prot · GG097 · 1992-10-15 00:00:00 — Jag erkänner att frågorna är retoriskaoch litet av att ''skjuta på sittande fågel'', menfrågorna måste ställas för att visa för allmänhetenhur litet substans det fanns i har effekterna blivit utomordentligtallvarliga just därför att företrädare för regeringeni , för att inte säga månader, envistupprepade påståenden som närmast blev tillbesvärjelser: Politiken ligger fast. Den enda vägengäller. Regeringen för ingen veckopolitik. Och detblev inte bättre av garneringar som: Håll ut! Uppmed mungiporna, svenska folk!Det sista exempelet: ''Den finanspolitik som i dagföreslås av er socialdemokrater skulle, om denförverkligades, leda till ännu högre räntor. ''Frågorna är självklara. Hur mycket högre skulleräntorna ha blivit, om vår politik genomförts?Skulle marginalräntan ha blivit ? Frågan ärkanske litet oförskämd, men den måste ställas, förCarl B. sade att medsocialdemokraternas politik skulle räntenivån gåupp . Skulle kanske marknadsräntan hablivit istället för 27?Följdfrågan till . är: När statsrådetLundgren m.fl. lägger fram propositioner, där defår ta med sig en del av våra förslag, går då kanskemarknadsräntorna upp ?Jag har med detta anförande velat visa att det är bramed självsäkerhet och självförtroende, men jagsäger precis som jag sade i debatten den 10 juni:När självsäkerhet och självförtroende går över iarrogans, då är det farligt. Det har denna höst visat.Anf. 131 ():Fru talman! är inte någon av de tre herrarnasom apostroferade här. Vi får seom jag hinner kommentera frågorna. Demagoginoch retoriken i frågorna är ganska tydliga.Fru talman! Den senaste månadens händelser harvarit omskakande för oss alla. Något yrvakna haralla blivit varse att vårt lands ekonomi mår dåligt.Den akuta krisen har kullkastat mången världsbild!Nu banas om än med försiktighet nya vägar, ochnya tankar håller på att formuleras.Det har sagts här i kammaren -- men detförtjänar att upprepas -- att de krispaket somformades under stark tidspress vittnar om ett stortpolitiskt mod. Att jag som liberal givetvis tyckte attdet var skönt att och var aktiva i de rökiga rummen påRosenbad, är måhända ingen överraskning. Menjag tycker att såväl som en eloge för att de äntligen lade ner deideologiska stridsyxorna -- i varje fall för stunden.Jag är övertygad om att krisuppgörelserna läggergrunden för en bättre utveckling av ekonomin ochdärmed bättre förutsättningar att klara viktigavälfärdsåtaganden.Även om man kan ha synpunkter på rolloch demokratins spelregler i samband medkrispaketen, hade alternativet -- fortsattarekordhöga räntor och tvångs-devalvering -- varitän mer skrämmande. Det finska exemplet visar hurdet kan gå.Herr talman! harsocialdemokraterna med varierande tonlägebeskyllt oss folkpartister att sitta i högerburen. Såfort vi samverkat inom borgerligheten och visathandlingskraft och enighet har Socialdemokraternaaldrig missat ett tillfälle att ta till överord för attmisstänkliggöra oss.Vårens debatt om den ekonomiska politiken i denhär kammaren var inget undantag. Jag har alltidtyckt att detta misstänkliggörande varit ytligt ochretoriskt, men det har säkert skrämt en och annanväljare.Hans Gustafsson och ! Jag undrarhur det skall gå , när vi sitter i samma bur -- dengemensamma buren! slår retoriken likt etteko tillbaks!Fru talman! Kommunernas ekonomi berördes intemer än flyktigt i gårdagens debatt. när vidiskuterade kommunernas ekonomi uttryckte jagoro inför utvecklingen. Och min oro består, ävenom det finns tecken på att de allra dystrasteprognoserna varit överdrivna.Kommunalpoltikerna har en tung och besvärlig tidframför sig med stora omställningar ochnödvändiga indragningar. Men jag tror att det ärriktigt att utsätta kommunerna för ettomvandlingstryck. Kommunerna utgör som bekanten stor och viktig del av samhällsekonomin.Sveriges ekonomiska problem måste givetvis ocksåkommunerna vara med om att lösa.Ett fortsatt högt ränteläge slår ju dessutom direktpå kommunerna och därtill mycket olika. Såvitt jaghar förstått ställer sig numera Socialdemokraternabakom vårens beslut om nödvändigheten att dra in7,från kommunerna.Min erfarenhet som kommunalpolitiker är -- precis som krisnätterna visar -- i det längstaförsöker skudda av sig de dystra besluten. finnsen annan krismedvetenhet i kommunerna, såvälbland invånarna, de anställda som politikerna.Men när det är sagt kommer omställningen attkräva mycket av alla, och vi här i har allanledning att lyssna på våra vänner ute ikommunerna. kan vi inte precis hävda att allakommuner har en för stor kostym, och att man medlätthet kan öka produktivitet och effektivitet, utanatt kvaliteten riskeras.Visst har kommunerna olika förutsättningar, ochvisst har somliga kommuner misskött sin ekonomi,medan andra bättre sett om sitt hus. Och visst gerde nya statsbidragsreglerna till kommunerna ökademöjligheter till effektiviseringar och konkurrens.Men kommunerna får som det är ta ett mycketstort ansvar för de människor som hamnat utanförde traditionella trygghetssystemen.Socialbidragskostnaderna ökar också dramatiskt ikrisens spår. Hushållens ekonomiska utrymmekommer ju fortsättningsvis att vara ytterstanstängt.Även om krispaketens arbetsmarknadssatsningarger fler jobb och utbildning för dem som är iriskzonen för socialbidrag, måste regering ochriksdag var beredda till ytterligare insatser. Riskenatt krisen gör ännu fler socialbidragsberoende ärpåtaglig. Här måste vi agera än mer kraftfulltpolitiskt.Fru talman! Människor känner stor oro införframtiden -- för jobbet, för mormors omsorg, förbarnens utbildning och för den egna ekonomin.Politiken kan och skall inte lösa alla individuellaproblem, men vi har en skyldighet sombeslutsfattare att genom övergripande beslut läggagrunden för människors ekonomiska och socialatrygghet.Riksdagen har vilat sig . Skallförtroendet för oss politiker och detparlamentariska systemet stärkas, måste också vienskilda riksdagsledamöter nu kunna visa att vi kanta vårt ansvar. Det kommer inte att bli lätt, men detär nödvändigt.Nu är det vi här i som genom våra beslutkan återställa förtroendet för svensk ekonomi. Desnabba nattliga beslutens tid i har vimöjlighet att sätta stopp för. kanreparera alla de felaktiga -- men säkertvälmenande -- utfästelser om bidrag och reformersom inte har haft råd med.Vi måste, fru talman, med god pedagogik förklaraatt alternativet till den hårda septemberkuren hadevarit värre och kunna visa att dagens uppoffringarär mödan värd. Det är inte bara förtroendet för densvenska ekonomin som behöver återställas utanockså förtroendet för svenska politiker.Skall räntan komma ner till en rimlig nivå -- och påen sådan är den inte , jag delar ArneKjörnsbergs uppfattning -- och skall arbetslöshetenminska, måste vi först få balans i ekonomin och fåned budgetunderskottet. Det gives tyvärr ingagenvägar. I det arbetet och har vi ett gemensamt ansvar inför våraväljare och inför svenska folket.Anf. 132 HANS () replik:Fru talman! Jag kan instämma i mycket av det somOlle här sade, framför allt när det gällerhans beskrivningen av oron för kommunernasekonomi.Jag tycker ändå att han drar en slutsats som det intefinns underlag för i den överenskommelse som ärträffad mellan regeringen och Socialdemokraterna.Han gjorde nämligen gällande -- om jag intemissförstod honom -- att man ställde upp på att drain 7,5 miljarder från kommunerna. Någon sådanuppgift finns inte i den överenskommelse som jaghar läst. Frågan är över huvud taget inte omnämndi sammanhanget. Jag har närmast tolkat det som attden borgerliga majoriteten har kvar sin uppfattningfrån , och att vi har kvar vår.Man kan inte dra den slutsats som gör.Det finns kanske inte så stor anledning attuppehålla sig vid den frågan just , eftersom denåterkommer. Problemet med denna indragning avmedel är inte bara vad den kan innebära i form avförsämrad välfärd, utan vad den kan innebära iform av försämrad sysselsättning.Man kan fråga sig om den överhuvud taget innebärnågon besparing, därför att dessa 7,5 miljarderkronor kommer att ge ett direkt utslag i form avbrist på sysselsättning när det gäller denkommunala och statliga sektorn ochlandstingssektorn. Dessa kostnader kommer iförsta hand att överföras påarbetsmarknadsfonden, resten på kommunerna.Jag tror därför, , att vi kommer att fåanledning att diskutera den här frågan ytterligareen gång innan vi slutligen fattar beslut.Anf. 133 () replik:Fru talman! Det var måhända oklokt av mig attförutsätta att vi var överens om det här, och det ärmycket olyckligt att nu drar i gångden här diskussionen. Det handlar om 7,5 miljarderkronor, och det är mycket pengar.Grundpoängerna i uppgörelserna som har gjorts äratt vi skall återställa förtroendet för svenskekonomi, och att vi här i kan fatta beslutsom är nödvändiga men också obehagliga i syfte attfå ned budgetunderskottet och få balans i svenskekonomi. Jag blir litet överraskad.Självfallet står jag bakom uppfattningen att det varnödvändigt med dessa uppgörelser, men dethindrar inte att jag är beredd att följa utvecklingeni kommunerna mycket noggrant. Det får vi tillfälleatt debattera om någon månad igen, när vi har enproposition från regeringen på bord.Anf. 134 HANS () replik:Fru talman! Jag vill gärna lugna medatt säga att det naturligtvis inte kommer på tal att7,inte skulle dras in, utan attfinansieras på annat sätt. Om man drar in 7,5miljarder kronor behöver man ju inte finansieraindragningen, men vill man att de skall vara kvarmåste man se till att indragningen finansieras, ominte budgetunderskottet skall öka.Eftersom vi alla är överens om attbudgetunderskottet inte skall öka är en sådanoperation helt omöjlig för mig att tänka. Manbehöver därför inte hysa någon som helst orodärför. Frågan gäller i stället om det kan finns andravägar att lösa det här problemet. Det vet jag inte , däremot vill jag inte acceptera att OlleSchmidt utan vidare drar den slutsatsen att manskulle ha varit överens på den här punkten. Detomnämns faktiskt inte i överenskommelsen. Vadman är överens om är att sänkabudgetunderskottet, inte öka det, och denuppfattningen delar jag.Anf. 135 () replik:Fru talman! tillhör ju en avåldermännen i den här församligen och är en slipaddebattör. brukar han använda sig av storagester. var de lyckligtvis något mindre, vilketjag är glad över.Jag försökte endast konstatera att man inte bådekan ha kakan och äta upp den. Socialdemokraternahar tyvärr, , under väldigt mångaår försökt göra det. Svenska folket har konstateratatt det inte fungerar. eller senare måsteräkningen betalas.Jag är inte den som här i kammaren har sagt att jagkänner stor glädje över att dra in dessa pengar frånkommunerna. Något annat förslag när det gäller de7,5 miljarderna har emellertid inte presenterat,vilket jag har accepterat. Det gör i och för sig ävenHans Gustafsson -- även om han gör det motvilligt,vilket jag kan ha viss förståelse för -- eftersom haninte har någon annan finansieringsform attpresentera.Anf. 136 () replik:Fru talman! tyckte att jag vardemagogisk. Eftersom demagog betyder folktalaretar jag inte åt mig speciellt mycket.Det enda jag gjorde, , var att tala omatt tre framträdande borgerliga riksdagsledamöter,alla ledamöter i finansutskottet, i den ekonomisk-politiska debatten spådderäntenedgång, och jag sade att det blev precistvärtom.Jag noterade att dessa ledamöter inte var här, menjag sade att jag hade förståelse för det. Den debattsom jag hade anmält mig till och som de deltog islutade . Däremot var det enperson som jag talade om i mitt anförande somförsvann ur kammaren -- jag vet inte om det ärsymtomatiskt eller vad det är.Olle sade att det var mycket retorik, menden frågan lämnar jag därhän. Retorik är en fleratusen år gammal konst, och den har ju fått nyavingar. Jag kanske skall ta det sadesom en komplimang, men han kan förklara det inästa replik.Anf. 137 () replik:Fru talman! får uppfatta det jagsade om demagogi och retorik precis som han vill --det råder valfrihet därvidlag. Om han vill se detsom något positivt har han den möjligheten.Det är vanskligt att citera anföranden från tidigaredebatter här i kammaren, och ibland faller detsnett. Jag tror inte att man skall försöka fördelaskulden och säga att ''den har mest skuld'' och ''denhar minst skuld'' osv., som man har tenderatatt göra i debatterna, även offentligt. Jag tror attsvenska folket är utless på att höra förklaringar omvem som historiskt bär det största ansvaret.Jag hörde debattera med , och sade attrealräntan var det största problemet. Hanförklarade att realräntan skulle komma att stoppaSverige, så att vi saknade möjlighet att görainvesteringar och få fart på hjulen. ArneKjörnsberg påpekade ironiskt att det var ennationalekonom som höll föreläsning, och , som är en hövlig man, erkände det. Detlåg mycket sanning i detta inlägg, och jag tror attArne Kjörnsberg vet att det är det som sades därsom har inträffat.Vad gjorde då ? Jo, han citeradeen snickare från som vararbetslös som gick förbi en skola och undradevarför han inte fick jobba där, med det han kunde.Om hade varit hederlig hade handå sagt: Tyvärr är det den politik som bl.a. jag harvarit med om att stödja i som harinneburit att den här snickaren har blivit utan jobb.Allt fler i har kunnat konstatera det.Arne Kjörnsbergs anförande var ett demagogisktinlägg mot sätt att resonera. CarlB fick faktiskt rätt i alla stycken i detinlägget.Anf. 138 () replik:Fru talman! Då kvarstår bara frågan, hade fattat beslut enligtvåra förslag -- vilket bl.a. skulle ha inneburit attBorås kommun hade fått stimulansbidrag för attlåta snickaren reparera skolan -- skulle dåmarginalräntan ha gått ?Carl B stod nämligen här som en spåman,liksom och . Detenda jag har velat säga till kammarens ledamöter,och förhoppningsvis för svenska folket, är: Lita intepå dem! De är falska profeter. Om vi skall byggapolitik på deras antaganden går det inte bra, för attuttrycka det försiktigt. Jag höll på att ta till ettkraftuttryck, men det skall jag självfallet avstå från.Under sommaren visade det sig att de hade fel. Detvar bara det jag ville säga, och det var det jag gärnahade velat debattera med sade en annan sak till : Om denarbetslöse muraren får bygga den därpersonalbyggnaden som behövs på den nyadeponin -- det är detsamma som soptipp -- i ,går då räntan upp? Nej, det gör den inte, sade CarlB . Det ville jag diskutera.Jag är inte alls bra på nationalekonomiskaföreläsningar, men jag tror att jag vet hur vanligtfolk hemma i min egen valkrets reagerar.Anf. 139 () replik:Fru talman! Jag är inte heller bra pånationalekonomiska föreläsningar -- jag är intenationalekonom.Vad jag försökte säga i mitt huvudinlägg, ArneKjörnsberg, var att det krävs litet extra av osspolitiker. sitter vi i den gemensamma buren, omvi skall uttrycka det så, och vi har en skyldighetgentemot medborgarna och väljarna att förklarahur sambanden fungerar. Alla behöver inteanvända nationalekonomiskateser -- sådana kan kanske bara nationalekonomer.Man behöver inte heller tro på dem fullt ut. Mensom politiker är vi skyldiga -- det är ett avhuvudproblemen, vilket jag känner ute hosväljarkåren -- att säga att det som vi i nu göri form av uppoffringar leder till en bättreutveckling. Därför skall vi inte ägna oss åtdemagogi på det sätt som vi ibland har gjort ikammaren. Skyldigheten och ansvaret vilar ganskalika på oss, i synnerhet i vissa stycken, men mer pånågra.Arne Kjörnsberg säger att det är densocialdemokratiska politiken som har blivitgällande i krispaketen. Det är inte någon annansom tror det, uppenbarligen inte ens de egna. Detvar väl inte karensdagar, höjd pensionsålder, sänktpension, reducering av bostadssubventioner, ingenhöjning av barnbidragen och färre semesterdagarsom den ekonomiska politiken handlade om ivåras, när , ochandra var uppe och propagerade. Nej, då handladedet om 40 miljarder extra i investeringar. Om intedet hade sänkt definitivt hade det varitganska konstigt. Den politiken har dessutomsamfällt kritiserats som omöjlig.Nu är vi överens om en bättre politik, sombalanserar nedskärningar och satsningar på ett merrimligt sätt. Jag är i varje fall överens med ArneKjörnsberg och om attkrispaketen var nödvändiga och riktiga.Talmannen anmälde att anhållitatt till protokollet få antecknat att han inte ägde rätttill ytterligare replik.Anf. 140 ():Fru talman! På de minuter som jag har till mittförfogande vill jag kommentera den ekonomiskadebatten på några punkter.I diskussionen om orsakerna till den ekonomiskakrisen dyker skuldfrågan upp allt oftare. Fleraborgerliga företrädare har utvecklat en vana attsmita ifrån ansvar och skylla på andra, vilket inte ärvidare snyggt.I partiledardebatten sade bl.a. följande:''Alla vet att det som gick verkligt snett för Sverigevar , som blev ett förlorat decennium närdet gällde möjligheten att varaktigt ta itu medstrukturproblemen i svensk ekonomi. ''Borgerligheten, och särskilt men ävenBo Lundgren, bör idka litet självrannsakan och gålängre tillbaka i tiden för att finna de merdjupgående skälen till dagens problem.I söndagens kan följande läsas iartikeln Borgerlighetens skuld, vilket är tänkvärt:''När de borgerliga äntligen fick initiativet 1976startade de en utgiftshöjning långt vildare än vadsocialdemokraterna vågat genomföra. Sverigeavlägsnades snabbt från grundvillkoren för ettliberalt samhälle. Här ligger borgerlighetensverkliga skuld. ''Det var, som mycket riktigt anger,som budgetunderskottetuppstod, på grund av en slapp finanspolitik, somsedan har påverkat oss . Det harinneburit att vi fått betala mellan 40 och 60miljarder i räntor. Sammantaget under hela 80-talettyngdes vi av räntor på omkring 500 miljarderkronor. Att bortse från detta faktum, som mångaav de borgerliga företrädarna gör, är att göra det välenkelt för sig.Från 1982 och framåt arbetade vi bort underskottetgenom en stram budgetpolitik. Däremot gjordeöverhettningen ochspekulationsekonomin att vi har nya problematt brottas med.Tack vare beslut som genomfördes under densocialdemokratiska regeringens tid har svenskekonomi trots krisen också starka sidor. Vi har fåttner inflationen så att den är lägst i ,löneökningar som är betydligt lägre än i ,vilket förbättrar vårt kostnadsläge, m.m.De akuta problem som vi har haft den senastemånaden beror förutom på påverkan av deninternationella situationen i hög grad påregeringens agerande, som var fögaförtroendeingivande, vilket sammantaget ledde betydande oro i det ekonomiska systemet.Som alla vet fördes det endebatt i media om minoritetsregeringenssvårigheter att övertyga om sina förslag,varigenom regeringen framstod som svag ochsplittrad.Regeringen höll bl.a. fast vid en ny reform,vårdnadsbidraget. Förutom att vårdnadsbidraget ären orättvis reform i sig, var det sämsta tänkbaratillfälle att föra fram den på. T.o.m. vidHarpsundsmötet höll man fast vidvårdnadsbidraget, trots att det ekonomiska lägetredan vid det tillfället var mycket skakigt.Från socialdemokratiskt håll framförde bådeIngvar och behovet av politisk samling för att bekämpaarbetslösheten och sanera statsfinanserna.Från regeringen hördes dock ingenting. Joförresten sade: Håll ut, vår politik liggerfast.Till slut kulminerade situationen. Deninternationella oron på valutamarknaden, Sverigesinhemska problem med bl.a. den svagautvecklingen av ekonomin, ryktet om ett kraftigtökat budgetunderskott och dessutom finanskrisen,ledde till en sådan spekulation mot den svenskakronan att tvingades chockhöjamarginalräntan till 500 %.Först då vaknade och , ochförhandlingar kom till stånd mellan regeringen ochsocialdemokratin.Från socialdemokratins sida tog vi ansvar förSveriges och för medborgarnas skull. För att motaden dramatiskt ökande arbetslösheten, förbättraden svenska ekonomin samt för att fördelabördorna så rättvist som möjligt ställde vi upp föratt rädda landet.Sänkningen av arbetsgivaravgifterna innebär attkrav bör riktas mot den privata företagssamhetenoch företagsledningarna på investeringar i nyteknik, nya maskiner och i satsningar ,vilket är viktigt att framhålla.Kravet på att skallgå med på centrala samordnade förhandlingarförtjänar att upprepas.Den kritik som har kommit med anledning avförslaget om indragningen av två semesterdagarkan hanteras på flera sätt. Man kan, som i regeringsförklaringen, vidhålla att denlagstadgade semestern skall minskas med två dagar.Eller också kan man sträva efter det som faktskt varavsikten, nämligen att indragningen skulle fördelasmer rättvist. Därför borde man ha hittat ettansvarsfullt sätt att ändra i uppgörelsen. Detta harIngvar , , och sagt sig villiga att göra.Jag hoppas att de fortfarande står för sinauttalanden.Många av de åtgärder som har vidtagits de senasteveckorna har bl.a. kommit till på grund av den s.k.marknaden. Det kan inte vara sämre att lyssna tillvad många människor säger än att lyssna tillmarknaden, särskilt som dessa människor i storthar godkänt neddragningar som var föreslagna föratt ekonomi skall bli bättre.Till sist vill jag utrycka förhoppningen attledamöterna i arbetsmarknadsutskottetgemensamt kan finna en konstruktiv lösning påproblemet.Anf. 141 Statsrådet ():Fru talman! sjönk densvenska industriproduktionen med ungefär 20 %.Det är självklart att det förorsakade en kraftigarbetslöshet, som i sin tur förorsakade ett stigandebudgetunderskott. Utgifterna förarbetsmarknadsåtgärder stiger och inkomsterna avde jobb som tidigare utfördes i produktionenförsvagas.Vad tror att det kraftiga fallet iindustriproduktionen beroddepå?Anf. 142 () replik:Fru talman! hade vi ensocialdemokratisk minoritetsregering. Vi försöktefå igenom åtgärder för att strama åt ekonomin. År1989 ställde upp. kan stå här ochkritisera, men var inte villiga att taansvar tidigare. Om de hade gjort det, hade det settbättre ut än vad det nu gör.Anf. 143 Statsrådet ():Fru talman! När man skall ta ansvar bör man göradet genom att genomföra åtgärder som förbättrarsituationen. säger att densocialdemokratiska minoritetsregeringen som hadeansvaret för att industriproduktionen föll med 20 %mellan 1989 och 1991 fick stöd av 1989 ochav 1990. Men det är självklart att ettsådant fall i industriproduktionen beror påhändelser som har inträffat något innan falletinträder. Man försöker upprätthålla produktionenså länge som möjligt. Minoritetsregeringen fickstöd för sin politik under den tiden.Jag återkommer till min fråga. Vilka är degrundläggande faktorerna? Är det bara brist pååtstramning eller kan det möjligen vara brist påkonkurrenskraft för svensk industri genom för högaskatter och för högt kostnadsläge?Anf. 144 () replik:Fru talman! Jag tog redan i mittinledningsanförande upp de problem som uppstodi slutet av 80-talet och hade sin grund iöverhettningen och spekulationsekonomin. Dettahar vi diskuterat tidigare. Även varinne på det i sitt anförande. Om vi hade fått denhjälp av er som ni har fått av oss , skulle vi hakunnat klara av att lösa problemen på ett helt annatsätt. 1989 ville vi genomföra en tvåprocentigmomshöjning. Det gick inte att få gehör för dennaåtgärd. Alla partier sade ifrån. Vi fick då göra enkompromiss med , som dess värreinte blev så stark som den hade behövt vara.Anf. 145 i (nyd):Fru talman! Jag blev en smula förskräckt när BoLundgren försvann ut ur kammaren som en oljadblixt. Till min stora glädje är han nu tillbaka. Jaghar några frågor som jag vill ställa.Regeringspartierna är i allmänhet ganska dåliga påatt svara på frågor om hur regeringen tänker, ochsvaren varierar. I tidningarna har vi sett exempel påatt det har spekulerats vilt om hur man bl.a. skalltjäna in de tre miljarder som skall sparas in påbostadssektorn.Jag har för avsikt att tala om bankerna. Det är dettasom vanligt folk lägger märke till. Folk märker inteså mycket av att marginalräntorna går upp och ner,men de märker att boendekostnaderna ökar.Bankerna har en särskilt besvärlig sitation avmånga orsaker. Men problemen beror så gott somuteslutande på dem själva. Den största orsaken ärde vidlyftiga utlåningarna främst tillfastighetsaffärer. I de grövre fallen som jag kännertill, lånade man ut100 % på en värdering och tilllagfartskostnader.