prot · GF0992 · 1992-04-06 00:00:00 — Problemet är ju främst de militära.Statsrådet säger i sitt svar att flera västländer inteens kunde acceptera detta ganska snälla förslag somSverige lade fram. Jag skulle vilja höra vilka länderdetta var.Att agerar i bilaterala kontakter medRyssland för att skapa klarhet om dumpningarna äralldeles utmärkt, men vad gör ? Harregeringen i bilaterala kontakter med Rysslandbegärt uppgifter om dumpningen? Har regeringenbegärt uppgifter om huruvida någon dumpningskett i ? Har regeringen begärt att fåinspektera fartyg i Kola-området för att kunnakonstatera hur säkerheten på de atomdrivnabåtarna upprätthålls?Jag har frågat vad regeringen snabbt vill göra idessa frågor. Jag är dock inte helt nöjd med svaret.Jag måste därför få fråga vad regeringen tänkergöra framöver.--Är regeringen beredd att i FN driva krav på enkartläggning av olyckor med reaktordrivna fartyg ienlighet med det förslag som har drivit?--Är berett att i FN begära en kartläggningav trafiken med atomdrivna båtar?--Är berett att driva fram regler för hurreaktordrivna båtar skall konstrueras?--Är berett att driva krav på internationellövervakning av drift och utsläpp från atomdrivnafartyg?--Är berett att driva förbud för atomdrivnafartyg att anlöpa hamnar, förutom hemmahamnen?--Är berett att driva kravet på totalförbudmot reaktorer till havs?Dessa krav är väsentliga för att vi på kort sikt skallöka vår kunskap och också vår säkerhet och ge ossoch andra underlag för de nödvändiga insatserna.På sikt måste vi helt få bort de atomdrivna fartygenfrån världens hav. De är en kvarleva från kallakrigets dagar, och de utgör ett stort och aktuellt hotmot mänsklighetens överlevnad.Anf. 23 Miljöminister ():Fru talman! Jämfört med det batteri av frågor somKent nu ställde är interpellationen mycketförsiktig. I interpellationen lyder slutfrågannämligen: Är miljöministern beredd att snabbt tainitiativ för att internationellt få i gångrealförhandlingar om dessa frågor? På den fråganär svaret ja.Sedan kan man naturligtvis ''detaljera'' detta till enmängd olika områden. Men jag skall bespara ossbåda från att gå in på varje frågeställning för sig.Det är nämligen på det sättet, precis som KentCarlsson också var inne på både i interpellationenoch i sin plädering här, att det grundläggande är hurvi använder uran. Det är där som allting börjar.Kent känner till min uppfattning. Jagtycker att uran skall stanna där det ligger, eftersomdet skapar minst problem där.Just den katalog av problemställningar som finnsfrämst på den militära sidan, det är alldelesuppenbart, har inte varit känd i särskilt storutsträckning av vare sig folken i de berördaländerna, som har skapat dem, eller av någraandra. Det är först nu under tövädret efter det kallakriget som vi har fått fram en del information somvi tidigare inte har haft. Vi har känt till och vi harvetat, men det har funnits förutsättningar t.ex. föratt ordentligt kartlägga situationen i Östersjön.Detta är ett ansvarsområde där jag känner att detfinns en möjlighet att direkt från den svenskaregeringen ta initiativ. Och det har jag också gjort.För närvarande för jag diskussioner om justdumpningen i både med nordiskakolleger och med den tyske miljöministern, som varpå besök här . Denna fråga tänker jag taupp i regi vidmötet i . Det handlar som bekant iförsta hand om det omfattande förslaget om attutpeka ett antal hot spots, dvs. starktmiljöförstörande källor runt . Men dethandlar ju om överlevnad över huvudtaget.Och jag anser att de uppgifter som vi redan kännertill om hur mycket vapen, inte minstsenapsgasgranater, bomber och annat, som finns iÖstersjön innebär att vi har ett särskilt ansvar,eftersom vi förmodligen är den sista generation somöver huvud taget kan göra något, om det är möjligtatt göra något, innan de rostar sönder. Då finns detju mindre möjligheter att hantera problemet. Detgäller också att utnyttja den möjlighet somfrigörelsen i öst skapar att få fram den informationsom vi tidigare inte har haft tillgång till. Det gällerinte minst , som har tillgång till detgamla arkiv. Där finns en positivattityd att medverka i detta.Jag tror att är etttänkbart organ, eftersom det handlar omÖstersjöns hälsa. Men därtill är detta ensäkerhetspolitisk fråga, och dessutom berör denflera stater än Östersjöstaterna, t.ex.Storbritannien som har medverkat i dennaverksamhet. Därför är också ett möjligt forum. Det ärdärför som jag nämner dessa två instanser.Frågorna om och berör intedirekt , men det innebär inte att Sverigetänker vara passivt i detta sammanhang. Men detfinns naturligtvis en ganska naturligarbetsfördelning mellan de nordiska länderna. Denhar vi i tagit fasta påoch diskuterat, och vi kommer under detkommande året, under det norskaordförandeskapet, att alltmer intensivt ägna oss åtjust frågorna om dumpningarna i har, som jag sade i svaret, etableratkontakter med därvidlag, och den vägenfår vi information. Därefter får vi se vad vi kan göragemensamt.Jag uppfattar det på ett sådant sätt, vilket jag ocksåhar gjort när jag har talat med min ryske kollega,att det finns en öppen attityd, både att försökaskapa klarhet och att försöka reparera en del av degamla skulderna.Låt mig sedan avslutningsvis också säga att jag vetatt det batteri av frågor som ställdeär föremål för ökad uppmärksamhet inomutrikesdepartementets ram. Det har bildats ensärskild grupp som hanterar dessa och liknandeområden. Det är naturligt att i första hand dennagrupp ägnar sig åt de militära frågorna på dettaområde.Anf.24 ():Fru talman! Jag ifrågasätter inte miljöministernsväl kända motstånd mot både civil kärnkraft ochmilitär kärnkraft. Men den fråga som jag har ställti min interpellation handlar framför allt om demilitära fartygen och effekterna av att man harsådana. De är ett stort miljöhot och ettöverlevnadshot mot befolkningen i den här delenav världen men också i andra delar.Det är alldeles utmärkt att miljöministern i olikasammanhang tar upp frågan om dumpning av olikasaker i både och i andra delar av vårtnärområde. Jag skulle dock vilja frågamiljöministern om han vid de träffar som hankommer att ha framöver, bl.a. , kommeratt ta upp inte bara frågan om kärnvapen utanockså frågan om kärnavfall och eventuelladumpningar av kärnreaktorer.Anledningen till att jag ställde detta batteri avfrågor, där miljöministern hänvisade tillutrikesdepartementet, var att de förslag somSverige har lagt fram, bl.a. i Internationellaatomenergiorganet, har berört bara de civilafartygen. Som konstateras i svaret frånmiljöministern är det den lilla frågan. Den berör sjucivila isbrytare i det forna . Denstora mängden reaktorer, uppåt 570, finns på demilitära fartygen.I svaret säger miljöministern att han aktivt skallfölja, ta initiativ och medverka i nordisktsamarbete. Det var i detta sammanhang jag ville haen precisering. Vad innebär det att han aktivt skallfölja och ta initiativ? Var står regeringen politiskt?Är den beredd att driva den typ av krav som skullekunna göra att vi minskar denrisk som de atomdrivna fartygen faktiskt utgör? Ärregeringen inställd på att långsiktigt se till att detblir ett internationellt förbud mot denna typ avfartyg? Vi vet nämligen att riskerna för olyckor somkan skada vår miljö och människor är dubbelt, ellertredubbelt, större vid dessa reaktorer än vidde fasta civila, som finns på landbacken. Det ärdärför som jag vill att miljöministern utvecklarnågot vad regeringen politiskt vill och om det finnsförslag som tänker driva i FN eller i andrainternationella sammanhang.Det har från funnits ett förslag,som delvis har hjälpt till att stötta, och somfinns i FN-systemet. Det handlar om att man skallkartlägga vilka olyckor och vilken dumpning somhar skett. Är berett att jobba vidare medIsland för att detta förslag skall kunna förverkligas?Anf. 25 Miljöminister ():Fru talman! Det är klart att kärnkraftsfrågornaöver huvud taget tas upp iHelsingforskommissionen. Den är inte avgränsadpå ett sådant sätt att man inte kan ta upp sådanafrågor. Men när det gäller huvudfrågan, när detgäller att utpeka drygt hundra allvarligamiljöstörande anläggningar eller verksamheterrunt , har man exkluderat kärnkraften.Men den frågan kan ändå tas upp under andradagordningspunkter. Men den har inte ingått i dens.k. task force som arbetsuppgift.Det är här som vi har anledning att återknyta tillden debatt som jag förde , nämligenom det bilaterala samarbetet. Vi har slutit avtalmed de baltiska republikerna på miljöområdet. Vikommer att samarbeta med beträffande deavfallsförvar som läcker ut i , bl.a.Sillamäe. Så fort estlänningarna får tillgång tillPaldiskiområdet, som behärskas av ryskmilitär, är det klart att vi skall göra insatser där, omvi har möjlighet att göra det. Det skall i första handske tillsammans med Finland.Jag tog inte upp de frågeställningar som jag harbesvarat i tidigare debatter här i kammaren, menfrågorna är en del av helheten. Det är klart att viinte har anledning att göra någon skillnad mellanefterkrigsdumpningar av ammunition och bomber iÖstersjön och dumpade rester frånkärnkraftverk eller vad det nu kan vara. Där finnsinga hårda gränser, även om det administreras pålitet olika sätt.De frågor som inte kan hanteras av IAEAförsvinner inte bara av den anledningen. Man kanändra på statuter. Det är den ena vägen.Tror man inte att den är framgångsrik, skall mansjälvfallet ta upp frågorna i FN-systemet i övrigt.Jag kan inte se några hinder för att göra det. Dethandlar dessutom om en viktig aspekt påspridningsproblematiken, dvs. Det är också i högsta grad ettkärnkrafts- och kärnvapenanknutet regelsystem,där har drivit en aktiv linje föratt förhindra spridning. Att försöka hantera dettaingår i problemet.Jag vill inte gärna svara på frågan om , för jagär inte inläst på just det fallet. Men jag kan inte seatt vi från svensk sida skulle vara förhindrade attdelta i aktioner för att åstadkomma kartläggninginternationellt, dvs. inom FN-systemets ram, när vii så hög grad aktiverar oss i vår egen europeiskanärhet när det gäller efterkrigsdumpningen avkrigsmateriel m.m.Anf. 26 ():Fru talman! Jag måste få tolka miljöministernsuttalande som att man är beredd att påHelsingforskommitténs agenda föra upp frågan omkärnavfall och kärnreaktorer som dumpas.Jag måste också tolka detta som att den svenskaregeringen är beredd att i sådana fall förändraIAEA:s statuter. Problemet är att barakan syssla med den civila delen. Men det är inte påden civila sidan som de stora problemen ligger närdet gäller reaktorer till havs. Jag måste uppfattadetta som att man från svensk sida kommer attdriva antingen en statutändring i eller , om det inte lyckas, på något sätt kommer attdriva frågan inom FN-systemet.Där gäller också de utkast till förslag som hardrivit. har varit mycket pådrivande,eftersom berörs. Landets största industri ärfiskeindustrin, som kan och redan har drabbats avradioaktiviteten i och Barents hav.Beställningar på fisk har dragits in, vilket hardrabbat ekonomin. Man har alltså i FN-systemetlagt fram utkast till förslag som man har behövtSveriges hjälp att driva. Det var ett positivt beskedfrån miljöministern att vi kommer att stötta detta.Åter till de frågor som jag ställde, som man kantycka är frågor för utrikesministern ochutrikesdepartementet. Jag håller inte riktigt medom det. Det finns många saker som man skullekunna göra i det korta loppet. Jag nämnde några avfrågorna, bl.a. kartläggning av olyckor medreaktordrivna fartyg. Det är det driver. Detandra handlar givetvis om att veta hur trafiken medde atomdrivna fartygen går. Vi har under många årstid fått rapporter om krockar mellan amerikanskaoch ryska fartyg. Det är litet av de stora herrarnaslek med världen, där man ger sig ut och spionerarpå varandra. Om man gjorde det med gummijollarvore det inte så farligt, men gör man det medatomdrivna fartyg, som faktiskt kan explodera ellerbörja brinna och därmed avge radioaktiva utsläpp.Det är därför som det är så viktigt att ocksådriver frågan om en kartläggning av trafiken meddessa båtar.Detsamma gäller behovet av att driva fram reglerför hur man konstruerar den här typen av båtar, omman inte kan få till stånd ett förbud. Om man skalldriva denna typ av frågor är det klart att man kanstöta sig med , , ochFrankrike. Det är de som har satt stopp för detsnälla förslag som vi lade fram i IAEA.Anf. 27 Miljöminister ():Fru talman! jag vill gärna avrunda debatten genomatt konstatera att detta inte enbart handlar ominternationella konferenser och internationellaregelsystem, utan det handlar också om enmotsträvig verklighet, som det kommer att kosta enoerhörd mängd pengar att hantera på ettansvarsfullt sätt. Det gäller inte minst våra egnanärliggande problem. Vi må vara förlåtna om viprioriterar dem. Det är det som jag har gjort.Jag har tagit upp Östersjöfrågorna med våragrannländer, och jag tänker fortsätta att driva defrågorna. Det kommer att kräva mycket storaekonomiska insatser, om det är möjligt att göranågonting med bättre miljö som slutresultat.Det som sägs är riktigt, och det är inga hemligheter,även om jag då är utanför mitt egentligaföredragningsområde. Jag konstaterar bara attkärnvapenmakterna naturligtvis är de som hittillshar varit mest restriktiva när det gällt att medverkai internationella kontrollsystem. De har uppfattatdetta som sin egen lekhage. Men närkonsekvenserna så här uppenbart påverkar mångamänniskors hälsa och säkerhet, är det självklart attdet också handlar om någonting annat änförsvarshemligheter och säkerhetspolitik. Det ärockså en fråga om miljön.Jag har inför , jag villnämna det, försökt att skapa ett sådant sambandmellan den militära verksamheten och dess ansvaroch miljöfrågorna. Det är den linje som Sverigedriver enligt den instruktion som gäller förRiokonferensen. Det är via den kanalen som jaghar verkat.Sedan konstaterar jag bara i förbigående, i och medatt nu har tillsatt en särskildgrupp som håller på med kärnsäkerhetsfrågor --bl.a. de osäkerhetsfrågor som har att göra med attvapentekniker blir lediga och borde omplaceras tillannan och vettigare verksamhet -- att det är klartatt detta är en del av problematiken. Det är inte föratt komma undan, utan det är för att tala om att detansvarsmässigt ligger till på det sättet inomregeringen. Det är inte de frågorna som KentCarlsson har initierat från början i sininterpellation. Det är därför som jag lämnar dem åtsidan i det här läget.När det gäller och andra organ vill jag barabekräfta att man kan välja att gå den ena vägen.Men om man skulle få nej eller bli stoppad, får mannaturligtvis inte nöja sig med det, utan det ärproblemen som avgör hur man lyfter de härfrågorna. Där tycker jag nog att ESK-konferensenkan göra en insats.Överläggningen var härmed avslutad.6 § Svar på interpellation 1991/92:132 omsjukvårdens organisationAnf. 28 Statsrådet ():Fru talman! har frågatmig inom vilket tidsperspektiv och på vilket sättsom regeringen har för avsikt att genomföra denutlovade översynen av sjukvårdens organisationoch finansiering.Regeringen har beslutat att tillkallaen parlamentarisk kommitté med uppgift att delsanalysera och bedöma hälso- och sjukvårdensresursbehov fram , dels överväga hurhälso- och sjukvården bör finansieras ochorganiseras på den övergripande samhällsnivån. senare delen av uppdraget skall i första handtre modeller arbetas fram. Det är en reformeradlandstingsmodell, en modell där vården styrs frånprimärvården samt en modell som bygger på enobligatorisk sjukvårdsförsäkring.Arbetet med att analysera och arbeta fram de olikamodellerna skall göras av en expertgrupp som ärknuten till kommittén.Senast den 1 mars 1993 överlämnar expertgruppensin analys av de olika modellerna till kommitténsom, utifrån de slutsatser som kan dras frånredovisningen av de olika modellerna, presenterarett eller flera alternativa förslag avseende hälso-och sjukvårdens framtida finansiering ochorganisation en analys av hälso-och sjukvårdens resursbehov fram till år 2000.Kommitténs arbete skall vara slutfört senast den 1mars 1994.Anf. 29 ():Fru talman! Först ber jag att få tacka för svaret. Attregeringen så snabbt efter min interpellation skulleefterkomma min önskan är jag naturligtvis tacksamför.När nu regeringen och sjukvårdsminister -- efter sitt tillträde --presenterar direktiven till utredningen avsjukvårdens organisation och finansiering, har ettförsta steg mot reformering av den svenskasjukvården tagits. Men jag vill betona att det är ettförsta steg. Det är långt kvar innan regeringen kanförelägga väljarna ett förslag till reformeradsjukvård.De sjutton sidor långa direktiven ger också ettnärmast encyklopediskt intryck avutredningsuppgiften. Ansatsen präglas inte avnågon direkt offensiv attityd, utan av enförsiktighet som påminner om säkerhetspolitiskaaktstycken.Det kanske finns anledning att påminna statsrådetKönberg om den stora förväntan som borgerligaväljare har på regeringens handlingskraft i den härfrågan. Regeringen kommer annars mycket snartatt få uppleva det som en gångkallade ''förväntningarnas missnöje''.Sjukvården är flaggskeppet blandtrygghetssystemen, eller borde åtminstone varadet. Vårt sjukvårdssystem är emellertid fortfarandeupplagt som en planekonomi.Landstingen fungerar såväl som finansiärer ochproducenter som konsumentföreträdare. Någonsamordning mellan ochförsäkringskassan, som betalar ersättningar tillsjuka för bl.a. förlorad arbetsförtjänst, finns inte.För närvarande övervägs inomsocialdepartementet, enligt vad jag har erfarit,frågan om en sammanslagning avförsäkringskassornas verksamhetsområden.Försäkringskassorna har en viktig roll i detadministrativa arbetet med sjuklönen. För attdenna uppgift och andra skall skötas på ett effektivtsätt, krävs det att principen om ett lokalkontor ivarje kommun ligger fast. Lokalkontoren erbjuderen nära och god service. Här finns lokal kännedomsom underlättar arbetet, vilket inte är minst viktigtvid hantering av arbetsskadeärenden.Både och jag har erfarenhet frånStockholms läns landsting, en organisation som imånga avseenden utgör det bästa argumentet tillvarför behöver en radikalt annorlundasjukvårdsorganisation.När dagsläget exempelvis beskrivs i direktiven somatt det ''fortfarande finns brister när det gällerpatienternas valfrihet'', skulle jag vilja hävda attsjukvårdsministern gör sig skyldig till något av ett''understatement''.Utredningsdirektiven är vaga och saknar egentligenen beskrivning av det politiskaförändringsmandatet. Att finna en ny modell förfinansiering och organisation av svensk sjukvård ärinte huvudsakligen en vetenskaplig uppgift, utan enpolitisk.Det gäller huvudsakligen att göra en politiskbedömning av om en reformerad landstingsmodell,en modell där vården styrs från primärvården, ellerom en obligatorisk sjukvårdsförsäkring är bäst.För min del är jag övertygad om att det är enobligatorisk sjukvårdsförsäkring som bäst svararmot de krav som ställs på en moderniserad svensksjukvård. Den idéskiss som har presenteratsinom , som svar på enmotion från den moderata landstingsledningen,talar ytterligare för det.Jag beklagar att regeringen inte har vågat ha denobligatoriska sjukvårdsförsäkringen som sinhuvudhypotes. Jag hoppas emellertid attutredningen kommer att komma fram till det, så attModeraterna, liberalerna, ochKristdemokraterna kan möta väljarna i 1994 årsvalrörelse med ett gemensamt starkt förslag till hursvensk sjukvård skall kunna bli världens bästa.Anf. 30 Statsrådet ():Fru talman! Det är mycket lätt att förenas med StigRindborg i hans slutord att målsättningen försvensk sjukvård är att den skall bli världens bästa.När det gäller skolan har regeringen nöjt sig med ennågot mer begränsad målsättning, nämligen att denskall bli bästa, men det är ju inte så dåligtdet heller.Utgångspunkten för reformsträvandena inom densvenska sjukvården måste vara att reformerna skallske inom ramen för en gemensam finansiering. Detär också regeringens utgångspunkt för de tre olikamodellerna i direktiven, nämligen att vi skallfinansiera sjukvården solidariskt.Jag har också uppfattat de förslag som under årenslopp har lagts fram av Moderata samlingspartietsom att man helt och hållet instämmer när det gällerden grunden för en generell välfärdspolitik. Detkan tydligast märkas genom att man, när man harpresenterat olika modeller för en obligatorisksjukvårdsförsäkring, har konstruerat dem så attavgiften skall vara obligatorisk och att den skall tasut av var och en efter förmåga, dvs. efterinkomstprincip och inte efter riskprincip.Dessutom skall naturligtvis, i ett anständigtsamhälle, den som av en eller annan anledning intehar betalt avgiften vara berättigad till akutsjukvårdoch annat om så behövs.Utifrån dessa utgångspunkter tycker jag att mankan bedriva ett utredningsarbete med de här tremodellerna.Jag har inte nämnt det i mitt svar, men som alla somföljer den internationella debatten vet diskuterasdessa frågor i nästan alla länder av vår typ.Man kan nog också dra slutsatsen att det inte finnsnågon perfekt modell, utan att det är ett grannlagaarbete att hitta en bra modell om man skall försökaförena de tre ting som måste utmärka ett gottsjukvårdssystem, nämligen solidarisk finansiering,betydande valfrihet för patienten och någon formav kostnadskontroll.När det gäller att klara en så här stor uppgift inomtidsramen tycker jag nog att något i sin kritik av tempot påutredningen. Lyckas man med det som man harföresatt sig, vilket jag utgår från att man kommeratt göra, har man gjort ett väldigt gott jobb.Utredningens planerade arbetsuppläggninginnebär att en expertgrupp, relativt fri frånutredningen i övrigt, skall ta fram material somöverlämnas , även till allmänheten.Det kommer att leda till att vi får en offentlig debattom de här frågorna. Debatten kommerförhoppningsvis att hjälpa utredningen, när manvåren 1994 skall lägga fram förslag om hursjukvården skall skötas.Det viktiga för mig är, fru talman, att man klarar attnå de här målen, inte vilken teknisk lösning somman använder.Anf. 31 ():Fru talman! Jag tackar för det inlägget. Jag vill baraunderstryka att det är som vi skall haförslaget klart för att kunna åstadkomma enordentlig valrörelse.Anf. 32 Statsrådet ():Fru talman! Jag har utgått från att det av mångagoda skäl kommer att bli en ordentlig valrörelse år1994.Överläggningen var härmed avslutad.7 § Svar på interpellation 1991/92:149 omproduktionsinsikten inom vårdsektornAnf. 33 Statsrådet ():Fru talman! har frågat mig:-- Hur man skall kunna fördela begränsade resurserinom vårdsektorn om man inte kan värdera vadman får för pengarna,-- hur regeringen tänker agera för att få frammätinstrument för att utvärdera vården,-- om primärvården skall få resurser föratt sedan få möjlighet att köpa tjänster frånlänssjukvård eller annan vårdgivare samt-- hur vi kan öka produktionsinsikten och få enbättre uppföljning gentemot patienten.Under 1990-talet kommer hälso- och sjukvårdeninte att kunna tillföras nya resurser i sammaomfattning som . ökar efterfråganpå olika typer av vård bl.a. som resultat av denmedicinsk-tekniska utvecklingen och en ökandeandel äldre i befolkningen. Detta gör attprioriteringar inom vården kommer att få storbetydelse i den framtida hälso- och sjukvården.Mot denna bakgrund har regeringen den 30 januarii år beslutat att en kommitté skall tillkallas meduppgift att bl.a. överväga hälso- och sjukvårdensroll i välfärdsstaten samt lyfta fram degrundläggande etiska principer som prioriteringarinom hälso- och sjukvården bör baseras på (dir.1992:8). Kommittén skall lämna en delrapportsenast och sitt slutbetänkandesenast vid utgången av år 1994.För att prioriteringarna inom vården skall kunnagöras på ett riktigt sätt krävs det emellertid också,som mycket riktigt påpekar, att vivet vad vi får för de resurser som finns tillgängliga.Det måste alltså finnas en kvalificerad uppföljningoch utvärdering av olika medicinska metoder ochett väl fungerande informationssystem som talarom för oss vad som är bra vård och vad som inte ärdet.