prot · GG0916 · 1992-11-04 00:00:00 — Detta avfärdarCharlotte med sedvanlig arrogans --på ett sätt som jag tycker är mycket upprörande.Hennes uttalande tyder på att det kanske intehandlar om jämställdhet för alla kvinnor och män,utan att det handlar om jämställdhet för devälbeställda kvinnorna. Jag drar den slutsatsen avhennes anförande och kommentarer i övrigt. Föross är det oerhört viktigt att jämställdheten skallinnefatta alla kvinnor och män.En viktig punkt i detta är den solidariskalönepolitiken -- något som avfärdar med en enkel mening om att denkollektiva lönebildningen inte är någonting att haöver huvud taget. Den statistik som finns visar juklart att vi har haft, och fortfarande har, mycketlåga löneskillnader mellan kvinnor och män i dettaland. Den utvecklingen har avbrutits , ochanledningen till det är -- hur CharlotteCederschiöld än försöker vränga till det -- att vi dåhade en överhettning av arbetsmarknaden somledde till marknadsorienterad lönesättning, och tillatt vi fick en mer individuell lönesättning inom denoffentliga sektorn. Det är klart bevisat -- det är baraatt läsa innantill -- att det är på det sättet.Det som är mest allvarligt är att vi är inne i enutveckling som innebär att vi tar ytterligare avstegfrån den solidariska lönepolitiken.Tror verkligen på allvar attdetta skulle gynna kvinnorna? Menar CharlotteCederschiöld att den individuella lönesättningenskulle gynna kvinnorna? Jag tycker att det äroerhört i så fall.Anf. 29 () replik:Herr talman! Vi är helt eniga om målen när detgäller jämställdheten. Att socialdemokraternaständigt har kämpat för den är faktiskt en sanningmed modifikation med hänsyn till att ni försöktestoppa jämställdhetslagen när den skulle införas1979.Det var märkligt att inte märkte att jagsärskilt tog upp de lågavlönade kvinnorna i mittanförande. De ligger mig varmt om hjärtat. Jag troratt jämställdhetsfrågorna är oerhört viktiga fördem. Men jag delar inte uppfattningen att densolidariska lönepolitiken kommer att vara det somför evigt för lyckan med sig i det här landet. Jag harsnarare tilltro till kvinnors förmåga. Jag tror attkvinnor klarar sig mycket bra med individuelllönesättning om de bara får samma chanser. Dethar de inte haft, inlåsta som de har varit i offentligaekonomiska monopol.I det här huset lär man ha gjort en undersökningvad gäller individuell lönesättning. Där visade detsig, vilket jag har hört och tror är korrekt, att detfinns exempel på grupper där individuelllönesättning faktiskt resulterade i bättre löner förkvinnorna. frånarbetsmarknadsutskottet som har varit inblandad idetta nickar, så det förefaller som om deninformation jag har fått är korrekt. Jag har tilltrotill kvinnors förmåga. Det hoppas jag att fruAndnor också kommer att ha i framtiden.Anf. 30 () replik:Herr talman! Självklart har jag tilltro till kvinnorsförmåga. Jag tror dessutom att kvinnor genom denreaktion som sker i samhället kommer att varaen mycket aktiv och pådrivande kraft när det gälleratt föra jämställdhetsfrågorna framåt. Som jagtidigare sade har vi kanske slagitoss till ro och trott att detta är något som går av sigsjälvt. Så är det inte. Kampen för jämställdhetenmåste ständigt föras, på alla nivåer för att vi inteskall tappa mark och för att vi skall kunna flyttafram våra positioner.Vi är eniga om målen, säger , och det är vi kanske på papperet.Men när det gäller att ta konsekvenserna av vadman säger i talarstolar och uttrycker på papper ärvi inte överens. Det är då borgerligheten inte är såintresserad längre. Man är inte beredd att takonsekvenserna av det hela. När CharlotteCederschiöld nu försöker beskriva verkligheten påett annat sätt genom att ta arbetsplatssom exempel på att löneskillnaderna mellan mänoch kvinnor har minskat är det nästan patetiskt.Det visar ju vilken verklighet CharlotteCederschiöld rör sig i och vilken verklighet hondiskuterar i den här debatten.Det jag kan visa och visar på papper är ju attlöneskillnaderna mellan män och kvinnor har ökat.Anledningen till detta är -- om man studerarunderlaget närmare -- att vi harhaft en mer individuell lönesättning, vi har sett attdecentraliserade löneförhandlingar som har skettinom det privata området också har lett till ökadelöneskillnader. Vi vet också att det är kvinnornasom har förlorat på den marknadsorientering somhar skett när det gäller lönesättningen. Detta finnsatt studera, . Men mankanske måste gå utanför väggar för attse den verkligheten.Anf. 31 () replik:Herr talman! , det är ju faktiskt vi, deborgerliga partierna, som har tillsatt utredningenom löneskillnaderna mellan män och kvinnor. Detvar ju inte ni socialdemokrater som gjorde det. Detär vi borgare som har tillsatt den. Samma sak gällerju utredningen om att få män att göra mer hemmaoch att få män att ta ut mer av föräldraledighetenför att ta ansvar för barn och familj. Det är dennuvarande regeringsmajoriteten som har tillsattden. Det fanns goda möjligheter att tillsätta dessautredningar . EG hade redan börjat, så omni inte kunde hitta på det själva var det bara attskriva av EG. Men ni gjorde inte det. Det är vi somhar gjort det. Kom inte och påstå att vi inte harnågot engagemang i de här frågorna. Det har vivisat ända sedan jämställdhetslagens tillkomst ochgenom hela debatten.Vi har olika medel och det varierar litet grand närdet gäller vilka åtgärder vi vill vidta, men målen ärdesamma och engagemanget hos de borgerligaledamöterna här i kammaren är i den här fråganprecis lika stort som ert -- jag vill inte nedvärderaert engagemang och säga att vårt är större. Jaghävdar alldeles bestämt att jag tror att alla somsitter i det här rummet känner sig engagerade i dehär frågorna. Att försöka misstänkliggöra oss föratt inte bry oss om de här frågorna är fullständigtfelaktigt och saknar varje sakligt underlag. Tittabara på vad den engagerade jämställdhetsministerngör för närvarande.Förste vice talmannen anmälde att att till protokollet få antecknat att hon inteägde rätt till ytterligare replik.Anf. 32 ():Herr talman! Jämställdhetsarbetet går i vågor. I enrapportserie från JämO som har getts ut ochsom heter Osynligt och påtagligt redovisas enundersökning där man har intervjuat manliga ochkvinnliga studerande. Där sägs att samtligakvinnliga studerande i undersökningen uttryckertveksamhet och avståndstagande gentemot vissaformer av jämställdhetsarbete och vissa former avjämställdhet. De säger att det inte bara gäller attlyfta fram kvinnorna och racka ned på männen.Kvinnorna skall heller inte sträva efter att bli sommännen. De verkar vilja komma bort från detgamla och söker en ny syn på och en ny innebörd avjämställdhetsbegreppet.En kvinnlig lektor säger: Jag tror inte att de ungagillar jämställdhetsbegreppet. Det är som GerdForsell sade i : Det ärsom en stickig yllekofta -- det är ingen som vill haden på sig. När man träffar dagens unga märkerman att de har de här negativa associationerna tilljämställdhet. Det är ju väldigt sorgligt. Det ledertill eftertanke när det gäller hur vi presenterarbegreppet jämställdhet.På papperet har vi kommit väldigt långt medjämställdheten. Vi har en jämställdhetslag somvärnar om jämställdhet i arbetslivet, vi harjämställdhetsombudsman och vi harjämställdhetsgrupper på arbetsplatserna. Jagtycker att arbetsmarknadsutskottets betänkande äroffensivt och uppfordrande. Det går ju ut på skall sätta den enskilde individen i centrum.Det är också vad vi i liberalerna menarmed jämställdhet mellan kvinnor och män -- tar just den här utgångspunkten i enmänniskosyn som sätter den enskilde individen icentrum. Det handlar om att individen skall fåutvecklas fri och inte behöva präglas av roller ochfördomar. Dessa studerande ungdomar menar attde vill lägga in mycket mer i begreppetjämställdhet -- inte bara lika lön, utan njutning ochrätt till ett friare sätt att leva. Jag tycker inte att detfinns något som motsäger detta i detjämställdhetsarbete som bedrivs. Vi är kansketvungna att se att faran när det gäller kampen omjämställdhet till stor del ligger i att många tror att vihar fullständig jämställdhet i vårt samhälle.Verkligheten ser ju annorlunda ut. Vi harpåfallande löneskillnader mellan män och kvinnor.Kvinnorna halkar snabbt efter i karriären samtidigtsom de arbetar mer. Om man lägger ihop löne- ochhemarbetet blir det till slut för mycket förkvinnorna; de blir utbrända och hälsan sviker.Jämställdhetspolitiken utgår från principen att varakönsneutral. Problemet i vårt samhälle är att det ärmannen som utgör . Om kvinnorna inte nårupp till framstår de inte bara sommissgynnade utan även som misslyckade. frånett kvinnoperspektiv måste man nog vända på dehär förhållandena, göra kvinnokulturen synlig ochformulera krav utifrån kvinnornas verklighet.En norsk psykolog har tagit upp problemet medden dolda relativa underordningen. Hon säger:Kvinnorna tillåts göra allt, bara de håller sigett snäpp under männen. En annan forskare pekarpå att när så väldigt många kvinnor säger att defrivilligt arbetar deltid -- därför att det är det bästavalet för familjen -- säger det något om deunderliggande maktförhållandena i bådeäktenskapet och samhället. Det kallas föransvarsrationalitet, när kvinnan i vardagens allasituationer tänker på konsekvenserna för man ochbarn, när hon gör på det ena eller andra sättet.Mannen använder i stället oftast en teknisktbegränsad rationalitet, dvs. bryr sig mindre om hurhans handlingar och beteenden påverkar andra, närhan realiserar sakliga mål.För något år sedan gjorde SCB en storundersökning om fler än 10 000 kvinnors och mänsarbetsförhållanden. Rapporten visar att kvinnorhar enklare arbetsuppgifter än män och att kvinnorhar mindre inflytande över sina arbeten. Trotsjämförbara utbildningar, får kvinnor jobb somkräver lägre utbildning, och som framför allt kräverkortare lärotid i yrket.Yngre kvinnor har bättre utbildning än yngre män,men det ger kvinnorna ingen fördel påarbetsmarknaden. Männen har ändå de bästajobben. Undersökningsledaren påSCB menade att det är könsfaktorn som mer ännågra andra faktorer förklarar de härförhållandena. Männen har större möjlighet attråda över sitt arbete i stort sett inom alla yrken,medan kvinnorna oftare har ett monotont arbete.Den här utredningen avlivar också myten attkvinnors situation på arbetsmarknaden skulle beropå deltidsarbete, eller på ansvaret för barn, därföratt dessa faktorer är bortsållade.Helt nyligen har lämnat över en utredningsom jämställdhetsombudsmannen har att funderaöver. Det gäller genomsnittslöner för kvinnligaakademiker i kommuner och landsting. Det visarsig att kvinnorna har lägre genomsnittslön änmännen.SACO har även konstaterat att detfinns löneskillnader som enbart kan förklaras avkönsskillnaden. Löneskillnaden beräknas tillungefär 6-7 %.Det statliga jämställdhetsrådet har också haft engenomgång av löner och jämställdhet. Det visar sigatt i de företag där man verkligen har genomförtarbetsvärderingar konstaterar man att kvinnor harlägre löner än män på grund av könsskillnaden --ingen annan orsak kan påvisas. Det handlar då omen löneskillnad på 3-8 %.Vi har ju en jämställdhetslag, en lag om lika lön förlikvärdigt arbete. Det behövs fler mål som prövasnär det gäller den här lönediskrimineringen, det ärviktigt. Jag ser fram emot att lagen kommer tillanvändning i syfte att få rättning.Kvinnorna gör även huvudelen av hushållsarbetet.Professor har påvisat atthalten stresshormoner i blod och urin stiger hoskvinnorna när de kommer hem, medan haltenstresshormoner minskar hos männen. Det beror påatt kvinnorna har mer arbete att göra när dekommer hem. Den ständiga tidspress med krav påflerdubbla aktiviteter för att hinna med att varasåväl yrkesarbetare, barnuppfostrare,hushållsskötare som hustru på samma gång har ettväldigt högt pris för kvinnan.I betänkandet finns en motion, skriven av BarbroWesterholm m.fl., vilken behandlarutdelningskriterier när det gäller stipendier till mänoch kvinnor. Vi i utskottet hyser stor sympati fördet syfte som anförs i motionen, nämligen attkvinnor och män skall kunna konkurrera omstipendierna på lika villkor. Vi utgår från att manvid utdelningen av stipendierna tar hänsyn till deannorlunda samhällsförhållanden som fanns i vadgäller kvinnors möjlighet till studier vid dentidpunkt då donationen gjordes.När det gäller kvinnors möjligheter till bl.a. arbetefinns det många aktuella årstal. Man kan utgå frånår 1870 då exempelvis kvinnor fick rätt till att tastudenten som privatister -- ett mycket dåligt datumtycker jag. fick kvinnor rätt till att innehahögre statlig tjänst. Inte fick kvinnormed vissa undantag samma rätt som män till statligatjänster. bestämdes det att kvinnor inte fickavskedas på grund av havandeskap, förlossning ochgiftermål. kom en förordning omjämställdhet inom den statliga sektorn och 1980kom lagen till stånd om jämställdhet mellankvinnor och män i arbetslivet. Det här är mångaårtal att ta sig en ordentlig funderare över för demsom har att dela ut dessa stipendier.Med detta yrkar jag bifall till utskottet hemställan.Anf. 33 () replik:Herr talman! har i sitt anförandegjort en genomgång av en rad utredningar, med endel fakta om löneskillnaderna. Jag har ingenting attkommentera till det.Jag fäste mig emellertid vid en passus som IsaHalvarsson hade när hon talade omjämställdhetslagen i vad avser löneskillnaderna.Halvarsson sade ungefärligen att det nu handlar omatt vi måste utnyttja den jämställdhetslagstiftningsom vi har för att se till att minska löneskillnaderna.Det finns ju lagstiftning om just lönediskrimineringi . Slutsatsen som kan dras utifrånerfarenheterna därifrån är att det inte räcker meden lagstifting med förbud mot könsdiskriminerandelönesättning. Det krävs något mer, nämligenmedveten satsning i löneförhandlingarna.Jag återkommer till vikten av att vi ävenfortsättningsvis får en solidarisk lönepolitik i dethär landet. Det har kvinnorna allt att vinna på, ochdet kommer att ha störst betydelse för möjlighetentill att minska skillnaderna mellan kvinnors ochmäns löner.Jag vill fråga: Vad har föruppfattning om solidarisk lönepolitik? Tror IsaHalvarsson att den kommer att gynna ellermissgynna kvinnorna? Beroende på svaret: Är IsaHalvarsson beredd att ta konsekvenserna av sittställningstagande?Anf. 34 () replik:Herr talman! Om man studerar löneskillnaderna påarbetsmarknaden, kan man konstatera att det interäcker med en solidarisk lönepolitik, utan det krävsbetydligt handfastare tag. Jag menar att vi skullekunna åstadkomma det genom att åberopa olikadomstolsmål.Danfos-målet i fick exempelvis följdenatt kurser anordnades för de danska arbetsgivarnadär det talades om hur man bör bete sig för att intediskriminera kvinnor och för att inte arbeta i stridmot lagen.Man måste undersöka lönediskrimineringen påvarje enskilt företag. Om man får en samlad bild avde olika målen, innebär det också ettmedvetandegörande. Trots att vi har en ganskaintensiv debatt om löneskillnaderna, finns det enomedvetenhet om att det är så orättvist pålöneområdet. Vår samlade bedömning i utskottetär att vi gemensamt måste driva jämställdhetenframåt.Anf. 35 () replik:Herr talman! Vi kan tydligen vara överens om attdet är viktigt att löneskillnaderna mellan kvinnoroch män skall minska. Men när man skall takonsekvenserna av ett sådant ställningstagande, dåhänger den borgerliga majoriteten i utskottet intelängre riktigt med.Isa tar som exempel upp ett mål iDanmark där man behandladelöneskillnadsfrågorna. Det ledde till kurser förarbetsgivarna, och det är väl bra. Men det räckerinte med kurser för arbetsgivarna, utan det handlarockså om att det skall bli effekter inomarbetsmarknaden totalt sett. När vi ser på denstatistik som finns för överlöneskillnaderna kan vi lätt konstatera att man trotsen lagstiftning mot lönediskrimineringen inte harlyckats att komma till rätta med löneskillnadernamellan kvinnor och män. Det är detta vi diskuterarjust nu.Jag hävdar att det inte räcker med lagstiftning. Detär bra med lagstiftning, men det krävs mycketannat, alltifrån ett opinionsbildande arbete inomsamhällets alla olika områden till att vi ävenfortsättningsvis skall driva en framgångsriksolidarisk lönepolitik.Löneskillnaderna mellan kvinnor och mänminskade faktiskt i detta land . En avanledningarna var att vi tillämpade den solidariskalönepolitiken. Detta är ett faktum. Vad som harhänt efter 1985 är att vi har fått en mermarknadsorienterad lönesättning inomarbetsmarknaden. Det är oerhört tydligt inom denkommunala sektorn, där vi klart kan se att denindividuella lönesättningen har missgynnatkvinnorna. Det är männen som har tagit för sig.Anledningen är att vi inte har kunnat driva enframgångsrik solidarisk lönepolitik under senaredelen av 80-talet.Min kritik mot det sade tidigarekvarstår.Anf. 36 () replik:Herr talman! Jag tycker att det anförande som BeritAndnor nu höll skulle ha hållits för den tidigareregeringen, som gjorde klippekonomin möjlig. Detsom har hänt och efteråt kan inteskyllas på den nuvarande regeringen.Jag har absolut inte sagt att lagen är det endaredskapet i detta sammanhang. Det är viktigt att haen lag i botten. Har man en lag i botten, då måsteman också pröva lönediskrimineringar. Enanledning till att sådana här mål inte har drivits äratt facken då skulle ha drivit mål om brott motjämställdhetslagen och mot avtal som de självavarit med om att förhandla fram.En sak som man kan vara ganska kritisk till är attfackförbunden medvetet medverkat tilllöneskillnader. De är inte vi här i somsätter lönerna, utan det gör arbetsmarknadensparter. Vi kan inte ställas till svars för vilkalöneavtal arbetsmarknadens parter har slutit. Jagtycker att skulle vända sig till ettannat forum med sin kritik.Andre vice talmannen anmälde att att till protokollet få antecknat att hon inteägde rätt till ytterligare replik.Anf. 37 HANS () replik:Herr talman! hade i sitt inlägg etthelt annat tonläge än den moderata representantenoch gjorde insiktsfulla kommentarer omlöneskillnader, kvinnornas situation,ansvarsrationalitet, m.m.Jag vill bara framföra några synpunkter angåendeungdomar, de kvinnliga studerande som inte villebli som män. Det var skönt att flickorna sade deti dessa tider av skriverier om porr, sextrakasserier,våldtäkter och med männens mycket ringaansvarstagande för hem och barn. Å andra sidanförsöker ständigt stimulera den friamarknaden med TV-reklam, med de nyakvinnobilderna och vad vi kan se som derasefterföljd i modeindustrin, t.ex. anorexia. Det ärnågonting som vi ideologiskt med kraft skall sättaoss emot för att försvara en mänsklig roll hoskvinnorna och även hos männen. Det skall vara nyaroller för båda könen.Jag delar syn påansvarsrationaliteten. Men varför stöder inte IsaHalvarsson vårt förslag om att stimulera männentill att ta större ansvar genom att kvotera delar avföräldraledigheten?Detsamma gäller löneskillnaderna. Vi tycker attden solidariska lönepolitiken är viktig. Vi delarkritiken mot både fackliga organisationer ochsocialdemokratin. Den socialdemokratiskaregeringen sänkte skatterna och stimuleradeklippekonomin, och fackföreningsrörelsen har intetagit sitt ansvar. Men det har inte heller varit så lättatt ta sitt ansvar för att jämna ut lönerna, eftersommotparten, med borgarna som påhejargrupp, hartalat för ökade klyftor, högre chefslöner ochindividuell lönesättning. Det har inte varit så lättför fackföreningsrörelsen.Varför stöder inte våra förslag ombättre instrument till de fackliga organisationernaoch de enskilda att driva sina krav i syfte attförbättra jämställdheten genom ett bättre lagstöd?Vi har föreslagit förbud mot kollektivdiskriminering och en lagfäst utjämning av löner,osv.Beträffande arbetsvärdering och synen på arbete ärdet faktiskt så att när män smutsar ner med olja ochannat är det smutsigt, men när kvinnor gör rent påsjukhusen från avföring, uppkastningar, urin ochblod då gör de rent. Det anses inte vara så smutsigt.Precis den typen av värderingar genomsyrarfaktiskt synen på manliga och kvinnliga arbeten.Det ger upphov till kollekiv diskriminering.Anf. 38 () replik:Herr talman! Jag sympatiserar också med att manbejakar den mjukare mansrollen, får ett bättresamarbete och en vänligare atmosfär mellankvinnor och män. Vårt parti tar skarpt avstånd fråndet våld som finns i samhället, våldet mot kvinnor,och försöker på olika sätt ge bidrag och stöd tillkvinnojourer o.d.För min del menar jag att mycket av det videovåldoch den pornografi som finns i samhället är vidrigtoch uppmanar till våld.Det är en missuppfattning att tro att vi frånFolkpartiet på något vis skulle vara för enfullständigt fri marknadsekonomi. Det är vi inte. Viär för en socialt styrd ramhushållning, därekonomin har ordentliga ramar.Det är intressant att nu vill attjämställdhetslagen ytterligare skall skärpas,eftersom man från början ansåg att lagen var heltvärdelös. Man motsatte sig ju införandet av enjämställdhetslag. Vi i har sedan tidigareverkligen velat skärpa lagen på många olika sätt,men lagen har gällt litet . Det är interimligt att införa en ny jämställdhetslag varje år.Det är viktigt att man verkligen använder sig av denlag som finns när man skall uppfylla olika mål. Detgäller att bruka lagen. Jag hoppas att både olikafackförbund och JämO skall använda sig av den.Anf. 39 HANS () replik:Herr talman! Jag är övertygad om att IsaHalvarsson delar min vrede över det som man kanse i massmedia, i reklam och på video. Det ärsådant som stimulerar våldet. Jag har sett exempelpå att ibland försöker att snärjamarknaden genom vissa sociala hänsyn. Men deträcker inte, vare sig i eller utomlands, ochdet är det som är problemet. Det är därför denfolpartistiska kluvenheten uppkommer. Som engrunläggande aspekt i samhället måste mantillämpa solidaritetsprincipen. Sedan skallmarknadsmekanismerna sättas in för att effektivitetoch ekonomisk rationalitet skall kunna uppnås.Det anser också jag.När det gäller lagstiftningen fanns det i ett tidigareskede ett flertal motioner, bl.a. från ,om att skärpa och förbättra lagen, dock inte nu.Man skall inte ha tandlösa lagar, vilket kan förklaraen del av tveksamhet. Man skall halagar som kan användas och som betyder någontingför att målsättningarna skall kunna uppfyllas. Närdet gäller att uppfylla målsättningarna förjämställdhet har inte lagen tjänat sitt syfte på etttillräckligt bra sätt. Det har den inte heller gjort ifråga om JämO:s sätt att operera. Det beror på attlagen inte har ett tillräckligt storttillämpningsområde. Det finns inte tillräckligasanktionsmöjligheter. Dessutom är inte lagentillräckligt påbjudande i förhållande tillmöjligheterna att genomföra positiva förändringar.Det här handlar väldigt mycket om människosynoch ideologi. Den politiska viljan att göranågonting är det nog många politiker i dennakammare som har. Men när man skall göranågonting för att förbättra jämställdheten, klamparman in på sådana tunga viktiga principiellaområden som bl.a. ekonomi, social välfärd,ekonomisk fördelning mellan avtalsparter ochskattesystemet. Det är då som borgerligheten pålånga vägar inte räcker till. Det gjorde inte hellersocialdemokratin tidigare -- det är jag den förste attmedge och stryka under. Men talar vi om i dagoch om politiken framöver. Då gäller det att taställning i tunga frågor och se på vilka konsekvenserjämställdhetspolitiken har för kvinnornas situation.Jag hoppas att alla de nätverk som har bildats avkvinnor kommer att bevaka dessa frågor ochavslöja vad den borgerliga politiken i verkligheteninnebär.Anf. 40 () replik:Herr talman! Det finns kvinnliga nätverk, inte barapå den socialistiska sidan utan även på denborgerliga sidan. Jag tillhör själv två nätverk. Dessakvinnor tycker att just liberalerna är detparti som bäst och intensivast driverjämställdhetsfrågor, och det tänker vi fortsättamed.Hans Andersson talade om den internationellasolidariteten och jämställdhetsfrågor. Jag kom dåatt tänka på en gjord utskottsresa tillPortugal och . Kvinnorna i Portugaluttalade att EG:s jämställdhetslagstiftning hadebetytt väldigt mycket för dem, inte baraekonomiskt utan också att de fick vara med igemenskapen i . De kunde utbyta tankaroch få del av andra länders erfarenheter.