarknadsområdet är ändåalarmerande. Vi är på väg mot en kostnad av ca 45miljarder kronor för kontantarbetsmarknadsstöd, dvs. nästan 1 miljard iveckan. En sådan situation måste undvikas. Ävenom det finns anledning att ifrågasätta denöverbryggningspolitik som fördes av den tidigareregeringen och man fjärmar sig från den, kan det idagens läge ändå finnas skäl att vid sidan av andraåtgärder fundera på någon form, kanske rent av enbättre form, av överbryggningspolitik.Jag sade inledningsvis att det inte fanns anledningatt ägna så stort utrymme åt det förgångna. Menman kan ändå erinra om den budgetpropositionsom den dåvarande socialdemokratiska regeringenlade fram våren 1991.I den propositionen talade dåvarandearbetsmarknadsministern varmt för att regeringensförslag till medel för arbetsmarknadspolitiskaåtgärder i första hand skulle användas tillutbudsstimulerande åtgärder, dvs. förutbildningsinsatser, men också förjobbsökaraktiviteter m.m. Oavsett omfattningenav de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna skulle deutbudsstimulerande åtgärderna stärkas. ''Sysselsättningsskapande åtgärder såsomberedskapsarbeten bör användas restriktivt'', hettedet i den propositionen. Detta sagt ,trots att stormvarning hade utfärdats under hösten1990, när varselsiffrorna pekade rakt uppåt. Därförkänns den varning som vår socialdemokratiskeordförande i arbetsmarknadsutskottet har gett pånågot sätt litet sent påkommen, litet nattstånden.En fortsatt blick i backspegeln på densocialdemokratiska regeringens sista månader visaratt den beredskap man har efterlyst på annat hållinte fanns i den egna regeringskretsen. Manavfärdade de medel som man nu säger sig förorda.Ingela sade att hon hoppas att riksdagenskall ha handlingsfrihet att agera. Jag vill instämmai att det är en riktig principiell hållning. Det jag harciterat visade att arbetsmarknadsutskottet på denpunkten korrigerade den förra regeringenbeträffande den arsenal man skulle använda. Vihade alltså inte den snäva syn påarbetsmarknadspolitiken som densocialdemokratiska regeringen hade meddelat i sittförslag till riksdagen.Jag vill alltså mer som ett svar än en replik tillIngela säga: Låt oss fullfölja den godatradition som vi har haft i arbetsmarknadsutskottet,att göra sakpolitiska uppgörelser när vi har funnitsamstämmigheten.Jag tror också att det finns anledning att strykaunder det någon har varit inne på, nämligen attbyråkratin måste snabbas upp när vi nu gör insatserpå olika områden. Det finns en senfärdighet somgör att arbeten inte kommer i gång. Därför bör manse upp med det. Denna tröghet kan få ödesdigraföljder, nämligen att man förlänger och förstorar enredan svår arbetslöshet.Herr talman! Finns det då inga ljusglimtar i detbesvärande mörkret? Jag tror att vi skallnotera den nedväxling av inflationstakten som harskett. Genom den arsenal somarbetsmarknadspolitiken nu förfogar över har vibättre förutsättningar än många andra länder att stårustade inför en konjunkturuppgång. Jag tror alltsåatt den läxa vi har lärt oss, och som vi måste läraoss, är att det inte finns några genvägar till enförändring och förbättring om vi inte är beredda attunderkasta oss vissa elementära saker. Vägen tillfortsatt välfärd, som kan hävdas och värnas, är attvi stimulerar arbete, sparande och nyföretagande.Här behöver vi också vara öppna förokonventionella lösningar.Herr talman! Jag tycker att den uppgörelse som harträffats mellan Socialdemokraterna och regeringenhar öppnat vägen. Vi ser fram emot ytterligareförslag från regeringens sida.Anf. 106 BO G JENEVALL (nyd) replik:Herr talman! Jag lyssnade och lyssnade för jagtänkte att jag skulle få höra ett förslag i någonriktning. Anförandet var en genomgång av hur dethistoriskt har sett ut. Grundelementen för hur manlångsiktigt skall få mer arbete och fart på våraföretag beskrevs. Men hur skall vi lösa problemen idet korta perspektivet? Finns det inte några bidragi det avseendet?Elver nämnde att det snart kostar enmiljard i kontant arbetsmarknadsstöd.Delar vår uppfattning att man skallförsöka att få något konkret utfört för de pengarna?Anf. 107 () replik:Herr talman! Kort kan jag väl säga att Bo Jenevallväl inte var inne då arbetsmarknadsministerntalade. Han anmälde en hel rad insatser och det sättman skulle hantera dem på. I den delen står jag heltbakom det arbetsmarknadsministern ochregeringen tänker sig.Jag tyckte att jag kom in så pass sent i debatten attdet då var viktigare att ge ett och annat historisktperspektiv samt en beskrivning av hur vi långsiktigtskall hantera problemen.Kortsiktigt dras det nu på med så mycket gas somjag tror att samhällsmaskineriet orkar med. Mendet finns en hel del som kan snabbas upp. Jagnämnde just den byråkratiska gången. Däremothar jag kanske inte hittat så många nya uppslag frånherr Jenevalls parti.Anf. 108 BO G JENEVALL (nyd) replik:Herr talman! Jag var i allra högsta grad inne ikammaren, eftersom jag förde debatt medarbetsmarknadsministern. Jag ställde en hel delfrågor och fick också en hel del svar.Jag har stor respekt för det som görs, försvårigheterna och bekymren. Men jag tycker att viallihop skall hjälpas åt att försöka finnaannorlunda, även kortsiktiga lösningar. Varjemänniska man kan få ut i arbetslivet eller ge någonmeningsfull sysselsättning är mycket viktig. Vimåste verkligen anstränga oss att varaokonventionella.Min fråga till kvarstår: Tycker ElverJonsson och att man skall försöka atteffektivisera användningen av pengarna i stället föratt betala ut kontant arbetsmarknadsstöd?Anf. 109 () replik:Herr talman! Det var det jag sade i mitt anförande.Eftersom Bo Jenevall inte har hört det ber jaghonom att läsa det. Där har jag svarat på det somhan efterlyser nu i efterhand.Anf. 110 ():Herr talman! Arbetslinjen ligger fast. Återigen hardetta slagits fast i debatten här i kammaren, liksomdet gjordes i regeringsförklaringen vid riksmötetsbörjan i förra veckan.Enligt synsätt har ett arbete ettvärde i sig. När man tar del av de erfarenheterarbetslösa har av att förlora en anställning, förstårman bättre sanningen i detta. Ett arbete har ettvärde i sig. hör vi hur en arbetslösliksom förlorar grundstenen i sin tillvaro. Synen påsig själv och sitt värde som människa förändras.Från att ha varit nyttig och behövd går man till attbli på något sätt överflödig och onyttig. Den socialatrygghet som gemenskapen i ett arbetslag ger brytsupp och ersätts av osäkerhet, ja kanske rent av avapati.Ännu svårare torde det vara för ungdomar somdrabbas av arbetslöshet. Alltför många av dessa fåraldrig chansen att etablera sig på arbetsmarknadenoch får därmed inte möjlighet att skapa en socialtstabil situation. Att gå från skola/utbildning direktut i arbetslöshet är förmodligen något av detsvåraste en ung människa kan råka ut för.Herr talman! I Katekesen säger på någotställe att ''arbete befordrar hälsa och välstånd ochförhindrar många tillfällen till synd''.Det är ett ovedersägligt faktum att vårt välstånd harbyggts upp genom arbete, för många av oss genomhårt arbete. Såvitt jag kan förstå är det heller ingenav oss här i kammaren som ifrågasätter detta, likalite som att vi för att behålla och vidareutvecklavälståndet även måste arbeta och därtillmåste vara effektivare.Vi kristdemokrater hävdar att det är i den lilla, näragemenskapen, i familjen, som synen på ochinställningen till arbete grundläggs. Arbete ärnågot positivt. Det inte bara ger gemenskapenekonomiska förutsättningar för existens ochvälstånd. Det är dessutom en mycket viktig del i detsociala mönster som den lilla gemenskapenutvecklar inom sig respektive involveras i. Det äri familjekretsen den solidaritet bäst utvecklas sombehövs för att en människa skall fungera i enarbetsgemenskap. Det måste till en solidaritet,eller om man så vill förståelse för att en ickeoväsentlig del av vårt arbete går åt till att befrämjavårt gemensamma bästa. Mycket av det är vad vi idagligt tal kallar välstånd.Herr talman! Det har här ikammaren debatterats riktlinjer och syn på denekonomiska politiken. Jag vill för min del deklareraatt för oss kristdemokrater har den del av denekonomiska politiken som kallasarbetsmarknadspolitik sin viktigaste uppgift i attåstadkomma en väl fungerande arbetsmarknad föralla.Statens/politikernas primära uppgift är ju inte attdriva verksamheter och att på det sättet skapa jobb.Nej, vår uppgift är att skapa och att övervakaspelreglerna för aktörerna på marknaden, men vibör mest möjligt undvika att delta i spelet.Just nu är en av de allra viktigaste uppgifterna attsmåföretagens möjligheter att verka och produceraunderlättas. Här har regeringen vad gällerskattefrågor redan vidtagit en hel del åtgärder sompå sikt kommer att ge resultat. Det är bra. Det sombehövs är att kostnadsnivån ytterligare sänks, så attkonkurrensförmågan ökas. Eftersom många avdessa småföretag är direktexportörer och andra ärunderleverantörer till exporterande företag, harkostnadsnivån en avgörande betydelse förföretagens utveckling.Jag skulle vilja säga till attproblemet för företagen inte är att producera varoroch tjänster. Det kan man alltid ordna. Problemetär att sälja. Om det sker med fel pris är man snartute. Kostnadsnivån måste komma rätt för att dethela skall fungera.Jag vill också markera den stora vikt vikristdemokrater lägger vid att arbetsmarknadensparter besinnar situationens allvar och sluterlöneavtal på en för alla, för landet ansvarsfull nivå.Felaktiga avtal kan helt ödelägga det ekonomiskaförtroende som de båda krispaketen har byggt upp.I den utredning som just nu arbetar med frågor omarbetsrätten heter det i direktiven att de småföretagens intressen särskilt skall beaktas. Det ärbra, för att inte säga nödvändigt. En hel del avarbetsrättens lagar är utformade för att fungera påstora företag, på arbetsplatser där facket ärvälorganiserat och oftast mycket starkt. Lagarnanästan förutsätter att det på varje arbetsplats finnsfackligt anslutna arbetstagare och att kollektivavtalhar tecknats. Detta speglar inte särskilt välförhållandet på arbetsmarknaden, där t.ex. entredjedel av alla verksamma jobbar i företag medhögst 19 anställda -- ett annat mått är att avalla företag, jordbrukare undantagna, är små ellermedelstora. Ändå sysselsätter dessa företag 60 %av alla som arbetar inom det privata näringslivet. Imånga av dessa företag har arbetstagarna valt attinte tillhöra något fack.I det första krispaketet berörs just dennautrednings arbete i en av protokollets paragrafer.Det sägs där att eventuella förändringar iarbetsrätten skall föregås av samråd iförtroendefull anda. Det är min ochkristdemokraternas förhoppning att utredningenkan arbeta just på detta sätt. Men det innebär inteatt den skall avstå från att föreslå de förändringarsom utredningsarbetet leder fram till. Direktiven ärinte ändrade och kommer, såvitt jag vet, inte helleratt ändras. Och i dessa anvisas flera områden där,om jag får använda uttrycket, balanspunktenmellan facket och företagaren bör flyttas. Jag kanförsäkra att det inte behövs någotlångt samtal med en liten företagare förrän manförstår att nuvarande lagstiftning behöver ses över.Vi kristdemokrater anser vidare att det är avavgörande betydelse för svensk industri hur det gårför de små och medelstora företagen. Ett enkelttankeexperiment visar det. Om vart och ett av alladessa företag ginge så bra att de kunde anställaytterligre en arbetstagare, skulle hela vårarbetslöshetskris vara ett obehagligt minne blott.Herr talman! Det har sagts förut, och det kan sägasigen att dagens arbetsmarknad är mycketbekymmersam. Med dagens rekordhögaarbetslöshet på bortåt 300 000 människor, trots attnästan 100 000 är i arbetsmarknadsutbildning ochinemot 46 000 ungdomar i ungdomspraktik, ser detinte särskilt ljust ut.En av orsakerna härtill är det faktum attnäringslivet förlorat ca 220 000arbetsplatser på grund av bl.a. en alltför högkostnadsnivå. Och än tycks inte botten vara nåddnär det gäller arbetslösheten.Arbetsförmedlingarna gör nu storartade insatseroch jobbar på spräng för att få ut så många sommöjligt i bl.a. utbildning. Den nedgång som /oktober noterats kan nästan helt ochhållet tillskrivas den nya ungdomspraktiken.Åtgärden tycks i allt väsenligt fungera som den ärtänkt, och vi kan förvänta oss att antalet ungdomari praktik kommer att öka kraftigt under kommandevinter. Problemet är att ungdomspraktiken ärtidsbegränsad. Och den bör så vara. Om den fårverka för länge, kan oönskade effekteråtadkommas på arbetsmarknaden. Därför ingick iriksdagsbeslutet att en utvärdering skall ske av hurdenna nya åtgärd fungerat. Den utvärderingenväntar jag på.I det första krispaketet ingick en kraftig satsning påarbetsmarknadspolitiska åtgärder. Det är bra.Satsningar på utvidgade utbildningsmöjligheter förungdomar är mycket bra. Andra angelägnasatsningar är beredskapsarbeten och tidigarelagdainvesteringar i infrastruktur.Tyvärr kommer det att behövas ytterligare pengarför att klara att stå emot arbetslösheten dennärmaste framtiden. Det kommer tyvärr att kostaatt hävda arbetslinjen.Det finns också en del positiva drag också i den härkrissituationen. Bo Jenevall efterlyste nya,otraditionella åtgärder. Jag har t.ex.lärt känna ett projekt i ett län där högutbildade,välavlönade mellanchefer och med dem jämställdagått samman och hjälpt varandra både tillnystartande av en rad småföretag och till nyaanställningar på i stort sett samma kunskapsnivå,om än med en något lägre lönenivå. Så många somgenomsnittligt åtta av tio av dem som hitintills varitinvolverade i projektet har lyckats få en ny start.Jag har hört mig för med andra län, och det visar sigatt liknande projekt finns på flera håll i landet.Jag välkomnar därför de pengar som i krispaketenavsatts till s.k. otraditionella insatser.Jag vill avsluta med en förhoppning om, herrtalman, att vi när oron på valutamarknadernadämpats en del, när räntenivåerna börjat kommaned på överlevbara nivåer och när vi fått ett någotlugnare parlamentariskt läge mycket snart kanbörja skönja ljuset i tunneln genom att deninternationella konjunkturen vänder uppåt igen.Utöver inhemska ansträngningar behöver vi ocksåden hjälpen för att ett bra land skall bli ännu bättreatt leva och bo i.Anf. 111 HANS () replik:Herr talman! Till vill jag säganågra saker. Jag är själv väldigt luthersk i min synpå arbete och kanske ännu mer när det gäller minsyn på synd. Det är därför jag reagerade så hårt motdet syndfulla ekonomiska beteende som mankunnat skönja under senare år.När det gäller marknader, konkurrens ochkostnader är jag mycket väl medveten om vad debetyder. Kan man inte sälja och är man intekonkurrenskraftig, spelar det ingen roll vad manproducerar. Jag betonar den fara som ligger i attdevalvera, därför att omvandlingstrycket inäringslivet då tenderar att bli mindre. Det har inteutan fog kallats för en inre devalvering. Man gerpengar generellt, gratis genom att dra nerarbetsgivaravgiften och plocka bortsemesterkostnader med . Då gäller detatt utnyttja utrymmet.Vi såg vad som hände . Det var inteprecis så att man alltid omvandlade sig, förnyade sigoch stärkte sin konkurrenskraft. Man plockade utstörre vinster och var i många fall slapp och nöjd.Man kunde ju sälja ändå. Det är därför jag harvarnat för det som sker, specifikt eftersom vi inte har en arbetskraftskostnadskris utan enkapitalkostnadskris i termer av höga räntor och enmycket dålig efterfrågan inte minst påhemmamarknaden.Beträffande arbetsrätten vet jag att småföretagareibland känner sig hotade. Jag tror att det beror påatt de delvis är skrämda, inte minst av sinabranschföreningar och SAF. Jag har också sett attSAF har lagt fram förslag i arbetsrättskommitténsom innebär ett försök att stänga ute varjeinflytande och närvaro från regionala skyddsombudoch fackliga ombudsmän. Det är att ta bortytterligare kompetens från de anställdas sida ismåföretagen. Titta på , så skall ni få se hurdet är på arbetsrättens område. Titta på , såskall ni få se hur det är med arbetslöshet ochsmåföretagskrascher.När det gäller småföretag tog jag upp i mittanförande mera positiva och konstruktiva insatser.Många småföretag fungerar som underleverantörertill större företag. De har det mycket svårt ,inte minst om de levererar till bilhandeln. Attutveckla kompetensen, att sprida ny teknik och attbli hjälpt på exportsidan är av avgörande betydelseför de små företagen. Låt oss satsa på det i stället,för det genererar sysselsättning.Anf. 112 ()replik:Herr talman! Det säger om Lutheroch det syndfulla beteendet får stå för hans räkning.Det är svårt för ungdomar som intefår ett arbete, inte får en chans att skolas in i denmiljö som en arbetsgemenskap är. Därför kan detgå snett för dem.Det hade varit intressant, , att fåhöra något om marknaden och det faktum attföretag ligger för högt i kostnadsnivå för att kunnasälja. Det var inte vad jag hörde. Jag hörde bara attdet skall produceras och att det skall tillverkas.Vem som skall köpa allt och hur det skall gå tillnämndes inte.Hans Andersson talar om skrämda småföretagare.Jag har mött dem, . De har känt sigi underläge när en facklig centralorganisationtrycker på, när en facklig centralorganisationutvecklar all sin maktapparat för att få igenom t.ex.en turordning. Det är inte att undra på om man dåär skrämd. För min del menar jag inte att vi skallfläcka facket. Det är fråga om, som jag sade ,att förskjuta balanspunkten så att vi får en riktigbalans. Jag nöjer mig med detta.Anf. 113 HANS () replik:Herr talman! Jag skall inte bli långrandig.När det gäller ungdomars situation är vi heltöverens. Det värsta man kan tänka sig är att aldrigsläppas in i samhällslivet, i arbetslivet.När man producerar är det också viktigt att hitta enköpare. Någon måste ha pengar. Ni inom kds måstevara medvetna om att krispaketet drar in köpkraft.Vi kan diskutera exakt hur många procent, men detdrar in köpkraft och försämrar en redan praktiskttaget utslagen hemmamarknad. Det är inte stortmycket bättre i . En del av förklaringen tillatt man inte säljer i och på andra håll ivärlden är en nästan global recession . Trotsdetta har faktiskt svensk export utvecklats positivt.Handelsöverskottet är fortfarande positivt, och detskall vi vara tacksamma för, men det beror delvis påatt vi har så litet pengar att vi inte kan importera.Därmed blir det automatik i dessa relationer.Anf. 114 ()replik:Herr talman! Om jag och mina fyra barn handlaroch vandlar inom familjen, och barnen bytercyklar -- barnen är vuxna och utflugna --ökar inte detta familjens totala resurser. Denfamiljemedlem som säljer sin arbetskraft påarbetsmarknaden utanför familjen kan då få litetmer att förfoga över och på det sättet ett störreutrymme.På samma sätt måste vi i öka våramöjligheter genom export, och det är där somkostnadsnivån kommer in. Regeringen ochSocialdemokraterna har genomkrisöverenskommelsen visserligen dragit in påmöjligheten till intern konsumtion i . Mendet viktiga är att vi stärker vår konkurrensförmågagentemot utlandet.Förste vice talmannen anmälde att HansAndersson anhållit att till protokollet få antecknatatt han inte ägde rätt till ytterligare replik.Anf. 115 BO G. JENEVALL (nyd) replik:Herr talman! Det var välgörande att höra HaraldBergström. Jag instämmer i mycket av det som hansade. Jag vill egentligen anknyta till det som HaraldBergström sade om att det görs en hel del ute ilandet. Det finns olika grupper som tar egnainitiativ, och det är väldigt bra.