prot · GF09128 · 1992-06-10 00:00:00 — Detkräver en hel del svåra och tuffa beslut, men det ärnödvändigt för att sanera statens budget och deoffentliga finanserna. Vi kan inte få någon tillväxtoch fart på investeringar och jobb i om viskall ha offentliga utgifter som motsvarar tvåtredjedelar av hela produktionen.Sammantaget har fattatbeslut om minskade offentliga utgifter på nästan 20miljarder kronor, räknat på helår. Lika viktigt somminskningarna i kronor och ören är att de olikautgiftssystemen görs om så att det lönar sig bättreatt arbeta och spara än att försöka få ett statligt ellerkommunalt bidrag.Det är utomordentligt glädjande att hartagit sitt ansvar och fattat dessa tuffa mennödvändiga beslut. Det visar att även enminoritetsregering kan skapa parlamentariskamajoriteter för svåra beslut. har förvissoändrat i några förslag, men sammantaget är detmycket mindre än vad den socialdemokratiskaminoritetsregeringen råkade ut för. Det handlar,som flera har nämnt tidigare, om blygsamma 26milj.kr. i påslag för nästa budgetår.Detta är beslut som har fattat vilket --framför allt långsiktigt -- kommer att få enavgörande betydelse för möjligheter attfånga de chanser till ökat välstånd som 1990-taleterbjuder.Sveriges välstånd är beroende av öppenhet motomvärlden. Sedan industrialismens genombrott harexporten varit motorn i vår tillväxt. Integrationen iVästeuropa, medlemskapet i EG och övergångentill marknadsekonomi i de fornakommunistländerna i Öst- och Centraleuropaskapar stora nya möjligheter för Sverige.Förutsättningarna för ökad export, god tillväxt, låginflation, lönsamma företag och därmed nya stabilajobb är goda. Men denna positiva utvecklingkommer inte automatiskt. För att den skall bliverklighet ställs även framöver hårda krav på denekonomiska politiken. Svensk industri måste varaväl att möta den nya efterfrågan som följer iintegrationens och den politiska frigörelsens spår.En exportledd tillväxt är det enda som är långsiktigthållbart.Fru talman! Alla kommande beslut är alltså intesvåra, i varje fall inte för borgerliga väljare ochriksdagsledamöter. Beslut omframtidsinvesteringar i utbildning, forskning ochinfrastruktur som stärker tillväxtkraften hör säkerttill de enklare, och likaså beslut om strategiskaskattesänkningar för mindre och medelstoraföretag. Avregleringar, försäljning av statligaföretag, skärpt konkurrens är också lätt att försvaraoch förklara. Där syns resultaten ganskaomedelbart i form av ökad valfrihet för enskildamänniskor och färre monopol för företagen.Den främsta uppgiften för den ekonomiskapolitiken är att hålla nere prisökningarna och geförutsättning för lägre ränta. Det kräver ett antalting, framför allt ordning och reda i de offentligafinanserna. Det kommer att krävas fler tuffa ochsvåra beslut här i kammare. Det krävsuthållighet för att bygga vidare på den grund somhar lagts genom de beslut som har fattats dettariksdagsår. Det krävs uthållighet för den långsiktigautgiftsstrategin och den successiva minskningen avde offentliga utgifterna med 30 miljarder kronorframöver.Budgetunderskottet uppvägs mer än väl av enökning av det privata sparandet, men om detfortsätter att öka kommer det successivt att bli vårtstörsta problem. Bara räntebetalningarna kommerdå att ta allt större del av utgifterna i anspråk. Bådei sig själv och genom indirekta effekter som pressarupp räntan tvingar det oss att ta framåtstramningsåtgärder. Därför måste utvecklingen ide offentliga finanserna vändas så att underskottetbörjar minska. Det är lika viktigt att detta skergenom förändringar på utgiftssidan.Vi vet vad som händer om den uthållighet som jagbegär av skulle svikta. Då fortsätterunderskottet att öka, priserna börjar stiga ochräntan börjar stiga. Då blir det inga nya jobb. Detblir en orättvis och dold fördelningspolitik därinflation, höga räntor och hög arbetslöshetomfördelar från den som har litet till den som redanhar mycket. Det är i praktiken vadSocialdemokraterna förordar. Jag tycker attdet är fel. Det är dessutom omoraliskt, eftersombördan av stigande underskott skyfflas över på vårabarn och barnbarn.Fru talman! Den socialdemokratiska politiken liderav ytterligare ett antal brister. Den förstörutvecklingskraften i ekonomin. Ingen kan ju påallvar tro att lösningen på ekonomiskaproblem ligger i ökade skatter, ökade offentligautgifter hos stat och kommun, ökade subventionertill byggande och mer aktie- och fastighetsköp avkollektiva fonder. Ändå är det vadSocialdemokraterna föreslår. Skatterna skall enligtdem höjas med för framför alltsmåföretagare och andra delar av näringslivet. Detär en repris av en politik som redan visat sig intefungera.Jag tycker att två effekter är särskilt allvarliga. Ensådan politik som Socialdemokraterna förordarskadar produktion och investeringar i . Dåförsvinner jobben till utlandet, och kvar i Sverigeblir mer arbetslöshet. finns en begynnandetilltro till som företagarland. Balansen iinvesteringar är till fördel. Det är viktigtatt det fortsätter. Det skulle densocialdemokratiska politiken förstöra.Den andra effekt av det socialdemokratiskaförslaget som jag tycker är särskilt allvarlig gällervälfärdspolitiken. Den kräver nämligen en starkekonomisk bas. Det är bara en ekonomi som växersom ger de skatteinkomster som välfärdspolitikenär beroende av.Jag gillar välfärdspolitik. Jag gillar dagis, hemtjänstoch sjukvård. Jag gillar den trygghet och rättvisasom välfärdspolitiken ger oss. Basen förvälfärdspolitiken är den ekonomiska tillväxten.Hoten mot den sociala tryggheten kommer inte allsfrån EG eller någan annanstans. De kommer frånen försvagad ekonomisk utveckling i ochutebliven tillväxt. Det är därför jag gillarekonomisk tillväxt. Det är det enda som kanförbättra och stärka den sociala tryggheten förmedborgarna i Sverige.Omvandlingen av svensk ekonomi frånstagnationsekonomi modell s till tillväxtekonomi,och från höginflationsekonomi modell s tilllåginflationsekonomi, är ganska mödosam. Det tartid att rätta till den tredje vägens felsteg ochförsummelser. Det finns inga genvägar. Det skulleju vara jätteskönt om det fanns genvägar, men manmåste ändå se sanningen i vitögat. Det finns ingagenvägar. Det positiva är att vi börjar se tecken påatt regeringens politik ger resultat i form av ettantal viktiga trendbrott. Jag vill peka på någrasådana.Inflationen har pressats ner. Den är nu lägre än ivåra viktigaste konkurrentländer, och denförväntas förbli låg, vilket är minst lika viktigt.Produktiviteten ökar mycket kraftigt i det svenskanäringslivet och lönekostnadsökningarna är låga.Det betyder att börjar bli ettkonkurrenskraftigt land igen. I själva verket är detså att företagens konkurrenssituation nu förbättrasmed totalt och . Det är förstagången på mycket länge som åstadkommeren anpassning av kostnadsläget utan att rubbaväxelkursen.Vi får nu rapporter om att våra exportföretagbörjar ta hem order från utlandet. Exporten till redan ökat, visserligen inte med så mångaprocent, men ändå med jämfört med för ettår sedan.Tilltron till som företagarnation börjaråtervända, som jag nämnde. Strömmen avinvesteringar, som förut gick ensidigt ut frånSverige, går alltmer in till oss. Det kommer attge jobb. Det är det enda som kommer att ge jobb.Allt detta är bra. Det visar att politiken är riktig ochatt den fungerar. Men jag måste understryka: föratt sundhetstecknen i ekonomin skall bli beståendekrävs det uthållighet i den ekonomiska politiken.Jag tänker hålla fast vid de långsiktiga målen förden ekonomiska politiken, dvs. låg inflation, ökadtillväxt, lönsamma företag och nya jobb. FörSocialdemokraterna existerar bara det kortaperspektivet. Men det finns som sagt inga genvägar.Det finns inga snabba klipp i den ekonomiskapolitiken.Det var i själva verket 1980-taletssocialdemokratiska politik som gav de snabbaklippen, men de kom i finansvärlden och påfastighetsmarknaden. Det var det hårda kapitaletsdecennium. Spekulation i stigande fastighetsvärdenoch hög inflation lönade sig bra mycket bättre änföretagande, arbete och utbildning.Nu är det hårda kapitalets tid förbi. På 1990-taletskall vi satsa på det mjuka kapitalet -- människor,kreativitet, utbildning och företagande. Det är attsläppa fram och stimulera den skaparkraft somfinns hos alla enskilda människor. Det är det endasätt på vilket man skapar en uthållig ekonomisktillväxt och en växande social trygghet förmedborgarna.Fru talman! Det är mycket glädjande attfinansutskottets majoritet föreslår bifall tillregeringens politik.Anf. 42 () replik:Fru talman! Jag är fortfarande nyfiken efter det attalla från utskottet, och också finansministern,har talat om att arbetslösheten inte får vara ettmedel i den ekonomiska politiken. Vi har judiskuterat det litet grand här, men jag fåregentligen fortfarande inte något svar. Det fick jaginte i går heller när det gällde kommunerna.Resursanvändningen i de sektorer som är skyddadefrån utländsk konkurrens skall hållas tillbaka tillförmån för den konkurrensutsatta delen avekonomin. Regeringen och alla andra säger attantalet jobb i den konkurrensutsatta delen kommeratt minska. Varför skall man då förhindra tillväxteni dessa sektorer och skapa arbetslöshet? Detföreligger knappast någon konkurrens omarbetskraften. Man säger att arbetslösheten inte ärnågot medel, men blir inte det konsekvensen av denförda politiken?Om regeringen skulle vara ärlig, skulle den då intesäga rent ut att man i och för sig gillar fullsysselsättning, men först måste vi ha en rejälarbetslöshet? Människor känner ju, att problemenkommer och att regeringen inte vill göra något åtdem.I morgon kommer jag att röra mig bland människorvilkas lön som ligger i inkomstlägen som bara ärhälften av vad vi här har. I min omgivning i morgontjänar människor på sin höjd . om dearbetar bra. Efter skatt får man kvar , ochefter att ha betalt hyra, mat och kostnader för bilkanske man har en tusenlapp kvar till semester ochalla andra omkostnader. Finansministern har ju vidett flertal tillfällen uttalat sig för att man skall sparaoch ha en årslön på banken. Jag får säkert fråganhur man skall kunna få sin årslön på bank. Mankommer att säga att den här gamleriksdagsledamoten nog kan få sin årslön på bank --han har väl lagt undan en del. Men man kommersäkert att fråga mig: Hur skall det här kunna ske föross?För att vara riktigt säker på att ge rätt svar vill jagfråga finansministern hur de skall göra, med enårslön på . Efter att ha betalat sinautgifter har de kanske en tusenlapp kvar tillsemester, kläder osv. Det är verkligheten förvanliga arbetare. Det vore intressant att se om jagkan övertyga dem genom att användafinansministerns svar på den här punkten.Anf. 43 Finansminister ():Fru talman! och jag harpraktiskt taget aldrig samma uppfattning om denekonomiska politiken. Det är kanske inte såegendomligt att liberalerna ochVänsterpartiet har, krasst uttryckt, ganska olikasynsätt när det gäller marknader, privatföretagande och sådant.Jag kan bara konstatera att ett framträdande inslagi de konkreta förslag som har lagtfram på det ekonomiska området -- mer så hosVänsterpartiet än hos Socialdemokraterna -- är ettbetydande antal skattehöjningar, som skulle få somdirekt effekt att driva ut investeringar från Sverige.Kvar skulle bli mer av arbetslöshet. Jag tycker attdet är jättedåligt. Jag kan bara konstatera att måste göra någon annan sorts analys.Just nu har vi lyckats vända denna ström. Svenskaföretag investerar nu utomlands ungefär 27miljarder kronor, och in till kommerinvesteringar för . Jag tror attdet senast var 1969 som vi hade en sådan positivbalans i direktinvesteringarna. Den är faktisktmycket bra, men den skulle förstöras helt medLars-Ove politik.Jag är glad för att få frågan om sparandet. Jag tarnämligen varje tillfälle i akt att tala om hur oerhörtcentralt det är för enskilda människor att ha en litensparad slant på banken, i aktier, i sitt eget hus ellerpå något annat sätt -- men banksparande är detvanligaste.Självfallet kan inte alla få ihop enårslön eller någon annan stor summa, men om manaldrig börjar, får man aldrig ihop ens ett mindresparbelopp. Det är faktiskt en oerhörd trygghet förenskilda människor att ha tillgång till en egensparad slant och att vara litet mindre beroende avbeslut i denna kammare, beslut hos arbetsgivareeller beslut hos offentliga myndigheter eller påannat sätt. Jag tycker -- säkert i motsats till -- att det skänker en betydande ökadsjälvkänsla och självständighet, som jag tror ärpositiv för enskilda individer och som medverkartill att göra människor mera stolta över sin egenförmåga och sin egen kapacitet. Det tycker jag ärbra.Anf. 44 () replik:Fru talman! Frågan om arbetslösheten får jagegentligen inget svar på. Vad gäller sparandet kanjag konstatera att de som ligger i sådana härinkomstlägen får ta mycket på sig. När deser att andra har större möjligheter att få ihop enårslön, frågar de sig naturligtvis varför det skallvara så orättvist. Mot bakgrund av denna orättvisakommer kompensationskraven, och så har viinflationsspiralen i gång igen.Jag tycker att det är utmanande att säga att manskall ha minst en årslön på banken sommånga i vårt samhälle aldrig kan drömma om attspara ihop en årslön. Egentligen är denna snedafördelning grunden till den inflationsspiral som vihar.Beträffande analysen om jobben vill jag säga att detär betydligt överdrivet att gynna kapitalisterna, ochdet är det ni gör. Ni gynnar egentligen inte i någonstörre grad produktionen med sänktaarbetsgivaravgifter, utan det är kapitalisterna somni gynnar och satsar på när det gäller att sätta fartpå produktionen. Jag vill gynna mer av kunskapoch inflytande i verksamheten och få fart påinvesteringarna för att få till stånd en braverksamhet i praktiken.Så bara en fråga om vad karensdagarna skallåstadkomma. Är de tillväxtbefrämjade? Jag menaratt de är samma andas barn. Ökar manarbetstillfredsställelsen genom införande avkarensdagar?Är inte budskapet, fru finansminister, egentligendet rakt motsatta, mot tillväxt? Hur skall demedarbetare som man har i företagen känna någonstörre glädje av att hotas av karensdagar?Det går an att snuva sig fram som riksdagsledamoteller som byråkrat, men jag vet att om den som ärsnuvig där jag kommer att hamna, måste stannahemma. Den personen har ingen möjlighet attarbeta, för det orkar han inte. Det är sådanamänniskor som kommer att drabbas av detta. Detgäller i högsta grad en åtgärd som inte befrämjartillväxt i samhället.Fru talman! Detta är min sista replik. Jag vill tackaför alla vänliga ord och för alla vänliga småbrev som har kommit. Jag begärde inte replik efterTobissons anförande tidigare, och jag fick då enliten lapp. Efter det att jag hade läst dentänkte jag att det kanske var bra att jag inte begärdenågon replik.Anf. 45 Finansminister ():Fru talman! Låt mig till säga attjag mycket väl förstår att många upplever det somorealistiskt att kunna få ihop en hel årslön i sparadeslantar. Det är ett resultat av många decennierssocialdemokratiskt förord för kollektivt sparande.Individerna skulle inte ha några egna tillgångar,utan det skulle skötas av stat och kommun.Att ändra på detta kommer självfallet att ta mycketlång tid. Vad jag tycker är angeläget och vad jaggläder mig åt att få göra är att propagera för attbörja även i liten skala. Då får man den ökadeindividuella trygghet som en liten sparad slantskänker.Jag förstår också att och jag harolika åsikter om företagare. Det är alldeles riktigtatt många av de förslag som regeringen har lagtfram och som har beslutat om gäller justbättre möjligheter för företagare, alltså personernasom driver företag. Det är de enskilda personerna,inte bolag i någon konstig juridisk konstruktion,som producerar investeringar och ger jobb, utan deenskilda företagarna. Det är de som måste havettiga villkor för att öka produktion ochinvesteringar i . Det är också det som nubörjar synas så smått -- det syns inte några storaljuspunkter ännu.Slutligen några ord om sjukförsäkringen ochkarensdagarna. Det finns två effekter av dessa.Både liberalerna och andra borgerligapartier lovade i valrörelsen att vi skulle få bukt medde skenande utgifterna i socialförsäkringssystemen.De förstör möjligheterna att föra en brafinanspolitik, som i slutänden ökar enskildamänniskors välfärd.Det finns alltså två positiva effekter av det förslagom karensdagar som är ute på remiss. Den enahandlar om betydande minskningar i kronor ochören av de offentliga utgifterna. Den andra handlarom de regelförändringar som medverkar till detta.Enligt regeln om självrisk får var och en av ossbetala en litet ökad självrisk. Jag tycker själv att detär en oerhört mycket mera tilltalande lösning, somjag dessutom tror är fullt acceptabel för mångamänniskor, än att sänka ersättningen för den somt.ex. råkar bryta benet och måste vara borta frånjobbet kanske i många veckor.Det här förslaget berörandesjukförsäkringssystemet är ett viktigt inslag i enpolitik som sammantaget är nödvändig för att fåbukt med de problem som 80-talets hårdakapitalbetoning med fastighetsvärdeökningar ochsnabb inflation skapade.Anf. 46 BO G. JENEVALL (nyd) replik:Fru talman! Jag ställde tidigare i mitt anförandenågra frågor till finansministern. Jag skulle vilja haen reaktion på åtminstone en fråga, nämligen denom finansministerns syn på det långsiktigabudgetunderskottet mot bakgrund av den s.k. LK-kalkylen.Anf. 47 Finansminister ():Fru talman! Jag kommer ihåg att Bo G. Jenevallfrågade just om detta, eller rättare sagtkonstaterade -- vilket jag tycker är riktigt -- att delångsiktiga konsekvenskalkyler som är beskrivna ikompletteringspropositionen kräver fortsatt arbetemed att minska statens och kommunernas utgifter.Det är en alldeles korrekt iakttagelse, och det ärockså den iakttagelse som inte oväntat rgeringenhar gjort och som fyller ett stort antal sidor ikompletteringspropositionen -- hur vi skallbemästra detta problem. Om vi inte bemästrarproblemet så kommer det, befarar jag, att växa ossöver huvudet. Därför är ett oerhört viktigt inslag ipolitikens totalbild att vända utvecklingen av deoffentliga finanserna, så att underskotten börjarminska.Till den ändan har regeringen föreslagit attriksdagen ställer sig bakom en långsiktigutgiftsstrategi, vilket finansutskottets majoritet nuföreslår att man skall göra. Den går ut på attsuccessivt reducera de offentliga utgifterna underde närmaste åren med drygt 30 miljarder kronor.Det kan synas vara ganska svåra och tuffa beslutsom väntar i denna kammare, och jag skall intesticka under stol med att det kommer att vara det.Men jag har både förhoppning om och tilltro till attkammaren kommer att klara detta, för det är detenda sätt på vilket man kan lösa det för oss allagemensamma problemet, nämligen jobben. Jobbenoch den sociala tryggheten kräver att vi kan fatta desvåra besluten. Det kommer också att ge belöning iform av flera jobb och bättre social trygghet.Anf. 48 BO G. JENEVALL (nyd) replik:Fru talman! Detta understryker ytterligare att manbehöver gå ännu hårdare fram än vad regeringenhar indikerat. Och jag vill än en gång sända utsignalen att vi är beredda att ta ännu hårdare tag,för vi måste komma till rätta medbudgetunderskottet.Jag vill också påminna om att vi kunde vara litetmer pragmatiska när det gäller att få en delarbetslösa ut i arbetslivet. Vi vill gärna fortsätta dendiskussionen.Anf. 49 Finansminister ():Fru talman! Jag har självfallet ingenting emot attdiskutera förslag, från vilket parti de än kommer.Om man ser tillbaka på den majoritet som finns förett stort antal beslut, så framgår det också attregeringspartierna ibland har fått stöd t.o.m. frånsocialdemokrater, vid något enstaka tillfälle frånVänsterpartiet och vid ett antal tillfällen från Nydemokrati.Problemet med innehållet i Bo Jenevalls uttalandennyligen är ju att i de motioner som är framlagda ärförslagen om minskade utgifter, om jag skalluttrycka mig försiktigt, inte möjliga att genomföradärför att det är liksom lösliga hugskott. Så lätt kanman inte ta på de behov av utgiftsminskningarsom -- vilket Bo Jenevall tydligen håller med om --finns.Jag ser fram mot att få litet mer genomarbetadesynpunkter -- och möjligen också att man faktisktäven från Ny demokratis sida skall vara beredd atthålla fast vid saker och ting som man vid någottillfälle påstår.Förste vice talmannen anmälde att Bo G. Jenevallanhållit att till protokollet få antecknat att han inteägde rätt till ytterligare replik.Anf. 50 ():Herr talman! har sex borgerliga talare försöktförklara och försvara ''den enda vägens'' politik.Men ju fler talare, ju fler anföranden och ju flerrepliker vi har hört, desto tydligare blir det att demånga rivstarterna, nystarterna och omstarternautefter ''den enda vägen'' har lett in regeringen i enåtervändsgränd. Jag hoppas att sommaren ska ge ertid och kraft att tänka om, tänka nytt och tänkaframåt.Parlamentariskt befinner ni er i en återvändsgränd.Hur känns det, och andrafolkpartister, att sitta i ? Det är inte lika lätt att resa sig ur densoffan som det var för att resa sigur TV-soffan på valnatten! Ni måste bestämma erför om ni skall fortsätta att bedriva högerpolitik ochvara beroende av Ny demokrati eller om ni skallspränga blockpolitikens bojor och försökaåstadkomma breda samlande lösningar.Sverige mår inte väl av blockpolitik. Det är dags attni börjar tänka om, tänka nytt och tänka framåt!Den ekonomiska politik som den borgerligamajoriteten drivit igenom här i har lovattillväxt och nya jobb.Men i verkligheten leder er politik till motsatsen.Regeringen har tvingats att räkna ner tillväxten ochräkna upp arbetslösheten. Det blir mindre resurseroch fler arbetslösa. , avrivstarter, ligger sist i tillväxtligan. T.o.m.Finland med alla sina problem räknar med entillväxt som är så snabb som . Nihar tvingats räkna upp arbetslösheten med över 50000 personer som en direkt följd av era åtgärder.Ni säger att ni skär ner på all inhemsk aktivitet föratt exportindustrin skall växa. Vi är överens om attexportindustrin ska få utrymme att växa, finansielltoch realt. Vi skall ha en exportledd tillväxt. Menkom ihåg att praktiskt taget vartenda exportföretagi det här landet är beroende av att det finnsavsättningsmöjligheter på hemmamarknaden. Trointe att ni stärker exportindustrin genom att strypadessa företags hemmamarknad.Sverige är nu det enda land som har en regeringsom försöker sänka aktiviteten i en redan svagkonjunktur. Ni är nu beredda att satsa 30 miljarderkronor på kontantstöd vid arbetslöshet. Men nivägrar att gå med på aktiva åtgärder som kan sänkaarbetslösheten. Hur hög måste arbetslösheten bliför att er ekonomiska politik skall börja fungera?Ni säger att ni satsar på arbetslinjen. Mensanningen är ju att ni överger arbetslinjen, att viriskerar att hamna i den europeiska utvecklingen,som Calmfors och andra ekonomer varnar för --vilken olycka det är om man låter arbetslösheten gåupp på det sättet.Ni gör gällande att vi inte har råd att arbeta. Det ärverkligen hög tid för den borgerliga majoriteten atttänka om, tänka nytt och tänka framåt.Vi har redovisat ett alternativ till regeringensarbetslöshetspolitik. Vi har visat hur man medinvesteringar, utbildning och arbete kan hävdaarbetslinjen. Vi vill ge ungdomar riktiga arbetenoch en lön att leva på.Vi säger: har råd att arbeta, men vi har interåd med arbetslöshet.Herr talman! är ett av de få länder somuppfyller EG:s stränga stabiliseringsvillkor. Menmed den politik som den borgerliga regeringen nubedriver är på väg mot en statsfinansiellkris, och kommer inte längre att uppfylladessa villkor.Regeringen för nu i rask takt ut i ''Tobissonsträsk''. Det är store strateg ochtänkare som har lurat in er andra på denna väg. ''Först sänker vi skatterna, sedan får vi se var viskall spara'', sade . Och ivalrörelsen lovade ni både reformer ochskattesänkningar. Det är denna lättsinniga hållningsom förklarar det som händer. FinansministerAnne har inte orkat stå emot de moderatakravmaskinerna, när de bit för bit malt nerstatsfinanserna genom stora ofinansieradeskattesänkningar och höjda försvarsutgifter.Ni har gjort just det som en gångi sina klarsynta stunder varnade för.