prot · GG0948 · 1992-12-18 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1992/93:48Fredagen den 18 decemberKl. 9.001 § PartiledardebattAnf. 1 ():Fru talman! Jag vill på sista arbetsdagnågot kommentera det gångna politiska året.Det började med att statsminister i sinnyårsbetraktelse förklarade att han nuhade lyft politiken från ''det rutinartadeförvaltandets till den skapande statskonstens nivå''.Det ''rutinartade förvaltandet'' stod för mig, medanden ''skapande statskonsten'' stod för honom själv.Året slutade med att samme statsministerkonstaterade: ''Jag tror att det vore fel att inte kallaett misslyckande ett misslyckande, för det är det''.Dagens djupa lågkonjunktur hade skapat problemför varje regering.Men att det gick så illa på så för regeringenBildt beror på att regeringen så hårt och så tidigtlåste sig vid en ideologi och en politik som förvärratkrisen.Det första misstaget var rivstarten, tron på att storaskattelättnader för förmögna och kapitalägare samtprivatiseringar skulle sätta fart på tillväxten.Det andra misstaget var att regeringen inte fick igång investeringar.Och det tredje var att man så kraftigt försvagat deninhemska efterfrågan att företag nu slås ut ochmånga blir arbetslösa helt i onödan.Dessa tre misstag har inte mycket att göra medskapande statskonst.För knappt en månad sedan frågade jagstatsministern här i kammaren vilken ekonomiskpolitik regeringen kommer att föra, när den ''endavägen'' inte längre existerar. svarade attregeringen avser att föra samma politik somtidigare.Och han upprepade det som regeringen lovade i sinregeringsförklaring : ''att avbryta denekonomiska stagnationen och att återupprättaSverige som en tillväxt- och företagarnation -- -- --''.Men problemet är ju att den moderata politikenfört bakåt i stället för framåt på dessaområden.-- Tillväxten ökar inte, den blir negativ ochnästa år.-- Investeringarna skjuter inte fart, de minskar1992, 1993 och 1994.-- Företag nybildas inte, de slås ut i allt snabbaretakt.-- Arbetslösheten ökar.-- Budgetunderskottet skenar i väg.Inflationsbekäpningen måste sättas främst, sägerregeringen. Men det är ju den krympandeproduktionen som utgör det verkligainflationshotet.Regeringen vägrar att inse att den negativatillväxten, bristen på investeringar och de allt flerutslagna företagen är orsaken till problemen.Gör vi ingenting , riskerar vi attdrabbas av samma problem som t.ex. ochStorbritannien, där inflationen tar fart redan närarbetslösheten kommer ner mot 7 %.Därför har vi socialdemokrater uppmanatregeringen att vara varsam med åtstramningen1993. Jag beklagar djupt -- av hänsyn till landet ochtill enskilda medborgare -- att detta inte har möttnågot gensvar. ''Jag står fast'', säger finansministern. ''Planlös opportunism'' och ''bluff'', skrevstatsministern i ett ilsket pressmeddelande förraveckan.Med sådana ord avfärdade vår önskan attdiskutera de i och för sig svåra avvägningar som numåste göras för att inte skall bli det år dåSverige med politiska beslut kör ned produktioneni botten.Men det var inte bara om den ekonomiskautvecklingen som använde stora ord förevalet. Också på den internationella arenan ville hanse sig själv som en stor aktör.Sverige får inte bli en randstat, sade ,gång på gång som oppositionsledare. Men det ärjust det som han som statsminister nu håller på attomvandla vårt land till.-- förlorade den viktiga och prestigefylldaomröstningen om en plats i .-- Regeringens ambition att skall vara ett avde länder i som har en stabil ekonomi --, som brukar säga -- harkommit på skam.-- Sedan regeringen tillträdde har anhängarnaav ett svenskt medlemskap i bara blivit färreoch färre. undrar jag om är klaröver vidden av sitt ansvar i denna svåra men viktigafråga. Det är ju inte Moderata samlingspartiet somstatsministern skall föra in i EG utan hela nationen.Det är inte bara kronan som har devalverats.Sveriges internationella anseende har ocksånaggats i kanten.Fru talman! har två ideologiermisslyckats med sina projekt.Kommunismen har brutit samman. Den skapadeinte bara ofrihet, den var också ekonomiskt odugligoch socialt förödande.Mot bakgrund av detta är det naturligt attVänsterpartiets ledare tar sin hatt och går.Personligen kan känna sig nöjd. Hanhar, trots allt, lyckats hålla sitt parti kvar iriksdagen, trots de omvälvningar som har skett ochden misär som har blottats i de länder därkommunismen har fått styra.Det andra ideologiska projektet som är påreträtt är nyliberalismen. Inte heller den ideologinlever upp till sina löften.Där de nyliberala idéerna har prövats syns ingaframsteg. I stället har de lämnat efter sig ekonomiskstagnation, arbetslöshet och ökade orättvisor somskapar ett otryggt och konfliktfyllt samhälle.I är det under som med stor entusiasm förespråkatnyliberalismens idéer och värderingar.De mest extrema nyliberalerna kräverinkomstgraderad rösträtt, de förespråkar attnarkotikan skall släppas fri och de vill slopa allskattefinansierad välfärd.Ännu allvarligare är att de nyliberala moderaternaefter förra valet har fått ett så stort inflytande ute ivåra svenska kommuner. Där är de nu i full gångmed att genomföra ett systemskifte inombarnomsorgen, skolan, sjukården ochäldreomsorgen.De moderata makthavarna skyller på ekonominoch på behovet av anpassning till EG, när de nurustar ned. Men de skulle göra precis samma sakäven om ekonomin var god.Nedskärningar av offentlig verksamhet, som skaparökade ekonomiska och sociala skillnader mellanmänniskor, är en vital del av den nyliberalaideologin.Runt om i världen flyr man nu de nyliberalaskansarna. Jag tror att allt fler svenskar frågar sig:Varför skall då vårt land utsättas för dettahopplösa, nyliberala experiment?Kommunister och nyliberaler har det gemensamt,att de tror att det finns en lösning på allasamhälleliga och mänskliga problem: totalreglering resp. fullständig frihet för de starkaste attta för sig och bestämma över andra.Nu blåser det nya vindar i världen och i . Enav dem är en iskall vind ur det förflutna, som skärgenom märg och ben. Där den drar fram lämnarden efter sig skändade judiska begravningsplatser,mordbränder, våld och rädsla.Främlingsfientligheten, rasismen, antisemitismen,nationalismen och föraktet för demokratin och förpolitiken sprids inte enbart av små skränandegrupper. Samma budskap framförs av partier påden yttersta högerkanten, vilka finnsrepresenterade i flertalet europeiska parlament.Den ekonomiska stagnationen, arbetslösheten ochde ökade sociala skillnaderna skapar osäkerhet,hopplöshet och uppgivenhet som tar sig alltbrutalare och omänskligare uttryck.Det blåser också en annan vind -- en hoppfull vind.Den vinden förde till seger ipresidentvalet i . Den manar till handling ochtill framtidstro.Regeringar kan inte sitta med armarna i kors ochhänvisa till marknaden när arbetslösheten spridersig som en farsot. Vi måste aktivt bekämpaarbetslösheten och de orättvisor som hotar allastrygghet och frihet. Politiker måste ta ansvar och tainitiativ, leda investeringsprogram, underlättaindustriutveckling och stimulera tillväxten.Fler och fler inser också att det krävs politiskainsatser för att lösa problem och få i gång hjulenigen. Jag anser att det inger hopp för framtiden,därför att det i själva verket handlar om ökad tilltrotill demokratin.De idéer som så sent som i valrörelsen1991 påstod var stendöda växer sig nu allt starkare.Socialdemokratin väcker respekt. Visocialdemokrater tar ansvar, vare sig vi är iregeringsställning eller i opposition -- det har vivisat denna höst.Vi socialdemokrater har lagt fram ett brett programhär i för att få i gång tillväxten ochbekämpa arbetslösheten.För det första: Vi vill satsa på omfattandeinvesteringar i infrastruktur, på reparation ochupprustning av skolor, ålderdomshem, nedslitnabostadsområden och vi vill utöka utbildningen påalla nivåer.För det andra: Vi vill ha en ytterligareräntesänkning, och vi vill att den kommer till ståndså snabbt som möjligt. Det är den viktigasteförutsättningen för att vi skall få i gång industrinsinvesteringar.För det tredje: Vi vill undvika att dra nedefterfrågan så kraftigt att mängder av igrunden sunda företag slås ut med ökadarbetslöshet som följd. Mot regeringens defensivaoch ensidiga inflationsbekämpning ställer vi enoffensiv politik, där ökad tillväxt för att värna omsysselsättning och välfärd överordnas andraambitioner och krav.Mer långsiktigt är vårt mål att få upp tillväxten tillöver , pressa ned arbetslösheten till ochhålla inflationen kring , som vi måstefå ned budgetunderskottet.Människor vet att det blir kärvt ett tag framöver.Då är det viktigt hur bördorna fördelas. Vi menaratt det främst är vi som är friska och som har jobbsom skall bära krisens bördor. Jag tror att det kanskapas en bred uppslutning runt en sådanrättvisepolitik.Jag vill uppmana statsministern att använda åretssista veckor till att tänka om. Låt inte 1993 bli ett årdå fullständigt förlorar sina möjligheter attta sig ur krisen! Sätt fart på investeringar! Satsa påutbildning och arbete! och människor enchans!Det går att skapa tillväxt, optimism och framtidstroigen. Det finns en politik för utveckling ochtrygghet, också i av osäkerhet och snabbaförändringar.Med dessa ord, fru talman, vill jag önskaregeringens och ledamöter samt allpersonal i en god helg, en vilsam helg.Jag har en känsla av att det kommer att behövasinför 1993.(Applåder)Anf. 2 Socialminister ():Fru talman! Det fanns mycket i som jag kan instämma i, inte minstbeskrivningen av oron för utvecklingen som vi kanse ute i . Men anförandet föranleder ocksånågra frågor.Det var intressant att höra säga attkommunismen är ekonomiskt oduglig. Det är litetandra tongångar än i den bok som han skrev förnågra år sedan. Den hette, om jag minns rätt, Vadär socialdemokrati? I den hävdade att kommunismen var odemokratisk,men att den dock var ganska ekonomisktkompetent. Det var kanske inte så klarsynt att ensdå hävda det, men uppenbarligen har IngvarCarlsson nu kommit till insikt på den punkten. Dettycker jag är ett stort framsteg.När det gäller den aktuella ekonomiska politiken ärdet naturligtvis utomordentligt svåra avvägningar vistår inför. Vi har att hantera ett stortbudgetunderskott, ett strukturellt underskott, somvi har släpat med oss och som nuförstärks av ett konjunkturellt motiveratunderskott.Vi har fortfarande mycket höga räntor. Vi harvisserligen en låg inflation, men det är klart att denflytande kronan innebär ett hot om en ökandeinflationstakt framöver. Vi har en mycket hög, ochän så länge stigande, arbetslöshet.I en sådan här situation är det naturligtvis frestandeatt satsa på en efterfrågestimulerande politik. Jagkan förstå det, särskilt när man sitter ioppositionsställning. Men det finns skäl att varnaför detta, därför att många av dessa indikatorerskulle med en sådan politik utvecklas åt fel håll.Risken för ett snabbare ökande budgetunderskott,för att inflationstakten går upp, för att räntornastiger i stället för att fortsätta att falla är betydande.OECD varnar i sin nya rapport ''EconomicOutlook'', som kom , just för att i dethär läget kraftigt stimulera efterfrågan och för attbortse från de långsiktiga målen för denekonomiska politiken.Jag tror att den avvägning som regeringen har gjortär korrekt, men självfallet måste man alltid haberedskap att korrigera kursen ifall verklighetenkräver det.Jag har dock en fråga till som gällerden mer långsiktiga politiken. Vi har fått litet olikabesked från Socialdemokraterna under de senastemånaderna, i synnerhet tiden efterkrisuppgörelsen. Det handlar omSocialdemokraternas vilja att samverka medregeringen för att nå de långsiktiga målen, för attverkligen göra någonting åt t.ex. det strukturellabudgetunderskottet. Socialdemokraterna vet likaväl som regeringen att det kommer att krävas en heldel obehagliga beslut framöver för att vi skall kunnahantera de här frågorna. Det kommer att krävasnedskärningar i budgeten, utflyttning avutgiftsposter och mycket annat för att vi skall kunnahantera det strukturella budgetunderskottet.Min konkreta fråga till är: ÄrSocialdemokraterna, efter höstens krisuppgörelse,beredda att fortsätta samverka med regeringen omde nödvändiga åtgärder som krävs för att vi pånågra års sikt skall kunna eliminera det strukturellabudgetunderskottet?Anf. 3 () replik:Fru talman! Prognoser är ett farligt ämne förregeringen just . Men togändå upp frågan.Den bok som åberopar skrev jagpå , och då trodde jag, liksom CIA iUSA, att den sovjetiska ekonomin var betydligtstarkare än den var.Det var inte något särskilt starkt argument. Men jagkan lova att jag i fortsättningen inte skall baseramina ekonomiska bedömningar på CIA, om detlugnar prognoser som regeringen gör och gjorde förbara några månader sedan, står sig däremot inte,vare sig när det gäller budgetunderskott eller annat.Det är nog betydligt allvarligare.I den socialdemokratiska riksdagsgruppen börjadevi arbeta med det strukturella budgetunderskottetredan på försommaren när vi såg vart det skenade.Vi kommer att fortsätta med det . Vi anseratt detta är ett allvarligt problem för Sverige.Det som gör samarbetet med regeringen svårt är attregeringen har strulat så med med en lång rad avde överenskommelser som vi träffade . Detgäller framför allt de moderata statsråden på olikaområden. Jag kan redovisa att det har skapatmycket stor irritation i min riksdagsgrupp, och jaghar därför stora problem att försvara idén att träffanya överenskommelser. Men jag kan till BengtWesterberg säga att om ni klarar ut de återståendefrågorna på ett någorlunda anständigt sätt ökarförutsättningarna.Så till sakfrågan. Skillnaden mellan situationen och situationen är att vi dåhade en hög inflation och en låg arbetslöshet och attvi nu har låg inflation och hög arbetslöshet. Då ärdet rimligt att politiken blir en annan. Man kör juinte på samma växel i nedförsbacke som iuppförsbacke, ni nu inte tror på oss och tycker att vi gör enriktig bedömning, och om ni inte tror påIndustriförbundet och på fackföreningsrörelsen,finns det ju en lång rad andra personer med godinsikt i ekonomi som faktiskt säger precis sammasak som vi. , som har regeringensöra, befarar att den kraftiga neddragningen avhushållens köpkraft kommer att skapamassarbetslöshet, och han ger regeringen rådet attinte strama åt så hårt.I skrev nyligen:Att visst måste vi motverkainflationsförväntningarna, men att maximera enenda princip i all ekonomisk politik för alla tideroch under alla omständigheter leder till idioti.Jag vill inte ta så starka ord i min mun. Men i sakhar jag samma uppfattning som Hans Bergström.Jag har en fråga till . sitterFolkpartiet i direkta förhandlingar med Nydemokrati om viktiga massmediafrågor. Hur kännsdet, ?Anf. 4 Socialminister ():Fru talman! Jag tycker att det var ett ganskauppseendeväckande avslöjande att källan förIngvar analys i ? Det har aldrig tidigaresagts, så det blir väl dagens nyhet från en annarskanske ganska nyhetsfattig debatt. Vi får väl se.Det strukturella budgetunderskottet är ett stortproblem. säger attSocialdemokraterna började analysera det redan isomras och skulle ha kommit till de diskussionersom vi hade på förhösten eller sensommaren meden massa konkreta förslag. Detta är ju inte sant.Det vet både och jag. När viträffades vid dessa förhandlingar, visade det sig attSocialdemokraterna hade några ganska vagauppslag om nedskärningar på några olikadepartement. När vi bad om konkretiseringar gickdet inte att få dessa konkretiseringar. I verklighetenhade ni möjligen börjat tänka men verkligen intekommit särskilt långt i ert tänkande. Det finnsdärför mycket som återstår.Samtidigt är det självklart att jag välkomnar också inom socialdemokratin analyserar dettastrukturella budgetunderskott och funderar på hurman skall kunna attackera det. Då kommer ni islutänden naturligtvis att komma fram till sammaslutsats som varje analytiker måste komma framtill, nämligen att vi inte kommer att kunnaeliminera det strukturella budgetunderskottet omvi inte är beredda till ett antal ytterligaresmärtsamma åtgärder som rör den statligabudgeten. Det kan handla både omutgiftsnedskärningar och ominkomstförstärkningar av olika slag.Detta är beslut som kommer att vara tuffa att fattaför varje regering, oavsett vilken regering som vihar. Det kommer att krävas samverkan över parti-och blockgränser, oavsett vilken regering som vihar under resten av 90-talet. Det är därför som minkonkreta fråga till fortfarande är:Är Socialdemokraterna beredda till en fortsattkonstruktiv dialog med regeringen på dennapunkt?Avvägningen mellan inflation och arbetslöshet ärsvår. Jag vågar inte säga vad som är den exakt rättaavvägningen att göra. Om man lyssnar påekonomerna får man verkligen inte några entydigarekommendationer. Det går självklart att lyfta framen och annan ekonom och en och annanledarskribent som säger en sak, men det är intesvårt att peka på andra som har en helt annanuppfattning.Jag nämnde OECD-ekonomerna, som går ut ien ganska entydig rekommendation till olika länderdär de säger att man skall akta sig för att stimuleraefterfrågan på ett sätt som gör att man försvagarden långsiktiga ekonomiska utvecklingen. Jag kan inte stå och säga att det bara finns ett sätt attgöra denna avvägning. Den kan göras på mångaolika sätt. Men jag tror att den avvägning somregeringen har gjort är den bästa möjliga idagsläget. Men vi skall självfallet följa utvecklingenoch vara beredda till korrigeringar om sådanaskulla krävas.Sedan frågade hur det känns attförhandla med Ny demokrati. Jag vet inte,eftersom jag inte själv har deltagit i dessaförhandlingar. Men jag vill säga att vinaturligtvis inte har några invändningar mot attdiskutera med personer från Ny demokrati. Vi harmycket skilda värderingar när det gäller en radolika frågor. Men om det skulle vara möjligt att nåfram till en gemensam uppfattning när det gällermediafrågorna, tycker jag att det är heltacceptabelt.(Applåder)Anf. 5 () replik:Fru talman! Jag tror nog att de som före valetlyssnade på bestämda beskedom att inte ha några som helst kontakter med Nydemokrati och som hör på det som han uttalarfrån denna talarstol, upplever att det var enbetydande skillnad i karskhet och i principfasthet.Jag skall inte riva mer i öppna sår.Vi kom, i motsats till regeringspartierna, välförberedda till förhandlingarna . Jag hadeförankrat mitt förhandlingsupplägg, i motsats tillregeringspartierna som inte ens hade gjort ensamordning mellan sig, än mindre haft desammanträden med riksdagsgruppen som vi hadehaft. Vi kom t.ex. med ett förslag om en strukturellförändring av budgeten, som skulle avlyftabudgeten med 45 miljarder. Har regeringenkommit med ett enda förslag till budgetsaneringsom ligger i närheten av detta? Vi kom också meden rad andra förslag, och det vet är att regeringen, efterdenna överenskommelse, fortfarande strular medbostadsuppgörelsen. Den strular medprivatiseringarna. Senast går BengtWesterberg, förlåt, jag menar -- detär en betydande skillnad -- ut och säger: Vi skallsätta i gång och privatisera i vår.Fortfarande är försvarsuppgörelsen inte klar. Denär svår, och den är alltså fortfarande inte klar.I fråga om pengarna till AP-fonderna, har vistatsministerns ord från Ekot inspelade. Men vi harfortfarande inte fått några klara besked.Om regeringen missköter förhandlingar medsocialdemokratin på detta sätt, blir det mycketsvårt för mig att komma tillbaka till minriksdagsgrupp och säga att vi skall träffa nyauppgörelser. Den första förutsättningen är att dettaklaras ut snabbt och effektivt. Då kommeråtminstone dessa hinder att vara borta.Jag anser att det måste till en helt annan regeringför att klara detta. Det har jag sagt tidigare. Detborde vara en majoritetsregering. Det är alltid svårtför en minoritetsregering. Med densammansättning som kammaren nu har, finns detbara ett sådant alternativ, nämligenSocialdemokraterna, . Jaginser att det inte är möjligt . Men detskulle enligt min mening skapa mycket bättreförutsättningar i realiteten för att man skulle klaraav ekonomiska problem.Till slut skall jag beträffande CIA säga följande.Sovjetunionen var ett slutet samhälle. Jag hade somsocialdemokratisk regeringsledamot väldigt småmöjligheter att tränga in och bedöma hur detsovjetiska samhället i realiteten fungerade. Detsom man i allmänhet byggde sina bedömningar påvar CIA:s bedömningar. CIA bedömde attSovjetunionens ekonomi var betydligt starkare änden var. Även jag förleddes av detta. En lång radekonomer förleddes av detta. Det har jag erkänt.Det är inte så dumt att som politiker erkänna har förletts . Det skall BengtWesterberg tänka på.Anf. 6 Miljöminister ():Fru talman! Först vill jag gratulera metamorfosen efter valet. Det är en helt annanpartiledare som vi kan skåda här jämfört meddå. Det finns naturligtvis förklaringar.Ansvarsbördan har väl känts något lättare undersenare tid.Sedan är frågan hur ett parti kan göra en så kapitalomsvängning som Socialdemokraterna har gjortsedan vi sågs vid förhandlingsbordet. Det är ju inteså, att de grundläggande förhållandena i ekonominhar förändrats -- utom i ettenda avseende, att vi missade att hålla den fastaväxelkursen.Jag kan förstå att Socialdemokraterna har svårt attinternt motivera samarbetet med Moderaternaefter de anateman som slungas ut här med jämnamellanrum i varje politisk debatt där Moderaternafinns, medan andra partier inte finns. Det är klartatt det inte ökar möjligheterna till samarbete.En annan sak, som är ännu allvarligare, är att detfinns en så klar skillnad i budskap -- med avseendepå hur ni agerade under förhandlingarna och hur niagerat efteråt. Jag kan inte komma bort från tankenatt det är en rent taktisk uppläggning avsedd attröstmaximera och ingenting annat.I förra partiledardebatten berömde jag IngvarCarlsson för agerandet under septemberkriserna.Det finns inte skäl att på det personliga planetångra de orden . Men både nu och i mitthuvudanförande är jag mycket sparsam med dyliktberöm.Jag är förvånad över den frenesi med vilkenSocialdemokraterna försökt att sprida dubblabudskap . Valserna kringbensinskattehöjningen och den höjda momsen ärtvå exempel. vet exakt vad jag talarom och hur dessa skatteförslag underförhandlingarna framfördes avSocialdemokraterna. Men efteråt försöker mansäga till allmänheten: Det var inte vi.Jo, det är precis vad det var. Det var just ni somdrev de frågorna. Jag tycker att det är dålig stil i denpolitiska debatten att försöka ge ett intryck av har en sorts begränsat ansvar, eller t.o.m. intenågot personligt ansvar, på den punkten. Det är detintryck som ni har skapat,och det bör svenska folket känna till. får gärna gå upp och bekräfta.Anf. 7 () replik:Fru talman! Ja, , jag skall redovisaför kammaren precis hur det gick till. När vi varklara med det första krispaketet, och BengtWesterberg och jag som skötte slutförhandlingarnareste oss, sade jag till : Det härhar vi inte kunnat räkna ut hur det slår påefterfrågan. Vi vet inte hur det här slår påförsörjningsbalansen. Men jag förutsätter att om viär överens om att skjuta på vissa saker, omefterfrågan blir för svag 1993, skall vi kunna göradet -- och detta tog vi i hand på. Det är viktigt omvi båda är överens om detta.Vi blev överens på en punkt. Vi ville gå längre. Detär inte, , grundat på taktiskaspekulationer. Jag kan redovisa en lång radekonomer och experter av olika slag långt utanförvåra egna led som har precis samma uppfattning.Jag tycker att regeringen skall kunna respekteradet. Det finns säkerligen politiker som skulle haanvänt devalveringen som skäl för att hoppa avuppgörelsen -- om de hade varit ute efter taktiskaspekulationer. Men vi har stått fast vid uppgörelsenoch röstat igenom den.Sedan tänker jag inte delta i en fortsattsandlådediskussion om vem det var som förstföreslog bensinskattehöjningen. Jag har minbedömning. Vi står för det här , och vi har röstatför det. Men vi har redovisat att vi tycker att detblir en för stark indragning av köpkraften.