prot · GG0946 · 1992-12-16 00:00:00 — Den situation vihade och början av 90-taletinnebar att förväntningarna var höga. Det drevfram den utveckling vi upplevde. Det var just dettasom vi bröt . Vi fick ned förväntningarnakraftigt till en realistisk nivå. Inte minst betydelsehade det arbete som arbetsmarknadens partergjorde med stabiliseringsavtalet.I den situation som vi nu befinner oss i tror jag attdet är på det sättet att ju mer man talar om att detbehövs bromsar av olika slag på aktiviteter och jumer utslagning som ligger framför industrin, destostörre är riskerna att man håller vid liv eller driverupp förväntningar om fortsatt inflation. Jag skullevilja fråga finansministern: det ettkostnadstryck i ekonomin som leder till inflation?Finns det ett efterfrågetryck som skulle kunna ledatill inflation?Vi skall inte sätta i gång en ny inflationskarusell.Jag tror att alla är överens om att problemet under80-talet framför allt var den lånekarusell sombankerna drev i gång med sina placeringar påfastighetsmarknaden som överhettade ekonomin.Det lär inte vara någon som räknar med att det skallkomma tillbaka och vara en inflationsimpuls i dag.Det är väl snarare så att bankernas restriktivitet närdet gäller utlåningen är ett återhållande element änatt vi där framför oss ser risken för en nykostnadsexplosion.Fallande produktion är av ondo, skulle jag viljasäga. Långsam tillväxt har enorma kostnader,skriver chefsekonom i en mycket intressant artikel som är välvärd att läsa. Tillbakagående produktion har ännustörre kostnader. Det är just detta som är vårthuvudproblem. Det är därför som alla kraftermåste riktas in på att få i gång tillväxten.Anf. 27 Finansminister ():Fru talman! Arbetslöshet är alltid svår. Jag delarAllan uppfattning där. Jag tror att detändå är lättare när man kan se ett slut, att detfaktiskt kommer en förbättring. Jag tror att deflesta människor är så funtade att om de kan se attsaker och ting börjar gå åt rätt håll, kan de lättareuthärda.Ett investeringsvänligt klimat är på väg, AllanLarsson. Vi har gjort kolossalt många saker. En heldel av det som finns med i dagens betänkandeskapar också ett bättre och investeringsvänligareklimat. Om skulle vilja bidra till attytterligare förbättra investeringsklimatet för främstmindre och medelstora företag -underleverantörer, detaljhandelsföretag osv. -skulle det vara att medverka till att genomföra densista etappen av skattereformen, som ännu inte harblivit av, nämligen sänkningen av egenföretagarnasskatter. Det vore en utomordentligt positiv åtgärd,som vi mycket lätt skulle kunna bli överens om.Allan säger att jag vill bromsa. Det är intekorrekt. Jag talar sannerligen inte om att bromsa.Vi har genomfört åtgärder som skapar stimulans,men vi vill inte genomföra åtgärder som är felaktigtutformade och som därmed riskerar att leda till enbroms. Om man inte vill ha en broms, genomförman inte saker som skapar en broms. Då vill mangenomföra saker som skapar expansion. Därförmenar jag att man skall vara ganska försiktig, närman växlar till en mer stram finanspolitik för attmöjliggöra en lättare räntepolitik, och inte ta i medför stora tag.Det är viktigt att se hur sådana här mekanismerfungerar i andra länder som har en ekonomiungefär som den svenska. Ett oturligt näraliggandeexempel är . Det vore utomordenltigtbeklagligt om vi skulle hamna i en sådan situationsom befinner sig i. har ettotrevligt budgetläge, obetydligt sämre än detsvenska, en flytande växelkurs, en inflation sominte är så våldsamt hög men i alla fall lägre än vadvi kommer att ha , någonstans på 4,5 %.Italien har en lång ränta som är 2,5procentenheter högre än den svenska och en kortränta som är högre än densvenska. Man har där alltså uppenbarligen gjortganska många saker och säkert försökt att få nerräntan men gjort det på fel sätt, därför att man intehaft ett samspel mellan en klok och välavvägdfinanspolitik och budgetpolitik.Det skulle vara förödande om vi i skullehamna i en situation med stigande både korta ochlånga räntor. Det vill jag mycket gärna undvika.Det tror jag också vill undvika. Detkanske mer handlar om semantik här. Det är viktigtatt man väljer orden så att det inte framstår som attvi är på väg att göra om det italienska experimentet.Det skulle riskera att skapa sådana förväntningarsom vi vill undvika.Därför betonar jag starkt att vi, för att vi skall få depositiva effekterna på tillväxten, jobben ochmänniskornas välfärd, måste ha en växelverkanmellan finanspolitik och penningpolitik. Det är detenda sättet att få ner räntan. Det är den enskiltviktigaste åtgärden för att stimulera ekonomin idag.Anf. 28 () replik:Fru talman! Finansministern säger att det är lättareatt uthärda krisens bördor, om man kan se att detkommer en förbättring. Ja, men med denutomordentligt svaga utveckling som vi har, med enytterligare nedgång i produktionen och enmycket svag uppgång 1994 kommer det inte att blien förbättring på arbetsmarknaden.Arbetslösheten kommer att öka. Det behövs entillväxt på för att vi skall få nedarbetslösheten. Det är av det skälet som vi villbetona att insatserna för att få i gång tillväxtenmåste överordnas andra ambitioner och krav.Frågan är varför är det enda land i Nordenoch, såvitt jag kan se, i som under nästa årkommer att ha en fallande produktion. Min frågatill finansministern är: Beror det på denekonomiska politiken, eller är det trots denekonomiska politiken som detta inträffar?Tillbakagången i produktionen är också den viktigafaktorn bakom försämringarna i statsfinanserna.Finansministern talar mycket om lägre utgifter.Sanningen är ju att vi med den allmännaekonomiska utvecklingen nu har en snabbareökning i de offentliga utgifterna än vi hade under80-talets år, som ni har så lätt att kritisera. Deoffentliga utgifterna ökar just på grund avarbetslösheten och tillbakagången snabbare ännågonsin tidigare. När det gäller att sanerastatsfinanserna, förstärka dem och genomföra dettapå ett anständigt sätt är det bara en väg som bär,och det är att få i gång tillväxten.Låt mig avslutningsvis säga att jag sätter stort värdepå finansministerns villighet att medverka till att vihelst får i gång en diskussion om vad som kanbehöva göras för att täppa till de eventuella kryphålsom kan finnas i förslaget om bankakuten, sådanakryphål som uppenbarligen har lett till att företagägnar sig åt garantispekulation. Det har vi ettgemensamt intresse av att sätta stopp för. Vi skallpå fredag fatta beslut som vi kan stå för och somkan fungera. Därför ser jag fram emot att vi snabbtskall kunna arbeta igenom förslaget.Anf. 29 Finansminister ():Fru talman! Självfallet vore det väldigt bra - ingenskulle önska det högre än jag - om vi omedelbartkunde få en tillväxt på både 3 och eller kanskeännu högre, och genast. Det är det somär poängen. Man kan inte bara önska, utan manmåste också tala om ungefär hur man har tänkt sigatt detta skall gå till.Jag tror att och jag egentligen ärganska överens om att man inte kan köra med ensedvanlig keynesiansk efterfrågestimulans medstora nya offentliga utgiftsökningar av det ena ellerandra slaget. Med det underskott som vi har skulledetta via ränteeffekten faktiskt få motsatt verkan.Det skulle bli en ny broms, så det är inte bra. Vi harresonerat om hur man skall gå till väga inomräntepolitiken för att undvika att vända den såhäftigt att det blir motsatt effekt och att även detblir en broms.Det som faktiskt finns kvar att använda sig av föratt åstadkomma en positiv tillväxt och flera jobb förmänniskor är den politik som jag har beskrivit ochsom faktiskt även gillar, i alla fall omman skall tro på det han röstar på, nämligen densom finns beskriven i dagens betänkande. Vi har påen lång rad punkter gemensamma ståndpunkter. Vihar röstat ja och nej på samma saker. Det tycker jagär ett tecken på att väldigt många av resonemangenför vi i ganska likartade termer.Det är självklart att vi aldrig kommer att kunnaspara ur denna knepiga situation. Jag vetinte hur jag har sagt detta, och jagär övertygad om att har sagt det likamånga gånger. Det är självklart att det måste ävenfinnas tillväxt. Men tillväxten måste också ske påett vettigt sätt. Om vi skulle komma överens om attgenomföra några ytterligare tillväxtfrämjandeåtgärder, har jag ett utomordentligt bra förslag.Det gäller den uppskjutna skattesänkningen föregenföretagare - mindre och medelstora företag.Det här gäller slutpotten av skattereformen. Jagmenar att det är vår skyldighet att se till att ocksåegenföretagare får del av den.Summan av antalet problem som svensk ekonomistod inför var osedvanligt hög. Det var så mångasaker som hade skjutits . När bådeindustrikrisen och krisen bland de offentligafinanserna exploderade på en gång uppstodosedvanligt svåra problem i . Därför har dettagit lite för den svenska ekonomin attkomma ur denna kris.Jag tycker att det är viktigt att vi inte gräver ned ossi alla problem, utan att vi faktiskt visar att vi ärmedvetna om att de beslutade åtgärderna lederrätt. De kommer att leda till resultat. Det kommerinte att ske alldeles , men ändåtillräckligt nära för att det skall vara realistiskt ochför att människor skall se att det fungerar.Talmannen anmälde att anhållit atttill protokollet få antecknat att han inte ägde rätt tillytterligare replik.Anf. 30 ():Fru talman! Arbetsmarknaden möter nu den värstapåfrestningen . Det ställer mycketstora krav på sysselsättningspolitiken och krav pånytänkande. Det här är inte bara en ovanligt långoch djup lågkonjunktur. skall samtidigtanpassa sig till lägre inflation. Det innebär tre årutan tillväxt, vilket saknar internationell jämförelseoch är något vi inte har upplevt iSverige. Det är ett fundamentalt misslyckande förden borgerliga regeringens ekonomiska politik.Ett första pris är att ökningen av BNP är ca 11 %mindre än vad som borde ha varit möjligt. Detmotsvarar ett produktionsbortfall på 160 miljarderkronor eller 30 000kr per vuxen svensk.Ett andra pris är den sjunkande sysselsättningen.Nära en femtedel av industrin har slagits ut. Likamånga arbetstillfällen som har skapats har gått förlorade. En dryg procent vararbetslösa . Sommest fanns det 90 000 kvarstående lediga platser påarbetsförmedlingen - mot nu ungefär 7 000.Men det allvarligaste av allt är att den borgerligaregeringen tycks ha givit upp kampen för den fullasysselsättningen. Om vi skall komma tillbaka tillsamma sysselsättningsnivå som när den var sombäst, krävs ytterligare mer än 400 000 nya jobb.Förra gången vi stod inför en sådankraftansträngning tog det 10 år.Som framgår av den socialdemokratiskareservationen som är fogad till betänkandet vararbetslösheten tredje kvartalet 1992, enligtarbetskraftsundersökningarna, i Gotlandslän och i . I Norbotten var11 500 personer utan arbete, och i länvar 39 800 arbetslösa. Utan synnerligen kraftigaansträngningar kommer det att bli svårt att tvinganer arbetslösheten till . Det ären lång väg tillbaka till full sysselsättning.Även om industrins konkurrenskraft när det gällerarbetskraftskostnaderna är tillbaka på 1983 årsnivå, räcker det långtifrån till för att lösa 1990-taletssysselsättningsproblem. Skillnaderna är flera iförhållande till 1983.Då var arbetskraftsreserven 100 000. är den400 000. Då var världskonjunkturen god. Då kunde den offentliga sektorn fortfarandeanställa människor. befinner sig den offentligasektorn mitt inne i en kraftfull neddragning avsysselsättningen som, om vi inte ändrar inriktning,kan förutses fortsätta . Det enda som är likaär att det finns ett stort budgetunderskott.Det hade inte behövt bli så här.Socialdemokraterna har förgäves vädjat tillregeringen alltsedan hösten 1991 om att lägga framett samlat program och redovisa åtgärder för attpressa ned den öppna arbetslösheten. Då var140 000 arbetslösa.I maj 1992 lade vi fram ett konkretinvesteringsprogram med förslag till satsningar påutbildning, motsvarande 100 000 arbets- ochutbildningstillfällen. Om riksdagsmajoriteten dåhade accepterat detta program skulle vi ha haft enmöjlighet att pressa tillbaka arbetslösheten. Då var200 000 arbetslösa.Så sent som - då var 225 000arbetslösa - vägrade de borgerliga, med stöd av Nydemokrati, i arbetsmarknadsutskottet att vidtanågra åtgärder för att bekämpa arbetslösheten.Inte förrän efter uppgörelsen medSocialdemokraterna i samband med krispaket 1skedde äntligen en ytterligare satsning påarbetsmarknadspolitisk utbildning, infrastrukturoch andra åtgärder.Nu handlar det om fortsättningen. Ett problem idagens debatt är att många tycks betraktabudgetunderskottets 150-200 miljarder kronorenbart som ett uttryck för att lever över sinatillgångar. Det är inte helt korrekt.Budgetunderskottet är till största delen ett uttryckför att för få är i arbete och att vi arbetar mindre änvad vi kan göra. Underskottet skulle sjunka med ca100 miljarder kronor om sysselsättningenförbättrades. Men det förutsätter att regeringenlägger om politiken.Den extrema situationen vi nu är inne i innebär attnormala ekonomiska kalkyler ställs på huvudet -satsa är billigt och besparingar är dyra.En viktig fråga är omarbetsmarknadspolitiken ensamt kan svara för attbrygga över undersysselsättningen, eller om meraav resurserna skall användas till en ny inriktning avsysselsättningspolitiken.Det finns en risk - och jag har tidigare tagit uppdetta med arbetsmarknadsministern - att kvaliteteni de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna sjunker.Trycket på arbetsmarknadens organisation kan bliför hård. Kontroll och uppföljning blir eftersatt. Påden ordinarie arbetsmarknaden försätts löntagareoch seriösa företagare inför fullständigt orimligasituationer, när mängder av ''gratis'' arbetskraftsätter sund konkurrens helt ur spel.Internationella erfarenheter av långvarig och högarbetslöshet visar att den leder till ökat svartarbeteoch uppluckring av arbetsviljan. Enungdomsgeneration leds in i ett system där mantvingas leva av eviga arbetsmarknadsstöd ellerandra bidrag utan krav på arbete. Något sådantkommer jag aldrig att acceptera.I det nu lagda förslaget finns pengar till ytterligarearbetsmarknadspolitiska insatser och ökadeinvesteringar. Detta ställer vi upp på, och vi tyckeratt det är bra.I vårt förslag har vi dessutom återigen pekat på attregeringen måste komma tillbaka med ettomfattande program för att öka sysselsättningenännu mer. De förslag som behandlas räcker inte.Det vi särskilt pekat på är att vi måste ägnauppmärksamhet åt kvinnornas situation.Regeringen har i sina egna prognoser pekat på enkraftig nedgång i sysselsättningen på områden därhuvudsakligen kvinnor arbetar, t.ex. handeln,vården och omsorgen. har senast i enundersökning av de kommunala budgetarnaseffekter redovisat en skrämmande ökning avförväntad arbetslöshet bland de offentliganställda.Till detta kommer problemet för de 80 000deltidsarbetslösa, där en majoritet är kvinnor.Enligt vår uppfattning borde AMS få uppdraget attarbeta fram en långsiktig strategi för hur man skallmotarbeta den ökande arbetslösheten blandkvinnor.Jag hoppas att hinner hit innan detär hans tur att tala. Jag vill redan nu ställa en frågatill honom: Kommer arbetsmarknadsministern attlämna ett uppdrag till AMS att ta fram en strategi?En viktig fråga är också hur stor del av de ökaderesurserna som måste användas för att breddaproduktionsbasen, så att underskottet i statensbudget kan minska. Det innebär att det inte blirnågot utrymme för ökade reala löner förrän motslutet av perioden. Vi kan inte lova människorhögre materiell standard 1996 än de har 1992. Numåste arbete och tillväxt komma först.Jag har kommit fram till följande slutsats.Det är helt orimligt att 300 000 människor nästa årpassivt uppbär kontantstöd. Om intehundratusentals familjer skall hamna i ren misärkommer staten att ha enkostnad på för dearbetslösa. Vi måste nu göra det bästa möjliga avsituationen. När vi går in i det tredje året medminskande tillväxt måste två nyckelord bli ledandeför politiken: arbete och tillväxt.Alla underskott är dåliga, men det finns mer ellermindre dåliga underskott. Det bästa möjliga nu äratt växla så mycket som möjligt av kostnaderna förarbetslösheten till investeringar i utbildning och tillinfrastruktur som en starkare bas för nyproduktion.Om vi kan lämna efter oss en utbyggnad avhögskolan som motsvarar flera nya universitet, avgymnasieskolan och av Komvux som motsvararflera tjog gymnasier samt en arbetsplatsutbildningsom lyfter oss till den högsta konkurrenskraften iEuropa, kan vi visa att vi inte förlamades av krisen.Om vi kan till nästa generation lämna efter oss ettsnabbtågnät som förde närmare Europaoch ökade tillväxten, förde vi en politik mitt i krisensom bidrog till att betala tillbaka de enormastatsskulder som vi nu drar på oss. När vi lyckasmed dessa satsningar, kanske motsvarande hälftenav de arbetslösa bygger och utbildar sig för ettproduktivare Sverige.I takt med att vi gör dessa satsningar kankostnaderna för arbetsmarknadspolitiken minska.Jag har vid ett antal tillfällen lyssnat påarbetsmarknadsministern och andra företrädare förde borgerliga partierna. Det besked som jag då fåttär att budgetunderskottet hindrar oss från att satsaytterligare på aktiva insatser och att risken förinflation hindrar regeringen från att med full kraftbekämpa rekordarbetslösheten.Jag vill ställa ännu en fråga tillarbetsmarknadsministern: det inte dags attändra inriktning och äntligen se sanningen ivitögat? Eller rättare sagt: se de arbetslösa och devarslade i ögonen och säga till dem: Jo, vi haräntligen insett att det allt överskuggande nu är attsatsa på arbete och tillväxt.Så några ord om regionalpolitiken.Vid sidan av arbetsmarknadspolitiken ärregionalpolitiken ett av de viktigare instrumenten.Men det hjälper inte med alla regionalpolitiskamedel i världen, om den sektorspolitik som bedrivsinte samverkar med regionalpolitiskt viktigaintressen.Det handlar om med sitt ansvar, Posten,SJ, och flygtrafiken, som är minst likaväsentliga för hela landets sysselsättning.Under senare tid har vi sett spänningarna mellanolika politikområden i regeringen, senast uttryckt iavmonopoliseringen av elförsörjningen i landet.Sverige är det land i vid sidan avStorbritannien som går fram så här hårt, ocheffekterna för t.ex. är förödande.Mina frågor till de borgerliga iarbetsmarknadsutskottet och tillarbetsmarknadsministern är: Vilken analys liggerbakom regeringens ställningstagande? Vilkakostnader för avmonopoliseringen för det med sigför skattebetalarna? Vad tänkerarbetsmarknadsministern och de borgerligapartierna, som är ytterst ansvariga förregionalpolitiken, göra för att inte sysselsättningeni berörda orter skall drabbas?Så vill jag säga några ord om arbetsrätten.En av de viktigare frågorna för Socialdemokraternainför krisöverenskommelsen var arbetsrätten,eftersom förhållandet mellan arbetstagare ocharbetsgivare är så viktigt för att arbetsmarknadenskall fungera.Jag skall inte gå in på olika lagars paragrafer.Arbetsrätten är en fråga om ett förhållningssätt tillmänniskor. Medbestämmandelagstiftningensgrund är att både arbetsgivare och arbetstagare harvissa skyldigheter och rättigheter i förhållande tillvarandra.Min utgångspunkt är ganska enkel. Jag utgår frånatt varje enskild löntagare har något alldelesspeciellt att tillföra arbetsmarknaden och sinarbetsplats.Av erfarenhet vet jag att det är löntagaren som hardet starkaste intresset av att en arbetsplats finns däroch att företaget kan leva vidare och utvecklas.Detta är också Socialdemokraternas utgångspunktnär vi drivit frågan om att t.ex. kunna påverkaArbetsrättskommitte n och andra viktigautredningar som rör arbetsrätten.Nu pågår förhandlingar om tilläggsdirektiv tillArbetsrättskommitte n, och jag hyser hopp om attregeringspartierna skall respektera denöverenskommelse som upprättats och visa respektför det seriösa intresse som vi socialdemokrater harav att arbetsmarknaden skall fungera. Jag hoppasatt i denna respekt också ligger en respekt för denenskildes rättssäkerhet på arbetsplatsen och hanseller hennes rätt att själv välja att låta sig företrädasav sin fackförening.De motioner som rör arbetsrätten har ett enigtarbetsmarknadsutskott bordlagt för att avvakta vadsom kommer ut av bl.a. de förhandlingar som nupågår.Mot denna bakgrund är det desto märkligare attkonstatera att frågan om att tekniskt lösa frågan omden sänkta arbetsgivaravgiften vållade så storuppståndelse i arbetsmarknadsutskottet.Det är därför med stor tillfredsställelse som jag kanyrka bifall till det förslag som finansutskottetkommit fram till. Det borde ha varitarbetsmarknadsutskottet som i sitt yttrande tillfinansutskottet skulle ha föreslagit detta.Jag kan inte underlåta att framföra en stillsamfundering. Hur kommer det sig att de borgerligaföreträdare som borde ha känt det största ansvaretför Arbetsmiljöfondens finansiering ochlagregleringen av dess verksamhet inte kändedetta, och att arbetsmarknadsministern trotsunderhandskontakter inte tyckte sig finnaanledning att bidra till att lösa frågan där den bordeha lösts, nämligen i arbetsmarknadsutskottet - utanöverlämnade det till finansministern och tillfinansutskottet?Jag vill avslutningsvis upprepa mina frågor:Kommer ett uppdrag att lämnas till AMSbeträffande åtgärder mot riskerna för enrekordarbetslöshet också bland kvinnor?Är det inte dags att ändra inriktning och säga tillalla de arbetslösa och de varslade: Jo, vi haräntligen insett att det allt överskuggande nu är attsatsa på arbete och tillväxt.Vilken analys ligger bakom regeringensställningstagande beträffande sysselsättningen ibl.a. ?Vilka kostnader för avmonopoliseringen med sigför skattebetalarna?Vad tänker arbetsmarknadsministern göra, somden ytterst ansvarige för regionalpolitiken, för attinte sysselsättningen i berörda orter skall drabbas?Fru talman! Jag yrkar bifall till de reservationersom har tillstyrkts av . 31 () replik:Fru talman! Jag vill på en punkt kommentera vadIngela n sade. Hon tog här upp ochJokkmokks kommun, som råkar ligga i mitthemlän, och jag kände mig därför berörd.Jag känner mycket starkt för den oro sommänniskorna i nu hyser när harsignalerat en ordentlig neddragning avverksamheten. Socialdemokraterna har visat ettengagemang och säger att man måste göra något föratt hjälpa och kommun. Det ärdock ett litet sent uppvaknande.Vi har från sida aktivtarbetat för att den kommunen skall tillförasresurser från vinster. Jag har underårens lopp mött ett kompakt motstånd från detparti som n företräder. Frågan varuppe i den senaste regionalpolitiska utredningenoch blev föremål för överläggningar. När fråganhamnade i den socialdemokratiska regeringenvidtog den inga åtgärder. Jag tycker att det finnsskäl att påminna n om det.Om man från Socialdemokraternas sida under 70-och 80-talen hade varit angelägen om att bygga uppresurser i denna kommun, hade vi varit myckettacksamma. Om Socialdemokraterna nu har vaknathälsar vi det förstås med tillfredsställelse.Jag vill ändå säga till n: Gör intemänniskorna i till slagträn i den politiskadebatten! De har det tillräckligt tungt som de hardet.Anf. 32 () replik:Fru talman! Låt mig säga till attdet inte är Socialdemokraterna som har gjort deboende i till slagträn. Det är den borgerligaregeringens förslag och politik som gör de boende iPorjus till slagträn.Vi har genom föreslagit att manskall göra en utvärdering av styrprinciperna förVattenfall och att man skall se på deavkastningskrav som behöver ställas. Om Per-OlaEriksson och övriga i de borgerliga partierna ärberedda att göra detta för att se över frågan omavmonopoliseringen, är jag övertygad om attSocialdemokraterna är beredda att delta i sådanadiskussioner.Anf. 33 () replik:Fru talman! När det gäller förändradeorganisation vill jag erinra om att det var denregering som n tillhörde som ladeförsta byggstenen till en bolagisering av Vattenfalloch som förändrade avkastningskravet. Det är detsom har varit vägledande för den fortsattautvecklingen. Jag tycker inte att man i dettasammanhang skall krypa undan från detta ansvar.Vad som har skett i är den tidigaresocialdemokratiska regeringen i allt väsentligtansvarig för. Det var under dess regeringstid somdet började.