prot · GF0963 · 1992-02-13 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1991/92:63Torsdagen den 13 februariKl. 9.001 § AvsägelseTalmannen anmälde att ()avsagt sig uppdraget att vara ledamot iutbildningsutskottet.Kammaren biföll denna framställning.2 § Anmälan om kompletteringsval till vissautskottTalmannen meddelade att socialdemokratiskariksdagsgruppendels på grund av uppkomna vakanser anmältMargareta som ledamot isocialförsäkringsutskottet efter , JanBjörkman som ledamot i utbildningsutskottet efterMargareta , somsuppleant i skatteutskottet efter ochMargareta som suppleant iutbildningsutskottet efter ,dels som suppleant i socialförsäkrings-, utbildnings-och trafikutskotten under anmält hennes ersättare förklarade valda tillledamot i socialförsäkringsutskottetMargareta ()ledamot i utbildningsutskottetJan ()suppleant i skatteutskottetMartin ()suppleant i socialförsäkringsutskottetYngve ()suppleanter i utbildningsutskottetMargareta ()()suppleant i trafikutskottetYngve ()3 § Allmän politisk debattf429 > f427 > (forts. från prot. 62)f405 > Anf. 1 TALMANNEN:Vi har en mycket lång föredragningslistaframför oss med många anmälda talare. Jaghoppas att vi skall kunna använda tiden såeffektivt som möjligt så att alla hinner framförasina anföranden. Jag hoppas också att vi skallkunna ta replikerna från bänkarna för att försökaspara litet tid.JämställdhetAnf. 2 ():Fru talman! Jag står som första talare påjämställdhetsavsnittet. Jag kommer i mittanförande att ägna mig åt problemet kvinnoroch delpension.Den borgerliga politiken har för mig somsocialdemokratisk kvinna varit ett slag i ansiktetmot jämställdheten på en rad olika områden.Det gäller bl.a. förslaget att avskaffadelpensionen. Vi kvinnor är oftadubbelarbetande, och det är vanligare medbelastningsskador tidigt hos oss kvinnor än hosmän. Jag tror inte att skador i axlar, nacke ochrygg beror på alla matkassar vi burit hem, somdet ibland har sagts i debatten.Vi har bevisligen sämre arbetsmiljö än männen.Det finns många tunga kvinnliga jobb. Det gällerkvinnor som arbetar inom vården, som städareller som står på fabriksgolvet. Alla dessajobb har en både fysiskt och psykiskt tungarbetsmiljö.Jag har talat med flera kvinnor i mitt hemlän,, och delpensionering har för demvarit en förmån i livet. Flera av dem har, när deuppnår 60-årsåldern, varit ute i arbetslivetsedan . De har sett delpensionensom en möjlighet att trappa ner mellan 60 och65 år utan att känna sig som en belastning församhället, vilket många av dessa kvinnor gör närde blir förtidspensionerade. Delpensionen hargett dem möjlighet att trappa ner från ettaktivt arbetsliv till ett rikt liv som delpensionärmed möjligheter att vara kvar iarbetsgemenskapen på deltid.För arbetsgivaren har det också varit positivt attfå chansen att skola in ny personal under enövergångstid och ha den kompetenssom de äldre besitter kvar i företaget.Finansministern har i tal sagt att det ärhöginkomsttagarna som använder sig avreformen. I liggerheltidsinkomsterna mellan 150 000 och200 000. För mig är det inga höginkomsttagaremed en inkomst på ca 13 000--. Jag tror inte heller att det är dessa somfinansministern åberopar.Visst saknas det människor med lägreinkomster i statistiken över delpensionen, ochdessa med låga inkomster är oftast kvinnor somhaft lägre betalda arbeten och som hela livetpusslat med deltider för att kunna vara bådearbetstagare, maka och mamma. Flera av dessakvinnor kommer aldrig i närheten av att kunnata delpension, på grund av att de har arbetatså hårt inom industrin eller vården att de ärutslitna . Då är det endastförtidspensionering som gäller, med denpsykologiska press som det innebär att kännasig förbrukad. Det är inte alla förunnat att fåvara verksamma i arbetslivet fram till . Detta är viktigt att ha med sig i bagagetnär man diskuterar att det bara ärhöginkomstagare som tar delpension.Nu säger den borgerliga regeringen att den somvill ta pension får ordna det själv. Visst låter dethimla enkelt, men hur fungerar det? Det finnskvinnor som kombinerat arbete hemma ochborta och som inte varit ute påarbetsmarknaden som männen ochdå har de i de flesta fall haft lägre löner. Hur iHerrans namn skall dessa kvinnor klara detta? är ju faktisk också ensamstående enligtstatistiken. Förtida uttag av ålderspensionenför dem som trappar ner är budskapet. Vadskall jag då leva på? Skall jag som kvinnabehöva förtidspensionera mig,långtidssjukskriva mig eller leva påsocialbidrag? För de flesta människor är dettainget alternativ, det är en fälla. Det är en fälla inteminst för den borgerliga regeringen, somkommer att få svårt att få ihop den besparing detänkt sig. Kostnaderna för förtidspensioneringoch sjukskrivning kommer att öka drastiskt.Fru talman! Förslaget om avskaffandet avdelpensionen är ett hot mot jämställdhetenmellan män och kvinnor. Det är direkt riktatmot dem som redan har de låga lönerna isamhället. Vi socialdemokrater säger bestämtnej till ett avskaffande av delpensionen. Vi anseratt välfärdssamhället skall gälla alla. Ingen skallbehöva känna sig onyttig i förtid.Anf. 3 (nyd):Fru talman! Vi skall självfallet ha jämställdhetmellan män och kvinnor vad gäller deltagande ifamiljeyrkesdebatten kring detta kunde blinågot mer tidsenlig. För mig och många i mingeneration känns många av de argument somförs fram hopplöst förlegade. Det har faktiskthänt ett och annat sedan försvannfrån den politiska scenen, även om en delfeminister inte tycks ha upptäckt det.Visst kan vi fortsätta att utreda hur männen somär pappalediga upplever sin situation, fördjupaoss i vad kvinnor är så mycket bättre på än män,fortsätta att bevilja anslag till JämO:s attacker påplatsannonser, satsa på enökad kvinnorepresentation i statliga organ ochskrika kvotering vid första bästa tillfälle. Menallt detta är knappast särskilt konstruktivt.Ta bara det absurda förslaget som kom upp förnågot år sedan som krävde kvoteradföräldraledighet. Det faller på sin egenorimlighet. Det skulle ju i slutändan innebära enlagstiftning som tidsmässigt avgör hur längeman får amma sina barn.Nej, det är dags att inse att det är skillnad påmän och kvinnor och att börja behandla varandramed större respekt och ödmjukhet. En kampför kvinnor, men mot män, skapar enbartmotsättningar, bygger murar och förvirrar såvälkvinnor som män. Det är tillsammans vi skallarbeta för ett bättre samspel, och ansvarethärför ligger faktiskt på både kvinnor ochmän.Grunden för jämställdhet är valfrihet. Varför dåinte gemensamt verka för de grundförutsättningarsom kan verka självklara, men uppenbarligeninte är det?Valfrihet får vi först när vi får:-- lika lön för lika jobb-- ett rättvist ATP-system, som värnar om såvälmän som kvinnor på lika villkor, ävenhemarbetande-- ett flexibelt system med mångabarnomsorgsalternativ-- ett sänkt skattetryck som gör det möjligt attleva på en lön-- vårdpeng för småbarnsföräldrar, som ger enrealistisk möjlighet för en förälder att varahemma några värdefulla årTill detta kan vi lägga respekt förhemarbetande.Allt detta borde, som sagt, vara en självklarverklighet i , och eftersom detinte är det, måste vi politiker påskyndaprocessen. Det är det som vi skall koncentrera osspå, inte förvilla oss i en massa dravel om manligteller kvinnligt. Vi är alla lika mycket värda, ochdärför måste här nämnda frågor få högstaprioritet.Det är dessutom kränkande när BengtWesterberg nonchalerar förslag omvårdnadsersättning till småbarnsföräldrargenom att kalla en sådan för kvinnofälla. Ja, ioch för sig skulle kanske till en början flerkvinnor välja ett sådant alternativ, menframför allt handlar det om att börja repsekterade föräldrar som vill ge sina barn en värdefull starti livet. Man skall inte bestraffa dem meduteblivna ATP-poäng, nedvärderandeattityder och orimliga ekonomiska villkor.Vore det inte dags att börja betrakta det somnågot naturligt att ta en paus , närbarnen är små? Vårt samhälle ställer nästanorimliga krav på småbarnsföräldrar. Vad är4--av 30--40 yrkesverksamma? Låt alltingha sin tid, det behöver faktiskt inte skesamtidigt. Men ge också dem som vill försökakombinera yrkesrollen med föräldraskap rimligaförutsättningar att klara detta, genom en bättrebarnomsorg! Se inte minst på andra länder, därdet i mycket större utsträckning är accepteratatt ta hjälp med hushållssysslor och barnpassning,kanske just därför att man insett det omänskligai kraven på att hinna och orka allt.Visst är jag medveten om att det finns mängderav problem inom företagskulturer och att kvinnormånga gånger saknar självförtroende för attslåss på lika villkor, och visst måste vi påverkaattityderna, men om inte de grundstenar somjag nämnt finns, är det litet svårt att byggavidare.Jag tycker att vi kunde satsa pengar påkampanjer som inriktas på att föra framförebilder som visar att det går att ta en pausoch att kvinnor kan komma hur långt somhelst -- förebilder som visar att man får varastolt över att ta hand om sina barn, förebilder närdet gäller att deltidsarbeta. Sist men inte minstbör de visa att man under alla dessaomständigheter är lika mycket värd.Detta måste få föras fram. Någonstans handlardet om att våga ta sådant här för givet. Vibehöver inte låta oss stressas av övermänskligakrav.Vad gäller männens insatser i familjelivet skallsjälvfallet deras intresse för detta stimuleras, mendet måste ändå vara den enskilda familjensangelägenhet. Även här bör vi satsa på positivakampanjer. Men vi måste respektera att det tarlängre tid att ändra attityder än lagar.Jag är litet oroad över utvecklingen vad gälleren konstruktiv debatt i dessa frågor. Det finnsplaner på att etablera ett renodlat kvinnoparti,och detta . Jag tycker att det kännsbeklämmande. Det är förvisso ett pinsamt bevispå att kvinnoförbunden i de traditionellapartierna inte lyckats särskilt bra, speciellt intevad gäller de yngre, men jag har svårt att troatt ett kvinnoparti skulle bidra till någotpositivt.Jag tycker att alla partier i denna kammareborde skärpa sig. Dessa frågor borde kunna fåutrymme inom ett och samma förbund, särskiltde grundförutsättningar som jag har nämnt. ISverige är det minsta vi kan begära etträttvist ATP-system. Jag anser att det är vårplikt som ansvarsfulla politiker att betrakta allasom lika mycket värda, kvinnor som män, nyasvenskar som gamla osv. Om vi hjälps åt tror jagatt vi kan visa att den feminism som en gång fannsoch som då kanske behövdes, inte längre harnågon plats i ett demokratiskt, jämliktsamhälle.Anf. 4 ():Fru talman! När vi diskuterar jämställdhetär det naturligtvis ingen slump att jag är ensamman i debatten. Positivt sett kan detta kanskebetraktas som ett uttryck för att de förtrycktaskamp måste vara deras egen. Negativt kan manse det som ett uttryck för att denna fråga intebetraktas som särskilt viktig -- karlarna kan välsyssla med det som är viktigt, så fårfruntimren ta hand om det som blir över. Närdet gäller jämställdheten kan det synsättetillustreras så här: Hur kan kvinnorna stå där ochälta sina bekymmer?Nog om detta. Det är självfallet ingen slump attdet ser ut som det gör på talarlistan, trots attjämställdhet definitionsmässigt bordeintressera också männen.I den maktstruktur som samhället har är denofta uttalade förvåningen över att det ser utsom det gör något märklig. Kvinnors ställning ireproduktionen och utformningen avproduktionen och varudistributionen i dagenssamhälle bidrar naturligtvis inte till attförhållandena med automatik kommer attförändras. Det måste naturligtvis komma tillåtgärder som aktivt ökar männens ansvar. Detkommer inte att gå av sig självt. Vill man stärkamännens ställning i familjen, måsteproduktionen ändras så att det görs möjligt.En far som tar sitt sociala ansvar och underlängre perioder är hemma med sina barn skaparnaturligtvis djupare och mera varaktigarelationer till dem än om han inte skulle göradet. Ett sådant ansvarstagande gerdefinitionsmässigt ett rikare liv, med flerdimensioner. En tidigt förlorad ellerförsummad kontakt med barnen ärnaturligtvis mycket svår att återupprätta.Att attityderna i samhället inte har förändratssärskilt mycket är alltså mot bakgrunden avvad jag sade tidigare inte så konstigt. Det haratt göra med arbetet, med chefers inställningoch med arbetskamraters åsikter. finns detmånga män som står emot trycket, men mångafler behövs för att vi skall kunna säga att vi gårmot ett mer jämlikt samhälle.Det finns alltså ingenting som tyder på attmännen mer än mycket marginellt av sigsjälva kommer att utöka sin tid i hemmet medfamiljearbete och med barnen. Detta betydernaturligtvis att man måste verka för att ettstörre antal dagar knyts till mannen, exempelvisnär det gäller föräldrapenning. Vårt förslag omatt utöka antalet dagar till 540 och att dettillkommande antalet, , skall läggas påmannen, om det finns två vårdnadshavare, ärett steg i den riktningen.I dagens samhälle tas dock en ökande del avdygnets vakna timmar i anspråk för arbetet,och vi skall inte inbilla oss att detta inte skullepåverka situationen. Arbetstiden som sådanökar inte, men däremot de nödvändigainsatserna för att kunna utföra lönearbetet, dvs.transporter och göromål som har att göra medfamiljens basfunktioner.Det är ingen hemlighet att vi vill införa sextimmars arbetsdag. Under de senastedecennierna är det få krav som vi har gått in förså mycket som just detta. Till dem hörmöjligen kravet på borttagande av momsen påmaten. Argumenten är väl kända också för motståndarnatill en sådan förändring. Vi inbillar ossnaturligtvis inte att det skall kunna genomförasi ett slag.Vi tycker att det är bättre att använda pengartill investeringar i familjen än att de går till andradelar av samhällslivet. Det skall i dessa dagarmed arbetslöshet naturligtvis erkännas att detingalunda är lätt, men att arbetstiden iframtiden skall kunna förkortas med en kvart omdagen är i vart fall inget som motverkarmöjligheterna att öka antalet sysselsatta i dagensekonomi.Föräldrautbildningen är ett annat sätt att fåändrade attityder till dessa frågor. Det behövsockså ökad utbildning för yrkeskategorier somarbetar med barn i skilsmässosituationer. Vitycker att studieförbund som satsar påföräldrautbildning skall ges statligt stöd för denverksamheten.Anf. 5 ():Fru talman! kommenterade vilkasom deltar i debatten. Det finns all anledningatt fundera över det. Jag gjorde en annanreflexion. Man skall visserligen inte tala omdamers ålder, men om jag är rätt underrättad är50 % av kvinnor under 40engagerade i debatten. Det talar för vissa andrasaker.Sverige är trots detta ett ovanligt jämställt land.Under har mångaviktiga jämställdhetsreformer genomförts.Särbeskattningen, utbyggnaden avbarnomsorgen och jämställdhetslagen är någraexempel. Vid alla dessa har varitpådrivande.Barnomsorgen och särbeskattningen har varitabsolut avgörande för att de allra flestakvinnor har makt över sina egna liv i formav en egen ekonomi.Men fortfarande finns det oerhört mycket attgöra innan alla får samma chanser. Kvinnor harsämre möjligheter till makt och inflytande änmän. Det gäller både på arbetet, i facket ochi politiken. Studie-och yrkesval är könsbundna.Löneskillnaderna är stora. Sjukvården är eftersatt. Listan kangöras lång.Det är därför dags för en nyjämställdhetsoffensiv. Visst handlar det mycketom attityder. Men utan rejäla politiska reformerfaller dessa platt till marken. Det gäller att görajämställdhetsarbetet till en mansfråga, likamycket som en kvinnofråga. Det är dags för mänoch kvinnor att ge och få hälften var -- avarbete, makt, pengar, ansvar, fritid ochfamilj.Min dröm är den dag när en ung tjej av enblivande arbetsgivare inte betraktas som enstörre risk att anställa än en ung kille.Arbetsgivarna måste få klart för sig att det ärutvecklande för alla att vara tillsammans medoch ta ansvar för sina barn. Den kvinna ellerman som ägnar tid åt det får erfarenheter somär till stor nytta också i arbetet.För oss liberaler står alltid den enskildamänniskan i centrum. Hon skall vara fri attutvecklas och forma sitt liv utan att behövapräglas av roller och fördomar. Det är där vårtjämställdhetsarbete tar sats.Jämställdhet hänger direkt ihop medfamiljepolitiken. Utformningen av denna ären nyckel. Vi vill att dörren skall öppnas inifrånoch ge barnen rätt till sina pappor och pappornarätt till sina barn.Att ge småbarnsmammor möjlighet till bådeyrkesliv och familjeliv är det viktigaste skäletför att subventionera barnomsorgen. Menbarnomsorg är också samhällsekonomisktlönsam. Det måste märkas i den egnaplånboken. Det måste löna sig att arbeta --även för småbarnsmammor.Därför är jag glad att regeringsförklaringen ärså tydlig på den här punkten. Där står attfamiljepolitiken skall främja både valfrihet ochjämställdhet mellan kvinnor och män. Den somväljer att förvärvsarbeta skall ha ekonomisktutbyte av detta.Själv är man ju intresserad av vad man får kvarav lönen efter skatt och barnomsorgsavgift.Vid en lön på . -- vilket är vanligtbland denna grupp av småbarnsmammor -- är detberäknade produktionsbidraget minst 170 000kr. Efter skatt får man behålla ungefär 85 000kr., vilket ger en skattekil på lika mycket. Attanvända belopp som kan uppgå till dessa 85 000kr. för att subventionera barnomsorgen är alltsåsamhällsekonomiskt lönsamt. Eftersom det i dagär 1,2--1,3 förskolebarn per familj -- i och för sigoftast fördelade på hela barn -- räcker pengarnatill . Det är mer än dagensgenomsnittliga subventioner. Följaktligen betalarbarnomsorgen sig själv.Hittills har vi haft ett system där bara de riktigtrika har kunnat välja vilken typ avbarnomsorg de velat ha och där inte alla harkommit fram i den kommunala kön.Nu får vi, tack och lov, ett system där alla, intebara några, kan själva välja vad de vill ha.Samtidigt blir det en stor förbättring avvillkoren på arbetsmarknaden för mångakvinnor. Det innebär att de kan både väljaarbetsgivare och ta större ansvar i arbetet --kanske t.o.m. starta eget. Valfrihetsreformeninnebär också att det inte är tjockleken på denegna plånboken som blir avgörande förkunderna, dvs. barnfamiljerna -- och det ärbra.Men vi får inte i stället gå in i ett system där barade kvinnor som har de riktigt högainkomsterna kan välja att förvärsarbeta. Ettsystem där subventionerna till barnomsorg ersättsmed höga vårdnadsbidrag skulle direkt få deneffekten. Det vore ett slag i ansiktet på mig ochalla andra som har valt att dela ansvaret förfamilj och arbete inom familjen.Familjepolitiken måste utformas efter hurdagens och morgondagens småbarnsfamiljervill ha det. Vi kan inte ha en familjepolitikutformad för och av farmödrar och morfäder.För kvinnornas, männens och barnens bästamåste stödet till småbarnsfamiljerna utformasenligt följande. * Det skall kunna användas så flexibelt sommöjligt och av båda föräldrarna. * Det måste löna sig att arbeta försmåbarnsmammor, men varamöjligt att minska sin arbetstid. Valet får intebara stå mellan att arbeta heltid eller inte arbetaalls. * Det måste innehålla en utbyggnad avbarnomsorgen till full behovstäckning överhela landet och med en stor ökning avvalmöjligheterna mellan olikaomsorgsformer.Tillgång till bra och trygg barnomsorg är enabsolut förutsättning för ett jämställt samhälle därvar och en, utan att hindras av könsroller,fördomar och förmynderi, får chansen att levasitt liv efter egna önskemål.Fru talman! Det nya familjestödet får inte låsain kvinnorna i hemmet. Det måste i ställetvara den nyckel som öppnar dörren för ettjämställt samhälle.(Applåder)Anf. 6 ():Fru talman! Många kvinnor känner sig intehemma bland de politiska partierna . Jagtycker att det lägger ett stort ansvar påsocialdemokraterna, som har suttit iregeringsställning och intelyckats med jämställdheten. Därför väcks nu alltstarkare tankar på ett nytt kvinnoparti. Oavsetthur det går med dessa tankar, tjänar den debattensom ett påtryckningsmedel för alla andrapartier. Det ger också kvinnoförbunden råg iryggen. Det tycker jag är bra. Däremot tror jaginte att ett nytt kvinnoparti kommer attåstadkomma särskilt mycket i . Jagtror att vi klarar det arbetet i de gamlapartierna.Kvinnors villkor har försämrats under 80-talet.Löneskillnaderna gentemot männen ökar,och allt fler kvinnor drabbas av ohälsa.Kvinnors vardag är ofta pressad.Heltidsarbetande kvinnor med barn arbetarmer än någon annan grupp i samhället. EnligtSCB har de 74 timmars arbetsvecka. Därför ärdet viktigt att föra debatten om delat ansvar ihemmet med större intensitet. Kvinnor måsteha möjlighet att förena yrkesarbete medsamhällsarbete och andra intressen. Mycket avdet är sådant som vi inte kan besluta om iriksdagen. Men vi kan skapa förutsättningar,och vi kan vara opinionsbildare.En av de viktigaste förutsättningarna för att fåarbete och annan verksamhet att fungera är attkunna påverka sina arbetstider i störreutsträckning än . I den utredning omflexibla arbetstider som skall läggas framfinns förslag som skall ge möjlighet till detta. Detinnebär att man lokalt på den enskildaarbetsplatsen tillsammans skall bestämmaarbetstiderna så att de passar de enskildamänniskorna. Alla försök som har gjorts i denriktningen pekar på att trivseln ochproduktiviteten ökar och arbetsskadornaminskar. Alla tjänar på ett sådant system -- inteminst kvinnorna. Det ger betydligt störremöjligheter att få vardagen att fungera.Kvinnors inflytande på arbetet måste ocksåöka. Kvinnors resurser i form av kunskaper,erfarenheter och organisationsförmågautnyttjas alldeles för dåligt . Det leder tillotillfredsställelse, stress, lägre produktivitetoch ohälsa. Därför måste arbetsgivarna inse atthär finns outnyttjade resurser. Men kvinnornamåste också kräva större inflytande i arbetet.Kvinnor är alldeles för försynta och orkar oftainte strida för sig. Det handlar också mycketom självförtroende.Lika lön för likvärdigt arbete är en av 90-taletsviktigaste frågor. Vi behöver ett könsneutraltarbetsvärderingssystem. Den utredning somskall belysa löneskillnaderna måste ocksålämna förslag på hur lösningar skall finnas så attmålet kan uppnås och skillnaderna utjämnas.Jag skall säga någonting om arbetsmiljö också.Vi vet att kvinnors sjukfrånvaro har ökatbetydligt mer än männens. Den kraftigaökningen av antalet anmälda arbetssjukdomarunder 80-talet består till största delen avbelastningsskador, som mest drabbar kvinnoroch som leder till långa sjukskrivningsperioder.Arbetslivsfonderna har stora uppgifter när detgäller att komma till rätta med orsakerna tillarbetssjukdomar. Det gäller bådeorganisationsfrågor och andra förändringar påarbetsplatserna. har av bidragengått till program som gäller kvinnor. Det ärglädjande att fonderna har fortsatt möjlighet attarbeta med dessa frågor.Sambandet miljö och hälsa är obestridligt. Ettproblem som inte uppmärksammats tillräckligt ärtungmetallernas påverkan. Det störstaproblemet är kvicksilver från amalgam, ochdet drabbar väldigt många kvinnor. Symptomenpå kvicksilverförgiftning -- muskelvärk,huvudvärk, diffusa smärtor,infektionskänslighet m.m. -- stämmer i storutsträckning överens med symptomen påbelastningsskador. Vi menar att dessasamband måste tas på allvar, att man måsteforska betydligt mer, kunna ställa diagnos ochockså rehabilitera bättre än . Vi har heltenkelt inte råd att vänta med det.Den stigande arbetslösheten har drabbatkvinnor något mindre än män. Men genom detsom kommer , strukturrationaliseringar inombåde privat och offentlig sektor, försvinnermånga av de traditionella kvinnojobben, t.ex.inom kontorssektorn. Många medelålderskvinnor kommer att drabbas, och det gäller dåatt höja kompetensen hos dessa kvinnor så attde kan vara med och slåss om de nya jobben.Utbildningsvikariaten är ett sätt attåstadkomma detta. Det är bra att dessa nu ökar.Det är också viktigt att förbättraförutsättningarna för kvinnor att starta egnaföretag. Den offentliga sektorns förändring gerstora möjligheter. Men kvinnorna måstekunna få stöd och hjälp.