prot · GF0970 · 1992-02-26 00:00:00 — Det gäller också att kunnamöta den harmoniserade marknaden och denstrukturomvandlingen med samhälleliga insatser. --Det är den ena aspekten.Den andra är följande. Vi som vill bli medlemmar iEG är beredda att lämna över suveränitet -- inteminst i en ekonomisk-monetär union kommer vi attfå lämna över suveränitet från vårt land. Det är viberedda att acceptera. Då är det oklokt att nuavlöva den svenska staten och beröva den andrainstrument som det kan vara värdefullt för ennation att ha i en situation när en ekonomisk-monetär union har införts. Det hoppas jag att NicGrönvall trots allt förstår.Anf. 27 () replik:Herr talman! Man kan ju säga att riksdagsdebatterinte vinner på kraftfulla ord och liknande. Jag skallgärna medge att jag inte heller tycker om det, ochär det så att jag har använt onödigt kraftfullauttryck skall jag ta tillbaka dem. Men när jag hördeMats beskriva den sittande regeringenspolitik som vore den fientlig motfackföreningsrörelsen tyckte jag att det var falskt.Jag står inte för en sådan politik, och jag tror intenågon moderat står för en politik som ärantagonistisk mot ett fackligt inflytande över vårtgemensamma ekonomiska liv. Men det skallnaturligtvis vara ett fackligt inflytande som avser deområden där facket skall vara verksamt.Den inriktning av politiken som nuskildrar som en politik som är ur tiden i jämförelsemed den i förstår jag är de tankar som harframförts om att den svenska arbetsrätten i vissahänseenden är negativ för en hel del företag. Vadman nu säger är att man inte vill acceptera enarbetsrätt som är negativ för arbetsmarknad ochutveckling av framför allt små och medelstoraföretag. Hur man i den hållningen kan tolka in enfackligt fientlig hållning och dessutom en hållningsom skulle vara ur tiden med är jag inteförmögen att begripa.Jag har följt Europaarbetet länge, och jag kanerinra om det som på sin tidkallades för Vredelingrapporten och som innehöllett slags försök av en rapportör till EG att inom EGåstadkomma en arbetsrätt som liknade den som vihade i . Men EG är, som jag har sagt så mångagånger i denna debatt, fortsatt dynamiskt. EG har idessa frågor ändrat hållning på ett sätt som ärförmånligt och som för EG:s hållning iöverensstämmelse med svensk hållning i dessafrågor. Jag kan inte se annat än att däri ligger enförstärkning av harmoniseringen och enförstärkning av den gemenskap som vi nu söker.Anf. 28 () replik:Herr talman! Det är bra att är bereddatt ta tillbaka överdrivna ord. Jag kan be honom attta tillbaka ett till: Ordet fientlig har över huvudtaget inte använts i den här debatten, även om detförvisso förekommer i den allmänna debatten inomfackföreningsrörelsen om regeringens politik. Jaghar inte använt ordet här, men det oavbrutet som ett citat av mig.Däremot har jag talat om perspektivlöshet, om attBildtregeringen inte förstår den politiska logik somnu finns ute i , och det hade jag kanske ändåhoppats att skulle göra.Den renodling av marknaden som 1980-taletsbeslut innebar och som var nödvändig -- jag tänkerpå de fyra friheterna, osv. -- föder naturligtvis närdenna renodlade marknad skall börja verka krav påpolitiska insatser för att tygla marknaden.Nic höll, tyckte jag, ett utomordentligtanförande om världens handelspolitiska historia.Det fanns väl en del att tillägga, men det var i stortsett pedagogiskt och intressant. Men nog borde NicGrönvall till nästa debatt också kunna ta med ettpolitisk-historiskt perspektiv som hans anförandehär saknade.1990-talets dagordning i kommernaturligtvis att handla om hur den marknad som,enligt vad vi är överens om skall finnas, skall kunnatyglas med politiska insatser. Då är det inte bra omSverige har en regering som går på tvärs mot denutvecklingen.Vi hoppas ju att den svenska skall varaklok nog att -- mot bakgrund av det opinionstrycksom finns -- förstå att det inte var särskilt klokt avregeringen att starta med den nyliberala rusch somförekom , när man i mångasammanhang hävdade att det var fråga om ett totaltskifte, osv. Jag hoppas att de partier i regeringensom alltför mycket har fått böja sig underden nyliberala ideologin mer och mer kommer attgå tillbaka till den strömfåra där man anser attsociala insatser är viktiga, såväl i som i EG.Anf. 29 () replik:Herr talman! Till tal omperspektivlöshet tycker jag att det finns ett tilläggatt göra som saknas i skildring avden politiska verkligheten, nämligen att politisktinnehåll inte är någonting som växer fram ur tommaintet -- politiskt innehåll växer fram ur varje enskiltsamhälles förhållanden och ur politikers strävan attförbättra det samhället. Man kan, tycker jag, intetala om perspektivlöshet när det gällervardagspolitik. Strävan i vardagspolitiken är ju attgöra det nuvarande samhället bättre, att varadynamiskt förutseende när det gäller vad framtideninnehåller och erbjuder.När det sedan gäller det politiska kravet på insatsermot marknadens krafter skulle jag egentligenönska att hade rätt till ytterligareen replik, så att han kunde säga att han ändå intemenar en återgång till kontrollekonomi ellerplanhushållning. Om han däremot med det menaren bättre konsumentpolitik, om han med det menaren stark känsla för miljökravens inflytande överhandelsfrågor och producentfrågor har vi sammavärdering, ja, då har regeringen och MatsHellström samma värdering. Vi skall inte tillåta atthandelns explicita krav på att få tillgodogöra sig allavinster som marknaden kan ge går ut överkonsument och allmänhet. Det finns nog intenågon politiker som står för ett sådant budskap.Jag skulle vilja säga -- det kanske får bli enavslutning av mer allmänt innehåll och inte riktattill -- att det är konkurrens som ärEG:s främsta mål -- 85 och 86 §§ i Romtraktaktenär skapade för att säkerställa konkurrens på fria ochlika villkor. Låt oss aldrig glömma att denkonkurrensens främsta vinnare är samhällenaskonsumenter. Genom konkurrensen gynnaskonsumenten. Konkurrensen är till förkonsumenten. Det är ett av de starkaste skälen föratt vi här i skall tillämpa denkonkurrensrätt som tillämpas i EG.Anf. 30 ():Herr talman! Utrikesdebatten ger tillfälle att ta uppbåde globala och regionala frågor. Jag skall börjalångt borta.Det sägs ofta att demokratin inte har någon chans iAfrika, att det behövs starka ledare och attpartierna där bara blir täckorganisationer för olikafolk och stammar. Det sägs också att pluralism ochåsiktsfrihet är en lyx som fattiga stater inte kanunna sig.Mot den bakgrunden var det både viktigt ochhoppingivande när ett val ägde rum iZambia. enpartistyre genomfördes ettflerpartival i god demokratisk ordning, och ett nyttparti, , besegradeden gamla regeringen under nya regeringen segrade på ett klart liberaltprogram. Den vill avveckla subventioner, röja uppbland statliga monopol och satsa på en aktivmarknadsekonomi. b > Det är rätt allmäntvedertaget att de mest katastrofala inrikespolitiskamisstagen under Kaunda var den omfattandenationaliseringen och låsningenav växelkursen. Sådana felsteg gjorde det extrasvårt att hantera de externa problemen somdrabbat landet, särskilt i form av sjunkandekopparpriser.Att korrigera Kaunda-epokens missgrepp kommeratt ta mycket . är inte bara ettlåginkomstland utan också ett av världens tio mestskuldtyngda länder mätt i förhållande tillbruttonationalprodukten. motsvaradeskuldtjänstbetalningarna ungefär två tredjedelar avdet bistånd som flöt in i landet. Även med destrukturanpassningsprogram som genomförskommer det därför att krävas omfattandeskuldlättnader -- här liksom i många andraafrikanska och latinamerikanska länder.Herr talman! Det här området är ett fält där denrika världen har stora uppgifter framför sig. För tioår sedan uppgick nettoströmmen av resurser från i-länder till till närmare 60 miljarder dollar.Nu finns ingen sådan ström alls. Bistånd och nyakrediter äts upp helt av de räntor och avbetalningarsom har att överföra till sina långivare.Vi måste aktivt engagera oss i de internationellaansträngningarna att häva skuldkrisen, som ärdet viktigaste och allvarligaste utvecklingshindretför många länder i den fattiga världen. Vi bör inomden närmaste framtiden formulera en svenskstrategi för dessa insatser.Herr talman! Vi folkpartister är mycket stolta överatt stödja en regering som menar allvar medenprocentsmålet. Årets utrikesbudget visar att manmycket väl kan förena en europeisk identitet meden global solidaritet och ett globalt ansvarstagande.Det som vi sluter upp kring och identifieraross med är en kontinent som är öppen motomvärlden. Det är en kontinent som både genomfrihandel och aktiv samverkan i olika former stöderde fattiga ländernas utvecklingsansträngningar.Det är också ett som tar de globalamiljöhoten på allvar och inser att de inte kan mötasannat än genom gemensamma handlingsstrategier.Det första eldprovet för den europeiskaansvarskänslan blir FN:s stora miljökonferens iRio.Det som vi liberaler sluter upp kring äröppet också gentemot . Att stödjautvecklingen mot demokrati och välfärd isamhällen som under huvuddelen av dettaårhundrade har levt under kommunistiskt förtryck,blir en av de allra största utmaningarna under dekommande åren.Vi står också inför mera akuta och näraliggandeuppgifter -- att ge katastrofhjälp och humanitärtbistånd till länder också i , länder som detutfattiga och det krigshärjadeJugoslavien.De här utmaningarna måste vi möta på flera plan,inte minst på den europeiska nivån. Många insatsersom nu planeras blir kraftfulla enbart om deorganiseras gemensamt av många starkaindustristater. Det gäller t.ex. ansträngningarna attstabilisera de östeuropeiska valutorna och åtgärderför att sanera miljön och förbättra säkerheten kringde östeuropeiska kärnkraftverken. Det senare ären stor, brådskande och viktig uppgift som vi måsteta oss an även utifrån våra egna vitalamiljöintressen.Vi måste möta den här utmaningen även på densvenska, nationella nivån. I årets budget finns enmiljard avsatt för östsamarbete, vilket är entredubbling i jämförelse med den förra regeringensplaner. Det var för övrigt planer som inte till någonstörre del hann sättas i verket. Vi har hört i den härdebatten och vi har läst i socialdemokraternaspartimotion om vilka storverk man lyckades klaraav under den föregående regimen. Men det hör tillsaken att de pengar som utlovades inte i någonstörre utsträckning kom till del underden socialdemokratiska regeringen. I december1989 lovade man 900 miljoner via UD under tre år.Av dessa 900 miljoner hade endast 170 utbetalatsnär den socialdemokratiska regeringen avgick ihöstas.Min tro är att den miljard som har utlovatsmycket snart kommer att visa sig otillräcklig och attvi måste se oss om efter avsevärt större resurser församarbetet med och då inte minst våranärmaste grannar i , och västraRyssland.Till det mest uppmuntrande i östsamarbetet är attdet mycket snabbt har fått fäste även pågräsrotsnivån. Kontakter med har börjatutvecklas på alla möjliga områden, inom företag,kommuner och statliga ämbetsverk. Mängder avföreningar och enskilda individer har ocksåengagerat sig. Jag tänker t.ex. på det finasamarbete som många lantbrukare har etableratoch på överföringen av utrangerade men fulltfungerande redskap och maskiner. Den här nyafolkrörelsen går i stor utsträckning på egen kraftoch bygger på enskild och samfälld generositet.Men det är också angeläget att ge en vissuppmuntran till den genom anslag från SIDA.Herr talman! De återuppståndna baltiska staternaoch de andra tolv stater som har uppstått urruinerna av den havererade står införgigantiska uppgifter, uppgifter som inte kommer attkunna lösas annat än stegvis och med oändligamödor. Det kommunistiska systemet har brutitsönder många av förutsättningarna för bådevälstånd och välfärd. Om det är någonting som stårklart efter både Gorbatjov-årens och Jeltsin-regimens försök att hejda nedgången, är det attsystemskiften inte är något som kan frammanasplötsligt och ur det blå.För vidkommande innebärSovjetunionens sönderfall också förändradesäkerhetspolitiska förutsättningar. Behovet attvärna vårt territorium består. I det syftet behöver viäven framöver ett nationellt försvar som kanhantera de risker vi utsätts för. står detklart att riskpanoramat förändrats, att gamlahotbilder har förbleknat och att nya trätt i derasställe.Under en epok av konkurrerande allianser iEuropa har den svenska alliansfriheten bidragitbåde till vår egen säkerhet och till stabiliteten i vårregion. Men vi har också eftersträvaten fredsordning byggd på gemensam säkerhet. fall har den visionen kommitavsevärt närmare sitt förverkligande. Vi bör nuaktivt deltaga i de samtal som förs både påeuropeisk nivå och inom FN om hur dengemensamma säkerheten skall kunna tryggas. I denprocessen måste vi vara beredda att delta igemensamt beslutsfattande och åta ossgemensamma förpliktelser.Herr talman! och ansökan ommedlemskap i och möjligheterna till deltagandei den europeiska unionen kommer att stå i centrumför den politiska debatten under de kommandeåren. liberalerna intar en klarståndpunkt i den frågan. Vi kommer med stor kraftatt agitera och agera för ett svenskt medlemskap.Vi vill se som en aktiv deltagare i deteuropeiska enhetsverket. Det gör vi inte barautifrån ekonomiska utan också från politiska ochkulturella utgångspunkter.De ekonomiska motiven är i och för sig starka nog.Sverige är en liten öppen ekonomi där ungefär entredjedel av bruttonationalprodukten och ungefärhälften av industriproduktionen går på export. Närde länder som utgör våra utan jämförelse viktigastehandelspartner tar itu med en genomgripandeharmonisering av sina regelsystem vore det för vårdel ödesdigert att stå utanför. har vistora problem att anpassa vårt näringsliv till enalltmer dynamisk världsmarknad. De problemenskulle med stor sannolikhet accelerera ochförvärras om vi inte fick tillträde på jämbördigavillkor till den inre marknad som håller på attväxa fram i Europa.Men till dessa ekonomiska motiv kommer ocksåpolitiska och kulturella bevekelsegrunder. Vikänner oss hemma i det som håller påatt enas, och vi delar de liberala, sociala ochhumanistiska värderingar som dominerar i dennagemenskap. Det är inte bara så att vi är en del avEuropa, vi vill också ta del i det europeiskaenhetsverket.Innebär detta att all makt skall förskjutas tillBryssel? Nej, självfallet inte. Som liberaler vill vi iförsta hand att individerna själva skall varamäktiga, att största möjliga inflytande över denegna livssituationen skall stanna hos den enskildamänniskan. I andra hand slår vi vakt omnärdemokratin och därnäst om den nationellafolkstyrelsen. Den närhetsprincip som bör vägledaden europeiska integrationen måste innebära enstark restriktivitet i överlåtelsen av makt ochbefogenheter till de övernationella organen.Men, frågar många, riskerar vi ändå inte ett ökatberoende och en inskränkt suveränitet? Jo, jag troratt den farhågan är välgrundad. Men beroendethänger samman med den faktiska ekonomiskaintegrationen, med vårt ökade handelsutbyte,medan däremot medlemskapet i EG är ett sätt attkomplettera detta beroende med ett visst mått avmedinflytande. Även ger någon gradav medinflytande men enligt vår bedömningalldeles för litet. Därför måste ses somett steg på vägen mot ett fullt medlemskap i deneuropeiska gemenskapen.Herr talman! Lampan blinkar här i talarstolen. Jagfick från början, men jag skulle ha hafttolv. Jag ber att få till.Anf. 31 FÖRSTE VICE TALMANNEN:Daniel Tarschys har kvar på sina tolvminuter. När vi var nere lade vi påytterligare . Vi kan nämligen inte ställain klockan från början.Anf. 32 ():Herr talman! Med elektroniken sker det underverksom inte är så lätta att följa i denna talarstol.Mina märgfulla angrepp mot olika talare kommeratt få avfyras i en senare replik. För att åtminstonelocka upp mina meddebattörer på scenen ber jag attfå avsluta med följande. hadefullkomligt fel när han beskylde regeringen för attfjärma sig från EG. Det är tvärtom så attregeringen genom sin politik underlättar ettmedlemskap i hade fullkomligt fel när hon sadeatt vi kommer att få minskat inflytande.Nic hade också fel, eftersom hanblandade ihop två frågor. Han går emot ett ökatinflytande från EG-parlamentet med hänvisning tillatt de nationella parlamenten får mindreinflytande. Det är fullkomligt fel, skall jag tala om i min nästa replik.Anf. 33 () replik:Herr talman! Jag kan först glädja att vi alla är lika ställda när det gällertidmätningsapparaten. När jag höll mitthuvudanförande blev jag lika förvirrad över vilkentid jag egentligen hade kvar. Därför föredrar jag attstå vid en talarstol där man över huvud taget intehar några konstiga apparater som visar siffror.De siffror som fann skäl att ta uppi en debatt om EG och EES gällde den svenskasocialdemokratiska regeringens bilateralaÖsteuropaprogram. Det förvånade mig något. Denfrågan har debatterats i ett tidigare avsnitt.Eftersom fann skäl att polemiseravill jag ändå ta upp frågan.I går fick vi i utrikesutskottet en föredragning omutvecklingen av det biståndet som visade att trotsde mycket svåra omständigheter som råder -- bistånd till länder där det från början inte finnsambassader och man inte har möjlighet att verka påvanligt sätt -- har utbetalningarna väl motsvarat deanslag som har givits. Det är i själva verket enpionjärgärning. Det behöver vi inte brösta oss förhär. Jag tycker att människorna ute på fältet -- desom har jobbat i , och --har utfört ett utomordentligt arbete. De har byggtupp svenska ambassader och kunnatmedverka till att bistånd ges. Vi har också hört i har ändrat inriktning. har mantagit emot bistånd spritt litet över allt. Nucentraliseras detta kring regeringen.Alla dessa problem har redovisats, men de har ingetatt göra med den svenska socialdemokratiskaregeringens Östeuropaprogram som har varit enpionjärinsats, som jag tror att det. Det här är problem som vi skallåterkomma till i utrikesutskottet och inte ta uppkammarens tid med . Frågan gäller om det ärrealistiskt att utforma ett program så som det nupresenteras från den nya regeringens sida med ettkraftigt decentraliserat bistånd. Risken är att manhamnar i ett moras där man inte vet vad som händermed pengarna. Det är emellertid en fråga som viskall ta upp i utskottet. Då kan vi i de olikapartierna se om vi kan komma fram till någotkonstruktivt. Jag tror att vi alla önskar att detfortsatta svenska bilaterala Östeuropaprogrammetskall bli bra.Tarschys tog upp detta i samband med frågan omEG, EFTA och EES. Det har samband så till vidaatt vi menar -- jag tror att vi är överens -- att Sverigei EG och EFTA-länderna på kortare sikt har enviktig uppgift när det gäller att påverka och drivapå för att de rika länderna i skall kunnadelta i arbetet med att integrera folk ien modern ekonomi, men också att gedemokratiska förebilder. Det är inte alltid lätt isamhällen, där man påtalar de problem som vårasystem medför, att få demokratin att fungera väl iförhållande till medborgarna. Där sker dendiskussion som Tarschys var inne på och som skullekunna utvecklas längre om demokratiunderskotteti EG.Anf. 34 () replik:Herr talman! Att ordna ett Östeuropabistånd ärsvårt, och man får ha respekt för att det tar en visstid innan insatser kommer i gång. harhär gjort ett stort nummer av att detunder den tid socialdemokraterna regerade var fullfart på det här biståndet men att det sedan harbörjat trassla till sig. Jag vill hävda att detta är enfullkomligt felaktig historieskrivning.I december 1989 sade socialdemokraterna att manunder via UD skullekanalisera 900 miljoner till ochBaltikum. När socialdemokraterna lämnade in 22månader senare hade 170 miljoner av de 900miljonerna utbetalats. Väldigt mycket hade alltsåvid det laget stannat på papperet. Jag moraliserarinte över detta. Jag tror att det finns skäl att förståatt det var igångsättningssvårigheter. Problemenlåg inte bara på svensk sida, utan också på baltiskoch östeuropeisk. Men jag tycker att det äranmärkningsvärt och orimligt att man, samtidigtsom man faktiskt har detta byråkratiska moras ibagaget, försöker göra ett stort nummer av att mansjälv var så oerhört effektiv och att biståndet sedanhar rasat ihop när den nya regeringen har kommittill.Mats tog i sitt inlägg upp den svenskaregeringens politik och hävdade att den går på tvärsmot EG, att vi fjärmar oss från EG genom deninrikespolitik som den för påolika områden. Jag tror inte heller att den analysenhåller. Det grundläggande i den nya regeringenspolitik är att få fart på den svenska ekonomin, attfå i gång investeringar och att få sysselsättningen attfungera så att vi kan bekämpa arbetslösheten.Syftet är att göra vissa avregleringar i vår inhemskapolitik, att försöka anpassa skattetrycket nedåt, såatt vi inte ligger väldigt långt från EG-ländernasskattetryck.Är det verkligen, , en klok politikatt föra en radikal högskattepolitik, att försökahöja de svenska skatterna? Är det en klok politikatt försöka reglera mera så att företagen har störresvårigheter att investera och anställa flera och denvägen bekämpa arbetslösheten? Är det en klokpolitik att bedriva en selektiv näringspolitik? Jagtror faktiskt inte alls att vi kommer närmare EGgenom att föra en högskattepolitik och enregleringspolitik. Jag tror att det är viktigt att satsapå en ekonomi som gör det möjligt för oss att ta deli det europeiska samarbetet. Den monetäraunionen ställer krav på svensk ekonomisk politik:att vi inte har för högt budgetunderskott, att vi intehar för hög ränta, att vi inte har för hög inflation.Allt detta kommer vi närmare genom att föra enekonomisk politik som syftar till återhämtning,utveckling och expansion.Anf. 35 () replik:Herr talman! Det förvånar mig faktiskt attutrikesutskottets ordförande använder uttryck som''byråkratiskt moras'' om det Östeuropabiståndsom har givits, särskilt med tanke på deredovisningar som gavs från BITS i utskottet i gåroch som då inte gav upphov till några invändningar.Vi får återkomma till detta och till den ytterligtonödiga polemik som riktas mot den verksamhetsom har bedrivits av tjänstemän, vilka enligt DanielTarschys uppenbarligen har utgjort ett moras.Säkerligen riktar sig kritiken också mot politikerna.Jag hoppas att tar tillbaka en del avdetta, så att vi i utskottet kan föra debatten på ettmer konstruktivt sätt inför detÖsteuropabetänkande som den här kammarenförhoppningsvis också skall debattera senare.Daniel Tarschys inskränker frågan om det svenskasamhällets möjligheter att hävda sig väl i EG till omvi nu lyckas sätta fart på den ekonomiskautvecklingen. Jag tror att han då ordentligtunderskattar vad faktiskt innebär. Dethandlar inte enbart om den viktiga frågan på vilketsätt vi bäst får i gång den ekonomiska utvecklingeni . Det är en självklarhet att ju starkareSverige är ekonomiskt, desto större möjligheterkommer vi att ha också inom EG.Jag tycker att den här debatten liksom den somfördes tidigare visar att man inte riktigt vill förståatt den gemensamma inre marknaden faktisktbetyder någonting. Den betyder just vad man harsagt, att de fyra friheterna skall innebära enstrukturomvandling. Detta har man varit medvetenom i den svenska debatten , både frånvår sida i regeringsställning och från oppositionen.Men det kommer också att krävas socialamotkrafter. Jag är övertygad om att det som DanielTarschys negativt kallar selektiv näringspolitik kanbli ett mycket viktigt inslag för att vi på ett bra sätti skall kunna möta denstrukturomvandlingen och se till att den får drägligakonsekvenser hos oss. Det handlar också om att tadel i den uppbyggnad som sker inom EG av olikainstrument för att t.ex. stärka infrastrukturen. Detär här faktiskt fråga om ett ökat samhälleligtengagemang på många av de områden där denborgerliga regeringen i nu vill avlövasamhället resurser.Anf. 36 () replik:Herr talman! När jag påpekade att det efter 22månader bara var 170 miljoner utbetalade av de 900miljoner som socialdemokraterna i december 1989lovade att kanalisera via UD, var det självfallet intenågon kritik mot tjänstemännen. Det är självfalleten kritik mot den gamla regeringen, och även denkritiken är egentligen mycket mild.