prot · GF0970 · 1992-02-26 00:00:00 — har öppnats förinternationellt handelsutbyte. De svenskasanktionerna har ingen ekonomisk betydelse förSydafrika, utan de har bara en symboliskfunktion.De svenska företagen som försökt övervintra iSydafrika är i realiteten de som främst hardrabbats av den svenska sanktionspolitiken. Dehar tvingats att bedriva verksamheten på lågvarv.De har inte kunnat modernisera sina maskiner,och vissa komponenter från har de fåttklara sig utan. Många av dem har förloratmarknadsandelar till konkurrenter som kunnatverka mera fritt i landet. Flera av de svenskaföretagen har tvingats minska antalet anställda,och svarta arbetare har mist sina jobb.När nu omvärlden öppnat för utbyte medSydafrika, är det risk för att de svenska företagenkommer på efterkälken ännu mera. Det som desnabbt behöver är möjlighet att modernisera sinafabriker, få tillgång till modern teknologi och fåkomponenter från . Detta betyder ocksåen möjlighet till nya arbetstillfällen även iSverige.Arbetslösheten i är . 50 %av befolkningen kan inte läsa och skriva. 70 %saknar elektricitet. För att komma till rätta medalla dessa brister behöver mest av allttillväxt och uppgång i ekonomin. Landet behöverresurser för att kunna förbättra levnadsvillkorenför de svarta.Frågan om de svenska sanktionerna kommerregeringen att ta ställning till. Avgörande förutvecklingen i blirfolkomröstningsresultatet . Vi kanalla bara hoppas att de får mandat för attfortsätta förhandlingarna i CODESA för ettdemokratiskt Sydafrika.Anf. 64 ():Herr talman! Om man reser i fattiga länder iAfrika, och , märker man attfattigdomen är synlig. Från tåg- och bilfönster serman gyttret av skjul, enkla stånd, myllret av barnoch tiggare. I ser man knappast någotav detta.Apartheidsystemet har varit mycket effektivt.Det går att som besökare resa -- ja, t.o.m. somresident leva år -- i utan attbehöva se och besväras av eländet, trängseln,bristen på el, vatten, sanitet, mat, skolor ocharbete som präglar de svartas kåkstäder,utkastade långt från vägar och de vitas vackravillor.För en besökare är det lätt att notera attapartheidstrukturen står kvar. Det är därför ocksåvärt att notera att byggnadsställningarna harrivits, att hela av skymfliga apartheidlagarfaktiskt har skrotats.Men författningen, dvs. den vita minoritetens rättatt ensam styra landet, liksom hela frågan om des.k. hemländerna finns alltjämt kvar. Det är omförfattningen, om de svartas politiskalikaberättigande, om den demokratiska principen''en man, en röst'', som det politiska slaget nu står.I centrum för detta slag finner vi The Conventionfor a Democratic South , CODESA. Det ärdär arbetet pågår för att finna fram till endemokratisk författning som skall ge folkflertaletdess rätt att leda och minoriteterna derasmöjlighet att positivt medverka i utformningen avSydafrikas framtid.För framgången i denna process finns tvåhuvudrollsinnehavare, president president . På deras förmågaatt, med bibehållet stöd inom sina stödgrupper,finna vägen fram till ett nytt demokratisktSydafrika ställs stora krav och knyts mångaförhoppningar. Misslyckas de, växer hotet ompolitiskt våld, ekonomisk katastrof och störremänskligt elände. och de ärmotspelare, men de behöver också varandra, ochden demokratiska processen behöver dem båda.En av de saker Sydafrikadelegationen fick fulltklart under besöket i var att arbetet iCODESA gjort stora framsteg. Ett beslut om eninterimsregering förutsågs kunna tas inom någoneller några månader, och möjligheterna ansågsgoda att en interimsregering kunde vara på platsredan under sommaren.Nu vet vi inte längre hur det blir med det.Fyllnadsvalet i Potchefstroom ledde till attregeringen de beslöt att låta de vita väljarnai en folkomröstning ta ställning till frågan omförhandlingarna om en ny demokratiskkonstitution skall fullföljas eller avbrytas.Skulle en majoritet av de vita gå emotförslaget att ge folkflertalet, dvs. de svarta,demokratiska rättigheter, då kan allt vad vifruktar komma att besannas. Men inte ens om detvärsta skulle inträffa kan jag för egen del tänkamig någon återgång till det apartheidsystem somalltför länge rått i . Reaktionen inomoch utom mot en vit politik med ensådan inriktning torde bli så mäktig att försökenskulle stupa i farstun. I den meningen anser jagatt den process bort från apartheid som inletts iSydafrika är oåterkallelig.Grunden för en bättre framtid för ärdärför en ny demokratisk konstitution och enregering som återspeglar folkviljan.Men det behövs långt mer än detta. Det behövsockså att mångåriga ekonomiskatillbakagång bryts och att landet -- i stället förminskande -- får ökande resurser att tackla sinasvåra sociala och psykologiska problem ochminska de djupa klyftor som finns mellan olikabefolkningsgrupper. Den fördelningspolitik somförts i har drivits med omvändaförtecken i förhållande till fördelningspolitiken ivårt land.Herr talman! Min övertygelse är att Sydafrikabehöver ett aktivt inhemskt näringsliv och enutländsk medverkan med teknik,företagskunnande och kapital. Jag har uppfattatdet så, att den insikten finns hos hos andra ledande personer i ANC. Min bildär att de också -- så snart de fått ordning på detpolitiska huset -- vill se en konstruktiv medverkanfrån svenska staten och det svenska näringslivet iSydafrikas framtid.Anf. 65 ():Herr talman! är ett rikt land. Mätt i BNPper person är vi rikare än något land i EG, ocksårikare än -- om man inte enbart räknarmed det forna . I jämförelse medvärldens majoritet är en rik världsdel.De skriande orättvisorna i världen skaparotrygghet också för rika länder. I sverigessäkerhetspolitik har global rättvisa länge spelat enavgörande roll.Svenska förslag går ofta igenom i FN:sgeneralförsamling. Underlaget är vederhäftigt,eftersom vi lägger ned större resurser än vad somär brukligt; det är en av förklaringarna. Men likaviktigt är det att våra förslag upplevs som justa av80 % av världens befolkning, dvs. av u-länderna.Sverige vill arbeta för en ekonomiskvärldsordning som ger dem som är i underläge enchans att hävda sig. De länder som röstar emotsådana förslag är ofta , ochFrankrike. Genom alliansfrihet, ochgenom att vi står fria gentemot stormakter ochgamla kolonialherrar, har förtroendeför oss. Därför kan vi spela en roll sombrobyggare mellan Nord och Syd.Det är väsentligt att vi fortsätter detta arbete fören rättvisare värld. Att vi har en europeiskidentitet behöver vi inte påminna om. Men detvore tragiskt om vi skulle förlora vår självständigastämma i världen och underordna oss de storaeuropeiska ländernas utrikespolitik.Sedan 80-talet växer klyftan mellan rika ochfattiga länder. Denna förändring i utvecklingenhänger samman med de fattigas skuldkris. SIDAhar senast i boken ''En väg ut ur skuldfällan''analyserat orsakerna och föreslagit en ny strategiför agerande i de internationellafinansinstitutionerna.Vid de stora oljeprishöjningarna blevöverlikviditeten i världens banksystem ett akutproblem för bankerna. Inlåningen är ju faktiskten kostnad för en bank, medan man lever påutlåningen. prackade man på lånpå mycket förmånliga villkor, ofta utan att bankenkontrollerade om projekten var realistiska ellergagnade landets befolkning. Internationellaekonomer börjar nu tala om att många lån varit''odious'', dvs. helt orimliga, omöjliga, fientliga,eller hur man skall översätta den här engelskatermen. De bör alltså inte återbetalas. hade inte heller beredskap att ta emot såmycket pengar.Därefter har villkoren för lånen ändrats drastiskt,med höga räntor och minskad inflation i i-länderna, varvid alltså lånen har blivit allt svårareatt betala tillbaka. Situationen för de fattigaländerna har blivit helt ohållbar, och SIDA menaratt deras utveckling stoppas av den orimligt storaandel av deras resurser som tas i anspråk avskuldtjänsten till den rika världen.Enligt sina stadgar får ochInternationella valutafonden inte skriva avskulder. SIDA lägger fram en rad förslag tilländring i dessa regler. skall den16 mars ha ett seminarium om ,vilket kan komma att avsätta spår i vårtbetänkande om biståndspolitik.När man söker orsakerna till u-ländernasproblem, nämns allt oftare återigenbefolkningsexplosionen. Det ger mig enobehaglig känsla. kanske man harfärdigutvecklat ''preventiv-vaccinet'', som görkvinnor ofruktsamma . Kommer det att bli''den slutgiltiga lösningen'' på överbefolkningen?Det kan vara nyttigt att tänka på att allamänniskor på jorden skulle rymmas på Gotlandom vi stod tätt; fler är vi faktiskt inte. Och någraav de mest tättbefolkade länderna ligger iEuropa. När baby-boomen var som häftigast iSverige , hörde jag ingabekymrade anmärkningar ombefolkningsexplosion.Frågan är om inte orsaken till alla problem i är att kvinnans ställning där är så svag.Det är inte kvinnorna som tagit de stora lånen.Det är sällan kvinnorna som fått mutor och fetabankkonton i , och det är inte de somlånat pengar till de enorma miljöförstörandeanläggningarna som i-ländernas företag byggt ochsom de fattiga nu får betala.I där kvinnan alltid stått för försörjning,genom sitt arbete i jordbruk och handel, harutvecklingsprojekt dirigerats till männen utan attfamiljens välstånd höjts. Kvinnorna har fått detännu arbetsammare att försörja familjen.Det är väsentligt att bankerna inte genom atttvinga på ekonomiska reformprogramförsvårar flickornas utbildning och hälsovården.Det är viktigt att bistånd stimulerar småskalig ochinformell försörjning, som kan ge kvinnorna engod start. När kvinnan får självförtroende genomatt hon kan organisera sig så som hon själv kännerär riktigt och effektivt, när hon får lämpligahjälpmedel och ekonomiska resurser, då höjs helafamiljens standard, och då vill hon inte föda flerbarn än hon kan dra försorg om. Hon kommerockså att skaffa sig de preventivmedel hon vill ha,utan särskild propaganda från i-ländernas sida.Så blir den enda hållbara lösningen på problemenmed befolkningsexplosionen att stärka kvinnansställning.Anf. 66 (nyd):Herr talman! Det svenska utvecklingsbiståndetfyller . Idéerna om att bistå fattiga länderoch lotsa dem in på en väg mot socialistiskdemokrati diskuterades , och under regering inleddesbiståndet . En av dem somhade stor del i och stort ansvar för utformningenav vår biståndspolitik var dåvarande byråchefenOlof . Till grund för u-landspropositionenår 1962 låg en rapport som utarbetats underPalmes ordförandeskap. Biståndet har sedermerasuccessivt utökats, så att det uppgår till 13,6miljarder kronor. Med regeringens budgetteknik,där man bl.a. inräknar asylkostnader, uppgårutvecklingsbiståndet till 14,46 miljarder kronor.Till detta kommer bistånd till Öst- ochCentraleuropa på omkring en miljard.En av de största bristerna med densocialdemokratiska politiken -- ja, de borgerligahar inte varit mycket bättre när de fått chansen attdriva regeringspolitik -- har varit det missriktadebiståndet. Genom fagra löften från socialistiskarevolutionärer i tredje världen har det delats utmiljarder i bistånd till rena diktaturer.Bakgrunden var att kolonierna höll på att skakaav sig sina europeiska herrar, och då ställdeSverige beredvilligt upp med stöd till de nyaregimerna. reste runt och skakadehand med de kommunistiska ledarna och villeskapa bilden av socialdemokratin som ett bålverkmot imperialismen. äntligen börjar det gå uppför oss vilken enfald detta var. Hur mångaskattemiljarder har till ingen nytta försvunnit ialla dessa diktaturer? Hur många sovjetiskastridsvagnar och stridsflygplan har vi svenskarbekostat i ?Vad gör nu den nya borgerliga regeringen? Görman upp räkningen med diktaturerna i den tredjevärlden? Nej, man fortsätter i stort sett som omingenting hänt. Man plockar bort merparten avbiståndet till , och man gör några småmarkeringar mot bl.a. , Moçambiqueoch Vietnam.Man kan undra om den borgerliga regeringenhåller sig med i stort sett samma rådgivare somden socialdemokratiska regeringen. SIDA:s idéerom biståndets mål, utformning och inriktning bärsvidare av den borgerliga regeringen. Tycker manatt biståndet har fungerat så bra att ingen ändringbehövs? Man uttalar sig i regeringsförklaringenom demokratiinriktning och marknadsekonomi,men i praktiken har ju nästan ingenting hänt.Drar man aldrig lärdom av alla misstag sombegåtts? Drar man ingen lärdom av de skandalersom uppdagats i och senast iNicaragua?Man märker en ängslan inför att vågaförändra biståndet till tredje världens länder, enängslan att inte vara tillräckligt generös motfattiga länder, ja ibland t.o.m. en ängslan att harasistiska motiv ifall delar av biståndet läggs omfrån diktaturer utanför till demokratier iEuropa. Många kanske anser det vara en cynisktanke och ett cyniskt betraktelsesätt att vilja gemer till länder där vi tror att pengarna gör störstnytta. Men behoven är enorma överallt i världen.Vi kan inte hjälpa alla. Låt oss diskutera enförändring av biståndet. Men observera: vi tarinte från de fattiga och ger till våragrannar på andra sidan Östersjön.Skattebetalarna ger ju ständigt nya pengar i u-hjälp. Vårt förslag är att ge litet mindre tillutvecklingsländerna än vad de vant sig vid att få.Herr talman! Vi i Ny Demokrati har i ett antalmotioner pekat på olika möjligheter att utformaett effektivt bistånd. En idé är att vi mer ellermindre skulle adoptera ett mottagarland och sörjaför att all hjälp till just detta land kanaliserasgenom oss. Något annat i-land gör motsvarandeadoption av ett annat land osv. Detta skulleinnebära att vi tog ansvaret för landets monetärasystem, dess uppbyggnad av institutioner och enfungerande byråkrati, dess behov av utbildning,av infrastruktur och teknik. På detta sätt undvikerman att olika länder ger parallellt bistånd tilllikartade projekt eller ger bistånd av en sådanomfattning och art att mottagarlandet har svårtatt administrera det. Om i-länderna kunde enasom att helhjärtat satsa på det som är bäst för defattigste länderna och inte ständigt bara vilja göradet som är bäst för givarlandet, så skulle manarbeta för att nå en internationellöverenskommelse om att införa ett sådant system.Vi i Ny Demokrati föreslår en omläggning avbiståndet, inte minst på grund av de nuvarandemottagarländernas korruption och höga militärautgifter. Vi föreslår att biståndet till nuvarandeprogramländer minskas med 2 miljarder kronor.Vi pekar också på det faktum att ett litet land somSverige påtagit sig ett oproportionerligt stortmultilateralt bistånd. Vi är i faktiska krontal t.ex.näst största givare till och störst givare av alla länder till FN:skapitalutvecklingsfond (UNCDF). Det är ju alltidtrevligt att vara generös, men här är vi generösamed lånade pengar. Är det så säkert attkommande generationer -- dvs. våra barn --accepterar de höga skatter vi ger dem i arv genomstora underskott i vår ekonomi? plussar vi påmed ytterligare 70 miljarder, varav drygt 15miljarder i bistånd.Vi i Ny Demokrati vill öka samarbetet med våragrannar. Vi föreslår att blir ekonomiskgarant för en valutagarantifond i . Dettaskulle kosta oss drygt 600 milj.kr. Men det skulle gagna och ge ettinvesteringsklimat som inger förtroende ochsamtidigt motverka den galopperande inflationsom många mottagarländer lider av. Idén harframförts av de kända ekonomerna . EftersomLars numera lär ha visst inflytande iregeringskansliet kan man kanske hoppas att hanpositivt verkar för sin egen idé. Vi vill också plussapå med ytterligare miljösatsningar på andra sidanÖstersjön och vill att anvisar ytterligare350 milj.kr. för detta ändamål.Herr talman! Vi i Ny Demokrati föreslår enreducering av det multilaterala biståndet med716 milj.kr. och av det bilaterala biståndet genomSIDA med samt en reduceringav bidraget till u-landsforskning ochskuldlättnadsåtgärder med 608 mij.kr. BirgittaHambraeus har belyst problematiken medskuldlättnadsåtgärderna. Jag delar hennesuppfattning i denna fråga, dvs. att i-länderna inteskulle återkräva sina fordringar.Vi vill lägga ned . Vi villreducera SIDA:s anslag med 89 milj.kr. Men vivill höja anslaget till våra grannar i östmed . Genom dessa förslag når vivisserligen inte längre upp till enprocentsmålet,men tillsammans med , ochHolland är vi de enda länder som lämnar mer ibistånd i förhållande till vårbruttonationalinkomst än FN:s rekommendationom av BNI.Regeringen går motsatt väg. Man skiljer på näraoch långväga bistånd. Man väljer vänsterns väg.Man siktar mot tvåprocentsmålet.Anf. 67 Statsrådet ():Herr talman! Det kommer en biståndspolitiskdebatt framöver. Vi får resonera mer grundligtdå. Det är dystert att höra ett anförande som LarsMoquists, med en mängd svepandeformuleringar. Den ena meningen lyder:Behoven är enorma. I nästa mening sägs att viskall göra dem ännu större, att vi skall sänkabiståndet.Jag skulle vilja ställa en enda fråga till LarsMoquist: Vad var det som gick så snett iNicaragua ? Kan vi få detexemplifierat?Anf. 68 (nyd) replik:Herr talman! Det har stått i dagspressen vad somhar hänt i . Man har helt enkelt lämnatfortsatt bistånd. Man har bistått den tidigareregimen med bilar i samband med en valturné osv.Det är en tjänsteman på SIDA som har uttalatdetta i kvällspressen. Så mycket mer omNicaragua vet jag inte, annat än det som stått ipressen. Det har stått att biståndet har utnyttjatsav en regim som inte för utvecklingen i Nicaraguaframåt.Anf. 69 Statsrådet ():Herr talman! Det var det jag trodde. Det är alltsåen artikel i som ger upphov till ensådan bitande kritik här i kammaren. Jag skulle iall vänlighet vilja uppmana attskaffa sig litet mer på fötterna innan han sopartill.Så sent som i går hade jag besök avbiståndsministern i . Som bekant tillhörhan inte sandinistpartiet. Han var utomordentligttill freds med biståndet och tillbakavisade mångaav de anklagelser som funnits.Herr talman! Därmed inte sagt att det inte begåsmisstag eller att vi inte kommer till korta. Detinträffar t.o.m. i kungariket att vikommer till korta.Anf. 70 (nyd) replik:Herr talman! Jag skulle vilja kontra med att sägaatt det här var en SIDA-tjänsteman som upplystom förhållandena. Jag har inte sett någondementi i eller någon annanstans, attdet skulle vara felciterat. Jag tycker att jag harvarit i god tro när jag har fört vidare den uppgiftsom stått i Expressen.Anf. 71 Statsrådet ():Herr talman! Erbjudanden om dementier harförvisso funnits men för den skull inte publicerats.Anf. 72 ():Herr talman! Jag kommer att belasta kammarensledmöter om Sydafrika.Genom den apartheidpolitik som präglatSydafrika har landet intagit en unik ställning ivärldssamfundet. Inget annat land har på sammasätt gjort skillnad mellan människor av olikafolkslag. Apartheid har lyckats att effektivtsegregera grupper genom orättfärdiga lagar ochekonomiska system.Omvärlden har reagerat och markerat bl.a.genom att vidta den unika åtgärden att upprättasanktioner mot landet. Syftet har varit att sättapress på landet för att åstadkomma kommer att bli något av enödesdag för och dess befolkning. Dåskall den vita delen av landets innevånare i enfolkomröstning ta ställning till en ännu inteoffentliggjord fråga. Folkomröstningens resultatkommer antingen att innebära ett klartecken fören fortsatt process bort från det avskyvärdaapartheidsystemet eller en väg till kaos ochaccelerande våld. Risken för att de sydafrikanskarasisterna skall vinna valet och att utvecklingenskall föras tillbaka till ruta ett måste motiveravarje demokrat att agera.Sedan president de höllsitt anförande i parlamentet där han meddeladeatt ANC skulle tillåtas och att . skulle friges, har en långsam men positivutveckling skett i . pågår inomramen för Codesa ett gemensamt arbete för att gede svarta ett inflytande över framtid.Det är glädjande att svarta och vita sittertillsammans för att arbeta fram en demokratiskkonstitution med rösträtt för alla. I denavsiktsförklaring som ligger till grund för Codesaslås fast att skall bli en enhetlig,demokratisk, icke-rasistisk och icke-könsdiskriminerande stat. Nästa steg kommer,om inte folkomröstningen bland de vita läggerhinder i vägen, att innebära att får enmultirasial interimsregering och en valdförsamling för att utarbeta en ny konstitution.Den pågående processen får inte avstanna.När, jag säger inte om, vi når den situation när densvarta majoriteten får ett verkligt inflytande överden politiska processen finns det tyvärr risk förbakslag, detta genom att de under lång tidförtryckta grupperna kommer att ställa mångastora förhoppningar till en snabb och påtagligekonomisk förbättring. Men är ettland i en djupgående ekonomisk kris. Denna kris ärdelvis ett resultat av det internationella samfundetssanktionsåtgärder. I så måtto harsanktionspolitiken varit framgångsrik.Enligt chefen för riksbank är avsydafrikanerna inte verksamma inom den formellaekonomiska sektorn. Detta innebär inte att alla ärverkligt arbetslösa, men arbetslösheten ligger på ennivå som efter våra förhållanden är fullständigtofattbar. Den ekonomiska tillväxten är mycketliten, eller negativ vissa år, medanbefolkningstillväxten ligger på . Dettainnebär självfallet att sydafrikanerna fått enkraftigt sjunkade ekonomisk standard. Som vanligtslår det hårdast mot dem som finns längst ner isamhällsbygget. För del handlar det omden svarta befolkningen.Under Sydafrikadelegationens rundresa i landetoch i de diskussioner vi hade med företrädare förolika samhällsgrupper har det stått fullständigtklart att sanktionerna har spelat en mycket viktigpådrivande roll.Den fråga som Sydafrikadelegationen ställde vidmöte efter möte, till företrädare efter företrädare,var: Är den pågående processen mot demokratidjupgående, och kan den betecknas somoåterkallelig? Något svar på den frågan kan vi intege . Den tidigare nämnda folkomröstningen ärav största betydelse på denna punkt. Den är heltavgörande.När den politiska processen når därhän att de svartafår ett rejält inflytande, finns det anledning för ossatt överväga vilka åtgärder vi, även om vi är ett litetland långt borta, kan vidta för att understödja denekonomiska utvecklingen i Sydafrika.Herr talman! har genomgått en glädjande process som lett tillatt huvuddelen av de gamla apartheidlagarna haravlägsnats. återstår avgörande frågorsom rösträtten för den svarta majoriteten och, inteminst, sannolikt decenniers arbete med att avlägsnaapartheid ur människors hjärnor och hjärtan.Anf. 73 ():Herr talman! Limpieza social är spanska ochbetyder ungefär social rengöring. Det är ettcolombianskt begrepp uppfunnet av encolombiansk terrorgrupp. Den betecknar någotsom är verklighet inte bara i , utan imånga andra länder. Det är ett planerat mördandeav dem vi kallar gatubarn.Morden på barn och ungdomar är oftabeställningsarbeten. Affärsinnehavare,narkotikahandlare och andra köper tjänsten, ochden tycks inte vara oöverstigligt dyr, enligtuppgifter jag har sett. rapporteradepolisen i att hälften avmedlemmarna i de dödsskvadroner man hadeidentifierat var poliser. I dödas minst ett barnvarje dag. I dödades 1 880 barn under1988. Det är de kända offren. Hur många dödahittar man aldrig? Det vet vi inte.Barnen skjuts för det mesta, men de mördas ocksåpå andra sätt. De torteras och lemlästas.Vittnesbörden och bevisen är många. Vi får intelängre tiga.Det finns kanske 100 miljoner gatubarn i världen.Ingen kan säga med bestämdhet, men det ärUNICEF:s bedömning. Man tror att ungefärhälften av dem finns i , och hälften avde latinamerikanska gatubarnen finns i Brasilien.Vi vet inte med säkerhet. Men vi vet från de fåundersökningar som har gjorts att gatubarnen blirfler. I de länder där fattigdomen är störst och därskuldbördan till i-länderna är störst ökar antaletgatubarn mest.För många av de här barnen är gatan arbetsplats.De putsar skor, säljer plastpåsar, tvättar bilfönstersjunger på bussar eller tigger. Journalisten ochförfattaren säger i sin bok, Domdödar oss, att vi egentligen skulle kalla dessa barnför barnarbetare. För en mycket stor minoritet,kanske av dessa 100 miljoner är gataninte bara arbetsplats, utan också hem. 30 miljonerbarn är lika många som hela befolkningmånga gånger om.En del av barnen blev övergivna, andra kom heltenkelt bort och hittade inte hem, men de allra flestaflydde undan sexuellt våld och annan misshandel ihemmet.