prot · GF0999 · 1992-04-23 00:00:00 — Men då skall viockså ha råd med bra vård av och omsorg om våragamla.Det talas så fint om solidaritet här i kammaren. Jagundrar om den omfattar våra gamla?Jag tycker att det är utmärkt att vi har råd med 270miljarder i olika former av transfereringar. Det ärkanske mera, men det här är den siffra jag harkunnat få fram. Men förutsättningen för att vi skallkunna slå vakt om de gamla bör vara att vi har rådmed mer än de 90 miljarder som sjukvården i dagkostar -- om det visar sig att våra gamla behöverden.Under 1990-talet kommer antalet 80-åringar attöka och 85-åringar med . Vimåste skapa beredskap för detta. Jag uppskattarmycket att den nuvarande regeringen har tillsatt tvåutredningar. Jag tycker inte att vi skall tala sånedlåtande om dessa två utredningar som det görshär i kammaren.För första gången , då utredningenom regionsjukvård genomfördes, gör en regeringett försök att få ett helhetsgrepp om helaproblemet. Jag uppskattar att det i direktiven ingåratt ta fram prognoser över behoven inomsjukvården fram . Jag delar inte depessimistiska tongångar som kommit fram tidigareom möjligheterna för dessa två utredningar attpåverka framtida sjukvård.Anf. 77 () replik:Fru talman! Jag delar den historiebeskrivning somJerzy gör om utvecklingen sedandecennier och framför allt medständiga indragningar till staten från kommmuneroch landsting. Jag tror också att siffran 34 miljarderinte alls är överdriven.Det här en politik som tyvärr har fått pågå väldigtlänge och som kraftigt haropponerat emot i kammaren under säkert minst tioårs tid.Jag delar också den oro och omsorg som JerzyEinhorn visar de mycket gamla och de svårt sjuka.Jag är också medveten om att de inte har någrastarka företrädare -- även om de redan innan kdskom i visst har haft politiska företrädare.Tycker att den politik som fördestidigare med brandskattningar av kommuner ochlandsting var felaktig? Det är en politik som harresulterat i att vi står ganska tomhänta när detgäller möjligheterna att låta våra gamla och svårtsjuka få en värdig ålderdom.Tycker att det är lätt eller svårt attdelta i en regering som planerar de närmastkommande åren ytterligare stora indragningar frånkommuner och landsting? Som jag förstår kommerdetta att i ännu högre grad medverka till att denutveckling vi har sett kommer att fortsätta ochytterligare försvåra för kommuner och landsting attleva upp till de ambitioner som har.Det skulle vara intressant att få veta.Jag tycker att det var ett intressant resonemang omatt det inte går att höja skatterna på grund av detnärmande som en majoritet här i vill attSverige skall göra till den europeiska unionen. Vadjag vet kommer Europeiska unionen inte att läggasig i om vi i ändrar på löneskatter ochliknande. Det är alltså inte givet. Det finns politiskabeslut kvar att fatta i om den ekonomiskapolitiken.Tror att det kommer att finnas enpolitisk majoritet för att höja vissa skatter, t.ex.skärpa progressiviteten i inkomstbeskattningen, föratt på det sättet få pengar till vården av de mycketgamla och svårt sjuka? I så fall tror jag att vi skullekunna vara överens om en sådan politik.Anf. 78 () replik:Fru talman! Jag är tacksam för frågorna frånGudrun Schyman.Jag beklagar de politiska realiteter som tvingar ossatt fortsätta med de tidigare regeringarnas politik.Jag har försökt att beskriva de politiska realitetersom ligger bakom detta, och jag har försökt attbeskriva varför den politiska situationen tvingar osstill detta liksom tidigare regeringar.Jag uppskattar att regeringen gör ettförsök att få ett helhetsgrepp om hela situationen --som det har talats så hånfullt om här -- just genomatt tillsätta dessa två utredningar. Jag har lättare attleva med situationen, när jag vet att det görs ettförsök att få ett helhetsgrepp.Sedan har vi . Om vi kunde påverka attVästeuropa går ihop i en gemensam marknad,skulle vi ha underlag för en saklig diskussion. Menom vi inte anpassar oss och helst går in i dengemensamma marknaden -- vilket jag hoppas att vikommer att göra -- kommer att bli ett litetland i marginalen. Det mesta av handel gårtill de länder som förenas inom EG. Det ärockså en politisk realitet.Anf. 79 () replik:Fru talman! beklagar de politiskarealiteter som tvingar oss att föra denna politik. Jagtror att den politiken som har förts och som förs ärett resultat av politiska majoriteter. Det ärknappast under tvång som de har formats. De ärresultat av politiska diskussioner som har förts ikammaren. Jag skulle vilja veta vad det är förrealiteter som tvingar oss att föra denna politik.I den ekonomiska politiken handlar det ju omfördelning och omfördelning. Hur fördelningen gårtill, vilka konkreta resultat det blir av den och vilkagrupper man väljer att satsa på är en följd av vilkaintressen man anser sig företräda.Det sker naturligtvis en omfördelning inomsocialpolitikens område. Men det finns också, JerzyEinhorn, en omfördelning att göra mellan statensövriga offentliga utgifter.Jerzy deltar just nu i en regering som väljeratt satsa på en upprustning av och ökade anslag tillmilitären -- vilket också hör till de offentligautgifterna. Men regeringen står också för ennedrustning av stora delar av den offentliga sektornsom berör vård och omsorg. Detta är inget tvång,. Detta är ett politiskt val.Jag tror inte heller att valet av Europapolitik utgörnågot tvång. Det går utmärkt med andra alternativ,och det tror jag att är medveten om.Över hälften av partikamrater är avden uppfattningen. Frågan måste ha diskuterats iert eget parti.För mig rimmar omsorgen, som jag har stor respektför och som jag vet är grundad på stor kunskap, illamed att delta i en borgerlig regering som för enpolitik som får just de effekter intevill ha.Anf. 80 () replik:Fru talman! De politiska realiteter jag talade om ärde löften vi har givit. Alla dessa löften försvaras avolika intresseorganisationer. Detta gör det förnärvarande omöjligt att flytta om itransfereringssystemet.Jag hoppas att dessa frågor tas upp i de tvåutredningar som regeringen har tillsatt -- det finnsäven en tredje utredning --, bl.a. frågan omprioriteringar, och att det kommer att leda till endebatt i samhället om prioriteringen av vården ochomsorgen jämfört med alla andra krav påsamhällets stöd.Hur kommer att ställa sig tilldessa frågor? Det är mycket lätt att säga att pengarskall dras in från något annat, t.ex. försvaret. Talarman med dem som arbetar i försvaret vill de attpengar skall dras in från u-landstjänster, osv. ÄrGudrun beredd att, om realiteter tvingaross till detta, flytta om inom transfereringssystemetför att tillföra sjukvården och omsorgen merapengar?Jag upplever inte att den nuvarande regeringenrustar upp vårt försvar. Jag upplever att regeringenfaktiskt inte genomför en ordnad nedrustning utanen anpassning av försvaret till den förnyadesituationen i . Att genom en mycketsmärtsam och ingalunda populär process våga ta tagi en nedläggning av ett antal regementen är inte attrusta upp vår sjukvård.Jag delar inte i en enda fråga . I det nya kan vi inte lösa våraproblem genom att avskilja oss från resten avEuropa. Jag tror att vår enda möjlighet att överlevasom en ekonomiskt fri nation, en nation som harmöjlighet att själv sköta sina finanser, är att gå in iden pågående processen och vara med och påverkautvecklingen. Jag har arbetatåt EG. Det var -- hon sitterhär -- som förde in mig i det arbetet. Jag har lettflera av EG tillsatta arbetsgrupper. Det finns enfruktansvärd kraft inom EG, men jag vill ocksåhävda att EG behöver oss, EG behöver vårasynpunkter, vår kunskap och vår påverkan.Tredje vice talmannen anmälde att GudrunSchyman anhållit att till protokollet få antecknat atthon inte ägde rätt till ytterligare replik.Anf. 81 BO () replik:Herr talman! I senaste numret avLandstingsvärlden är avbildad ihelfigur, och inne i tidningen kan man läsa följandeom anledningen till att han lämnadeläkarprofessionen och blev politiker: Det utlösandemomentet var när man ville stänga envårdavdelning på Radiumhemmet och kallade detför strukturförändring.Jag tror att sjukvården och förutsättningarna fördem som jobbar i den skiljer sig i olika delar avlandet. Den här skillnaden är enligt min meningunderskattad i svensk sjukvårdsdebatt. Detankommer inte på mig att recensera hur de olikalandstingen sköter sig, men rent allmänt instämmerjag i den kritik som framförs mot sättet att skötasjukvården i . Varför skall man liggamed så lågt skatteuttag här? Varför skall man liggamed en övertung sjukhusstruktur och inte klara deriktiga prioriteringarna? Det är frågor som jag oftahar ställt mig. Men jag tycker att veta att den svenska sjukvårdskartan inte serlikadan ut överallt.Jag hade hoppats att vi skulle få en mera fördjupadhälso- och sjukvårdsdebatt och känna litet merastolthet över den svenska sjukvårdsmodellen. Jaghar roat mig med att med hjälp av hälsoekonomeroch andra inom SCB räkna på -- med hänsyn tagentill att vi är världens äldsta nation -- kostnader perinvånare och sjukvårdens andel av BNP. Då har jagfunnit att ligger väldigt bra till.Schablonbilden att sjukvården i skulle varaså dyr stämmer inte i ett omvärldsperspektiv.Varför kan vi inte sakligt få detta fotfäste i svensksjukvårdsdebatt?Det andra jag vill framhålla är SNS förslag. Mangick igenom , , samtNederländerna och jämförde. Därefter sade man:Ni har i huvudsak ett bra system i , ändra förGuds skull inte detta.Jag tror också, , att vi skall få entillväxt i och att vi skall ta hänsyn till att viär så många gamla och skaffa beredskap för det. Dåskall det också finnas möjlighet till enskattereglering, så att det går att klara sjukvården ide egna leden. Vi inom socialdemokratin resonerarså, att vi inte vill ha några ransoneringar isjukvården, vi vill inte ha generellaåldersprioriteringar, beslutade av politikerna.Däremot vill vi ge mer pengar till SBU för att manskall utvärdera terapierna. Hälsoekonomerna påSBU säger att om man skulle göra rätt enligtvetenskap och beprövad erfarenhet i , dåskulle man kunna rensa ut terapier istorleksordningen , JerzyEinhorn.Så jag är optimistisk och tror att vi utan att slängaut barnet med badvattnet skall kunna åstadkommaen bra sjukvård i . Jag får det inte att gå ihopatt vi bara skall anpassa oss till EG och dra nerskatterna och på det sättet försämra sjukvården.Det ställer vi inte upp på.Anf. 82 () replik:Herr talman! Tack för frågan, som ger mig tillfälleatt tala till.Jag var inte avbildad i helfigur, det var bara ansiktetsom visades. Det som citerade ärsant. Jag blev politiker därför att man inte kalladesaker vid rätt namn. Jag hade en förhoppning attdet var bästa sättet att få upp en debatt, vilketfaktiskt också de två utredningar som regeringenhar tillsatt syftar till -- helt klart enligt direktiven.Syftet med debatten är att man kallar saker vid rättnamn, och då får vi se hur människor prioriterar. Vikanske ordnar en beredskap i landet att satsa merapå vissa saker.Jag vill alltså tacka , och jag delar tillstor del uppfattningen att vi i stor utsträckning harbra vård, men det är tack vare hög professionalismhos personalen. Däremot delar jag inte BoHolmbergs optimistiska syn , för jaghar rest landet runt, i samband med valrörelsenmen även tidigare och . är baratvå före resten av landet. Inom andra delar avlandet fattar man beslut som vi fattade här förtvå sedan.Vår vård är inte dyr. Jag delar Bo Holmbergsuppfattning också på den punkten. En vårddag iSverige hör enligt till de billigaste i Europa.Vårddagskostnaden i är inte högre än i fleraeuropeiska lågprisländer.Sedan har vi andra myter, men jag hinner inte talaom dem. Det sägs att vi satsar så mycket påsjukvården, men det är faktiskt inte sant.Bo Holmberg har talat om SBU. Jag delaruppfattningen därvidlag och den högauppskattningen av SBU:s arbete. Jag satte ocksåvärde på motion om att SBU skullefå mera pengar. Därför är jag mycket glad att viskulle kunna ställa oss bakom i en proposition att -- om jag minns rätt --drygt 2 milj.kr. ytterligare skall gå till SBU. Jagtycker att det skulle kännas bra att kunna vara medom detta. 83 BO () replik:Herr talman! Får jag säga att när jag politisktanalyserade hur jag såg på de tillsattakommissionerna och sjukvårdsutredningarna, såvar det inget nedlåtande jag ville säga. Jag ville barakonstatera att de fyra borgerliga partierna iregeringen har olika uppfattningar om hur de villlösa sjukvårdsproblemen framöver. Dessa olikauppfattningar hörde jag framföras undervalrörelsen, och jag kunde konstatera --tillsammans med många andra -- att det inte är ensamstämmig röst som hörs, utan det är en kvintettsom spelar.Jag konstaterar vidare att nu har man fört de olikasynpunkterna till de arbetande kommissionernaoch utredningarna. Då blir det ingetställningstagande under den här valperioden. Såhur skall det bli med det som harvarit ute och talat om, att man skall prioriteragamla och sjuka ?Det kan bli som man skriver på första sidan avLandstingsvärlden. Det var väl riktat mot det svårajobbet att klara utredningar och prioriteringar --omöjliga uppdrag. Hur skall man,när den här valperioden har gått till ända, kunnasvara på frågan: Hur blev det med mer pengar, hurblev det med prioriteringar av äldre och sjuka?Detta måste ju bli svårt om man skallförverkliga finansplanens annonseringar omjättestora neddragningar. Jag säger icke detta avillvilja, utan jag säger det bara som politisk analys.För mig går de här två budskapen inte ihop.Anf. 84 () replik:Herr talman! Jag tycker att vi skall avvakta litetgrand när det gäller de olika uppfattningarna inomregeringsunderlaget tills utredningarna har fåttlägga fram sina förslag.Det är möjligt att det blir på det sättet. Men det ärlitet för tidigt att säga det . Det hartidigare sagts i debatten att regeringen i stället föratt direkt lägga fram förslag tillsätter tvåomfattande utredningar med vida direktiv.Inom sjukvården lever vi medett lappverk av olika åtgärder för att förbättrasituationen. Det är dags att ta ett helhetsgrepp omdetta. Det är mycket möjligt att även ensocialdemokratisk regering skulle göra på sammasätt. Men det är ändock första gången man tar ettsådant helhetsgrepp, och vi avvaktar dessautredningar innan vi säger vad som kommer atthända.Jag delar uppfattning i mångafrågor. Jag delar uppfattning inte kan förvänta sig att problemen skall lösaspå det sätt man skulle önska under en treårsperiod.Det bästa man kan uppnå ären bra start för den fortsatta utvecklingen.Anf. 85 (nyd):Herr talman! Herr socialminister, äraderiksdagsledamöter, ärade åhörare! Vi diskuterar nusjukvårdskrisen. Det finns litet olika uppfattningarom hur pass omfattande den är. Jag håller med BoHolmberg om att vi har en bra sjukvård i Sverige.Den kostar av BNP, vilket ärjämförbart med vad de flesta OECD-länderanvänder för sin sjukvård.Trots allt finns det en del problem i den svenskasjukvården som måste diskuteras. Problemenkommer att bli ännu större när vi tvingas tillbesparingar, om man inte tar till en del radikalagrepp.Vi har diskuterat åldringsvård. Där finns detproblem. Operationsköer är ett annat problem.Debatten har varit inne på orättvisorna. BoHolmberg har påpekat att det finns orättvisor iStockholm. Det sammanhänger med att landstingeti använder 64 %av budgeten försjukvård, medan övriga landsting använder ungefär77 %. Denna lilla skillnad motsvarar faktiskt någramiljarder. Där har vi en viktig förklaring.Hur som helst upplever många att sjukvården är ikris. Ekonomin håller på att ta slut. Landstingenoch kommunerna betecknar det som enkostnadskris. Allmänheten upplever långaväntetider och brist på valfrihet. Man talar --kanske något orättvist -- om en kvalitetskris.Anställda inom sjukvården -- sköterskor,undersköterskor och biträden -- har länge känt sigunderbetalda. Här kan man tala om enförtroendekris. Dessa problem måste man se över.Problemen kommer att bli värre när man nu tvingasatt spara.Det har här hoppats litet fram och tillbaka i tiden,allt ifrån till tiden för adel, präster, borgareoch bönder. Jag skall hoppa i tidentill nationalekonomins fader som i sinavhandling sade att grundvalen för välstånd ärarbetsinsatsen. Han hade då klart för sig att det ärarbetet som skapar välstånd. Sedan har mannaturligtvis -- och gör så fortfarande -- delat ut depengar som arbetet skapat på ett orättvist sätt. Menman måste arbeta sig ur en kris.Nu skall det sparas. Vi har läst om att 50 000människor skall sägas upp, huvudsakligen inomvården. Det gäller sjukvårdsbiträden, sköterskoroch hemsamariter. Det är således människor somarbetar nära patienten som ligger dåligt till. Dettaär det typiska osthyvelsbeteendet. Vad händer meddessa människor? Jo, de kommer att bli arbetslösa.De kommer att få arbetslöshetsunderstöd tills deblir utförsäkrade från A-kassorna. Då blir detsocialvården som får ta hand om dem. Dessamänniskor kostar nästan lika mycket som om deskulle arbeta, men vårdproduktionen har minskat.Det här är ett exempel på hur man inte får göra. Vimåste arbeta oss ur en kris. Man kan inte''osthyvla'' sig ur en kris.Kommunerna kommer att få mindre och mindrepengar, vilket och konstaterat. Hur skall vi klara det? Vi måstelösa det på något annat sätt. I regeringsförklaringenfinns en hel del tankegångar som jag uppskattar,och jag väntar på att få se dessa implementerade.Vi har hört socialministern säga att en hel del avdetta är på gång.Vi har Ädel-reformen, ,Dalamodellen och DRG-systemen. Detta är småsteg i rätt riktning. Jag säger små steg eftersom maninte tar steget fullt ut. Enligt Stockholmsmodellenför man över det ekonomiska ansvaret tilldistriktsläkarvården. I Ädel-reformen för man överdet ekonomiska ansvaret till kommunerna när detgäller omhändertagandet av äldre personer.Utfallet av dessa reformer måste studeras nogainnan man kan avgöra om sådana reformer är denbästa lösningen.Patienterna står dock fortfarande helt utanmöjlighet att påverka systemet. Patienten tillhörfortfarande sjukhuset. Det borde vara sjukhusensom tillhör patienten.Nu är det dåliga tider. Om man skall komma medförslag får de inte kosta pengar. Jag skall nu lämnafyra förslag som jag anser skulle leda till att vårdenblir bättre och rättvisare. Eftersom den blir bättre,så blir den också billigare. Dessutom sammanfallerdessa förslag med mycket som står iregeringsförklaringen.Det första förslaget gäller sjukvårdensorganisation. Här måste vi vara öppna för andralösningar. Vi skall se till de logiska lösningarna istället för att vara ideologiskt låsta. Dessa logiskalösningar innebär att man skall studera politikernasdubbla roller som konsument- ochproducentansvarig. Vi har fått en situation därproducentperspektivet har kommit att dominera,och konsumenten har blivit svag. Det gäller alltsåatt stärka konsumenten, dvs. Det gällerockså att lösa upp landstingsmonopolet och att geutrymme för nya initiativ. Detta behöver intemedföra att patienten blir sämre. Tillgången tillmångfalden kommer tvärtom att innebära attvården kan bli bättre.I har man avplanhushållning övergått till enmarknadshushållning med ett försäkringssystem.Observera att det icke är ett system av USA-modell. Jag vill säga detta på en gång, så att jag intefår sådana kommentarer. Jag tycker inte omsystemet i . planhushållningen där blir oftahänsynslös, eftersom det systemet ställer mångamedborgare utanför. Men jag tycker att detholländska systemet är väl värt att studera. Jag serfram emot utskottets resa till i september.Ett delat huvudmannaskap utgör ett stort problemnär det gäller sjukvårdens organisation.Kostnaderna för sjukvården delas upp iförsäkringsfinansierad sjukvård -- sjukpenning,sjukpension och arbetsskadeersättning -- och enskattefinansierad sjukvård där ansvaret delasmellan landsting och kommmun. Som alltid när detgäller delat ansvar kan man hamna i en situation dåden ena ansvariga skylller på den andra. Detta ärfaktiskt vad som har hänt, framför allt beträffandevården för äldre. Därför har Ädel-reformenimplementerats, och man får hoppas att den kanlösa en del av dessa problem.En annan viktig sak är att vården måste varaproducentoberoende, dvs. man måste skilja rollensom producent ifrån rollen som finansiär. Dettainnebär med andra ord att pengarna skall följapatienten.Man kan tänka sig ett sjukvårdsförsäkringssystemsom finansieras solidariskt, dvs. efter förmågaprecis som . Det finansieras med skattemedel.De som har litet pengar betalar liten premie, desom inte har pengar betalar ingenting, menomfattas ändå solidariskt av systemet, precis somalla som står utanför arbetsmarknaden och alla somär gamla skall omfattas trots att de inte kan betala.Vitsen med systemet är att pengarna följerpatienten, och patienten vet att dessa pengar alltidfinns till hands.Samma resonemang kan tillämpas då det gälleräldreomsorgen. Man skulle kunna ha enomvårdnadspeng så att medborgarna visste att närde blir gamla och knackiga och behöver omvårdnadså finns alltid dessa pengar till patientensdisposition.Detta skulle utjämna en del orättvisor. Man skulleinte bli beroende av landstingstillhörighet, åldernskulle inte behöva betyda någonting, utan alla hadeprecis samma rättighet.Äldrevården har tagits upp av , JerzyEinhorn och andra, men jag tycker den är så viktigatt jag vill beröra den kort.Vi har hört historieskrivningen att man minskade antalet ålderdomshem ochinstitutioner, medan antalet åldringar stadigt ökar.Man har minskat platserna på institutionerna medungefär som tillväxten avpersoner har ökat med ungefär 4 %.Detta har skapat den kris vi nu har, med mångaäldre personer som inte får ett braomhändertagande.Vad skall man göra åt detta? Naturligtvis måste viförsöka bygga i kapp denna kris. Varför kan maninte , då det är arbetslöshet, ta tag i detta ochbörja bygga ålderdomshem i offentlig regi?Jag vill också framhålla att det finns mångaekonomiska utredningar, bl.a. en från Institutet förhälso- och sjukvårdsekonomi, IHE, som har visatatt det för en genomsnittlig åldring är 100 000 kr.billigare att vårdas på ålderdomshem jämförtmed att bo hemma och åka fram och tillbaka tillsjukhuset eller ligga på en akutklinik. Viktigare änatt det är billigare är att det faktiskt också är bättreför patienten.Jag kan intyga att vi tvingas skicka hempatienter från sjukhusen trots att de är gamla,eländiga, förvirrade, oroliga, ångestfyllda,urininkontinenta, rörelsehandikappade. De haringen förmåga att klara sig trots en maximal insatsfrån anhöriga, social service och hemsjukvård, somgör ett fantastiskt arbete. De far fortarande illa.Det är alltså en mycket angelägen uppgift att sörjaför dem. Man måste skapa ett system som i längdenär billigare. Det blir bättre för patienterna och vikan utnyttja den arbetslöshet som finns till attproducera dessa ålderdomshem.Det borde också kunna beredas utrymme förålderdomshem i privat regi. Dessa skullenaturligtvis på samma sätt som övrigaålderdomshem inspekteras och kontrolleras avsocialstyrelsen. Jag vet att har tittatpå ett par ålderdomshem i , därman för . per dag kan ta hand om en åldringoch sköta både kommunens uppgift medomhändertagandet och erbjuda läkarvård då såerfordras. Detta är initiativ som vi måste ta vara på.En annan sak jag ville komma in på är hur vieffektivt skall kunna utnyttja sjukhusens resurser.Många sjukhus har outnyttjade resurser i form avoperationslokaler och läkarmottagningar, samtidigtsom det finns köer. Detta beror på att vi har ettlandstingsmonopol som inte tillåter privatverksamhet på sjukhusen. Den privataverksamheten får då äga rum utanför sjukhusen.Jag anser att man genom att avskaffaDagmarreformen och landstingsmonopolet skullekunna bereda plats för privata initiativ. Privatafirmor skulle kunna hyra läkare, eller läkare kundesjälva hyra utrymmen och betala sjukhusen för attanvända lokalerna. På så sätt skulle man kunnaproducera sjukvård och ta hand om patienter.Slutligen tänkte jag säga något omhusläkarreformen. Min tid är snart ute och jag troratt kommer att uppehålla detta. Jag vill därför bara framhålla någraviktiga principer.Det skall inte vara så att administratörer ellerpolitiker eller läkare skall bestämma vilkenhusläkare en patient skall ha.