prot · GF0972 · 1992-03-09 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1991/92:72Måndagen den 9 marsKl. 15.00--15.021 § Meddelande om ändring isammanträdesplanenAnf. 1 TALMANNEN:Med ändring av planen för kammarsammanträdenkommer kammaren att sammanträda förbordläggningsplenum kl.9.00.2 § LedighetTalmannen meddelade att ()ansökt om sjukledighet --den 10 april.Kammaren biföll denna ansökan.Talmannen anmälde att () skulletjänstgöra som ersättare för § Anmälan om kompletteringsval tillskatteutskottet och arbetsmarknadsutskottetTalmannen meddeladedels att liberalernas riksdagsgrupp somsuppleant i skatteutskottet under anmält hans ersättare ,dels att moderata samlingspartiets riksdagsgruppsom suppleant i arbetsmarknadsutskottet underSonja Rembos ledighet anmält hennes ersättareAnita Sidén.Talmannen förklarade valda tillsuppleant i skatteutskottetConny ()suppleant i arbetsmarknadsutskottetAnita ()4 § Justering av protokollJusterades protokollen för den 25, 26 och 27februari.5 § Hänvisning av ärenden till utskottFöredrogs och hänvisadesPropositionerna1991/92:106 till socialförsäkringsutskottet1991/92:155 till arbetsmarknadsutskottet6 § BordläggningAnmäldes och bordladesPropositionerna1991/92:111 Statens ansvar för skador som orsakasav polishundar m.m.1991/92:154 Dubbelbeskattningsavtal mellanSverige och ÖsterrikeFörslag1991/92:17 revisorers förslag angåendegranskningen av de statliga affärskoncernernaRedogörelserna1991/92:7 revisorers berättelse övergranskningen av Stiftelsen verksamhet /92:9 revisorers berättelse övergranskningen av verksamhet under år1991Konstitutionsutskottets betänkanden1991/92:KU16 förvaltningskontorsförslag om anslag på tilläggsbudget tillstatsbudgeten för /921991/92:KU25 Anslag till allmänna val1991/92:KU26 Anslag till datainspektionen1991/92:KU29 Stöd till politiska partierFinansutskottets betänkande1991/92:FiU20 Den ekonomiska politiken ochbudgetregleringenSkatteutskottets betänkanden1991/92:SkU16 Anslag till skatteförvaltningen,m.m.1991/92:SkU17 Anslag till , m.m.Lagutskottets betänkanden1991/92:LU18 Friköp av historiska arrenden1991/92:LU19 Internationella oljeskadefondenFörsvarsutskottets betänkande1991/92:FöU9 betänkanden1991/92:TU7 Komunikationsdepartementet m.m.1991/92:TU8 , SGI och statenshaverikommission1991/92:TU9 betänkanden1991/92:AU5 Anslag tillarbetsmarknadsdepartementet m.m.1991/92:AU6 Rättegången i arbetstvister ochanslag till arbetsdomstolen m.m.1991/92:AU8 Anslag till jämställdhet1991/92:AU9 Statlig personalpolitik7 § Anmälan om interpellationerAnmäldes att följande interpellationer framställtsden 27 februari1991/92:121 av () tillutrikesministern om kärnvapenprov:Sedan 1963 är endast atomsprängningar under jordtillåtna enligt det partiella provstoppsavtalet mellankärnvapenmakterna. Underjordiska prov påmindre än 150 kiloton skulle inte leda tillradioaktiva utsläpp hävdade stormakternasexpertis.Men enligt ett flertal vetenskapliga rapporter frånolika testområden läcker radioaktiva ämnen ut frånprovhålen. hade ettreportage från den sovjetiskaprovsprängningsplatsen Semipalatinsk som skildraren tragedi av ohygglig omfattning.Frankrike har sprängt och provat kärnvapen påMoruroa och Fangataufa i trots den polynesiska befolkningens protester.Frankrike tillåter inte oberoende vetenskapligastudier för att undersöka eventuellt läckage.Kärnvapen är politiskt och militärt oanvändbara nunär det har upphört. De spelade t.ex.ingen roll under gulfkriget. Vi befinner oss alltså ien historisk situation då kärnvapenprov intemotiveras av försvarsskäl.OSS har beslutat om moratorium förkärnvapenprov . Alla ansträngningarbör nu göras för att få de övriga kärnvapenstaternaatt också inställa sina planer på kärnvapenprov.Utrikesministern har låtit göra en översyn av densvenska nedrustningspolitiken. I uppdraget ingickockså att ge rekommendationer om dess framtidautformning. presenterades resultatet irapporten ''Nedrustningspolitik ochrustningskontroll i en ny tid''.I rekommendationerna vad gäller kärnvapenprovstår att: ''bör fortsatt arbeta för enbegränsning av kärnvapenproven och ettfullständigt stopp för dessa. Det är dock av ytterstavikt att provstoppsfrågan inte omöjliggör enförlängning av icke-spridningsavtalet och enförstärkning av NPT-regimen. ''Mot denna bakgrund skulle jag vilja ställa följandefrågor till utrikesministern:1. Kommer att verka för att ett fullständigtprovstopp kan komma till stånd så snart sommöjligt?2. Är den beredd att ta initiativtill att oberoende vetenskapliga studier görs vidolika testområden för att bedöma effekterna vidproverna?1991/92:122 av () tillkommunikationsministern om Vänersjöfarten:Ulf Adelsohn har utrett det statliga stödet tillVänersjöfarten. Utredningsförslagenöverlämnades till departementet ochhar bemötts positivt av i princip samtligaremissinstanser.För Vänersjöfartens framtid är det viktigt attutredningens förslag genomförs.Kommunikationsministern aviserar i åretsbudgetproposition 1991/92:100 bil. 7 att han avsertillsätta ytterligare en utredning omtransportalternativ på . En bred opinionrunt har uppfattningen att ett fortsattutredande, kanske t.o.m. över huvudet påregionens företrädare, skapar oro och osäkerhetom Vänersjöfartens framtid. Riksdagsledamöterfrån såväl opposition som regeringspartier har iriksdagen motionerat om att ingen ytterligareutredning bör komma till stånd.1. På vilka grunder underkänner statsrådet utredning?2. Vilken inställning har departementet tillVänersjöfartens framtid?1991/92:123 av () tillutrikesministern om relationerna mellan Sverigeoch baltstaterna:Intresset för den framtida utvecklingen i de baltiskastaterna är stort i stora delar av västvärlden. Såäven i som har många historiska band meddessa områden.Det finns dock ett förflutet som sällan berörs i dessavälviljans dagar.Detta har uppmärksammats i tyska magasinet DerSpiegel (Nr 51, ) som i en initieradartikel om förhållningssätt till dessa länderunder rubriken ''Detta är ett öppet sår. Förräderietmot -- ett förträngt kapitel i Sverigeshistoria'' bl.a. skriver följande:''Det handlar om guld och utlämnandet avflyktingar, om småaktig krämaranda ochräddhågad servilitet gentemot en mäktig granne.Det handlar om förräderi mot självförkunnandeideal, något som de flesta svenskar alltför gärna villglömma, i den mån de vet något om detta. Hur detneutrala mönsterlandet uppförde sig motbalterna, när dessa till följd av --Stalinpaktenslukades av , hör med sinabeklämmande detaljer nu som tidigare tillhemligheterna i den nyare svenska historien.-- -- --Ännu i början av detta år tillbakavisade densocialdemokratiske utrikesministern bryskt redovisningen av denna politiskabelastning. Det är inte till gagn för någon, inte förde baltiska staterna och inte till nytta för Sverigeom man rotar i det förgångna.-- -- --Men det är just detta som nutidshistorikerna är uteefter. Därvid måste de emellertid, som exempelvisKarlis Kangeris vid centralen för baltiska studierhos , ägna storaskärmytslingar med utrikesdepartementetsarkivarier. Dessa håller nämligen efter sekretessensupphörande tillbaka dokumenten. För historiker ärdet nästan lättare att från sovjetiska källor fåinformationer om de händelser som inte är ärorikaför .-- -- --fick svenska anvisningfrån den estniska och den litauiska Centralbankenatt överlämna deras i deponeradeguldreserv till sovjetiska statsbanken. hadei guld och 1 250 kg.I stället för att -- som nästan alla andra statergjorde -- spärra guldet och andra tillgångar,uppdrog statsminister åtriksbanken att genomföra den begärdatransaktionen. var ibesittning av det baltiska guldet.-- -- --På grund av pågående förhandlingar med Rysslandär det bättre att genast uppfylla detta krav än attsenare behöva göra det under påtryckningar, såmotiverade folkhemmets ideologiskaskapare i den svenska välfärdsstaten, sitthandlande.-- -- --överlämnade då -- förutom guldet --även samtliga baltiska fartyg som fanns i svenskahamnar. Likaså överlämnades Baltrepublikernaslegationer jämte inventarier och arkiv till . ''Artikeln är inget ärofyllt dokument för Sverige.Det anförs att källinhämtning frånutrikesdepartementet inte varit möjlig -- trots attsekretesstiden utgått. Måhända kanutrikesdepartementets dokument ge förklaringarsom skulle vara till nytta för historieskrivningen omde blev tillgängliga. En vitbok i frågan kan vara enväg att göra upp med förflutna gentemotbaltstaterna under . En annanväg är att låta forskarna ta del av de dokument sominte längre är sekretessbelagda.Mot bakgrund av det ovan anförda vill jag tillutrikesministern ställa följande frågor:Är utrikesministern beredd att medverka till att detbehövs utges en vitbok om agerandegentemot de baltiska länderna under andravärldskriget?Är utrikesministern villig att medverka till attsvenska icke sekretessbelagda dokument i dessafrågor görs tillgängliga för forskare?den 28 februari1991/92:124 av () tilljordbruksministern om rennäringen ochforskningen:Rennäringen utgör ett viktigt försörjningsunderlagför delar av den samiska befolkningen i landet.Samtidigt är det en icke oväsentlig del avnäringslivet i inland. Renskötsel bedrivsinom i stort sett hela , Västerbottensoch samt delar av ochVästernorrlands län.Utan tvivel kan rennäringen tillskrivas enbetydelsefull roll i den regionala strukturen påsamma sätt som jordbruket har i glesbygder förövrigt. Dessutom måste rennäringens betydelsesom sammanhållande element för samisk kulturäven framhållas.Med tanke på rennäringens betydelse har deforskningsinsatser som satsats varit mycketbegränsade. Det har länge varit ett önskemål attsammanföra forskningsinsatserna till ettgemensamt centrum som borde förläggas till Umeåoch med renforskningsstationer i både Norrbottenoch . Den övergripandemålsättningen för ett sammanhålletforskningscentrum och forskningsprogram förrennäringen bör vara att skapa ett brett ochsamtidigt tillräckligt djupgående kunskapsunderlagför en fortsatt allsidig utveckling av rennäringen.Renforskningen har alltför länge arbetat undersplittrade förhållanden. I verkar tvåuniversitet -- och Sverigeslantbruksuniversitet (SLU) -- båda medomfattande forsknings- och utvecklingsarbete. Detskulle nu behövas byggas ett för de tvåuniversiteten gemensamt renforskningscentrum.De förutsättningarna syns nu helt eliminerade i ochmed att beslutat att för sin delavveckla renforskningen. Denna åtgärd kommeratt innebära mycket negativa konsekvenser förrennäringen.Jag anser i motsats till attrennäringen behöver en egen produktionsinriktadforskning för att leva vidare. På samma sätt somforskning sker inom jord- och skogsbruk.Förbättrad kunskap om renen och rennäringensförutsättningar är nödvändig för den långsiktigaplaneringen av renskötseln liksom för andranäringars utnyttjande av naturresurser inomrenskötselområdet.En sådan kunskap blir också än mer nödvändig ivårt moderna samhälle för att skapa ökad förståelsemellan samer och övrig befolkning, när det gällerrenskötseln och dess problem.Men renforskningen är inte enbart en regionalangelägenhet utan i högsta grad även av nationellbetydelse. Det får därför inte ske att rennäringenställs helt utan egna forskningsresurser.Med anledning av det ovan anförda vill jag frågastatsrådet om statsrådet ämnar vidtaga någraåtgärder för att säkerställa renforskningen ochdessutom om planer föreligger att satsa på ettrenforskningscentrum i ?1991/92:125 av () till statsrådet om handläggningstiderna vid BITS:Det svenska samhällets intresse för att bidra medbiståndsinsatser till har varit mycketstort. Mycket har genomförts med enskildamänniskors, organisationers och institutioners egnainsatser. Men många har också önskat stöd avsvenska biståndsmedel.Detta stora intresse är såväl ett glädjande tecken påsolidaritet med grannfolk som ett förhållande somär till stor hjälp i de baltiska ländernasansträngningar att förändras efter fem årtionden avförtryck. Men tyvärr har jag som riksdagsledamoterfarit att många som ansökt om stöd till sinaprojekt från BITS inte får besked. De får vare sigja eller nej. Ett antal har uppgivit att de har väntatså länge som . Många har svårt attöver huvud taget få kontakt med BITS. Några somlyckats få kontakt upplever i stället hur handläggareständigt byts ut och man får så att säga börja omfrån början med allting varje gång.Att alla projekt inte skall få bistånd och attbiståndsmedlen är begränsade är självklart.Samtidigt är det ett anständighetskrav att de somansöker om stöd också skall få ett svar, och dettainom rimlig tid.Jag vill därför ställa följande frågor:Hur många ansökningar om bistånd för projekt iBaltikum har inkommit till BITS underinnevarande och föregående budgetår?Hur många av dessa ansökningar har bifallits helteller delvis, resp. avslagits?Finns det ansökningar som har lämnatsobesvarade?Förekommer det att ansökningar har tagit längretid att behandla än ?1991/92:126 av () till statsrådetBo Könberg om resursbrister i sjukvården:De medicinska framstegen ger allt störremöjligheter att bota eller lindra sjukdomstillstånd,även upp i allt högre åldrar. Antalet vårdplatser förmera resurskrävande sjukvård minskar ochvårdtiderna blir allt kortare. Gapet ökar mellanangelägna behov av meningsfull sjukvård ochtillgängliga resurser att ge sådan vård.Vi fördelar vårdresurserna på ett jämlikt sätt.Patientens inflytande över sin vård är starktbegränsat trots att vi vet att de upplevda behovenliksom kraven är individuellt mycket olika. Mångaupplever att de inte får tillräckligt kvalificerad vårdeller att vårdtiderna är för korta.De som får plats i vårdapparaten får vanligen undervårdtiden en mycket god och kvalitativt högståendevård. Av tradition har vi höga ambitioner. Om detuppkommer misstanke på medicinska felgrepp ellermisstag i vården är det väl känt att man kan göraanmälan till hälso- och sjukvårdens ansvarsnämndeller , där en kvalificerad utredningoch bedömning görs.Den som hamnar utanför sjukvårdsapparaten,mellan dess sängar eller på för låg vårdnivå haremellertid små möjligheter att få klagomålobjektivt prövade och bedömda.Det ter sig allt mer anläget att tillskapa ettnationellt organ för sådan verksamhet, alternativtatt hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd fårutvidgade eller fördjupadeansvarsområden.Med anledning av det ovan anförda vill jag ställaföljande fråga:Anser statsrådet att det är angeläget medett nationellt organ som granskar och bedömerpatienters och anhörigas klagomål på bristandesjukvårdsresurser?den 2 mars1991/92:127 av () tillutrikesministern om yrkesförbud i är helt i sin ordning att den gamla regimensmångfaldiga brott mot de mänskliga rättigheterna if.d. DDR prövas och bestraffas i det tyskarättsväsendet.Men det finns också tendenser till att man i dagensTyskland inte bara bestraffar brott, utan ocksååsikter. I nr 1 1992 av tidskriften (s. 60--62) redogör för ett falldär en kvinnlig universitetslärare avskedas ochförmenas alternativ arbetsplats med motiveringenatt hennes tidigare ''uppdrag och funktioner'' i SED(det östtyska ) ''och iframtiden'' räknas till hennes ''personligakännetecken''.Det ovan nämnda fallet prövas nu rättsligt efter ettöverklagande och möjligen tvingas myndigheternamildra beslutet om avsked. Men det finns flerahundra liknande fall där både lärare inom helaskolväsendet och advokater drabbats av ettliknande yrkesförbud på grund av sina åsikter ellernuvarande partimedlemskap.Mot denna bakgrund vill jag fråga:Vilka initiativ kommer utrikesministern att ta föratt uppgörelsen med den gamla DDR-regimen iTyskland skall följa ingångna konventioner ommänskliga rättigheter?1991/92:128 av () tilljustitieministern om förändringar irättshjälpslagen:Syftet med rättshjälpsreform beskrivs påföljande sätt i propositionen (1972:4):''Det ena är att rättshjälp skall kunna utgå i frågaom varje rättslig angelägenhet där behov avrättshjälp föreligger oavsett om ärendet behandlasav domstol eller förvaltningsmyndighet eller gällerrådfrågning eller biträde vid förhandling utan attärendet är föremål för sådan behandling.Det andra grundkravet är att rättshjälp bör medgesi sådan utsträckning att ingen av ekonomiska skälhindras från att tillvarata sina intressen i rättsligthänseende men att var och en skall bidra tillkostnaderna för rättshjälpen efter förmåga. ''har avslutatregeringsuppdraget att granska rättshjälpenseffektivitet. I uppdraget ingick också att analyserahur inskränkningarna i rättshjälpen slagiträttssäkerhetsmässigt. På denna helt avgörandepunkt nöjer sig utredningen med konstaterandet att''den övre inkomstgränsen vid vilken man kanbeviljas allmän rättshjälp, varierat mycket underåren. Detta är en indiaktion på att målen förrättshjälpen inte är absoluta. Av bl.a. dennaanledning är det inte möjligt att bedömarättshjälpssystemets måluppfyllelse. ''I RRV:s undersökning konstaterasatt ungefär en tredjedel av de som döms till fängelsesaknat offentlig försvarare,att gruppen som är berättigad till rättshjälp blivitmindre än den var 1973,samtatt enligt uppgifter från Advokatsamfundettimkostnadsnormen i rättshjälpslagen bara ärungefär hälften av vad som betalas på marknadenför liknande tjänster.RRV för fram ett antal besparingsförslag somhöjda egenavgifter, sänkt inkomstgräns förmöjlighet att erhålla rättshjälp, anskaffande avrättshjälp vid gemensam ansökan omäktenskapskillnad och att invandrarverkets budgetskall belastas med kostnaderna för rättshjälp iasylärenden.Redan i nuläget finns mycket stora brister irättshjälpen om syftet är att uppnå målen medreformen. Marginella förbättringar hargenomförts, t.ex. rätten till målsägandebiträde förvåldtagna eller misshandlade kvinnor. Men det ärmycket allvarligt att så stor andel av de som dömtstill fängelse inte haft offentlig försvarare, att deflesta som direktavvisas till länder där allvarligakränkningar av mänskliga rättigheter förekommerinte får offentligt biträde, att den som tagits i förvarenligt utlänningslagen har rätt till offentligt biträdeförst och att rättshjälpsavgifterna ärså höga att den som har en månadsinkomst på13 . har en rättshjälpsavgift på 4 450 kr.Mot denna bakgrund vill jag fråga om regeringen1. står bakom målsättningen förrättshjälpsreformen,2. är beredd att utlova att det i vart fall inte äraktuellt med höjda rättshjälpsavgifter och/ellerhöjd inkomstgräns för rättshjälp,3. redan nu kan avvisa förslaget attinvandrarverkets budget skall belastas medrättshjälpskostnader,4. kommer att höja timkostnadsnormen i riktningmot den nivå som gäller på motsvarande marknadför advokattjänster,5. är beredd att slå fast att det inte är aktuellt attundanta äktenskapsskillnad efter gemensamansökan från rättshjälpsområdet,6. är beredd att avvisa tanken på att föra överrättshjälpen till privata försäkringsalternativ.den 5 mars1991/92:129 av () tillutrikesministern om Östtimor:Indonesien har trappat upp våldetmot befolkningen på . I slutet av åretgenomförde indonesisk militär en massaker påcivila som deltog i ett fredligt sorgetåg i Östtimorshuvudstad . Vittnen till detta illdåd ochpåföljande övergrepp har därefter systematisktundanröjts.Dessa händelser väckte stor uppmärksamhetinternationellt och protester hördes från regeringarvärlden över. Den indonesiska regeringen svarademed att tillsätta en kommission. anmodadeIndonesien att ''fullfölja sin planeradeundersökning av händelsen snabbt, noggrant ochopartiskt. De ansvariga måste ställas inför rättautan dröjsmål. ''Den indonesiska undersökningskommissionenlägger nu huvudsakligen skulden för massakern pådeltagarna i tåget. En internationell juristkommittéhar följt undersökningen och menar att den inteuppfyller internationellt erkänd standard vad gälleropartiskhet, tillförlitlighet och teknisk kompetens.I dagarna kommer en internationell demonstrationatt äga rum på den plats där de uppemot 180människorna dödades i massakern.Brotten mot mänskliga rättigheter har pågått underlång tid i . FN har uttalat att befolkningensjälv skall få bestämma om sitt eget öde. EG harstött ett portugisiskt förslag om förhandlingarmellan representanter för , . regeringar, som så energiskthävdat folkrättens principer på andra håll, har ettansvar att upprätthålla det diplomatiska trycketmot Indonesien.Mot denna bakgrund skulle jag vilja ställa följandefrågor till utrikesministern:1. På vilket sätt följer den derättegångar som skall äga rum med anledningav ?2. Kommer den att ta någrainitiativ för att folkrättens principer skall gälla iÖsttimor?den 6 mars1991/92:130 av () tillkommunikationsministern om lagstiftningen ommarkanvändning för järnväg:Regeringen har i flera sammanhang klargjort sinambition att genomföra storainvesteringar i infrastruktur. Betydandedelar av dessa nödvändiga investeringar kommeratt göras i transportnätet, särskilt i vägar och ijärnvägsnätet.Regeringen har betonat vikten av att sådanainvesteringar i stor utsträckning kan påbörjas underden rådande lågkonjunkturen och snabbtfärdigställas. Detta gäller exempelvisArlandabanan.Efter att järnvägsnätet reducerats ,skedde en omsvängning i utvecklingen i slutet av1980-talet, vilket markerats i den fördatrafikpolitiken . Denna omsvängning hartagit sig uttryck som satsningar på snabbtåg,banförstärkningar och dubbelspår.Dessa satsningar väcker frågor kring gällandelagstiftningsläge. har haften ändamålsenlig väglagstiftning som regleraträtten att dra väg och ersättningsfrågor iförhållande till berörda markägare. Denna rättbenämns vägrätt.Den markrättsliga regleringen av rätten att drajärnväg har däremot varit begränsad. I brist påsärskild lagstiftning har expropriationslagen ochdelar av fastighetsbildningslagen tillämpats. Dettahar lett till mycket tidskrävande arrangemang.I ett läge med obetydlig utbyggnad av järnvägsnätetkan det vara en acceptabel ordning, trots att dennuvarande lagstiftningen gör regleringen avmarkfrågor både tidsödande och omständlig. SJhemställde emellertid om attregeringen skulle ta initiativ till en merändamålsenlig lagstiftning. Frågan aktualiseradesåter när satsningarna på spårbunden trafikinitierades i den trafikpolitiska propositionen1987/88:50.I utreddes under1989 frågan om markanvänding för järnväg (Ds1989:69) och ett förslag till lagstiftningpresenterades (Förslag till Lag ommarkanvändning för järnväg). Förslaget kan sägasi huvudsak innebära att väglagstiftningens vägrättinom järnvägslagstiftningen skulle motsvaras av enbanrätt. Denna skulle alltså innebära en rätt attnyttja marken för järnvägsändamål så längejärnvägen består. Syftet med lagförslaget var attförkorta genomförandetiden vidjärnvägsinvesteringar.I utredningen motiverades behovet av lagstiftningbl.a. av att:''Enligt nuvarande lagstiftning erfordrasexpropriation för att mark, i varje fall i någonutsträckning, tvångsvis skall få tas i anspråk förjärnväg. Expropriationsförfarandet är långdragetoch kostsamt och innebär att tillstånd i allmänhetskall sökas hos regeringen. Förfarandet har alltmerkommit att framstå som belastande för (tidigare för SJ) och , samtidigtsom ett regeringsavgörande ofta inte är påkallatfrån rättssäkerhetssynpunkt. Särskilterfarenheterna från förberedelserna förGrödingebanan har förstärkt uppfattningen attexpropriationsförfarandet inte är ändamålsenligtför planering och genomförande av angelägnajärnvägsprojekt. Även den nya planlagstiftningenmotiverar en översyn av denna fråga. ''Efter remissbehandling av förslaget valdeemellertid den förra regeringen att inte ta någrainitiativ i ärendet, trots att en mycket övervägandedel av remissinstanserna ställde sig principielltpositiva till en lagstiftning. Denna passivitet frånden socialdemokratiska regeringens sida är attbeklaga.Den borgerliga regeringen har en möjlighet attförbättra situationen.