prot · GF0974 · 1992-03-11 00:00:00 — säger att dehär tjänsterna finns att köpa på marknaden. Om såär fallet, är det väl tveksamt om SIPU skulle hakunnat öka sin verksamhet . Dethar naturligtvis varit dåligt ställd medkonkurrensen eftersom den utvecklingen harkunnat ske. Det kanske hade varit bra om det hadefunnits en sådan. Den statliga verksamheten äremellertid någonting annat än den privata. Det ärskillnad på att bedriva verksamhet i statligmyndighetsform där olika krav skall uppfyllas. Detär inte bara lönsamhets-, säkerhets- ochoffentlighetskrav som skall tillgodoses i denverksamheten. Det är inte särskilt många privatakonsulttjänstföretag som kan erbjuda den servicesom SIPU har kunnat göra. Om vi får råda skallSIPU kunna göra det även i fortsättningen.Däremot kan man ombilda SIPU till ettaffärsdrivande verk, men SIPU skall behållas föratt utveckla den offentliga verksamheten.Anf. 72 ():Herr talman! The present lies in the past, and thefuture lies in the present. ligger i detförgångna, och framtiden ligger i . Detta sägerde ofta i EG, och det ligger mycket i det.Jag håller med om att konkurrenseni vårt land fungerar synnerligen otillfredsställande.SPK har visat att 39 branscher har usel konkurrensi det här landet. Det är naturligtvis allvarligt, ochdet håller vi på att försöka göra något åt.Att det är så här dåligt beror inte på den borgerligaregeringen. Det beror på den tidigaresocialdemokratiska regeringen. Därför har vi nusatt i gång för att försöka ordna upp det här efterden socialdemokratiska regeringen. I detomvandlingsarbetet finns också SIPU med som endel. Eftersom SIPU är så kompetenta som herrÖstlund säger kommer de naturligtvis att klara sigmycket bra på den framtida marknaden med enfungerande konkurrens.Anf. 73 () replik:Herr talman! Jag konstaterar att jag egentligen intefår några svar på mina frågor. CharlotteCederschiöld antyder att SIPU kan säljas ut till deanställda, i vart fall är det tydligen utförsäljning dethandlar om.När det gäller konkurrens, ,får vi stå för det vi har gjort under våra år iregeringsställning. Det är möjligt att vi skulle haklämt åt lantbrukskorporationen litet hårdare. Menjag tror också att vi ganska kraftigt skulle ha prövatsammanläggningen av SAS och Linjeflyg. Jag harför mig att det har hänt en del saker på det områdetunder den borgerliga regeringens period.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades efter 18 §. )8 § Friköp av historiska arrendenFöredrogslagutskottets betänkande1991/92:LU18 Friköp av historiska arrenden.Anf. 74 ():Herr talman! Friköpsfrågan för historiska arrendenär verkligen historisk. , menäven tidigare, har försök gjorts -- även påfrivillighetens väg -- av arrendatorerna, framför alltav dem som är arrendatorer under fideikommissen,att få köpa de arrendegårdar som de brukat isläkten under ett flertal år. Frågan har vid åtskilliga tillfällen genom motionerdiskuterats i utskott och riksdag utan att någotresultat kunnat uppnås.Under 1970-talet och framför allt under 1980-talethar frågan om friköp av historiska arrendenaktualiserats av flera i etablerade partiergenom motioner och frågor. Trots dessapåtryckningar har frågan ännu inte kunnat få sindefinitiva lösning för de människor som igenerationer drivit friköpsfrågan för att kunna fåett eget brukande.Frågan om friköpsrätt vid historiska arrenden är enav många frågor som under en följd av år harintresserat och engagerat många riksdagsledamöterfrån olika partier, bl.a. i motionsskrivande underden allmänna motionstiden. Dessariksdagsledamöter har kommit i kontakt medarrendatorerna och fått insikt i de problem somdessa arrendatorer kan ställas inför under sinaverksamma år. Arrendatorerna, som är duktiga,engagerade och intresserade jordbrukare, har storaproblem beroende på att de själva inte kan styraoch ställa som de skulle kunna om de vore ägare tillden jordbruksfastighet som de brukar och somgenerationer före dem har brukat.Det vore till både nytta och glädje för frågansfortsatta behandling i om ytterligareledamöter av denna kammare, enskilda eller igrupp, tog sig tid att engagera sig i denna fråga samtförsökte sätta sig in i den situation som flertalet avdessa arrendatorer har levt under i fleragenerationer. Ofta hör man från talarstolar överhela vårt land, och även i denna kammare, talas omrättvisa, solidaritet och frihet för alla. Varför skalldetta inte också gälla för de arrendatorer som ärbrukare av s.k. historiska arrenden?Herr talman! tillsattes på förslagav lagutskotet en utredning som skulle se över delarav arrendelagstiftingen. Även i fråga om friköp avhistoriska arrenden skulle utredningen komma medförslag till lösning. Så blev inte fallet. Man avstodfrån att komma med något konkret i den del somberörde de historiska arrendena.1983, även då på förslag av lagutskottet, tillkalladesytterligare en utredning, med uppgiftatt komma med en utförlig redovisning av hur enlagstiftning vid s.k. historiska arrenden skullekunna utformas. Utredningen avlämnade sittförslag 1986, men man var inte enig om hur frågansslutliga lösning skulle se ut.Hösten 1989 behandlade lagutskottet någramotioner med förslag om friköp av historiskaarrenden. Utskottets majoritet menade, vilketockså blev beslut, att starka skäl taladeför att en friköpsrätt för historiska arrenden bordeinföras och att regeringen skulle återkomma medförslag till lagstiftning.Riksdagen beslutade också, på förslag avlagutskotet, att investeringsfrågorna rörandearrendegårdar över huvud taget borde bli föremålför en utredning och att regeringen därefter skulleåterkomma till med förslag.Redan våren 1990 återkom regeringen med direktivtill ytterligare en utredning med uppgift att utformaförslag till lagtext, som skulle ge arrendatorer vids.k. historiska arrenden rätt att friköpaarrendestället. Vidare skulle utredningen kommamed förslag om hur man skyddar enjordbruksarrendators investeringar påarrendestället. I direktiven står att läsa att fråganom lagtext vid friköp av historiska arrenden börbehandlas med förtur i ett delbetänkande. Så harockså blivit fallet.Den 20 november 1991 överlämnadesdelbetänkandet till regeringen. somgått sedan förslaget överlämnades borde lagtextenha kunnat remissbehandlas, och en proposition omfriköp av historiska arrenden borde ha kunnat liggapå bord under våren 1992.I majoritetens förslag till skrivning, lagutksottetsbetänkande /92:LU18, som vi nu behandlar,står att läsa att ''förslag till friköpslag förnärvarande bereds inom ''. Låtmig vara litet tveksam till denna beskrivning. Såsent som hade ingentinggjorts för att med förslag till påskynda ettgenomförande av en friköpslag gällande historiskaarrenden.Herr talman! Vi socialdemokrater menar på fulltallvar att frågan om friköpsrätt vid historiskaarrenden har utretts vid ett flertal tillfällen, nusenast med en lagtext som fyller de krav som kanställas på berörda parter. Efter alla dessa år, närgenerationer odlat upp mark samt brukat ochförbättrat arrendeställen, är skälen för enfriköpsrätt så starka, menar vi, att omedelbaralagstiftningsåtgärder är väl befogade ochnödvändiga. Det finns , som vi ser det, ingauppenbara skäl att åter skjuta denna lagstiftning ini en oviss framtid. Om följerreservanternas förslag tar vi ett stort och avgörandesteg mot solidaritet, rättvisa och frihet förmänniskor som troget, tålmodigt och målmedvetetunder generationer arbetat med målsättningen atten gång kunna få friköpa den jordbruksfastighetdär de haft sin uppväxt, utkomst och sitt boende.Om följer reservanternas förslagkommer en stor orättvisa snart att vara historia.Herr talman! Med det anförda yrkar jag bifall tillreservationen till lagutskottets betänkande1991/92:LU18.Anf. 75 ():Herr talman! Föregående talare redogjorde mycketingående för frågan om de historiska arrendena,varför jag tänker fatta mig mycket kort.Jag vill understryka att frågan om friköpsrätten tillhistoriska arrenden har diskuterats många gångerhär i kammaren. Det är en av de frågor som jagpersonligen minns från den tid när jag kom tillriksdagen, . har frågan ocksåvarit föremål för flera offentliga utredningar.Jag vill understryka att denna fråga är mycketangelägen för dem som berörs, nämligeninnehavarna av dessa arrenden. Å deras vägnar kanman beklaga att den här frågan, att få friköpaarrendena, har förhalats. Det är ju dennakna sanningen.Jag tycker också att det är synd attsocialdemokraterna inte har kommit tillskott i denna fråga. Risken är nu uppenbar attfrågan skjuts upp på obestämd tid.Jag måste också uttrycka min förvåning över deninställning till frågan som man visar från denborgerliga sidan.Om man får uttala en personlig åsikt, anser jag attden som brukar jorden också skall äga den. Jagtrodde att jag delade den uppfattningen medborgarna. Detta borde åtminstone vara fallet närdet gäller arrenden som sträcker sig över fleragenerationer. Jag har noterat att inte heller RLFhar den här synen på frågan, vilket förvånar mig.Avslutningsvis skulle jag vilja ställa en fråga tillmajoritetens talesman. Borde det inte vara dags attta bort dessa rester av feodalsamhället?Herr talman! Med detta yrkar jag bifall till denreservation som är fogad till betänkandet.Anf. 76 PER STENMARCK (m):Herr talman! I flera omgångar under de senasteåren har frågan om friköp av historiska arrendenbehandlats i denna kammare. Frågan har ocksåvarit föremål för flera offentliga utredningar.En utredning, arrendekommitté, pågår justnu. Den har avlämnat ett delbetänkande, och viväntar på att slutrapporten skall läggas fram, dettaför att arbetet i därefter skall ledafram till en proposition i frågan.Arrendelagskommittén som tidigareavlämnade sitt slutbetänkande, nämligen 1981,berörde frågan om friköp av arrendeställen. Mankonstaterade att ett friköp var förenat med så storanackdelar att dessa inte uppvägde de fördelar somskulle komma vissa arrendatorer till del.Med anledning av en riksdagsbegäran tillsattes dens.k. 1986 avlämnade den sittbetänkande i vilket man avstyrkte stiftande av lagom friköpsrätt för innehavare av historiskaarrenden.Man ville däremot överväga möjligheterna attförstärka skyddet för denna arrendatorsgrupp ochdå framför allt skyddet med tanke på eventuelltgjorda investeringar.Vid remissbehandlingen förklarade sig detövervägande antalet remissinstanser delautredningens uppfattning, dvs. att en lagstiftningom friköpsrätt inte borde införas. Efterriksdagsbehandling tillsattes 1990 årsarrendekommitté, som är i verksamhet.Kommittén avlämnade ett delbetänkande medförslag till friköpslag.Jag har, herr talman, nämnt dessa olika utredningarbara för att visa att det faktiskt hargjorts utredningar. De som så önskat har kunnatanvända sig av dem i syfte att lägga fram förslag tilltvångslag för historiska arrenden. Den möjlighetenhar inte utnyttjats. De som har gjort utredningarnahar inte önskat det, och i remissinstanserna har maninte haft någon annan uppfattning. Självfallet hadedet ändå varit möjligt att stifta en sådan tvångslag.Det faktum att så ändå inte har skett skall nognärmast tolkas som ett tecken på att ingen sådanvilja funnits.Den tillsatta arrendekommittén föreslår ensärskild lag om friköpsrätt för historiska arrenden.Enligt utredningens definition föreligger etthistoriskt arrende när det är sannolikt att den heltövervägande delen av ett arrendeställe inte sedanden varaktigt brukats avfastighetens ägare.De beräkningar som har gjorts tyder på att vi meddenna definition har ca 1 200 historiska arrenden iSverige. De utgör av de helt arrenderadeföretagen. Fideikommissen, dvs. privatpersoner,äger 600, eller hälften av det totala antaletarrenden, kyrkan 200, likaså universiteten, statenmellan 70 och 80 och stiftelser ca 100.Jag håller med alla dem som anser att det är högtid för att komma fram till någon form avbeslut i den här frågan. I det ställningstagande somskall göras måste olika intressen vägas samman. Ettav dessa intressen är skyddet för arrendatorn närdet gäller gjorda investeringar under arrendetiden.Ett annat intresse är skyddet för äganderätten.Regeringen undersöker just nu möjligheterna attkunna grundlagsreglera.Frågan har under en stor del av 80-talet behandlatsi åtskilliga utredningar. Det anmärkningsvärda ärinte att den nuvarande regeringen, som har haftmindre än till sitt förfogande, inte har lagtfram något förslag, utan att den regering somtidigare satt vid makten under tre helamandatperioder aldrig lyckades prestera någontingi den här frågan.Herr talman! Jag ber att få yrka bifall tilllagutskottets hemställan.Anf. 77 () replik:Herr talman! Per Stenmarck säger att 1990 årsarrendekommitté har lagt fram ett delbetänkandeangående lagtext, men att man vill avvakta dennakommittés slutbetänkande som gällerinvesteringsfrågorna.Han säger också att den förra regeringen kunde hagjort någonting i den här frågan. Denuppfattningen delar jag; man kunde ha tänkt litetsnabbare. Att det blev på det här viset hadeemellertid sina särskilda skäl.Investeringsfrågorna gäller emellertid inte enbarthistoriska arrenden utan arrenden över huvudtaget. Det var anledningen till att den förraregeringen i sina direktiv menade att man inteskulle fortsätta att förhala frågan om friköp.Kommittén skulle i stället avge ett delbetänkande,vilket nu har skett.Vad vi fordrar i vår reservation är att man skallskicka delbetänkandet ut på remiss och omedelbartdärefter komma tillbaka till med ettförslag om friköp av historiska arrenden. Underden tiden har ju de partier som är nya i riksdagenmöjlighet att noga penetrera vad som har hänt tillspropositionen kommer. Då har man ocksåmotionsrätt, rätt att komma med förslag. Vi vill attdetta delbetänkande skickas ut på remissomgående. Sedan får man återkomma tillriksdagen med en proposition.Anf. 78 PER STENMARCK (m) replik:Herr talman! Jag vill understryka att den utredningsom just nu arbetar och som skall vara klar tillhösten är tillsatt av den socialdemokratiskaregeringen, inte av den borgerliga. Som jag ser detvore det en sak om det vore en utredning som skullesitta till. Men arrendekommittéskall faktiskt rimligtvis vara klar inom ett halvårstid. Då bör vi också kunna avvakta , innanvi gör ett definitivt ställningstagande. Efter alla demöjligheter som faktiskt funnits för den regeringvars parti representerar är det intealldeles orimligt om vi nu avvaktar ytterligae etthalvår.Låt mig avslutningsvis ställa en fråga till OweAndréasson: Är övertygad om atten socialdemokratisk regering i det här läget hadeagerat annorlunda, dvs. hade den regeringenverkligen skickat delbetänkandet ut på remiss ochdärefter lagt fram ett förslag på enbart dettadelbetänkande? Jag är inte helt övertygad om att såfaktiskt skulle ha varit fallet.Anf. 79 () replik:Herr talman! Beträffande den fråga som PerStenmarck ställde kan jag säga att det var den förraregeringens förhoppning att delbetänkandet skulleskickas ut på remiss och att man därefter skullekunna komma med förslag. blev det en ändringav det hela. Men om Per Stenmarck tycker att densocialdemokratiska regeringen kunde ha skött detbättre, behöver man inte göra på samma sätt i denregering som sitter. Den har möjlighet att visaatt den vill slutföra frågan med historiska arrenden.Jag tycker att den skall ta den chansen.Anf. 80 PER STENMARCK (m) replik:Herr talman! Jag kan nog säga till jag har väldigt höga tankar om den regering somsitter , men haruppenbarligen ännu högre tankar om den. Vi har iSverige haft socialdemokratiska regeringar i 51 avde . Varför har man då integenomfört denna förändring? Visserligen är det enhandlingskraftig regering som vi har , men detär ändå att begära för mycket att det densocialdemokratiska regeringen inte mäktade medunder ett halvt sekel skall den borgerligaregeringen klara av på bara fem månader.Jag tycker att det finns en viss rimlighet i kravet attnu avvakta vad utredningen slutgiltigt kommerfram till, att vi sedan får möjlighet till en rimligremisstid och att det därefter presenteras enproposition för som vi alla har möjlighetatt ta ställning till. När det ändå har gått så lång tidmed alla dessa utredningar, tycker jag att vi faktisktkan köra loppet till slut, innan vi tar slutgiltigställning här i riksdagen.Förste vice talmannen anmälde att OweAndréasson anhållit att till protokollet få antecknatatt han inte ägde rätt till ytterligare replik.Anf. 81 ():Herr talman! När den 30 november 1989med mycket klar majoritet beslutade att brukare avs.k. historiska arrenden skulle få friköpa sinagårdar, sade en av företrädare idebatten, , bl.a. följande:''Även kampanjen ''Hela skall leva' talarför det riktiga i att befolkningen på landsbygden gesmöjlighet till utkomst och arbete. Även medhänsyn till detta är det viktigt att den aktuellabefolkningsgruppen ges full bestämmanderätt översin egen framtid. ''Jag utgår från att och hanspartivänner , ,m.fl. centerpartister, liksomfolkpartisten och kds-motionären står kvar vid sin tidigareuppfattning om det rättmätiga i att avskaffa dennasista rest av feodalsamhället och att ni mot dennabakgrund ger ert stöd åt den socialdemokratiskareservationen.Samma stöd räknar jag och socialdemokraternagivetvis med att få från i , LarsAndersson m.fl. nydemokrater, som dyrt och heligtlovat att bl.a. torparna på skall få friköpa sina torp.Skall ni bli tagna på allvar, räcker det inte att krypabakom den till intet förpliktande majoritetstexten iutskottets betänkande om att inte föregripa s.k.beredningsarbete i . Här är detgamla ordspråket ''medan gräset växer dör kon''verkligen på sin plats att återge.Ty vad det handlar om är att slår vakt omsin konstitutionella trovärdighet och ser till att ettriksdagsbeslut som fattades för snart två och etthalvt år sedan äntligen genomförs. Sker inte ensådan markering från sida, måste mantyvärr räkna med att hela frågan förpassas till deneviga långbänken.Eftersom Ny demokrati också i fråga om friköp avhistoriska arrenden försöker sitta på två stolarsamtidigt, finns det skäl att säga något om denäganderätt som vissa tycks oroa sig för.Det handlar här inte om en inskränkning av någonannans äganderätt utan om en utvidgning aväganderätten och en myndighetsförklaring avenskilda människor, vilkas vardag i generationer tillstor del styrts av feodalsamhällets lagar. Dethandlar om människors kamp för friköp av sinafädernegårdar och därmed enskilt ägande för enstörre krets. Det handlar om brukarna i de bygdersom ställdes utanför de s.k. skatteköpsreformersom är grunden för nästan all enskilt ägdjordbruksmark sedan århundraden tillbaka. De börhär också påpekas att en fideikommissinnehavareinte äger jorden utan innehar arrendestället medfideikommissrätt, vilket är en väsentlig skillnad.I Ny demokratis särskilda yttrande finns en klarmotsägelse. Först säger man att rätten att begärafriköp skall utvecklas via domstol och att rätten attfå ett korrekt och marknadsmässigt pris skallbevakas av domstol. i texten heter det atträttsläget är väl definierat. Detta går ju bara inteihop. Sanningen är ju den att arrendekommitténmycket klart löst detta lagtekniska problem. Denföreslagna lagen följer regleringen iexpropriationslagen, och arrendatorn skall somhuvudregel betala ett belopp som motsvararfastighetens marknadsvärde. Då det dessutom finnsen s.k. jordägarventil, dvs. att friköp inte skall fåske om det av särskilda skäl skulle vara oskäligt motjordägaren, finns det inga som helst skäl attbekymra sig för rättssäkerhet och äganderätt.Det handlar nu bara om god vilja och, PerStenmarck, politiskt civilkurage.Riksdagen skall ta ställning till principen omfriköpsrätt. Det är allt som vi skall besluta om. Dennärmare utformningen av den slutliga lagtexten --och då bl.a. lagens räckvidd i tiden -- ankommer detpå regeringen att verkställa. Med denna preciseringtorde alla den obotfärdiges sista förhinder för ett jatill en friköpsrätt vara sakligt undanröjda.Man fick nästan det intrycket av vissa passusar i PerStenmarcks anförande att han uppträder sompådrivare i denna fråga gentemot, enligt hans egenuppfattning, en senfärdig socialdemokratiskregering. Per Stenmarck har mot denna bakgrundstora möjligheter att påskynda frågan genom attrösta på den socialdemokratiska reservationen.Det är alldeles felaktigt att tala om en utredningsslutgiltiga ställningstagande. Detta är ettdelbetänkande, Per Stenmarck, som är enhälligt.Ordföranden och de två ledamöterna är heltöverens. Det finns alltså inga sakliga hinder kvar.Herr talman! Allra sist: ''Hela landet skall leva'',sade i för två och ett halvt årsedan. får vi se om , ,, , Irhammar ochKarlsson i lever efter denna stolta devis, ellerom de i stället har börjat följa moderaternasfältrop: ''Hela landet skall få veta att det lever! ''I detta anförande instämde ().Anf. 82 PER STENMARCK (m) replik:Herr talman! Jag vet inte varför just mig när han talade om politisktcivilkurage. Jag har inte för avsikt att byta till någonannan uppfattning i den här frågan än den jagtidigare har haft.Varför har ni så bråttom just , BengtSilfverstrand? Ni har ju haft alla år på er att drivaden här frågan och att driva den till ett slut. Jag kanbara tolka detta som att det beror på att det faktisktinte ens inom eget parti harfunnits någon majoritet bakom den linje som BengtSilfverstrand själv väldigt länge har drivit.Bengt Silfverstrand hänvisade till beslutfrån . Jag känner till detta. Därefter har dethållits ett mellanliggande val. Det kan finnas enmöjlighet att det här i kammaren finns en annanuppfattning än den som rådde före valet. Det vet viännu ingenting om, men det visar sig när vi skallfatta det slutgiltiga beslutet.Det här rör sig inte om en inskränkning aväganderätten, sade . Vad är detdå? Jo, det rör sig om en utvidgning aväganderätten för den som inte har någonäganderätt, förklarade han. Det är i och för sigriktigt, men det här går ju ut över den som haren sådan äganderätt.Anf. 83 () replik:Herr talman! Jag noterade en mycket intressantpassus i Per Stenmarcks inlägg. Han sade att det jukan vara så, att den nuvarande riksdagsmajoritetentycker annorlunda i den här frågan än vad dengamla majoriteten gjorde. Det var oerhörtintressant att få detta klarläggande. Underdiskussionen i lagutskottet har den borgerligamajoriteten som en förhalning försökt attknyta upp sin uppfattning till förhållandet attdelbetänkandet skall remissbehandlas och att detfinns ytterligare en del av utredningen kvar.Här kom det äntligen en bekännelse som många hargått och funderat över, nämligen en bekännelse attden borgerliga majoriteten också i den här fråganär djupt splittrad. I det avseendet är kanske detminst besvärande sättet att ytterligare skjutahela frågan ifrån sig.Per Stenmarck sade att det trots allt rör sig om eninskränkning i äganderätten för vissa. I samtligapraktiska fall där enskilda arrendatorer har kämpati decennier och längre för att få friköpa sina gårdarhar inte ägaren en sekund intresserat sig för dessagårdar och byggnader. Ägarna har inte lagt tvåstrån i kors för att göra någon upprustning ellerbidra till investeringar. Praktiskt taget hela denekonomiska insatsen har gjorts av arrendatorernasjälva. Det rör sig alltså om ett brukande som äridentiskt med en äganderätt, och därför undrarman: Varför åberopar man plötsligt innan denna friköpsrätt skallgenomföras en äganderätt som i praktiken inteutgör någon äganderätt, i synnerhet inte när dethandlar om fideikommiss? Per Stenmarck bordeveta vilken rättslig grund som föreligger för ettfideikommiss. Det rör sig alltså inte om deninskränkning av äganderätten som Per Stenmarckförsöker göra gällande.Anf. 84 PER STENMARCK (m) replik:Herr talman! Det är ganska fantastiskt att justBengt Silfverstrand kan stå här i kammaren och talaom förhalning. Vad har ni egentligen själva sysslatmed under alla år när det gäller den här frågan? Omden nu är så oerhört viktigt för er som BengtSilfverstrand säger, varför i hela fridens namn harni då inte gjort någonting åt detta under alla år? Nihade på er att genomföra detta. Vi harhittills haft på oss. I rimlighetensnamn borde vi få åtminstone litet mer tid på oss.Bengt Silfverstrand sade att de borgerliga är djuptsplittrade i den här frågan.