prot · GF0962 · 1992-02-12 00:00:00 — Därför måste liksom andra rikaländer vara pådrivande beträffande solidarisktsamarbete.Jag tänker då på bl.a. och påden som äger rum i början avapril och som syftar till att skärpa ocksåmiljöpolitiken i . t.ex. blirdet ju i miljövårdsberedningens regi en storutfrågning om EG, och miljöpolitiken.Det nordiska samarbetet förnyas och fördjupas. Iett öppet och demokratiskt är det viktigt attvi i lägger ner kraft och koncentrerar oss påde områden som ger den nordiska länderkretsendess särprägel. Det gäller kultursamarbetet. Detgäller välfärdspolitiken, arbetsmarknadspolitikenoch jämställdheten. Det gäller inte minst en politikför regional balans -- något som är helt avgörandeför nordiska länder med vidsträckta geografiskaområden som är glesare befolkade än centrala ochsödra , men som har samma behov av attkunna hävda sig på en alltmer integreradEuropamarknad.Centerns vision är ett utan nya barriärer --med respekt för olika länders olika val av formerför samverkan med grannländer ochgrannekonomier. Ingen skall kunna tvivlabeträffande grunden för den svenskasäkerhetspolitiken, som ligger fast -- alliansfrihet ifred syftande till neutralitet i krig. Ur densynvinkeln är det bra med tre alliansfria stater --, och -- som samtidigtförhandlar om förutsättningarna för EG-medlemskap. Därtill kan och Sverigegemensamt tydliggöra sina regionalaförutsättningar och krav. De regionala hänsyneninom EG måste få nya, kompletterade kriterier.Det är ett krav vid finska och svenska EG-förhandlingar. I skall medlemskapsfråganslutligt avgöras av svenska folket -- efter endemokratiskt anständig beslutsprocess.Den började dåligt som en fotnot i ett krispaket,som ett sätt att blidka marknaden. Låt oss hoppasatt den slutar bättre, i en tydlig och avgörandefolkomröstning efter en ordentlig utbildnings- ochstudieperiod. Demokratin får inte slarvas bort.Anf. 51 (nyd)replik:Herr talman! Först och främst vill jag säga att jaginte på något sätt betvivlar . Det är säkert rätt att ha en miljöprofil,och vi behöver alla ha en sådan. Men är det då inteett väldigt bra förslag att alla pengar läggs där deverkligen ger effekt, dvs. att de läggs på insatser påandra sidan av ? Att det gerjobb här i och innebär ett bättre liv för allaär väl inte att beklaga.Vi här har nått ganska långt. Låt oss därför göranågonting där!Det lär krävas i investeringarom skall rensas. Det räcker inte att vividtar åtgärder här. Vi måste hjälpa till på andrahåll också.Det gäller stora frågor, framtidsfrågor. Det ärviktigt att vi ser till den bild man har av oss ute ivärlden och att vi förstår vad det egentligen är somvi skall göra och vad vi kan göra. Verkligheten harkommit inpå knutarna för del. De storafrågorna gäller svält, stora folkvandringar,befolkningsexplosioner osv.Låt mig sedan ställa ytterligare två frågor.Den ena frågan handlar om självplågeriet i ertskatteprogram. är egentligen emotturistmomsen. Det har vi lyckats förstå. Men varförär man då för energiskatt och höga miljöavgifter?Man bör kunna inse att sådant enbart leder till attproduktionen flyttar utomlands, till att vi får köpaprodukter utomlands som är tillverkade utanfördyrande pålagor och skatter. Hur många jobbvill alltså offra för att verka ''grön''?Nästa fråga: Tycker att det ärrimligt att diskutera ett utnyttjande avlöntagarfonderna där man dels skapar ett sprittägande över hela landet -- det handlar alltså omprivatisering --, dels kan använda dem till aktiv ochpåtaglig hjälp till småföretag? Jag tänker då på nyaföretag, företag på centralorter och, inte minst,företag i glesbygder men också på nya spännandeprojekt. Eller är ni i fixerade vid en fyra årgammal gemensam partimotion medbonussparande, universitetsstiftelser och vad detnu kan vara?Anf. 52 Miljöminister () replik:Herr talman! Det är litet svårt att förstå detresonemang som ständigtåterkommer till. Till varje pris, även till ett högtmiljöpris, vill han sätta upp en motsättning mellanden fattiga världen och våra grannar runtÖstersjön.En poäng med den nya regeringens politik är ju attvi har försökt att få bort den här motsättningen. Viär medvetna om att miljöarbetet är globalt.Konsekvenserna är i hög grad gemensamma, ävenom de kan upplevas vara hårdare på en del håll änpå andra.Frigörelsen i Öst- och har gett oss enchans som vi inte har haft . Äntligen har det blivit möjligt att fåstopp på den exploatering av människor och natursom sker i nämnda del av världen och att bistå eftervår förmåga. Det är en självklarhet att vi skallhjälpa till. I den delen borde det inte finnas någramotsättningar. Men jag kan inte förstå varför detskall behöva gå ut över de stackars bönder i t.ex.Kenya som får hjälp av SIDA när det gällermarkvårdsprojekt.Förra veckan var jag på besök där nere. Jag kanbara förmedla en ögonblicksbild: 240 bönder äger200 hektar. Man kämpar för livet för att hindra attallt flyter bort i samband med ösregn.Skall vi sätta upp en motsättning mellan å ena sidaninsatser som är betydelsefulla, ja, avgörande, förmänniskors överlevnad i ett fattigt land i ochå andra sidan insatser för våra grannar iÖstersjöstaterna? Jag förstår inte ett sådantresonemang.Det som kallar för självplågerietgäller en helt annan sak. Det är en fråga om att taansvar. Vi är i regeringen helt överens om att storaanläggningar och projekt skall miljöprövas. Sammasak gäller i fortsättningen för stora och avgörandepolitiska beslut, för skatteförändringar. I denutredning som åsyftas, den Hjalmarssonska, tillsattav den socialdemokratiska regeringen, har dettainte skett. Det stämmer alltså inte. Det stämmerinte med regeringsförklaringen och det stämmerinte med varje vettig miljöpolitik. Det har jagpåtalat. Jag har lyckats. Jag har fått i gångdebatten. är det ingen som tvekar, inte hellerutredaren. Utredaren har själv tagit fasta på denkritik jag har framfört.Anf. 53 (nyd)replik:Herr talman! Jag talade inte om . Det hoppasjag att de flesta övriga förstod. Detta handlar inteom den fattiga världen. Jag talade om . Jagtalade om möjligheter. Jag talade om denfantastiska värld som finns alldeles inpå oss, därvi kan vara med och skapa någonting.I det läget måste vi prioritera, alltså säga vilkaåtgärder som är viktigast vid användningen avskattebetalarnas pengar. Vi kan inte bara säga att vigör allting, vi hjälper alla. Vi måste bestämma ossför en ordning.Det vi säger är att man skall satsa pengarna där degör den största effekten. Om åtgärder ger hundragånger större miljöeffekt någon annanstans än iSverige, skall man givetvis vidta dem någonannanstans. Det är det jag vill säga.Det ansvar som gör att tycker attdet är bra att ha miljöavgifter, energiskatter och alltmöjligt handlar också om jobben. talar vimycket om arbetslöshet. I den energiintensivaindustrin hotar man faktiskt med att det kanförsvinna 10 000 jobb, om vi har för högaenergiskatter. Då får vi inte vara så dumma att vibara skjuter det ifrån oss och säger att de har fel.Där har vi en verklighet att ta itu med. Vi skall intestraffa oss själva. Skall vi göra någonting medsvensk industri är det väl att hjälpa den och inte attförsöka stjälpa den.Anf. 54 Miljöminister () replik:Herr talman! Låt mig återkomma tillenergiskatterna. Regeringen har redan vidtagitåtgärder. Vi har sänkt taket för nedsättning inomenergiintensiv industri från till avförsäljningsvärdet. Det har vi bl.a. gjort eftersomden finska devalveringen påverkade oss och avkonkurrensskäl.Men av vilket skäl skall man försöka konstrueraskattesystemet enbart utifrån konkurrensaspekten,när vi alla i dagligt tal, och i middagstal, talarvackert om att upprätthålla miljöambitionen?Varför inte försöka kombinera dessa saker? Jaganser att det är möjligt. Jag har ställt den frågan del intressenter. Jag utgår från att det kommerett och annat svar , när de har tänktigenom saken. Jag tycker att det är helt avgörandeför trovärdighet.Här har alltså EG sneglat på . Vi haråberopat i energiöverenskommelsen att vi har enmed EFTA och EG gemensam klimatstrategi, omutplaning av koldioxidutsläpp fram . Denskulle alltså inte gälla längre. Enligt minuppfattning är det den som gäller. Det är den somEG fortfarande kämpar med. Frågan är om deinom EG kommer att kunna ena sig i slutet av maj.Detta i sin tur avgör mycket av möjligheterna attöver huvud taget nå några framgångar med enklimatkonvention i . Så sersammanhangen ut. Se sammanhangen, IanWachtmeister! har anledning att visa vägenoch visa att det är möjligt att hantera miljön på ettanständigt sätt, som man värnar omkonkurrenskraften. Det är anledningen till att jagdebatterar detta område.Det är märkligt att det hänvisas så litet till idet här sammanhanget. Det är ett av de mestkonkurrenskraftiga länderna i världen, med dehögsta energikostnaderna. Hur kan det komma sigatt just satsar så enormt på att miljön skallvara drivande , att lägger fram etthundraårsprogram med detta syfte. Det vore braom vi började lära oss någonting av vadenergieffektivitet innebär, både för miljö och förkonkurrenskraft. Japanerna har minsann en del attlära ut.Frågan om löntagarfonderna, som ställdes förut,får jag återkomma till.Förste vice talmannen anmälde att IanWachtmeister anhållit att till protokollet fåantecknat att han inte ägde rätt till ytterligarereplik.Anf. 55 () replik:Herr talman! Den borgerliga regering som centerningår i genomför på det sociala områdetkarensdagar, försämrad delpension och funderar påatt höja pensionsåldern. Lovade inte undervalrörelsen, , att behålladelpensionen?Man föreslår sämre sjukersättningen vidbarnledighet. Man skjuter uppbarnbidragshöjningen, trots att brukar sägaatt man värnar just om pensionärer ochbarnfamiljer.På skolans område senarelägger man den treårigagymnasieskolan för alla. Beslutet om denförändringen var vi i ,socialdemokraterna och iprincip överens om. Man tar bort stimulansbidragettill upprustning av arbetsmiljön i skolorna. Mandrar in pengar från folkbildningen, vilket drabbarmånga folkhögskolor i glesbygden. Man försökerskära ned stödet till den kommunalavuxenutbildningen. Är detta centerpolitik, OlofJohansson?Regeringen har kylt ned byggsektorn, framför alltgenom att inte ge besked ombostadsfinansieringen. Bara på en punkt är mantydlig. Det har vi talat om. Genom minskaderänteavdrag och minskade investeringsbidrag slårregeringen både mot hyresgäster och egna hem. Ärdetta centerpolitik?Mycket mer kunde sägas. Regeringen vill byggaÖresundsbron, behålla skattereformens orättvisaskatteskalor, som tidigare protesterademot. Man fortsätter att försämra för kommunerna,vilket drabbar vård och omsorg. Det talade centernmycket om och mot i valet.Den här uppräkningen kunde fortsätta. Jag skallinte fråga om är säker på att denhär politiken är i linje med centerrörelsens själ. Detfår han klara ut själv. Men tror inte många väljare är förvånade över de häromsvängningarna. Måste priset vara så högt för attfå sitta i den här regeringen?Anf. 56 Miljöminister () replik:Herr talman! Jag kan svara kort och rakt på LarsWerners fråga. Nej, det är inte centerpolitik. Mendet är en nödvändig politik för att restaurera densvenska ekonomin. Gör man det inte på det härsättet, vet lika väl som jag att det alltidär de svagaste i samhället som drabbas. Det är t.ex.de som blir arbetslösa. Det är de utsattaregionerna. Den som inte har förstått sambandetmellan utgifter och inkomster i statsbudgeten kanjag förstå resonerar så enkelt som gör,lyfter fram den ena sidan, som om det vore av ondvilja man försöker skapa balans i statens affärer.Det är inte regeringens avsikt, utan det är att visaatt man genom att rätta mun efter matsäcken, somjag sade i mitt huvudanförande, kan undvikasådana katastrofer som vi med jämna mellanrumhar haft under den gångna valperioden och somLars då kritiserade: ständigtåterkommande valutautflöden, räntechocker medhögre boendekostnader som följd. Det är attstoppa huvudet i sanden att inte inse att ären öppen och sårbar ekonomi beroende avomvärlden. Då måste man vara beredd att ocksåskära i välfärden även när det gör ont för att intehamna i ett ännu värre elände.Som jag redogjorde för tidigare i ett replikskiftemed är inte fördelningspolitik såenkel att hantera och var inte heller det med dentidigare politiken. Effekterna, resultaten varegentligen förödande. innebarökande klyftor i samhället och mer av spekulation,fel människor samlade på sig de storaförmögenheterna. Har inte dragitnågon enda slutsats av hela 80-talets misstag?Vi visar konkret hur man måste göra även om detgör ont. Vi är beredda att ta ansvaret för det.Självfallet är inte det vår politik, utan vi vill byggavälfärden starkare. Men när man tar över ensituation där saker och ting är i obalans krävs också är beredd att göra det obehagliga.Anf. 57 () replik:Herr talman! Jag hade inte väntat mig att OlofJohansson skulle säga att det var politik.Han är ytterst medveten om att det inte är det. Jagfrågade bara litet lågmält om det inte var ett väldigthögt pris för och att ta påsig allt detta. säger att det ärnödvändigt om man skall ta ansvar, för annars blirfolk arbetslösa. Men det blir de ju med den politiksom regeringen för. Tro inte att det är av ond vilja,men det kan inte vara omedvetet som man för enpolitik som gör att arbetslösheten ökar som den görnu.Jag drar alltså den slutsatsen att ni är medvetna omatt det är ett högt pris för att sitta med i regeringen.Fel människor samlade på sig förmögenheterna,säger . Vad har ni då gjort åt detta?Jo, ni har sänkt förmögenhetsskatten. Det är precistvärtemot vad ni borde ha gjort.Det är riktigt att vårt parti går emot de flesta avregeringens besparingar. Men vi redovisarsamtidigt en rad egna sparalternativ ochomprioriteringar. Vi menar att det är felaktigt ibåde konjunktur- och strukturpolitiskt hänseendeatt försöka lösa landets ekonomiska problemgenom att sänka skatterna främst påkapitalinkomster och förmögenheter, så som ni hargjort från regeringens sida. Industrins problemberor inte på ett för lågt hushållssparande . Idagsläget gäller det i högre grad att hålla uppeefterfrågan. Den politiken var ni tidigare överensom.Anf. 58 Miljöminister () replik:Herr talman! Just det, , det gäller atthålla uppe efterfrågan. Just den här månadenutbetalas ca . Vi har aldrig tvekatatt fatta impopulära beslut. Den här gången var dethelt rätt, som också sade. En av defå saker som man verkligen lyckadesmed var att dra in köpkraften underhögkonjunkturen för att ha möjlighet att stimuleraefterfrågan under lågkonjunkturen. Det är nu det.Det var med om i hög grad.För att fullfölja arbetslinjen krävs blod, svett ochtårar. Trots detta är det mycket som det inte går atthejda på kort sikt. Jag tror att som ären tänkande person inser att man inte svänger denhär tanken . Det är alltså enorättvis beskyllning när man försöker rikta ensådan kritik mot den nuvarande regeringen. Det ären långsiktig process som har gått fel under nästanhela 80-talet. Man har inte lyckats åstadkomma destrukturförändringar som borde ha gjorts tidigare,och man har dessutom fått ett negativtfördelningspolitiskt resultat på köpet.För att klara balansen i ekonomin och för att fåfram de resurser som krävs för att upprätthållaarbetslinjen så långt det är möjligt i dennasituation, att inte använda arbetslösheten som ettmedel i den ekonomiska politiken, krävsnaturligtvis omprioriteringar. Det krävs att manskär ner någon annanstans. Jag har svårt att se vaddet är för grupper i samhället som är svagare än desom förlorar sina jobb, som slås ut frånarbetsmarknaden. Är det någon som säger att viinte skall skydda de grupperna i första hand,försöka skapa nya jobb, att återupprätta derassjälvkänsla och att inte slösa med mänskligaresurser och öka mänskligt lidande? Det är vad dethandlar om nu.Eftersom vi har en öppen ekonomi, kan vi aldrigbortse från att där kapitalet får de mest attraktivavillkoren, dit går också kapitalet. Är det då konstigtatt stora mängder av i hoparbetat kapitalunder 80-talet satsades i andra länder när de kundeha skapat sysselsättning och investeringar härhemma? Är det något fel i det, ?Anf. 59 Statsrådet ():Herr talman! Jag har erinrat mig eniskall januarinatt 1987. Min fru och jag hade varit iStockholm och kom hem sent med flyg tillJönköping och . Vi trodde förstås när visprang upp till lägenheten att det som vanligt skullevara varmt och skönt, att pannan skulle ha arbetatoch så att säga skickat runt värmande vatten ielementen som den brukar. Men det visade sig attpannan var så inställd att den inte klarade sinuppgift när det var så gränslöst kallt ute. Möblernastod där de hade placerats, mattorna låg på plats,tavlorna hängde på sina krokar, men ingenting avinredningen kunde kompensera kylan, den råaatmosfären i lägenheten.Jag har tänkt på den här känslan, den där oväntadeupplevelsen, åtskilliga gånger när vi byter åsikter om innehållet ibudgetpropositionen handlar debatten naturligtvisom hur folkhemmet skall inredas materiellt, hur viskall bevara standarden ute i våra städer ochkommuner, hur vi skall få ekonomin att fungera ochge oss större resurser att fördela och berikatillvaron med.Men om vi inte får det goda klimatet, om vi förlorarvärmen, omtanken, respekten, känslan förvarandras värde och värdighet, hur skall vi dåkunna glädja oss åt den materiella rikedomen? Jaghoppas verkligen att ingen enda får för sig attmisstolka det jag säger och vända det till att jagskulle förringa det materiellt goda. Det är ickenågon verklighetsflykt jag förespråkar. Det är blottoch bart den insikt som vi alla torde ha men intesällan frikopplar den politiska debatten ifrån,nämligen att tryggheten, glädjen, trivseln, det somberikar livet inte har någon absolut relation till vårmateriella standard.Det är uppmuntrande att så många människor ochorganisationer i så många kommuner ochsammanhang demonstrerar för solidaritet, för enmänniskosyn som ger alla ett och samma värde, ettokränkbart värde.Samtidigt är det nära nog ofattbart att vi i vårt land,där kyrkor och samfund, där politiska partier ochfackföreningar, där folkrörelser och organisationerverkat för demokratins värden skallbehöva uppleva den absoluta nödvändigheten avdemonstrationer mot människoförakt ochfrämlingsfientlighet.Under de senaste veckorna har ordåterigen fått aktualitet. Fredspristagaren har vidflera tillfällen sagt att det är likgiltigheten som ärfarligast.Jag har väldigt svårt för att se det rimliga i att nuförsöka framstå som störst, bäst och vackrast, ellermed andra ord: försöka partipolitisera debatten,när invandrar- och flyktingfientliga stämningar görsig gällande och när rädsla och ängslan breder utsig. Kunde det inte vara på sin plats att vi alla sompartier, som individer tog på oss ett ansvar för densvenska likgiltigheten? Är den typiskt svensk? Nej,det tror jag inte alls, men den finns förvisso iSverige. Det finns kanske anledning att funderaöver om den inte rent av har tilltagit i vårt land. Ärdet möjligen så, att en ensidigt omhuldadmaterialism, en övertro på statens möjligheter ochresurser, ett ointresse för de små naturligagemenskaperna, ett omhuldande av detkvantitativa och centraliserade kan skapa jordmånför just likgiltigheten? De frågorna måste få ställas.Har vi månne litet till mans gått omkring ochinbillat oss att det blott och bart är staten sombildligt talat driver värmen runt i folkhemmet ochser till att trivseln existerar och tryggheten upplevsväl? Som om vi som individer, som människor, intemåste ta på oss den självklara uppgiften att skapasamhällsklimatet!Jag tycker att det är alldeles utomordentligt att vihar ett . Ingen av oss har någonannan uppfattning, såvitt jag förstår, än att vi måstevärna våra livsbetingelser mer och bättre än vadsom har varit fallet. Men i vilketdepartement, i vilka sammanhang, i vilkariksdagsdebatter funderar vi över hur vi skall värnaom den inre miljön, hur vi skall motverka de kraftersom brutaliserar barns sinnen, de krafter somlockar och påverkar till förakt för svaghet, tillförhärligandet av våld och allsköns råhet?En del av oss såg nog TV-programmet . Jag har läst redaktör artikel iExpressen. Den som tror att våldsvågen i video ochfilm inte för oss bort från medmänskliga känslorsitter nog fast i en förödande aningslöshet.Jag vet mycket väl att det i den här kammaren finnsde som tror att jag tror att det är förbud ochlagstiftning som löser alla problem. Jag har aldrigtrott det, och gör det inte heller . Men jag ärhelt bergfast övertygad om att likgiltigheten löserproblem än mindre.Som lärare hajar jag alltid till när jag hör att vi skallfå bästa skola. Jag har inte alls tänktpolemisera mot uttrycket, men varje gång jag hördet tänker jag att det givetvis är utomordentligtviktigt och angeläget med kunskaper, men en skolablir aldrig riktigt bra om man inte får lära sig attleva, och barn måste få växa upp under sådanaförhållanden att de mäktar tillgodogöra sigundervisning. Skolan spelar givetvis en oerhört storroll för oss alla och för hela samhället. Men denklarar inte alla uppgifter ensam. Jag är övertygadom att det är just i de små naturligagemenskaperna, av vilka familjen är den mestnaturliga, som vi i synnerhet måste ta på ossansvaret att lära varandra medmänsklighet, lärarespekt och hänsyn. Där kan vi -- om jag fåruttrycka det så -- impregnera oss mot den råhet ochde föraktets impulser som många, alltför många,får utstå i vardagslivet.Visst finns det familjer och små nära relationer sominte fungerar, som inte är vad de borde vara. Det ärför övrigt min uppfattning att de felfria individernainte existerar och att vi aldrig når fram till detperfekta samhället. Men om vi varken vågar ellervill se de små naturliga gemenskapernasmöjligheter och ansvar, vad skall vi då ersätta dessamed? Vi vet ju att man i de kommunistiska staternaskulle klara sig utan både äktenskap och familj.Kollektivet skulle råda och fostra. Det är inteenbart ekonomin och miljön som har kollapsat i deforna kommunistiska rikena. Det har ocksårespekten för människans värde och värdighetgjort. Till en del kan detta tillskrivas just föraktetför familjen och för de små naturligagemenskaperna. När nu nya demokratier skallbyggas upp i , så var så säkra på att dettaockså kommer att kräva respekt för och tilltro annan familjepolitik, en annan etik ochmänniskosyn än den ursprungligt kommunistiska.Herr talman! Det här långa resonemanget omtemperaturen, om klimatet i folkhemmet innebärinte -- det vill jag gärna understryka igen -- att jagvill bortse från kronors och procenttals betydelseför vardagens verklighet. Vi kristdemokrater harsjälvfallet haft svårt för att svälja en del avbudgetpropositionens innehåll. Det är inte svårt atthitta förslag eller indragningar som man helst skullevilja slippa föra till torgs. Men det är övertygelsenom att det sämsta av allt hade varit att ingentinggöra, att låta svensk ekonomi skena utför som dengjorde och övertygelsen om att någonting måstegöras som fått oss att ställa upp på de åtgärder somvi tror skall räta upp ekonomin och därmedmedverka till att fördelningspolitiken inte blir såskev som den skulle ha blivit om regeringen satt sigpå åskådarläktaren och enbart följt förloppet.Herr talman! Jag kan inte låta bli att också försökamig på att något vidga perspektivet. Jag trorfaktiskt att det är hälsosamt eller besinnande attåtminstone ställa ut i ettinternationellt perspektiv. Ord som ''katastrof''passar på inga vis i världen in på våra svenskaförhållanden, om man menar att det skall finnasnågot ord över att använda för förhållandena påsödra halvklotet. Den del av budgeten som jag harett speciellt ansvar för understryker regeringensvilja att inte glömma de verkligt fattiga och arma.Och låt mig i detta sammanhang än en gångdeklarera att och EG aldrig blir trygghetensboningar, om vi glömmer vår ofrånkomligautmaning att ge oss i kast med den s.k. nord--syd-dialogen.