prot · GG096 · 1992-10-14 00:00:00 — Nej, jag kan försäkrahonom att inte heller vi tycker om höga skatter,men vi anser att det skattetryck som vi har här ilandet nu på det hela taget är nödvändigt för attupprätthålla en stor, stark offentlig sektor, somdessutom är nödvändig för en fungerande industrioch en privat tjänstesektor.Vad vi däremot vill ändra på -- det är där som LarsTobisson och jag skiljer oss åt i grunden -- ärfördelningen av skatterna. tänker ni höja t.ex.matmomsen, och avser ni -- även om nihar tvingats försena beslutet -- att sänkaförmögenhetsskatten. Det berör en hel del avstorspekulanterna, som ni alltså tänker lämna iorubbat bo. Det finns vinnare i det här spelet, ävenom man sällan ser dem på TV. Det är en djuptorättfärdig skatte- och fördelningspolitik som LarsTobisson och hans parti är de främsta företrädarnaför.Anf. 33 () replik:Herr talman! Jag är övertygad om attVänsterpartiet alltid kommer att befinna sig på enannan väg -- mot okänt mål. Ni befann er länge påen väg, som har redovisatatt ni har prövat och funnit oduglig, och trevarni efter någon annan riktning. Densjälvprövningen -- en uppgörelse med detförgångna -- var klädsam, men den gav inget somhelst besked om vart partiet har tänkt ta vägen ifortsättningen.Jag vill bestämt bestrida att regeringen eller någonannan skulle ha försökt rädda ägarkapitalet ifastighetsbolag som har kommit fel. Det skall ändåsägas att det har funnits bolag som inte kanbeskrivas som extrema spekulanter, utan somsnarast har hamnat i trångmål beroende på tidigaregällande beskattningsregler. Jag tänker på t.ex. ettfall som Reynolds.Johan tog Nordbanken som exempel.Det är inte ett fastighetsbolag, utan en bank. Denhar det speciella kännetecknet att staten har varitden största ägaren. Det gjordes ett försök att klarakapitalförsörjningen i banken genom ennyemission -- i vilken även den minoritet avprivatpersoner eller privata företag som var ägaredeltog -- men konstateradesatt det inte gick. Därför är det nog en uppgift förhuvudägarna -- vare sig det är staten, Trygg-Hansaeller vem det kan vara, i de dramer som utspelas --att ta sitt ansvar och säga att de själva får reda uppdet som de har varit med om att trassla till.Det är bakgrunden till beslutet att lösa in aktiernafrån Nordbankens minoritetsägare till ett pris sommotsvarar det som de bara några månader tidigarehade betalat i nyemission av aktier.Anf. 34 (nyd)replik:Herr talman! Jag skulle vilja ställa ett par frågor tillherr . Först och främst vill jag göra klartatt Ny demokrati stöder de krispaket somregeringen och Socialdemokraterna har kommitöverens om. De hade givetvis haft ett annatinnehåll om vi hade varit med, eftersom vi inte ärsocialdemokrater. Det behöver man inte debatterasärskilt länge.Vi menar att det behövs fler krispaket, därför attkrisen är mycket allvarlig. Vi måste själva här iSverige ta bort det strukturellabudgetunderskottet. Även om vi kan hoppas påhjälp med annat utifrån, kan vi aldrig få hjälp meddet. Om vi gjorde det skulle vi ge den svenskakronan styrka.Vi menar också att efterfrågan måste ökas, attmaskineriet måste gå i gång. Då måste räntan ned --det finns inget annat sätt, såvitt jag vet. Jag har intehört något heller.Vi kan givetvis hoppas att vi sedan får hjälpinternationellt genom s.k. realignment, men somdet ser ut tror jag att vi står i enåtervändsgränd.Vi säger därför: Ta ned räntan! Stärk kronan förstoch låt den flyta! Det kanske inte händer särskiltmycket. Då för vi finanspolitik i stället förpenningpolitik. Det kanske är det som skall görasjust . Jag vill gärna ha en kommentar till det. Jagförstår att ingen i regeringen direkt kan hålla medmig, men argumentera då för motsatsen!Jag vill fråga: Ser ni ingen fara i att efterfrågansjunker, att handeln minskar, att konkurserna ökaroch att jobben försvinner, med den situation vi hari dag? Anser ni inte, och andramoderater, att vi är i en återvändsgränd och att vimåste ta oss ur den på något sätt? talar jag inteom vem som har kört in oss i den -- det må vara enannan regering, en annan riksdag, osv. -- men vibefinner oss där och måste komma därifrån. Jagletar efter konstruktiva lösningar för att göra detta.Jag skulle vilja ha kommentar.Anf. 35 () replik:Herr talman! Jag skall inte uttala en önskan om flerpaket, därför att de har alltid något brådstörtat ochoplanerat över sig. Däremot vill jag gärna ge IanWachtmeister rätt i att det behövs flera besparingar.Det finns ingenting i uppgörelserna mellanregeringen och Socialdemokraterna som säger attvi inte skall kunna spara mer. Jag utgår från attförslag om detta kommer i nästabudgetproposition. Jag hoppas att det skall varamöjligt att få majoritet för dem här i kammaren.Jag räknar med det, med den insikt som harspridit sig om den besvärliga situation som Sverigebefinner sig i -- något som vi moderater har varnatom i åratal.Jag kommer sedan till den fråga som IanWachtmeister har uppehållit sig vid. Vi är helt enseom att räntan måste ned, men jag tror inte att detär någon väg att gå att låta kronan flyta. Det ärsvårt att utveckla det , men låt mig taBelgien och som exempel. Inget av dessaländer utmärks av någon strålande ekonomi.Belgien har en av de största statsskulder somförekommer, med långt av BNP. MenBelgien har sedan gammalt trovärdighet, på grundav att man håller fast sin valuta och inte devalverar.Finland har däremot ett rykte om sig att kunna göraanpassningar, och man gjorde det så sent som idecember . När man nu förklarar att manlåter valutan flyta blir det inte så, utan valutansjunker. Det är naturligtvis den risk man löper.Sverige har liksom rykte om sig att hadevalverat tidigare, och gör man då en sådan härmanöver blir det en kraftig uppskrivning av de lånvi har i utländsk valuta och en import av inflationsom raserar de ansträngningar som har gjorts. Vihar därmed inte visat att vi är beredda att ta depåfrestningar det innebär att föra enhårdvalutapolitik, och då har de uppoffringar somredan gjorts varit förgäves.Det är därför det är så viktigt att vi fullföljer denhär politiken. Det går inte att hävda att det är någotlätt företag att ge sig in på. Som jag sade är vägenbåde smal och krokig, och den har blivit backigaremed hänsyn till den oro som har brutit ut påvalutamarknaderna, men det är den väg som vi kangå. Att nu släppa taget och låta kronan flyta voreen kapitulation som vi skulle få ännu mycket störreproblem med att hantera än de svårigheter som --det ger jag gärna rätt i -- de förden ekonomiska politiken ansvariga har atthantera.Anf. 36 (nyd)replik:Herr talman! Det är nu egentligen inte fråga omvägar utan om själva fordonet, dvs. , ochhur vi kan se till att det kan ta sig fram. Att jämföradet fordonet med andra, exempelvis , ärinte riktigt. sak är vår, brukar det heta,men har en helt annan situation. Finlandbefann sig bl.a. i det läget att en tredjedel av dessutrikeshandel försvann. Vi har i grunden ett frisktnäringsliv än så länge, och det ger oss en styrka.Jag menar att det nu är en ny situation i världen ochen ny situation i , och då skall vi agera på ettnytt sätt. Vi skall inte ge upp, vi skall inte kasta inhandduken, vi skall inte överge en stark politik. Viskall i stället övergå till att först så mycket vi kanstärka kronan och sedan släppa den genom attsjälva sätta räntan. Jag kommer alltså tillbaka tillräntan igen: Utan den låga räntan uppnår viingenting av allt det andra som vi vill.På det spår som vi nu kör på -- även om det kommerdet ena paketet efter det andra -- kommer vi att gåemot en spärr, och den har att göra med den tyskaräntan. Vi kommer att hamna en bit ovanför den,och där kommer vi att sitta fast i våråtervändsgränd. Det är det jag är rädd för. Vi skullealltså övergå, menar jag, från att förapenningpolitik till att föra finanspolitik. Då blir detännu tuffare krav på den här kammaren, och detskadar inte!Anf. 37 () replik:Herr talman! Det går alltid att hävda att ett visstannat land är i en annan situation än vad vi är. Detkan sägas också om bortfall avSovjethandeln. Men likheterna överväger ju ändå.Finland vidtog efter deni och för sig riktiga åtgärden att knyta sin valuta tillecun, men släppte sedan taget. Det förhållandet attvi hade samma konstruktion ledde då omedelbarttill misstankar mot oss. Det som har inträffat äralltså i stor utsträckning ett internationelltfenomen. Det är en del i en europeisk valutaorosnarare än ett utslag av misstro mot just densittande ekonomiska politik.Men låt oss då som exempel ta , som gjordelikadant: Man devalverade först, fann att det integick och har sedan fått låta valutan flyta. Och denflyter inte utan den sjunker.Ian säger nu: Låt oss stärka denekonomiska politiken -- sedan kan vi förklarakronan flytande! Det är precis det som intefungerar -- det har allting visat. Om man inte sätterupp den fasta växelkursen som det överordnademålet, i syfte att nå en låg inflation, får man inte tillstånd en politik som kan betecknas som just stark.Vi hade aldrig fått till stånd uppgörelsen med detstora oppositionspartiet om vi hade förklarat att detinte var så noga med den fasta växelkursen, att vikunde släppa det taget utan att veta var vi skullehamna. Det är just den disciplinerande effekt somden fasta valutakursen har som gör det möjligt attbryta med en mångårig lättsinnig ekonomisk politiki Sverige.Jag uppskattar att vi kan föra en diskussion omdessa saker, och jag medger att det behöver göras,men i likhet med finansministern tror jag att det ärtur att och hans parti inte harinflytande över de här frågorna, genom att de varesig befinner sig i regeringeställning eller sitter iriksbanksfullmäktige. Det är faktiskt riksbankensom med den ordning som vi har i hanterarväxelkurspolitiken.Förste vice talmannan anmälde att IanWachtmeister anhållit att till protokollet fåantecknat att han inte ägde rätt till ytterligarereplik.Anf. 38 () replik:Herr talman! gjorde ett tappertförsök att köra den gamla valsen igen, men det varinte särskilt framgångsrikt. är kanskeden främste exponenten för den stöddighet som harpräglat den borgerliga majoriteten här i riksdagen.Men den hjälpte ju inte när det blev oro på deninternationella valutamarknaden. Tilltron till densvenska kronan vilar inte på den borgerligaregeringen och den borgerliga riksdagsmajoritetenoch . Den vilar på socialdemokratinsmedverkan för att få rätsida på politiken -- på attbryta upp den enda vägen, som ni har farit på.Det var som sedanangav de principer som har varit vägledande förpolitiken: Först sänker vi skatterna, sedan får vi sevad vi skall skära ned. Det har bidragit till attunderminera statsfinanserna. Men till det kommeratt de andra partierna i regeringen harstått för nya utgifter. Vi fick ju kämpa ända in i detsista -- in på nattens sena timmar och t.o.m. in pådagen för uppgörelsen -- för att få bort nyaplanerade utgifter. Det är i detta som lättsinnetligger, och det är det som vi måste hantera.Jag tycker att med sin beskrivning avSverige och våra problem är skyldig oss enförklaring till hur det kan komma sig attStorbritannien drabbades så mycket hårdare avvalutakrisen. Hur kunde det komma sig att mantvingades på knä i ett land där man harföljt den enda vägen? Hur kunde det komma sig där inte kunde stå emot valutaspekulationen?Ge oss en enda rimlig förklaring till varför det är så!Lars försökte t.o.m. hävda att detta ärden enda vägen. Om fortsätter på detviset blir det svårt att här i fatta denödvändiga besluten. Vi skall inte fortsätta på denväg som skapade misstroendet.Skattesänkningar, nya utgifter för försvar,vårdnadsbidrag och annat, har vi lagt åt sidan.Utförsäljning av statliga företag och naturtillgångarhar vi satt stopp för. Utdelning av löntagarfondernahar vi också satt stopp för. Även era planer på attslå sönder A-kassan har vi satt stopp för.Arbetsrätten skall genomföras i samverkan -- inte istrid. Allt detta var den enda vägen. Jag ställerfrågan: Var det bara ett skämt när alla de härsakerna ingick i den enda vägen eller vad är detegentligen den politiken står för?Anf. 39 () replik:Herr talman! undrade varförStorbritannien drabbades hårdare än flera ändraländer. Det finns säkert flera förklaringar, men medanledning av ett uppdrag jag har som ordförande ien utredning som sysslar med frågan om att stärkariksbankens oberoende vill jag säga att jag tyckeratt det är påfallande att de länder som har haft detsvårt har utmärkts av att de har osjälvständigacentralbanker.Det gäller i högsta grad för . Därhade man inte använt räntevapnet för att mötaden tilltagande oron, och när man sedan försöktegöra det höll det inte -- av politiska skäl -- ochdärmed fick man mycket snabbt krypa till korset.Italien och är i samma situation. Detanmärkningsvärda att var utsatt förpress, trots att dess ekonomi får sägas vara ganskastark just , kan kanske också förklaras av att maninte har en självständig centralbank.Jag tyckte det var intressant att ändåmedgav att vad som inträffade var en oro på deinternationella valutamarknaderna och att det intesom man tidigare var inne på -- var fråga om enmisstro mot den ekonomiskapolitik.I den mån det fanns en misstro riktade den sig intemot innehållet i den politiken utan i så fall motregeringens möjligheter att kunna genomföra den.Det har förekommit uttalanden --inte bara från parti utan också frånNy demokrati -- som gick ut på att man skulle se tillatt rösta emot tänkbara besparingar. I densituationen kan man naturligtvis fråga sig hur detstår till i . Mot den bakgrunden är detvärdefullt att vi har kunnat enas i sådana frågor somSocialdemokraterna tidigare -- både iregeringsställning och opposition -- helt har avvisat.Det gäller t.ex. kraftiga besparingar påkommunerna och åtgärden att sänka löneskatternaför att ge svenska företag ett bättre konkurrenslägegentemot omvärlden.Jag noterar med viss tacksamhet att även om AllanLarsson fortsätter att sprida myten om att jag skulleha sagt att vi först skall sänka skatten och sedan seom vi kan minska utgifterna, har han i alla falltystnat i sitt tal om ''''. Jag antar attdet torkade ut i försommarens hetta. Det är jag i såfall nöjd med.Det sägs att man har arbetat så hårt för att få bortplanerade utgifter. Jag förstår att på vårdnadsbidraget. Det var aldrig tänkt attdet skulle ge en merutgift. Det var fråga om enomfördelning av olika inslag i familjepolitiken.Den omfördelningen skulle ha gett betydligt störrerättvisa, och den kommer att göra det när vi såsmåningom genomför reformen.Anf. 40 () replik:Herr talman! Vi kan vara överens om att eninternationell valutakris har drabbat ochflera andra länder. I kunde vi hålla undan.Bördorna för medborgare och företag blir dockoerhört stora.Vi skulle ha kunnat klara situationen bättre omman inte hade varit så självtillräckliga ochinte hävdat att det inte behövs någon annan politik.Hur fick vi inte höra att politikenligger fast och att det gäller att hålla ut? höra att personer som sysslade medpenningplaceringar var semestervikarier som inteförstod sig på finessen i den ekonomiska politiken.Det ingav inte förtroende. Allt detta skadadeSverige.Om nu har fört den enda vägenspolitik , varför skulle det då inte räcka för atthålla undan emot spekulationer? Man kan inte barahänvisa till tekniska förklaringar och säga att detfinns ett starkt samband mellanfinansdepartementet och . Detmåste vara något fundamentalt i ekonomin somförklarar att den väg som man där har drivit har fåttdessa effekter.Jag använde inte uttrycket '''',eftersom vi och nätter just har arbetatmed att dika ut . Vi har nog sänktvattenståndet i det, så att det skall bli meraframkomligt. Vi har gjort en insats för att kommatill rätta med det strukturella budgetunderskottet,som är lika stort som skuldräntorna från Bohmansoch Mundebos tid. Men den konjunkturellasituationen kvarstår. Det gäller att se till att skapatillväxt och nya arbetstillfällen så att konjunkturenvänder uppåt. Vi bör nu inrikta våra krafter på atthantera detta. Det har inte gett någrabesked om.I det sammanhanget vill jag också säga att jag ärmycket angelägen om att vi i behandlingen avpropositionen och i finansutskottet skall få enbelysning av frågan om hur regeringen hanterarkommunerna. Är det rimligt att man skall flyttaöver ett underskott i statsbudgeten tillkommunsektorn? Genom att säga upp tiotusentalsanställda flyttar kommunen tillbaka underskottettill staten, via arbetsmarknadsfonden som får lånaupp pengarna. Är det verkligen fråga ombesparingar eller är det bara en finasiell rundgångsom leder till att man missbrukar människors viljatill arbete? Har något besked att gepå den punkten? Jag skulle välkomna ett beskedom vad detta innebär. Det här är en fråga som inteär avgjord och som vi måste få närmare belyst. Detär inget framsteg för att människor måstelämna fasta jobb och i stället uppbära ersättningfrån A-kassa.Anf. 41 () replik:Herr talman! Jag tycker att det är någotegendomligt att försöker framställasig som den stora samförståndspolitikern som nuhar gjort ansträngningar och lyckats skapauppgörelser. Det är väl ingen hemlighet att så längedet var som skulle stå förkontakterna och förhandlingarna var det mycketsvårt att komma fram. Det förekom förslag ochståndpunkter som dels inte hade medkrishanteringen att göra, dels gick ut på att skapahinder snarare än underlag för överenskommelser.Allan sade i sitt anförande att han hadekrossat myter. Jag tycker snarare att han försökerbygga upp myter. Det här är en myt om de insatsersom han skulle ha varit upphovsman till.En annan myt som är ofta återkommande är att deskuldräntor och den statssskuld som fanns innandet här inträffade skulle ha byggts upp underBohmans och Mundebos tid. Jag fick många gångertillrättvisa företrädare på den punkten i kammaren. Huvuddelen avstatsskulden på tillkomunder socialdemokratiskt regerande ochefter 1982. Endast härrör frånde borgerliga regeringsåren. Det gäller att hållareda på fakta. Man kan inte bara fara runt och sägaatt skulden har vissa orsaker och attSocialdemokraterna nu uppträder som räddandeänglar och ställer allt till rätta.Det är inte heller något särskilt bra underlag för ettfortsatt samarbete. Mot bakgrund av de svårighetersom ekonomi befinner sig i räknar jag medatt vi skall fortsätta att se till att vi kan lösa de storafrågorna. Vi kanske inte kan göra det i samförståndmen i alla fall på ett sådant sätt att vi inte försvårarför varandra. Vägen att ta sig ur den situationSveriges ekonomi har hamnat i -- och som i alltväsentligt beror på de misstag som gjordes undersocialdemokratiskt regerande -- harvi alla ett ansvar för.Förste vice talmannen anmälde att att till protokollet få antecknat att han inteägde rätt till ytterligare replik.Anf. 42 ():Herr talman! Ur en farofylld kris har det föttshoppingivande möjligheter. kan nu medstor majoritet genomföra nödvändigafinanspolitiska åtgärder. Det bör leda till lägreräntor, ökade investeringar och en långsiktig balansi samhällsekonomin.Jag ser krispaketen som en investering förframtiden. och politikerna vannkampen för kronan och den fasta växelkursen.Priset kan tyckas högt, men de dåligaerfarenheterna av alternativet med devalveringarinbjöd inte till att beträda den vägen.Det har ifrågasatts om makt har minskattill följd av krisuppgörelsen. Mitt svar är nej.Överenskommelsen med Socialdemokraternamanifesterar att det finns parlamentarisk stabilitetkring avgörande ekonomisk-politiska åtgärder.När det gällde att skapa trovärdighet för en stabilekonomisk politik räckte inte Ny demokrati till.Pajaseri och badstrandsshower var fel grepp i en tiddå vårt land stod inför en akut ekonomisk kris. Jagnoterade att talade om attpolitikerna har skärpt sig. Det var kanske ett provpå självrannsakan.Det finns många orsaker till de ekonomiskaproblemen. Det är ett arv från 1980-taletsbristfälliga politik och ekonomi, som mångatidigare talare har påtalat. Avsaknaden av en stramfinanspolitik är en annan orsak. Det är också ettresultat av en djup lågkonjunktur som har drabbathela västvärlden.Allan talade om myterna somhar krossats. Det var exakt vad han sade i en artikeli . Analysen var dock inte heltäckande.Allan tycks ha glömt historien bakom ochupprinnelsen till finanskrisen. I annat fall hade hanockså kunnat krossa myten om framgångarna medden tredje vägens politik, som barsocialdemokraternas . Den förde ini den värsta depressionen sedan 1930-talet.Misslyckandet kan illustreras på många sätt. Detillustreras t.ex. tydligt av statsskuldens utvecklingunder . 1982 var statsskuldendrygt . 1991 hade den ökat tillnästan . Detta skedde underen period av stark högkonjunktur.Facit till senaste budget blev ettunderskott på . Motden bakgrunden vill jag ställa en fråga till AllanLarsson. Finns det något som ångrari sin tidigare gärning? Jag hoppas att han har tid attsvara innan han går på lunch.Trots krispaketen återstår det mycket ekonomisktsaneringsarbete för att få bukt med det högastrukturella budgetunderskottet. Krispaketen ärinte början till slutet utan snarare början till någotnytt. behövs långsiktiga lösningar och stabilatag på det sätt som regeringspartierna redan harpåbörjat.Ekonomer och politiker måste också tänka i nyabanor. Det kanske också behövs nya aktörer ochnya värderingar. De manliga, ibland litetkortsiktiga, värderingarna har kanske alltför längedominerat det ekonomiska livet. Det kanske är högtid att ge plats för mera kvinnliga värderingar.Inflationsekonomins tid är över. måste detmotsatta få gälla.Enligt Industriförbundets rapport ochKonjunkturinstitutets rapport dröjerkonjunkturuppgången. Det höga ränteläget iEuropa är en bidragande orsak. Vi måste vändastagnationen och skapa utveckling och framtidstro.Återkommande rapporter om konkurser och högaarbetslöshetstal får inte verka förlamande. Denonda cirkeln måste brytas.Industrins produktivitet har förbättrats ochexporten ökar. Ökningen är dock svag på grund avden allmänna stagnationen i omvärlden.Sverige har goda möjligheter. Vi har denlägsta inflationen i . Bara sedanledde vi Europatoppen. har vi dess värre intagittätpositionen när det gäller hög realränta. Attminska ränteninvån är därför en nödvändighet föratt vi skall få fart på investeringarna i näringslivet.Av låga räntor blir vi alla rikare.Många människor känner stor oro inför detsom har hänt på valuta- och finansmarknaden desenaste åren. 1980-talets hjältar -- yuppies ochfinanslejon -- har blivit 1990-talets ''skurkar''.Samtidigt som hushållen och småspararna fårbetala notan efter 1980-talets spekulationsvåg fårbankdirektörer mångmiljonbelopp iavgångsvederlag. Detta är stötande på många sätt.Herr talman! Nog finns det skäl att noggrant utredaorsakerna till finanskrisen och det som följt i dessspår. Förtroendet för det finansiella systemet måsteåterställas.Jag vill fråga vad avser med sinaantydningar om olika statsråds olika meningar. Talai klartext om vilken person som avses i stället för attsitta här och sprida myter. Jag tycker att en personsom inte har anledning att ägna sig åtden typ av argumentation som han gjorde tidigare idag.Många har svårt att få låna till investeringar.Det drabbar småföretagen och bostadsbyggandet.Det drabbar främst boende i mindre orter och pålandsbygden. Men det är inte där som finanskrisenuppkommit och kreditförlusterna påfastighetsmarknaden har skapats. Det är inte imindre orter och på landsbygden som monumentenöver ''dårskapens ekonomi'' står. Bankernas ochbostadslåneinstitutens restriktivitet att beviljakrediter riskerar nu att förlänga lågkonjunkturen.Med hänsyn till det skyddsnät som regeringen ochSocialdemokraterna har utlovat banker ochkreditinstitut borde de faktiskt inta en annanställning på den här punkten. Banker, finansbolagoch bostadslåneinstitut och dess ägare måste ocksåta sitt ansvar för landet.Vi måste få fart på investeringarna i industrin.Industrins andel av BNP har stadigt minskat sedan1986. Industrin har fått stå tillbaka för denoffentliga sektorn. Det finns många exempel på attkommuner hellre har prioriterat byggande avFolkets Hus än tagit hänsyn till småföretagensbehov.Det är genom industriproduktion och export avvaror och tjänster som vi skapar nya resurser.