prot · GF09127 · 1992-06-09 00:00:00 — Men det finns ocksåmotsatsen. Vi släpper ju ut ungar som igrundskolan inte kan läsa eller räkna eller skriva.Det kvittar om det är en eller hundra. Så länge vigör det, måste det till någonting mera i den svenskaskolan än vad som finns i dag.Anf. 231 () replik:Herr talman! Jag tyckte att påslutet var inne på ett väsentligt problem, nämligenatt man släpper ut barn ur skolan som av olika skälinte har haft möjlighet att tillskansa sig denkunskap som skolan naturligtvis skall erbjuda. Menjag tror inte att de som vi diskuterar berör debarnen. Här är en viktig uppgift för ossutbildningspolitiker, att göra entydigt klart för demsom arbetar i den svenska skolan att vi inteaccepterar den typen av resultat.Jag tror inte att dessa barn är speciellt hjälpta av de85 % som vi talar om här. Det behövs nog 100 %och litet moms för att hjälpa de barnen medresurser. Här handlar det ofta om barn som kanskeinte har det stöd de behöver för att klara av denplikt som de fullgör i skolan. De har inte möjlighetatt ta till vara de rättigheter som plikten skall svaraemot. De har inte riktigt de förutsättningarna i sinvardag, och då kvittar det nog hit ellerdit. Det handlar om andra saker, bl.a. omklassorättvisor och segregation, som beror på någothelt annat än utbildningspolitik och 85 %.Anf. 232 ()replik:Herr talman! Jag delar uppfattningen att detta ärnågonting som är viktigt för oss och andra politikeratt följa. Men allra viktigast är det för föräldrar attfölja hur detta utvecklas.Jag upprepar det jag sade i mitt anförande: För migär det en orimlig misstro mot vanliga människor omman utgår från att de inte har förmåga eller vilja attgöra dessa val för sina barn.Jag upprepar omigen att dessa val inte är lätta. Detskall vi inte inbilla varken föräldrar, lärare eller osssjälva. Men det är möjligt för alla att välja, även förde föräldrar som nu talar om.Anf. 233 ():Herr talman! Enligt FN:s deklaration om demänskliga rättigheterna, som redan har nämnts häri kväll, är det helt klart vem som skall ha det störstainflytandet över barnens skolgång. Rätten att väljaden undervisning som skall ges åt barnentillkommer i första rummet deras föräldrar.Läpparnas bekännelse till dessa ord har varitungefär lika helhjärtad som talet om valfrihet inombarnomsorgen från vissa partiers sida -- därmedmenar jag Socialdemokraterna och vänstern. Väljaskola har man gärna fått göra, bara man själv harhaft de ekonomiska möjligheterna att betala för sittval. Detta har lett till att en del som gärna skulle havelat välja en fristående skola för sitt barn, har fåttavstå av ekonomiska skäl. Andra föräldrar har fåttgöra uppoffringar för att kunna genomföra sitt val.För den som har haft tillräckligt bra ekonomi hardet däremot inte varit något större problem.De fristående skolor som önskat hålla kostnadernanere för föräldrarna har fått kämpa med mycketsvåra ekonomiska problem för att klara sinekonomi. Att skolor som har tagit ut lågaelevavgifter över huvud taget har kunnat existeraberor på att lärare och skolledning, av idealitet ochför att de trott på en idé som de har velatförverkliga, har ställt upp på löner som har legatmycket långt under genomsnittslönen förmotsvarande yrkeskategori i den vanliga skolan.Därför anser jag det närmast otillständigt när manfrån Socialdemokraternas och vänsterns sida nutalar om att de fristående skolorna skulleöverkompenseras, när de kommer att få avvad genomsnittseleven kostar.Man talar här om överkompensation. Jag ärmedveten om att kommunerna kommer att behövamer pengar än vad de fristående skolorna får, föratt hålla i gång de kommunala skolorna. Vad är detman vill egentligen? Förväntar man sig att defristående skolorna skall fortsätta att leva på 40--av vad en vanlig skolelev kostar? Ändå talarman om valfrihet.När detta är sagt vill jag säga att det är med mycketstor glädje vi kristdemokrater konstaterar attföräldrarna nu ges en rimlig chans till ett störreinflytande över sina barns utbildning. Enligt kdshandlingsprogram för skall det vara endemokratisk rättighet för alla barn och ungdomaratt ha tillgång till en bred, allsidig och kompetentundervisning. Respekten för demokrati,religionsfrihet och föräldrarätt, definierad i bl.a.Europakonventionen, kräver att samhället har engenerös inställning till fria skolor. Vi menar att vinu kommer att få det.Det viktiga som hänt är att i och med att en skolablir godkänd, skall den också tillförsäkraslikvärdiga ekonomiska villkor med kommunensskolor. Här öppnas den stora möjligheten förföräldrar att oberoende av ekonomiskaförutsättningar kunna välja skola för sina barn. Detkommer naturligtvis att ta tid innan vi får enmångfald i utbudet.Vi kristdemokrater ser gärna skolor med olikaprofil som styrs av föräldrar, lärare eller andraentusiaster. Jag tror många föräldrar efterfrågar enhelhetssyn i skolan där fostran ochkunskapsförmedlande på ett naturligt sätt går handi hand och där skolledning och lärare vågar ställaväl avvägda krav på sina elever. Verklig omsorg omden enskilde eleven innebär att man gör allt för attvarje elev skall kunna utnyttja sina talanger påbästa sätt. Jag tror att många föräldrar också gärnavill ha lärare som vågar bjuda på sig själv och somockså i all sin ofullkomlighet vågar vara föredömen.I bästa fall kommer vi att få skolor som blir kändaför kvalitet när det gäller undervisning, förengagemang från lärarnas sida och för lärare somlyckas motivera sina elever att överträffa sig själva.Samtidigt är det lika viktigt att skolans ledning,lärare och övrig personal kan skapa en atmosfär därbarn och ungdom upplever trygghet och omsorg.Tonläget en del elever emellan är ofta hårtoch ohyfsat. Skolan måste också våga ställa krav påkorridorsnacket. Den mildare formen av mobbingär ofta en slags tråkning, en psykning, som kan varanog så effektiv när det gäller att slå ner ett barn.Föräldrar och elever kan naturligtvis med all rätt hastörre krav och förväntningar på en skola som devalt utifrån vissa kriterier och önskemål.Jag tror att det kommer att bli naturligt förfristående skolor att presentera ett program där detalar om vad de har att erbjuda, men också vad deförväntar sig av eleverna i fråga omkunskapsinhämtande och även i fråga omuppförande och livsstil. Detta kommer säkert att blinågot som en del vanliga kommunala skolor ocksåkommer att ta efter.När man har uppnått ett mål är det viktigt attlevandegöra nya visioner. Min förhoppning är attkommunerna och de kommunala skolorna skallvisa prov på en stor öppenhet och flexibilitet visavielevernas och föräldrarnas önskemål. Vår önskansom kristdemokrater är att kreativa föräldrar intebara skall behöva välja mellan de alternativ somredan finns, utan också skall kunna få se sina egnaidéer förverkligade i allt större utsträckning.På platser där det inte finns utrymme för en helfristående skola med en viss inriktning skulle detkunna finnas möjligheter att skapa friståendeklasser inom den kommunala skolans ram. Därskulle föräldrar få ett mycket stort inflytande bådenär det gäller val av lärare, åtminstoneklassföreståndare, och när det gäller ideologi,atmosfär och anda i en sådan klass. I en sådanprofilklass skulle man t.ex. kunna välja att ha ettmycket djupare samarbete mellan lärare, föräldraroch elever än man vanligtvis orkar med.De ungas isolering från vuxenvärlden är ettproblem när det gäller att överföra normer ochvärderingar. Jag kan se mycket stora möjlighetertill utveckling när det gäller klasser av det härslaget.En del fruktar att fristående skolor kan bli enlyxvara för medvetna föräldrar och elever iväletablerade områden. Det beror på oss alla hurdet blir. Här finns det utrymme för nya friskainitiativ till förmån för de grupper som en del av erär rädda för skall halka efter. Jag efterlyserverkligen här att många engagerar sig i att skapanya typer av profilskolor som kan bli till glädje ävenför grupper som vi ofta betraktar som eftersatta.Jag har ett stort förtroende för att även föräldrarmed stora sociala svårigheter är mycket medvetnaom vad deras barn behöver. När det nu ocksåskapas nya möjligheter för dem som inte har entjock plånbok, skall även dessa föräldrar kunnavälja en skola som passar deras barn.Anf. 234 () replik:Herr talman! Så har vi en gång till fått höra ettvackert och engagerat tal av omvikten av att föräldrar har möjlighet att välja skolaför sina barn. Sedan kryddade hon det också medatt säga att vi socialdemokrater ägnar oss åt någonslags läpparnas bekännelse när det gäller dessafrågor. Det var det som fick mig att begära replik,jag hade inte tänkt det annars.Hon sade också att det var något otillständigt i attsäga att dessa är en överkompensation. IngridNäslund, i vårt parti för vi fram det vi anser vararätt. Sedan står vi för det ända fram. Det är kanskenågonting som borde ta efter.Det fanns ett ärende här i kammaren som viavgjorde för någon vecka sedan där ett lika vackert tal om föräldrars rätt att väljaskola för sina barn. Men det visade sig vara justläpparnas bekännelse. Hon och hennes partiorkade inte ens i den frågan ha kurage nog att följadet de uppenbarligen tyckte var rätt, utan de följdesnällt regeringslinjen. Det var läpparnasbekännelse. Vi tänker stå för vår åsikt ända fram.Anf. 235 () replik:Herr talman! var det ju de fristående skolornasom vi skulle debattera, men jag skall svara på detsom tar upp. Det var faktiskt så attjag stod för det jag hade föreslagit i min motionända fram. Jag yrkade bifall till den motionen. OmEva menar att det skulle ha inneburit attjag hade stått för den reservation somSocialdemokraterna förde fram, så gick denfaktiskt inte lika långt som min motion. Attregeringspartierna sedan inte följde med i det falletberor på att det faktiskt inte är så att jag råder överalla de röster som finns inom regeringspartierna.Jag råder inte ens över rösterna i mitt eget parti.Anf. 236 ()replik:Herr talman! Det hade varit möjligt för IngridNäslund att agera i utskottet. Där behöver hon barastå för en enda röst, nämligen sin egen, men ocksåden gången svek modet för och detblev just läpparnas bekännelse. Man skall intekasta sten om man sitter i glashus.Jag tycker nog att anklagelsen om att visocialdemokrater bara skulle ägna oss åt läpparnasbekännelse när det gäller möjligheter för föräldraroch elever att välja skola är en otillständighet somIngrid borde hålla sig litet för god för.Det finns ett beslut i den här kammaren, det varvisserligen innan kom med här, somär fattat i mycket stor enighet om rätten att väljaskola. Den frågan behövde vi egentligen intediskutera här. Det var detta jag menade också i minreplik till . Vi skulle ha kunnatlämna den diskussionen åt sidan och i stället ägnatoss åt det som är ämnet för dagen, nämligen hur viskall stödja de privata skolorna.Anf. 237 () replik:Herr talman! Det är sant att det finns ett beslut frånföregående , men visar det ju sig att närman verkligen skall upp till bevis och tala om hurmycket man vill ge de fristående skolorna finns detinte så mycket vilja hos Socialdemokraterna.Man tycker att är överkompensation. En delfår ju . Skolorna får också pengar försärskilda behov, och det skall gälla både denkommunala skolan och de fristående skolorna.Men när man säger att de som får äröverkompenserade som vissa andra får100 %, då tycker jag att det är något fel påmatematiken.Anf. 238 ():Herr talman! Timmen är sen, men jag saknar litetav entusiasm i kammaren. De ärade ledamöternaser så trötta och glåmiga ut. ser piggut, men de socialdemokratiska talarna verkar såförgrämda. Jag tycker att det är tråkigt, även omtimmen är sen.I Socialdemokratins hette valfrihet pengar,som bekant. Det var ju pengar eller kontakter somgällde om man skulle kunna välja några alternativtill den service som den offentliga sektorn hade atterbjuda. Ordentliga inkomster gjorde att man fickråd att betala terminsavgifter till den privata skolasom till äventyrs konkurrerade med den offentliga.Det var rejäla inkomster som behövdes om manskulle kunna välja bort den kommunalabarnomsorgen. Det behövdes också för att kunnaleva på en lön. Det krävdes i ännu högre grad för attha råd med en privat dagmamma. Och det krävdesresurser i form av pengar eller kontakter för attvälja några privata alternativ till landstingensvårdköer.Det här tycker jag är litet paradoxalt, eftersomSocialdemokraterna är det parti sompåstår sig vilja värna de svaga och utsatta gruppernai samhället.Nu får vi successivt en ordning som innebär attmänniskor får frihet att välja alternativen till denoffentliga servicen utan att denna valfrihet kostarextra. Det förvånar mig att inte desocialdemokratiska ledamöterna av kammaren ärsprudlande entusiastiska och glada över denutvecklingen.Nåväl, det var inte därför jag begärde ordet, herrtalman. Låt mig först säga att regeringen har ipropositionen som vi nu behandlar framförtförhoppningen att det nya statsbidragssystemet,som inordnar de fristående skolorna, skall öppnafältet för andra fristående skolor än dem vi har , nämligen skolor som främst bygger på särskildpedagogik eller på konfessionell grund.Man hoppas att det nya statsbidragssystemet skallstarta en utveckling även av fristående skolor medandra profiler. Jag har tillsammans med kollegerfrån Moderata samlingspartiet, ,och kds i en motion tagit upp engrupp av skolor som just har en sådan annorlundaprofil, och det är de sju skolor som är språkskolor,internationella skolor, som har en del av sinundervisning på annat språk än svenska.Vi har i vår motion pekat på att det just motbakgrund av den strävan regeringen har givituttryck för är oerhört viktigt att man inte begränsarrätten och möjligheten för svenska familjer att väljaspråkskolor. En sådan begränsning skulle ocksåframstå som väldigt paradoxal i en situation närman skall reformera läroplanen för den svenskaskolan med sikte bl.a. just på att stärkaspråkkunskaperna.Därför reagerade vi när vi i propositionen kundeläsa den beskrivning som där gavs avspråkskolorna. Man skrev att ''skolorna tar emotbarn som endast för är bosatta iSverige eller barn som har andra skäl att få enutbildning med internationell inriktning.Undervisningen'', skrev man vidare ipropositionen, ''är också anpassad till dessa barnsbehov. För de flesta barn som stadigvarande bor iSverige utgör inte de internationella skolorna någotalternativ. ''Det här tycktes för läsaren av regeringensproposition som ett något häpnadsväckandeuttalande. Dessa skolor, om än på språklig grund,fullgör samma åtagande som andra friståendeskolor, nämligen att meddela undervisning förvilken skolplikt föreligger.De internationella skolorna är inte heller, somantyds i formuleringen i propositionen, ensidigtinriktade mot undervisning av utländska barn, varsfamiljer gästar vårt land tillfälligt, eller svenskafamiljer som planerar en längre vistelse utomlands.Tvärtom efterfrågas utbildningen i de sjuspråkskolorna i hög grad av vanliga svenskafamiljer, som har gjort samma bedömning somregeringen, nämligen att de språkkunskaper sommeddelas i den vanliga inte ärtillräckliga.Som ett exempel på att språkskolorna riktar sig tillså att säga vanliga svenska familjer kan man dåange att i en av de här skolorna, Tyska skolan, somjag råkar känna till något, har ungefär hälften aveleverna svenska som modersmål. Av de 35-40 %av eleverna som har tyska som modersmål ärflertalet även svensktalande och varaktigt bosatta iSverige.Det vore naturligtvis orimligt att diskriminera ensådan här skola med de formuleringar som fanns iregeringens proposition. Det var den uttaladeviljan att ställa de sju språkskolorna utanförstatsbidragssystemet som föranledde motionen.Nu har Ny demokrati haft vänligheten att ireservation nr 9 yrka bifall till vår motion. Det jagmöjligen reagerade emot när jag hörde StefanKihlbergs yrkande var att det ackompanjerades avett något besynnerligt uttalande på temat att det ärhandling som gör det, inte stolta deklarationer.Det fann jag vara ett synnerligen besynnerligtuttalande, eftersom det kom från en företrädare förett parti som har för vana att utföra ganskaomfattande piruetter. I partiprogrammet säger manatt man vill ha karensdagar, för att sedan säga inte vill ha det, och man inriktar sinskattepolitik efter vad som är bra för Sommarlandeller dåligt för , , det blev litet för mycket dragunder galoscherna här. Vi har väckt en motion förförsta gången. Att vilja bifalla en sådan motion ärvisserligen inte ett brott mot riksdagsordningen,men det är i vart fall ytterligt pietetslöst.Även om jag också ibland har en tendens att varavanartig, kan jag väl avslöja att som motionärkänner jag mig smickrad över reservationen. Jaghade kanske t.o.m. varit frestad att rösta för den,om det inte hade varit så att Ny demokrati hadeslagit in öppna dörrar, i likhet med motionärerna.Det framgår nämligen av utbildningsutskottetsbetänkande, närmare bestämt s. 16, där utskottetpå ett bra sätt har rett ut vad som gäller. Det finnsju kort sagt två olika paragrafer i skollagen somreglerar godkännandet av fristående skolor, en somtar sikte på de internationella skolorna och en somtar sikte på övriga fristående skolor. Regeringen villbehålla den ordningen, och det kan vi acceptera.Det som är viktigt är att det i utbildningsutskottetsbetänkande tydligt framgår att varje internationellskola har möjlighet att få godkännandet enligt den''vanliga'' paragrafen för den del av undervisningensom riktas till så att säga normala svenska eleveroch därmed inordnas i statsbidragssystemet.Följaktligen är vårt motionsyrkande tillgodosett.Det här framgår i och för sig också avpropositionens text, men det kräver en mycketvaken och alert läsare. Ett lakoniskt konstaterandepå en mening har gömts i skymundan i den totaltfelaktiga beskrivning som propositionen gav av deinternationella skolorna, den formulering som jagciterade och som gav en bild av någon sortsspeciella läroanstalter för diplomatbarn.Det viktiga för mig är att motionens syfte ärtillgodosett med utbildningsutskottets betänkande.Jag kan därför med förtröstan yrka bifall tillutskottets hemställan och avslag på reservation 9.Möjligen kan jag därutöver dra den slutsatsen attdet skulle vara till fördel -- det skulle möjligenockså förkorta riksdagsdebatten -- omskolministern tog statssekreterare och sinadepartementsråd i örat och såg till att deformulerade sig litet varsammare nästa gång deskriver fram en proposition till riksdagen.Anf. 239 () replik:Herr talman! Jag vill bara tacka att han kom hit och förgyllde vår tillvaro trotsden sena timmen.Jag vill också önska mina utskottskamrater ochskolministern en fin sommar. Vi verkar ju behövadet.Anf. 240 ():Herr talman! Jag har begärt ordet därför att det härämnet ligger mig mycket varmt om hjärtat ochdärför att jag har lyssnat på den föregåendedebatten. Jag har bakom mig som inspektorför en fristående skola, jag har tre barn som har gåtti fristående skolor, jag har besökt fristående skolori , i , i , i och iSydafrika, så jag vill hävda att jag vet vad jag talarom, till skillnad från det intryck som vissa talare hargivit mig i sina inlägg.Jag vill till att börja med nämna att ämnet skola ärintressant bl.a. därför att ordet ''skola'' kommerfrån ett grekiskt ord, som egentligen betyderledighet. var det något av en lyx att gåi skola, så det kunde man bara göra på sin ledigatid. Men sedan har ordets betydelse förändrats, ochvi fick en allmän skola i 1842.Men har tyvärr vissa svenska offentliga skolortydligen tagit detta ord på allvar, så till vida att detär rena ledigheter när barnen går till skolan, att deinte lär sig några läxor osv., och lärarna är oftaborta. Det beklagar jag.Det finns totalt i världen 5 1/2 miljarder människor,varav 349 plus talman finns här i . Avdessa 5 1/2 miljarder är 1 085 miljoner skolbarn,barn i åldrarna 5--. Av dem är 563 miljoner iåldern 5--och resterande omkring 517 miljoneri åldrarna 10--. Det är knappt 600 miljonerbarn som går i skolans s.k. lågstadium -- first level,som man säger i engelsktalande länder. Påmellanstadiet -- second level -- går knappt 300miljoner.Det är stora skillnader mellan utvecklingsländeroch underutvecklade länder. I de underutveckladeländerna med svarta, färgade osv. får många barnaldrig en chans att gå i skola. Det verkligtintressanta är att deras möjligheter har ökats -- detvill jag gärna tala om för ochWiggo Komstedt, som är så oerhört intresserade avvad jag säger här att de har ställt sig så nära sommöjligt för att inte missa något. Tack varefristående skolor får dessa barn en större chans änom det hela hade överlämnats åt kommuner eller åtstaten.I ett inlägg som jag lyssnade på påpekades attutskottet inte med ett ord har berört vadKommunförbundet har sagt i den här frågan. Jagtycker att det var mycket bra, för enligt min meningär fullständigt ointressant idenna fråga. Jag tycker att bör avskaffas. De ärhelt överflödiga och har ännu inte tillfört någotpositivt till svensk allmänverksamhet.Socialdemokraterna har en negativ inställning tillfristående skolor. Men går man till finnerman att det där t.o.m. finns socialistiska friståendeskolor. Där är man positiv. Jag har träffat danskasocialdemokrater som tar sig för pannan när de hörde svenska socialdemokraternas kritik motfristående skolor. De förstår inte hur man kan varaså negativ. Själva ser de fristående skolor som någotpositivt.Det är verkligt positivt att man i propositionen nufullt ut erkänner fristående skolor. Man säger skall ge dem i bidrag, och jag tyckeratt det är helt riktigt. Vi på de fristående skolornaär mycket effektivare. Lärarna och även elevernaställer upp hundraprocentigt, så vi behöver inte likastora resurser som de offentliga skolorna utan kanfaktiskt klara oss med mindre resurser. Därför, ochdet är det verkligt intressanta, innebär flerfristående skolor att de samhällsekonomiskakostnaderna sjunker.Jag tillstyrker därför varmt propositionen ochnaturligtvis utskottets hemställan. (Applåder)Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades efter 16 §. )13 § Lokal försöksverksamhet med finansiellsamordning mellan socialförsäkring och hälso- ochsjukvårdFöredrogssocialförsäkringsutskottets betänkande1991/92:SfU17 Lokal försöksverksamhet medfinansiell samordning mellan socialförsäkring ochhälso- och sjukvård (prop. 1991/92:105).Anf. 241 ():Herr talman! Det finns, helt klart, behov av enbättre samordning mellan sjukvård ochsocialförsäkring. Därom är säkert de flestaöverens. Den här frågan har också diskuteratsunder , utan att det för den skull harhänt särskilt mycket påtagligt.Hösten 1990 redovisade den socialdemokratiskaregeringen, i en skrivelse till , att manavsåg att sätta i gång en försöksverksamhet på dethär området. Syftet med försöksverksamheten varatt pröva olika alternativ för en samordning avsjukvårdens och socialförsäkringens finansiellaresurser. I dessa försök skulle resurserna för hälso-och sjukvård, läkemedel, sjukresor, sjuk- ocharbetsskadeförsäkring samt förtidspension ingå.Dessutom skulle olika huvudmannaskap prövas.I den proposition som vi nu diskuterar är förslagettill försöksverksamhet betydligt smalare. Försökenomfattar inte alla finansiella delar, somursprungligen var avsikten. Kostnaderna förläkemedel och förtidspensioner saknas. Vidarekommer endast en modell för huvudmannaskap attprövas. Värdet av försöksverksamheten kommerdå givetvis att bli mindre. Det förligger också riskerför en ekonomisk prioritering mellan olikapatientgrupper, vad man i debatten kallat gräddfil,för de mest lönsamma ursocialförsäkringssynpunkt. Det är också oklartvilken roll som försöksverksamheten skall spela.Den skall pågå , men denparlamentariska kommitté som skall utredasjukvårdens framtida finansiering och organisationskall vara klar med sina förslag redan den 1 mars1994. Vi är också tveksamma till om det för de 140miljoner som nämns som disponibelt belopp är värtatt skapa den byråkrati som tillkommer genomförslaget.Som skäl för att inte nu sätta i gång denförsöksverksamhet som vi föreslår angerutskottsmajoriteten organisatoriska ochlagstiftningsmässiga hinder. Det kan ju inte varanågot annat än argumentnöd när man måste ta tillsådana skäl.