prot · GF0996 · 1992-04-10 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1991/92:96Fredagen den 10 aprilKl. 9.001 § Anmälan om återtagande av plats iriksdagenTalmannen meddelade att ()denna dag återtagit sin plats i , varigenomtjänstgöringen som ersättare upphört för LolaBjörkquist.2 § LedighetBirger Rosqvist har ansökt om fortsatt sjukledighetunder tiden --31 maj.Kammaren biföll denna ansökan.Krister Örnfjäder kommer även i fortsättningen atttjänstgöra som ersättare för § Svar på interpellation 1991/92:139 om enkommission rörande bankernas kreditförlusterAnf. 1 Statsrådet ():Fru talman! har mot bakgrundav bankernas stora kreditförluster och de vidgaderäntemarginalerna frågat finansministern om intetiden är mogen att tillsätta en kommission som får iuppdrag att undersöka huruvida bankerna brustit idet samhällsansvar man har rätt att kräva. Arbetetinom regeringen är så fördelat att det är jag somskall besvara frågan.Bankerna har en betydelsefull roll isamhällsekonomin. Banksystemet utgör detfinansiella systemets kärna. Bankerna har encentral betydelse för betalningsförmedling,inlåning och utlåning. Banksystemet utgör grundenför de tjänster som det finansiella systemetproducerar, nämligen att tillhandahållabetalningsmedel, att kanalisera sparandet tillinvesteringar och att omfördela finansiella risker.Bankernas viktiga ställning kommer till uttryck ilagstiftningen. Endast banker har rätt att ta emotinlåning på konto från allmänheten. Det finnsvidare ett särskilt regelverk för banker som innebärkraftiga inskränkningar i deras rätt att bedrivaannan verksamhet än finansieringsverksamhet, ochdet finns minimikrav på storleken av detriskbärande kapitalet i en bank. Dessa regler syftartill att garantera att insättarnas medel är tryggadeoch att banksystemet, och därmedbetalningssystemet, förblir stabilt.Kreditförlusterna i banksystemet har under 1991nått en mycket hög nivå. Vi kan i efterhandkonstatera att kreditgivningen inte bedrivits med tillbörlig aktsamhet. Dethade varit bättre för både bankerna och deraskunder om många av de krediter som då beviljadesinte hade kommit till stånd.Det är nu lätt att vara efterklok och kritiserabankerna för den siuation som uppkommit. Vi bördock beakta de faktorer som drev fram denutlåningsexpansion som ger så stora problem.Brister i den tidigare ekonomiska politiken har istor utsträckning bidragit till att den nuvarandesituationen har kunnat uppkomma. Låntagandestimulerades alltför länge genom högamarginalskatter och frikostiga avdrag förräntekostnader i en inflationsekonomi.Högkonjunkturen tilläts slå över i en kraftigöverhettning genom bristande stramhet ifinanspolitiken. Den ekonomiska politiken bedrevsså att inga signaler fördes fram om attutlåningsexpansionen inte vara långsiktigt hållbar.Catarina Rönnung anser att bankerna har brustit isamhällsansvar. Bankerna bedriver förvisso enverksamhet som innebär ett stort ansvar gentemotderas kunder. Detta återspeglas som sagt ilagstiftningen, bl.a. genom att det finns särskildakrav som skall vara uppfyllda för att en bank skall fåoktroj, dvs. auktorisation att bedriva verksamhet.Jag vill dock påpeka att bankerna verkarpå i grunden samma villkor som andra företag.Bankerna är inte offentliga organ, vilket CatarinaRönnung ger intryck av när hon hänvisar till ettsamhällsansvar. Bankerna måste liksom andraföretag generera ett överskott i verksamheten. Föraffärsbankerna är naturligen en god lönsamhet detviktigaste målet för verksamheten.De stora kreditförlusterna drabbar nu med storkraft bankerna själva. Kraven på rationaliseringar,med förlorade arbetstillfällen som följd, är stora.Aktieägarna har fått se värdet av sina aktier minskakraftigt. Vissa ledande befattningshavare har fåttlämna sina poster.Bankerna får således , i enlighet medmarknadsekonomins spelregler, känna avkonsekvenserna av de missgrepp som gjorts undersenare år. Denna utveckling torde på ett mycketkraftfullt sätt, och utan statliga ingripandensäkerställa att bankerna rättar till de brister ikreditgivningsrutinerna som lett fram till de storaförlusterna.Catarina Rönnung påpekar att marginalen mellanbankernas utlåningsräntor och inlåningsräntorvidgats kraftigt . Jag delar i principhennes bekymmer över denna utveckling. I ennormal situation bör en tillfredsställandekonkurrens garantera att räntemarginalen inte skallvidgas på det sätt som har skett.Den nuvarande situationen är dock, dess värre, intenormal. Alla banker har uppvisat snabbt stigandekreditförluster. Det är då inte onaturligt atträntemarginalen har vidgats, även om det ärbeklagligt. Man kan inte räkna med atträntemarginalen skall vara över tiden.Den genomsnittliga kreditrisken i bankernasutlåning torde ju variera i takt medkonjunkturerna, vilket faktiskt talar för atträntemarginalerna ökar i en lågkonjunktur. Jag villinte med detta säga att jag tycker att den nuvaranderäntemarginalen ligger på rätt nivå, eller på felnivå. Jag konstaterar bara att förloppet som sådantinte är onaturligt i den situation som haruppkommit.Jag anser således inte att regeringen skall tillsättaen kommission med uppgift att granska ombankerna brustit i sitt samhällsansvar. Denuppkomna situationen är förvissootillfredsställande och det förefaller, med facit ihanden, uppenbart att kreditgivningen de senasteåren har varit alltför frikostig. Det finns emellertidinte någon anledning att tillsätta en statligkommission med det uppdrag som CatarinaRönnung förespråkar. Skattereformen ochövergången till en ekonomisk politik som ärinriktad på att skapa låg inflation och ökat sparandehar rättat till de systemfel som bidrog till attproblemen med kreditförluster kunde växa sig såstora. Till den del problemen beror på oskickligkreditgivning, och jag menar inte att den delen ärav liten betydelse, kommer bankerna själva medstörsta sannolikt att se till att misstagen inteupprepas i den utsträckning det nu har varit frågaom, åtminstone inte inom överskådlig tid.Anf. 2 ():Fru talman! Tack för svaret. Vi lever nu i den storabaksmällans tid vad gäller bankernas agerande.Varje dag när man öppnar tidningarna kan man läsaom nya tillkortakommanden, för att uttrycka sakenmed ett understatement. Befarade kreditförlusterkan enligt bankernas egna bedömningar bli 48miljarder kronor i år.För första gången i modern tid säger revisorer nejtill ansvarsfrihet för en banks förre koncernchef ochförre VD. Mot den gamla styrelsen riktaderevisorerna hård kritik för att den inte giviterforderliga riktlinjer och gjort kontroller för attbegränsa riskerna med kreditgivningen.Det är inte bara första som är illa ute.Nordbanken, östgöta enskilda bank och gota bankhar deltagit i en ohöljd lånekarusell där i vissa falloegentligheter och insideraffärer inte kan uteslutas.Kjell-Olof beskriver i sina memoarer hur denlössläppta kreditmarknaden pumpade fram lån. Detidigare så njugga bankerna flödade över ilåneerbjudanden. Inga säkerheter krävdes, inte ensför betydande belopp. Låntagarna erbjöds slippaarmorteringar . Krediter såldes påpostorder. Det mest fantastiska erbjudandet stodkanske de banker för som skickade ut låneprospektdär man automatiskt fick ett lån, såvida man inteomgående tackade nej.Lånen gick inte främst till investeringar utan tillspekulation på en fastighetsmarknad medalltigenom orealistiska förväntingsvärden. Jag äregentligen inte ute efter att söka syndabockar pådet politiska planet. Regering och opposition kandela på ansvaret för den förda ekonomiskapolitiken. Man kan naturligtvis hävda attdevalveringarna -- den tidigare borgerligaregeringen genomförde två devalveringar med10 % och den socialdemokratiska regeringengenomförde en devalvering på -- medförde attomvandlingstrycket i ekonomin inte fungerade.Exportindustrin inhöstade stora vinster utan attanstränga sig och spekulerade i stället för attinvestera. Kredit- och valutaregleringarna var inteminst den dåvarande oppositionen påskyndare av.Ett viktigt inslag i skatteuppgörelsen mellanSocialdemokraterna och varavdragsbegränsningar. gjorde attinflationen ströps.Fartblindheten i ekonomin är inte heller någottypiskt svenskt fenomen. Ekonomierna har skenatoch bankväsendet har mer eller mindre gåttöverstyr i , , ochCanada.Både den socialdemokratiska och den borgerligaregeringen har med skattemedel räddat banker närinsättarnas pengar, kronans stabilitet och därmedförtroendet för ekonomi har hotats.Även om bankerna naturligtvis inte är offentligaorgan utan företag som bedrivs i vinstsyfte och ärsträngt lagreglerade anser statsrådet attbanksystemet utgör det finansiella systemets kärna.Av de agerande i det finansiella systemets kärna börman kräva besinning, gott omdöme ochsamhällsansvar.I den stora baksmällans tid får skattebetalarna,småspararna, presumtiva husköpare ochsmåföretagare som vill investera sitta emellan.Räntegapet kan givetvis inte bara skyllas pålågkonjunkturen utan även på bankernas uslaaffärer. Allmänheten är uppretad, de agerandeskyller ifrån sig och på varandra.En kommission oberoende av bankintressen menmed integritet och kunskap borde vara detnaturliga svaret på allmänhetens kritik ochundringar. En sådan kommisssion skulle ligga bådei regeringens och medborgarnas intresse.Fru talman! Detta är ett råd i all välmening somregeringen borde ta ad notam.Anf. 3 Statsrådet ():Fru talman! Jag tackar för detvänliga rådet. Det är självklart både för mig ochandra regeringsledamöter att lyssna på alla råd ochvärdera dem.Det är riktigt som säger att vi nuupplever en baksmälla inte bara på de finansiellamarknaderna utan i hela den svenska ekonomin.Det är en baksmälla som naturligtvis bygger påekonomisk-politiska misstag som har begåttstidigare. Jag vill säga detta utan att utveckla fråganoch ta upp den debatten nu.Vi i den nya regeringen har efter det att vi har ärvtproblemställningen fått uppleva hur patienten, dvs.Sverige, känner sig i baksmälletider. Vi får se till attrehabilitera och lindra . Vi får se till attdet inte sker sådan missbruk av olika ekonomisk-politiska åtgärder att vi får ytterligare baksmälloroch problem att hantera. Det är den grundläggandeinriktningen i regeringens politik.Vi är medvetna om orsakerna till de problem somhar uppkommit på de finansiella marknaderna. Jagredovisade en del i inledningen av mittinterpellationssvar.Det är uppenbart att höginflationsekonomin, somtill stor del förorsakades avkonkurrensdevalveringen 1982, i sig själv harskapat ett intryck av att politiker i inteskulle var mäktiga att dra ner inflationstaktentillräckligt mycket. Man har levt i föreställningenatt vi allt framgent skulle kunna räkna med eninflation på kanske 7--10 %.Det borde man emellertid inte ha kunnat göra.Politiker från olika läger hade en strävan att dra nedinflationstakten. Det har lyckats, och det gälleratt hålla kvar inflationstakten på en låg nivå. Mendet här är en grundläggande orsak.Det problem som fanns i inflationsförväntningarnatidigare accentuerades av att vi inte genomfördeden nödvändiga skattereformen förrän så sent som1990/91. genomfördes den med full kraft.Det innebar att den i sig mycket nödvändiga ocheftersträvade avregleringen på kreditmarknadengenomfördes i en situation då vi hade högainflationsförväntningar och dessutom högaskattesatser med de effekter det innebar. Hade vifått skattereformen tidigare hade vi kunnat undvikamånga av de effekter vi har fått i det avseendet ochäven i andra avseenden när det gäller ekonomin.Det är klart att man även kan diskuterakreditgivningen. Men som jag sade, i och med upplevde att det inte kostade så mycket att hakrediter skapades ett problem. Hade vi haft andraförutsättningar så hade naturligtvis rådgivare ochkunder hanterat sin situation på ett helt annat sätt.Frågan är om det finns anledning att tillsättaen kommission kring orsakerna, vad som kan görasoch vad som skall göras . Jag tyckerinte att dessa frågor har någon relevans. Vi kännertill orsakerna. Det är viktigt att hantera deuppkomna problemen. Det skall inte bara skegenom att staten har det grundläggande ansvaretför att garantera stabiliteten i betalningssystemetutan det skall också finnas möjlighet atttillsammans med genomföra åtgärdersom i sig är riktiga och som kan lindra situationen.För att skapa bättre konkurrens har regeringen lagtfram förslag som innebär att de utländska bankersom representeras av dotterbolag skall fåmöjlighet att ombildas till filialer utanskattekonsekvenser. Det ger bättre möjligheter tillkapitalinflöde från andra länder. Jag hoppas attCatarina Rönnung är beredd att stötta detförslaget.Vi föreslår också att bankerna liksom andra företagskall få genomföra avskattningar av sina reserver , i stället som det fattades beslut omtidigare.Det är också en sak som jag hoppas att CatarinaRönnung är beredd att bidra till att förverkliga iriksdagen, därför att det kommer att lindrasituationen och därmed minskabelastningen på låntagare och insättare när detgäller räntemarginalen.Det kan finnas andra åtgärder som också behövervidtagas på olika områden. Vi har anledning attåterkomma till senare i det avseendet.Men det är klart att vi redan vet vad som kan göras.De åtgärder som är rimliga är vi också beredda attsätta in.När det gäller frågan om att hitta en part som, omjag citerar ungefärligen,oberoende av bankvärlden och med integritet kanfundera över vad som har hänt och vad som kangöras, så finns de organen redan. Vi har enfinansinspektion som självklart är oberoende avbankintressen och som självklart har hög integritet.Den finansinspektionen har den direkta översynenöver finansiella marknader och kommer att ta sittansvar i det här avseendet. Vi har somspelar en särskild roll, inte när det gällerkrissituationen direkt men som i egenskap avriksbank i banksystemet har vissa uppgifter.Slutligen har staten och regeringen ettgrundläggande ansvar -- det är också ensjälvklarhet.Det finns alltså redan organ som har att hantera dehär problemställningarna och kommer att hanteradem på ett sätt som ligger i linje med vad CatarinaRönnung, såvitt jag förstår, önskar.Anf. 4 ():Fru talman! Naturligtvis känner jag till att vi har enfinansinspektion. Vi har i konstitutionsutskottethaft dess kompetente chef på offentlig utfrågning,där han mycket noga redogjorde för attfinansinspektionen har en granskande uppgift meni vissa fall är medagerande i det ekonomiskaskeendet, vilket delvis gör den till en part i målet.Dessutom har ju finansinspektionen fått en intrikatfrågeställning på halsen, när inspektionen skallundersöka den sista -- vi vet det inte , men viförmodar det -- insideraffären rörande vad somhände när sålde till SPP.Men även om man kan utröna de politiskaorsakerna -- och här vidhåller jag att vi får dela pådet politiska och det ekonomiska ansvaret -- ärallmänheten väldigt konfunderad. Jag har fåttmånga fax- och telefonförfrågningar och annat.Allmänheten känner sig lurad och kräver en rejälutredning av vad som har gått snett i bank- ochkreditväsendet. Allmänheten anser sig förd bakomljuset, och allmänheten blir ju på ett sättbetalningsskyldig med anledning av de misstagsom, enligt vad man tycker, har begåtts bakomstängda dörrar utan allmänhetens insyn.Bankpersonal känner sig åsidosatt; det är ju inte allbankpersonal som har personliga paraplyavtal attta till när man blir bortrationaliserad.En annan fördel med en kommission kanske skullevara att en och annan finanshaj kunde drivas upptill ytan och att en del ljusskygga affärer kundekomma fram. Dessutom skulle en sådan härkommission, tycker jag, utreda frågeställningarnapå ett sådant sätt att allmänheten blir lugnad, förvi vet ju att allmänheten känner sig förvirrad. Manbyter bank, och det är väldigt illa i ett samhälle, närförtroendet för bankväsendet kan ifrågasättas. Jagtycker att vi behöver en sådan här kommission föratt dra vissa lärdomar för framtiden också. Vad somhar hänt kan nästan jämföras med Krügerkraschen,men vi har många olika Krügrar inblandade.Det vore faktiskt intressant man förde upp detta iljuset och lät en kommission utreda vad som harfelats i vårt bank- och kreditväsen. Det är min åsikt.Anf. 5 Statsrådet ():Fru talman! Jag vet inte vilka regler som ställs uppnär det gäller reklam i . Det blir interiktigt samma krav som när det gäller SverigesTelevision och , har jag en känsla av.Men jag kan rekommendera läsning av en bok avLars-Erik Thunholm som heter ''hans tid''. Den visar att de problem som vi i dagupplever nästan identiskt fann sina orsaker -- snarare då än när Krügerkrascheninträffande 1932. Vad som hände då är intressant isig självt. Det är en mycket läsvärd bok, och jag kanrekommendera den för den ger ett bra perspektivhistoriskt. Jag hoppas att vi nu kan se till att dettainte ytterligare en gång upprepas, så behöver dra den här lärdomen.I sakfrågan är det ju så att revisorer i företagen harett ansvar. Vi har sett attrevisorerna har lagt förslag som innebär att de intebeviljar ansvarsfrihet. Det innebär attmarknadsekonomin fungerar, att bankerna ochderas organ tar sitt ansvar. Styrelserna tar sittansvar -- naturligtvis får revisorerna föra fram detsom kan finnas inom företagen.Finansinspektionen fullföljer sin uppgift ochriksbanken, som inte är direkt involverad i just denhär typen av problemställningar, fullgör i övrigt sinuppgift när det gäller betalningssystemet.Regeringen tar självfallet sitt ansvar -- att försökaminimera effekterna och försöka förebygga attnågonting motsvarande skall kunna upprepas iframtiden. Det är någonting som jag själv ärsysselsatt med väldigt mycket , ochdetta skall ske med hänsynstagande till att statenskall ha så litet inblandning som möjligt i deproblem som kan uppkomma, och vi skall ävenminimera kostnaderna inte bara för insättare ochlåntagare utan naturligtvis också förskattebetalarna. Det är en självklarhet.Det finns alltså organ som kan hantera det här. Vihar inget behov av att tillsätta ytterligare någotorgan för att utvärdera vad som har hänt eller föratt diskutera vad som skall göras för framtiden. Detkommer att ske med automatik i de organ somredan finns.Överläggningen var härmed avslutad.4 § Svar på interpellation 1991/92:145 om dehemlösas situationAnf. 6 Socialminister ():Fru talman! har frågat mig om jaganser att dagens situation med ett ökat antalhemlösa strider mot syftet i vår socialtjänstlag ochom så är fallet vad jag tänker göra för att rätta tillsituationen.Att det i vårt land finns människor som är hem-eller bostadslösa är ett allvarligt problem. Antaletpersoner som befinner sig i en sådan situation haralltid varit svårt att beräkna. Man kan komma framtill mycket olika antal beroende på vilkadefinitioner som används.Gruppen bostadslösa består till stor del av personermed omfattande missbruk eller psykiska ochsociala problem. harsocialvården arrangerat tillfälligt boende förpersoner som helt saknar bostad, s.k. härbärgeneller andra former av jour- eller kortidsboende fördem som begär sådan hjälp. Härutöver arrangerasandra former av skyddade boendeformer och andrastödinsatser för försöksboende eller längre tidsboende. Även kyrkor och olika frivilligaorganisationer har engageratsig i arbetet med att hjälpa de bostadslösa.Villkoren för gruppen bostadslösa har varieratunder , men det är framförallt somsituationen för de bostadslösa har försvårats.Situationen är alltså allvarlig för de bostadslösa,men kommunerna gör, enligt vad jag erfarit, storaansträngningar för att komma till rätta medproblemen. Metoderna att möta de akuta behovenvarierar. Utöver härbärgesverksamhet finns detockså andra former av mer eller mindre skyddatboende, bl.a. träningslägenheter,försökslägenheter och gruppboende.Socialtjänsten samarbetar ofta medbostadsförmedlingsorgan, psykiatrinsöppenvårdsverksamheter och den kommunalahemtjänsten för att ge hjälp och stöd till dessamänniskor. Många kommuner bedriver också enaktiv fältverksamhet för att söka upp uteliggaresom drar sig undan den kommunala hjälp somfinns.Även om vi i har en relativt gynnadsituation i förhållande till andra länder i serjag dagens problem för de bostadslösa somallvarliga. Att alla människor skall ha rätt till etteget hem är självklart ett viktigt mål för regeringen.Enligt socialtjänstlagen är det socialnämndensuppgift att främja den enskildes rätt till bostad ochatt bistå med vård eller andra former av socialt stödvid behov. Detta innefattar självfallet åtgärder föratt tillgodose också de mest utsatta gruppernasbehov.Socialnämndernas ansvar finns som ett sistaskyddsnät när människor av olika skäl inte längreklarar ett eget boende. Därför är det viktigt attkommunerna kontinuerligt ägnar dessa gruppersproblem stor uppmärksamhet så att åtgärderbeträffande såväl boende som annan hjälp ellervård kommer till stånd på effektivaste sätt. Jagförutsätter att så kommer att ske även ifortsättningen. Församlingar inom både och andra samfund samt olika ideellaorganisationer gör beundransvärda insatser ochkommer förhoppningsvis även attutgöra värdefulla komplement till socialtjänstensarbete.Anf. 7 ():Fru talman! Jag skall be att få tacka socialministernför detta svar, som jag tycker är pinsamtintetsägande. Jag vet inte om socialministern harläst svaret innan han kom hit, men det är alltså ingetsvar på de frågor jag ställer. Det är ettkonstaterande av att de bostadslösas situation är ettallvarligt problem. Det är ju just därför jag har tagitupp frågan. Men socialministern ger ju inga svar påden fråga jag ställer, nämligen: Vad tänkerregeringen göra för att förbättra situationen?Socialministern säger i svaret att detta ärkommunernas ansvar, och det är riktigt attsocialtjänsten har ett ansvar. Men om kommunernainte tar det här ansvaret måste det väl vararegeringens ansvar att se till att intentionerna i denlagstiftning vi har uppfylls.Vi har i socialutskottet diskuterat den här fråganmånga gånger, och vi har i alla politiska partier varitfullständigt eniga om att detta är ett stort problem.Vi har i total politisk enighet påtalat för dendåvarande regeringen och för den nuvaranderegeringen att detta är ett stort och växandeproblem och att regeringen har ett ansvar att göranågonting åt det. Jag kan i interpellationssvaret intese att socialministern har ett enda konkret förslagpå vad regeringen tänker göra.Jag tittade i socialutskottets senaste betänkande omdetta, och jag såg där att vi har behandlat en motionsom har som första namn. I denfolkpartimotionen talar man om hur allvarligsituationen är och att man måste göra någonting åtden, och man uppdrar åt regeringen att göranågonting, att ta initiativ för att lösa de bostadslösamissbrukarnas bostadsproblem. Man riktar imotionen in sig på just missbrukarna, och en stordel av de bostadslösa är ju också missbrukare.Olika typer av kollektiva boendeformer kan enligtmotionärerna, dvs. själv,vara en lösning för denna grupp.Den här motionen, tillsammans med en del andramotioner från olika politiska partier, avstyrktes avett enigt socialutskott av det skälet att vi så mångagånger hade påtalat problemet och därförförväntade oss att det skulle komma ett förslag ochav det skälet att regeringen själv iregeringsdeklarationen säger att bostadspolitikenskall inriktas på att alla skall ha möjlighet till en brabostad till ett rimligt pris. Man har också talat omatt skall ta initiativ för att parternaskall diskutera detta.Jag får alltså i interpellationssvaret inte ett endakonkret svar på mina frågor, utan socialministernkonstaterar bara att detta är ett allvarligt problem.Jag måste säga att jag tycker att det är pinsamt.Det är också pinsamt att i ett välfärdsland somSverige behöva läsa den typ av annonser som varanledningen till att jag ställde interpellationen,nämligen de annonser där går utoch ber om pengar för att människor skall få taköver huvudet, en tallrik soppa och en smörgås. Mangör i ett otroligt bra arbete. Man har höga ambitioner, och det är bra. Mendet är inte så att de som arbetar inomStadsmissionen själva tycker att det är roligt attbehöva gå ut med sådana här annonser ochuppmana människor att skicka in pengar.