prot · GF0963 · 1992-02-13 00:00:00 — Jagpekade också på förhållandena för de psykisktstörda. Detta är stora skador som har vållats av denpolitik som socialdemokraterna benhårt drev framtill 1988, då de äntligen lyssnade på oppositionensprotester och lade om politiken. Men det var försent. Socialdemokraterna skall fundera över om deinte själva har framkallat de svårighetersom de beklagar.Anf. 94 () replik:Herr talman! säger att de borgerliganu vänder denna utveckling. Har läst , jag tror att det var , där man visar hur socialbidragskostnadernaökar i det borgerligt styrda . Och vi har barasett början. Det blir allt färre, , somkan leva på sin lön med den arbetsmarknadspolitikoch den ekonomiska politik som den borgerligaregeringen bedriver. De borgerliga vänder inte allsnågon utveckling, de påskyndar en negativutveckling.När det gäller äldreomsorgen håller jag med om detsom sade i går, nämligen att vi iallt väsentligt har en god äldreomsorg i . Detfinns brister, och det har naturligtvis gjorts en delfelsatsningar . Men i allt väsentligt har vien god äldreomsorg. Inte minst med tanke på denbefolkningsprofil som vi har i , medvärldens äldsta befolkning, har vi klarat detta bra.Nu vänder sig många länder till för se hurvi löste de problem som de kommeratt drabbas av under 90-talet.Vad jag nu däremot säger är att förutsättningarnaför att kommuner och landsting skallkunna klara det lika bra som under 80-taletförsämras. Och det blir inte bättre när man drar nedbidragen till kommunerna i en redan besvärligekonomisk situation.Anf. 95 () replik:Herr talman! Om det skall bli något att fördela ochom det skall bli möjligt för oss att finansiera dereformer, bl.a. på handikappområdet, som vi harsagt att vi skall genomföra, måste vi skapa en ökadtillväxt i samhället. Då måste vi se till att vi skaparsådana incitament att det blir möjligt att öka antaletskattebetalare i stället för att ta ut mer av var ochen av dem. Vi måste se till att vi får ökade resurser.Det är först då som vi politiker kan få någonting attfördela.Beträffande äldreomsorgen talade vad den tidigare regeringen hade anslagit pådetta område. Jag vill bara påminna om att vi isocialutskottet fick tjata ganska länge om att ettstimulansbidrag till gruppboende skulle införas ochatt de låneregler som skulle underlätta förkommunalmännen att välja mer flexibla ochmindre kostnadskrävande lösningar skulle ändras.Det var först när anslöt sig till deborgerliga partierna, som då fick majoritet ikammaren, som beställningen till regeringengjordes. Och blev den socialdemokratiskaregeringen tvingad att komma tillbaka tillriksdagen med förslag till ett sådantstimulansbidrag. Det är sanningen bakomsocialdemokratins engagemang på detta område.Anf. 96 () replik:Herr talman! Jag är ganska övertygad om att denpolitik som bedrivs i landet inte ärtillväxtbefrämjande. har vi inte sett någotsom tyder på det. Och jag kan inte se att det ärsärskilt tillväxtbefrämjande när allt fler människorinte kan försörja sig utan kastas ut i arbetslöshet.Den förra regeringen lade fram en proposition påäldreomsorgens område som innebar just enutökning med 5,5 miljarder. Det som hände iriksdagen var att vi socialdemokrater ochfolkpartiet så att säga riktade en del av dessa 5,5miljarder. Man kan diskutera om det var klokt ellerinte. Jag tror att det var bra just när det gällergruppboendet att vi åtminstone tillfälligt gjorderiktade insatser när det gäller den boendeformen,eftersom det saknas så mycket gruppboende iSverige. Men i det långa loppet är det naturligtvisde kommuner som får pengarna som själva skallbestämma om de skall ha gruppboende, sjukhem,ålderdomshem, osv. Vi är inte de bästa attbestämma detta, utan det är kommunerna.Andre vice talmannen anmälde att att till protokollet få antecknat att han inteägde rätt till ytterligare replik.Anf. 97 Statsrådet ():Herr talman! uppehöll sig i slutet avsitt anförande vid hur bekymmersamt det är ute ikommuner och landsting, och det finns bekymmerpå flera håll.Det som var litet förvånansvärt var att JanAndersson åberopade ,gruppledare i i , på denna punkt, eftersom de artiklar somLennart har skrivit har handlat om enannan fråga, nämligen vad som händer i dekommuner i som skulle drabbas av ettgenomförande av kommunalekonomiskakommitténs utjämningsförslag, som gäller mellankommuner och landsting. Enligt tabellerna skullejust , där ärverksam, drabbas av en förändring motsvarande2:40 kr. Detta harLennart protesterat mot, senast i dagensDagens Nyheter. Däremot har jag inte sett att hanhar protesterat mot några delar i regeringenspolitik. Själva kommittébetänkandet skall juriksdagen ta ställning till senare.En skillnad mellan ochsocialdemokraterna på handikappområdet vartydligen enligt att man i folkpartiethade varit för snabb med att gå ut och tala om atthandikapputredningen var bra innan alla remissvarhade kommit in, till skillnad från ,som har suttit i utredningen och som vill avvaktaremissvaren. Och det är väl bara att erkänna att vigjorde det ''felet''.Det är också sant att förslaget om att förbättra förföräldrar med handikappade barn inte fanns med ihandikapputredningen. Däremot, som jag har sagttidigare , har det funnits med i motioner frånfolkpartister i denna kammare och röstatsned bl.a. av socialdemokraternasriksdagsledamöter, möjligen t.o.m. , det har jag inte kontrollerat. Men hanskamrater i riksdagsgruppen har i alla fall tämligenmangrant röstat mot det förslag som föreligger iriksdagen och som jag hoppas kommer att bifallasunder våren.Herr talman! Vad som är mer bekymmersamt förden framtida diskussionen är att ,som han förklarar att han är anhängare aven generell välfärdspolitik, något som jag också äroch har förklarat vid ett stort antal tillfällen,tydligen har en mycket underlig definition av vadsom är en generell välfärdspolitik. kan man sägaatt definitionen av ord inte spelar så stor roll om allainblandade vet vad orden står för. Men det brukarunderlätta om man menar ungefär samma sak medorden.Om jag förstod inlägg rätt, där hankritiserade och angrep den nya regeringen, såräknar i den generellavälfärdspolitiken in delpensionssystemet. Hade viföre mitten av 70-talet inte någon generellvälfärdspolitik i , eftersom vi då inte hadejust det pensionssystemet, vid sidan av de andramöjligheterna att gå i tidig pension som finns iSverige, förtidspension, förtida uttag, osv.? räknar i den generella välfärdspolitikentydligen in karensdagarna. Den nuvarandesjälvrisken nedsättning av ersättningenunder är tydligen förenligt med generellvälfärdspolitik, medan i stället ochfull ersättning därefter är oförenligt med en sådan.Herr talman! Med all respekt för kammaren tycker jag att detta är ettnonsensresonemang, och jag tror knappast att JanAndersson vid närmare eftertanke menar det.Anf. 98 () replik:Herr talman! Det är sant att rör det förslag som utredningen har lagtfram. Men naturligtvis kan han inte vara opåverkadav om den borgerliga regeringen sedan skulle dra inytterligare miljoner från . Detskulle ju få precis samma effekt somutredningsförslaget får, nämligen att fårsvårare att klara sin äldreomsorg, barnomsorg,m.m.När det gäller skillnaderna mellansocialdemokraterna och beträffandeden generella välfärdspolitiken, är det alldelessjälvklart att införandet av karensdagar medselektiva insatser som måste kopplas till detta förkroniskt sjuka, handikappade och andra, är ettbrott mot den generella välfärdspolitiken. Även detförslag som vi lade fram är ett brott mot dengenerella välfärdspolitiken. Sedan kan man alltidfråga var gränsen mellan en god generellvälfärdspolitik och en dålig generell välfärdspolitikgår.Vad jag nu kan se av den borgerliga regeringenspolitik är att man på ett antal områden förändrarförutsättningarna, t.ex. på skolans område.Jag såg ett inslag från där indragningarna nuinnebär att man på vissa skolor tar bortspecialundervisningen helt och hållet. Detförsämrar ju möjligheterna för ett antal barn att gåi den allmänna skolan och tillgodogöra sigundervisningen där. Det är ett brott mot dengenerella välfärdspolitiken.Om man inte kan skapa bostäder till en hyggligkostnad som är tillgängliga för handikappade är detockså ett brott mot den generella välfärdspolitiken.Det är den vägen som även nu äntrar.Jag har sett artiklar och hörthans debatt med MUF-ordföranden. Och visstfinns det skillnader mellan dem. Men det som oroarmig är att går samma väg. När det nugörs välbehövliga och riktade insatser för dehandikappade sker det på bekostnad av dengenerella välfärdspolitiken. Det accepterar inte visocialdemokrater.Anf. 99 Statsrådet ():Herr talman! Jag måste komplimentera JanAndersson för hans förmåga till läsning ochuppfattning av nyanser och att han tycker att detvisst finns skillnader mellan syn på den generellavälfärdspolitiken. Det var väl denna debatts, ellermöjligen dessa dagars debatts, främsta''understatement''.Den debatt som hänvisade till varen mycket ideologiskt präglad debatt, där bäggedebattörerna, både ochordföranden i MUF, mycket väl visste vad som varen generell välfärdspolitik och vad som var enselektiv välfärdspolitik. Den ena stod för det ena,och den andra stod för det andra.Herr talman! Det som är litet mer förbryllande medden debatt som jag och för är att JanAndersson har en mycket speciell definition pågenerell välfärdspolitik. Den förefaller att innebäraatt allt som tycker är bra är generellvälfärdspolitik, och det andra är det inte. Så kanman naturligtvis definiera en generellvälfärdspolitik, men det underlättar inte ettmeningsfullt utbyte av tankar människor emellan,och det underlättar inte heller för de människorsom skall bestämma om de skall röstapå eller mig.Anf. 100 () replik:Herr talman! Beträffande den debatt som fanns iAftonbladet mellan och MUF-ordföranden vill jag säga att jag ofta tycker om detsom säger. Det sade också IngvarCarlsson. Men jag tycker definitivt inte om det somhan gör.Detsamma gäller hans diskussion kring värdet avskattesänkningar för den ekonomiska tillväxten.Men jag får fråga : Om indragningarfrån kommuner får till följd att det runt om iSverige blir precis som i , att man drar inspecialundervisningen -- vilket gör att elever medsvårigheter får svårare att följa med iundervisningen --, om människor medrörelsehinder inte får anpassade bostäder elleroffentliga lokaler som är anpassade, är inte det ettbrott mot den generella välfärdspolitiken? Ellervad är det? Är det någonting som Bo Könbergtycker är tillfredsställande? Är det en riktigutveckling? Jag tycker inte det.Anf. 101 Statsrådet ()replik:Herr talman! Jag skall i den här repliken göra mittsista försök att klargöra det som jag tycker är denlämpligaste, den bästa och den meständamålsenliga definitionen på en generellvälfärdspolitik. Det är enligt min mening envälfärdspolitik som innehåller sådana saker somallas tillgång till utbildning, oavsett föräldrarnasinkomster. Det är allas tillgång till en bra hälso- ochsjukvård, oavsett plånbokens tjocklek. Det ärsocialförsäkringssystem som är generella till sinkaraktär och i huvudsak bygger påinkomstbortfallsprincipen, något som vi tidigarehar diskuterat under detta inslag i debatten.Däremot tror jag inte att det är så bra om vi för in idefinitionen att det måste finnas lokaler i helalandet som är handikappanpassade för attvälfärdspolitiken skall vara generell -- även om detvore bra om sådana lokaler fanns. Det är inte hellersjälvklart att man skall ha exakt definitionpå specialundervisningen för att ett land skall ansesha en generell välfärdspolitik, etc.Jag trodde att detta var uppenbart. Efter de gångerjag har hört var jagövertygad om att han insåg dessa distinktioner. Detfinns förstås åtgärder som inte är bra i ett land, mensom ändå inte är ett brott mot en generellvälfärdspolitik. Nog om detta exercerande.Vi har de problem vi har i därför attJan partivänner ,framför allt och , haft ansvaret för den ekonomiska politiken.Nu krävs det åtgärder av olika slag. De vi harföreslagit, som rör de delar som den här debattenhandlar om -- karensdagar, avskaffande avdelpensionen och flera andra icke-populära saker --rör på intet sätt den generella välfärdspolitiken.Det är det jag har velat framföra i den härdiskussionen.Andre vice talmannen anmälde att att till protokollet få antecknat att han inteägde rätt till ytterligare replik.Anf. 102 ():Herr talman! Mycket i svensk sjukvård är bra, menvi bör här i första hand ta upp sådant som inte ärbra, för att ge förutsättningar till förbättringar. Dethar sagts mycket här som jag skulle viljainstämma i, men taletiden är kort, och jag väljer attbehandla några speciella, som jag ser det, mycketviktiga problem.I senaste numret av berättas om en72-årig man med kroniska sjukdomar i hjärta ochlungor. Han remitterades till akutsjukhus på grundav försämring. Han fick behandling påakutmottagningen, blev bättre och skickades hemefter , delvis därför att det inte fannsplats på vårdavdelning.Patienten avled i hemmet . Jourläkarenfick varning av hälso- och sjukvårdensansvarsnämnd, därför att patienten inte lades inpåvårdavdelning; han var en högriskpatient.Jag berättar om detta därför att andra läkare påandra kliniker har trätt fram och sagt att det var felatt ge läkaren varning. En av dem har presenteratfallet för 25 läkare på en medicinklinik, och allaansåg att patientärendet handlagts korrekt --eftersom verkligheten numera är som den är,skriver de. Det är systemets fel att man måsteprioritera på detta sätt. Liknande patienter, och deär inte ovanliga, har man numera ofta inte plats för,utan måste skicka hem, trots att det ofta betydersämre behandling både medicinskt och humanitärt.Det innebär också ett avsevärt risktagande.Bantningen av akutsjukvården det senastedecenniet, som behoven har ökat, medföratt allt fler inte får angelägen sjukvård, sjukvårdsom skulle ha varit av värde för den enskildepatienten. Detta är i själva verket fråga om enransonering.Man bör kartlägga hur vanligt det är medundervård av framför allt äldre som är svårt sjuka,med sjukdomar som kan bättras eler botas. Det kanman troligen göra med en kvalitetsuppföljning avbefolkningsansvarsmodell, som den brukar kallas,där man undersöker förhållandet mellanbefolkningens totala behov av vård och de resursersom erbjuds. Man kartlägger exempelviskonsekvenser av icke given akutsjukvård eller avsjukvård på för låg nivå. Jag har skrivit en motionom detta, som jag hoppas att vi senare fårdiskutera.En sådan kartläggning har givetvis i första hand enhumanitär aspekt. Men resultatet bör ävenanvändas som underlag för resursfördelning, bådeinom vårdapparaten och mellan olikasamhällssektorer.Herr talman! I regeringsförklaringen aviseras enstörre översyn av sjukvårdens organisation ochfinansiering. Vi är många som ställer förväntningarpå den. Den bör inte låsas i direktiven så att det intefinns möjlighet att förutsättningslöst pröva olikamöjligheter att finna vägar för mera pengar till ensolidariskt fördelad sjukvård.Svensk sjukvård är inte så kostnadskrävande somdet påstås, 8--av bruttonationalprodukten,näst högst i världen efter . Det är en myt, villjag påstå. När vi räknar så tar vi med en hel delomsorg och omvårdnad, som för övrigt numera ärkommunernas ansvar, och som i andra länder interäknas in i sjukvårdskostnaden. Mycket talar iverkligheten för att tio, kanske femton länder inomOECD har högre eller lika hög sjukvårdskostnadsom , om man räknar den verkligasjukvårdskostnaden.Vi vet från upprepade opinionsundersökningar attsvenska folket anser att det vi framför allt bör satsamera på i vårt samhälle är sjukvården ochäldreomsorgen. Vårdfrågan var för övrigt denviktigaste frågan i det senaste valet, enligtopinionsundersökningar. Det jag säger om behovav större resurser minskar inte angelägenheten avatt fortsätta att effektivisera vården. Det är möjligtatt göra inom vissa områden.Jag övergår så till en annan sak. Patienterna harofta individuella önskningar och krav beträffandesin vård. Det måste skapas system som ger störremöjlighet att planera och välja, utan att för denskull den solidariska tanken får vika.Hälsoekonomer från fem olika länder har nyligenpå uppdrag av ochSamhälle granskat den svenska sjukvården ochställt den i relation till situationen i sina hemländer.Positivt är att vi har en god tillgång till personal, attvi har en hög medicinsk standard och att vi fördelarvårdresurserna på ett jämlikt sätt. Dock vill jagpåpeka att det enligt min uppfattning är mera ensocial rättvisa än en individuell.De väsentliga problemen är, enligthälsoekonomerna, att patienten inte kan väljavårdgivare samt att det saknas belöningssystemsom kan öka utbudet och skapa konkurrens mellanolika vårdgivare.Herr talman! Jag vill slutligen frågasjukvårdsministern: direktiven till denöversynsutredning som, vad jag vet, snart skalltillsättas att medge att man förutsättningslöstprövar alla altenativ för att tillföra sjukvården merapengar? Det gäller en sjukvård fördelad jämlikt ochrättvist och där patienterna ges inflytande ochverklig möjlighet att välja vårdgivare. Jag ärövertygad om att detta är en för svenska folketmycket viktig fråga.Anf. 103 Statsrådet ()replik:Herr talman! Det är förvisso en viktig fråga hur viskall ha det med sjukvården under det närmastedecenniet och hur den skall finansieras.I den utredning om sjukvårdens finansiering m.m.som kommer att tillsättas inom den närmastemånaden kommer det att ingå i direktiven attbelysa olika modeller för att finansiera svensksjukvård samt att belysa den fråga som PontusWiklund också tog upp, nämligen frågan omresursbehovet för sjukvården under kommande år.Jag tror att vi via den utredningen kommer att fåmaterial som gör att den svenska debatten om dehär frågorna kommer att stå på en mycket fastaregrund. Förhoppningsvis hittar vi lösningar som göratt vi kan fortsätta att ha en bra sjukvård i landet,ta till oss de nya medicinska framsteg som görs ochta hand om fler av de riktigt gamla.Anf. 104 ()replik:Herr talman! Jag tackar för svaret. Jag vill påpekaatt många säger att vi i dagens läge har så dåligekonomi att vi inte kan tänka oss att utökaresurserna till vården. Denna utredning skallfaktiskt avhandla 90-talet. Därför är det viktigt attvi går in i den med förutsättningen att vi måstekunna skapa större resurser till sjukvården i trängrebemärkelse.Anf. 105 SKÅNBERG (kds):Herr talman! Vid den viktiga manifestationen i gåri underströk alla talarna att allamänniskor har lika värde, oavsett ras, hudfärg ellerreligion -- men man nämnde inte ålder. Det är vadjag vill understryka : Alla människor har likavärde, även oavsett ålder. Det gäller den åldrandemänniskan, likaväl som det jag vill ta upp , detofödda barnet. Detta sägs i flera internationelladokument som har ratificerat, t.ex. iGenèvedeklarationen , där det bl.a.fastslås att en läkare skall förpliktiga sig till den''yttersta respekt för mänskligt liv alltifrånkonceptionen till döden. ''Så sägs också i regeringsdeklarationen: ''Allamänniskor har samma värde. Den grundläggandemänskliga rättigheten är rätten till liv. ''''Utgångspunkten --- för en etiskt förankradpolitik --- skall alltid vara den syn på människansom har sin förankring i den kristna etiken och denvästerländska humanismen'', det vill alltså sägaprecis detsamma som sades i Genèvedeklarationen.1974 års abortlag lämnar den gravida kvinnanensam med beslutet, om hon skall föda ellerabortera sitt barn. Här och vill jag inte ställadetta under debatt. Vare sig läkare eller socialamyndigheter borde kunna känna större kärlek tilldet ofödda barnet än kvinnan själv. Så står det juockså i den bibel som och har delat ut. 49:15: ''Kandå en moder glömma sitt barn, så att hon inte harförbarmande med sin livsfrukt? ''När man inte ens i känner en större jordiskkärlek än moderskärleken, hur kan det då vara attvar fjärde graviditet leder till abort? Det innebär38 000 ofödda barn . Vad är det som kantvinga en kvinna att trots allt ''glömma sitt barn, såatt hon inte har förbarmande med sin livsfrukt''? Vihar utelämnat kvinnan till att se sig tvungen att göraen av de handlingar som allra mest strider mothennes natur och rättskänsla.Alla är överens om att detta är en tragedi, men föratt förebygga aborter talar vi bara ompreventivmedel. Och visst är det en god tanke attföreslå fria kondomer för ungdomar -- men vadföreslår vi när man har misslyckats och blivitoönskat gravid? Hur skall vi stödja kvinnor för attorka föda? De får inget, eller åtminstone litet, stödfrån samhället, trots att staten har ansvaret attupprätthålla rättssäkerheten och allas likamänniskovärde.Herr talman! Jag vill påstå att vi inte vet varförkvinnor ser sig tvungna att begå abort. Inte sedan1981 har en undersökning värd namnet gjorts. 1980års abortkommitté intervjuade 3 800 kvinnor. Blandde anförda skälen märktes då en stor grupp socio-ekonomiska skäl. Det är samhällets oavvisliga pliktatt undanröja dessa; de är vi skyldiga både barnenoch kvinnorna. Vi måste också skapa ett klimat därbarn är välkomna, där den gravida kvinnan orkaratt föda.Samhällets signal måste vara entydig: Valet är Ditt,men det är önskvärt att Du föder. Allt skall görasför att hjälpa Dig att se det möjligt att föda.Åtgärder som måste sättas in för att stödja dengravida kvinnan kan vara:att mödrahälsovården skall utgå från att graviditetär något positivt för föräldrarna och att den skallfullföljas,att barnmorskan som möter kvinnan påmödravårdscentralen skall ha instruktionen attstödja, råda och hjälpa till att föda,att kvinnan både i personligt samtal och genombroschyrer skall informeras aktivt om det stödsamhället erbjuder för att hon skall orka föda sittbarn,att ingen skall behöva anföra brist på lämpligbostad, studiesituationen eller studiemedel somskäl för sin abort,att den ensamståenden modern skall erbjudasstödfamilj både före och efter födelsen.Herr talman! För att ett effektivt socialtstödprogram skall kunna tas fram behövs ett bättreunderlag om varför kvinnor väljer abort. Jag villfråga statsrådet om han är villig att tainitiativ till en ny undersökning, i stället för denföråldrade , om varför kvinnor väljerabort, i avsikt att klargöra hur samhället bäst kanstödja kvinnorna att välja att föda sina barn.Jag skulle vilja fråga ledamöterna av : Ärinte det någonting vi kan ställa upp på över allapartigränser att hjälpa kvinnan att orka föda?Anf. 106 Statsrådet ()replik:Herr talman! Det är självfallet en uppgift för ossalla att försöka skapa ett samhälle som är så bra inte, beroende på hur det ser ut i samhället,avstår från att föda ett barn. Det tror jag ärnågonting som alla riksdagsgrupper ochriksdagsmän arbetar för.Sedan är det en uppgift inte minst till landstingenatt se till att det finns god information ompreventivmedel och som gör att man kan undvikaoönskade graviditeter. Huvudmålet måste förståsvara att undvika oönskade graviditeter som sådana.Det arbetet bedrivs i många landsting. Det ärmöjligt att vi kan bidra mer till detta på riksnivå.Det är möjligt att man behöver skaffa sig merkunskap på riksnivå om detta, men jag är inte säkerpå detta. Därför vill jag inte ge ett jakande svar påden fråga som Skånberg ställde.Anf. 107 SKÅNBERG (kds) replik:Herr talman!Jag skulle vilja fästa statsrådetsuppmärksamhet på att alla är överens om attpreventivmedelstekniken måste bli bättre. Kds haringen annan syn i detta hänseende. Men det jag villpåpeka är att när väl olyckan är framme, en kvinnaär oönskat gravid, ställer inte samhället upp. Medtanke på den rättssäkerhet som vi som stat ärtvungna att upprätthålla måste vi stödja kvinnan. Iefterhand kan ingen kondom i världen hjälpahenne. Då kan bara ett aktivt, varmt ochmedmänskligt stöd till kvinnan hjälpa i situationen.Annars får hon leva med det misslyckande som vilägger i hennes händer. Det är en fruktansvärdupplevelse för en kvinna -- jag har talat medmånga -- att se sig tvungen att välja abort. Det ärvi som tvingar kvinnan till att begå abort genom deomständigheter vi lägger i knäet på henne.