prot · GF09100 · 1992-04-24 00:00:00 — Sedan kommer det alltid en mängdönskemål till , tillkommunikationsdepartementet och tillutbildningsdepartementet, och skulle jag slå ihopdem till en summa torde det röra sig om uppåt 100miljarder kronor. är medveten om attvi måste gå en mycket noggrann balansgång medutgifterna just , för att vårt land inte skall råka utför en stigande räntenivå, vilket vore förödande.Den proposition som har förelagts riksdagentorde innebära att ca 50 000 personer kommer iutbildning eller i olika investeringsjobb. Jaggaranterar återigen att det enda som för närvarandehar förelagts är ramar, som därefter avolika departement och av AMS kommer attfördelas på länen. Det arbete som har förelagts äralltså helt neutralt.Anf. 72 ():Herr talman! Jag måste då åter fråga: Min kritik harriktats mot att vi inte har fått en enda krona av defyra miljarderna, inte ett enda projekt. Jag inserockså att det är längre vägsträckor i , ochjag försökte bara göra en jämförelse somkommunikationsdepartementet hade använt medsin kartskiss. Även om jag inte tycker att det inte ärnågot direkt argument, måste jag påpeka att detbor betydligt fler människor i . Om man läserlångtidsutredningen och regeringens strategiskaekonomiska politik för framtiden, finner man attden också syftar till att ge tillväxt, vilket är mycketviktigt, och att skapa strukturella vinster. Då börman inte glömma bort de delar av landet där denhär växtkraften kan komma i gång mycket fort ochinte bara skapa sysselsättning i den egna regionenutan också ge bieffekter i stora delar av vårt land.Det är mycket viktigt att poängtera.Claus Zaar nämnde några projekt, och jag villgärna upprepa dem. Det är viktigt att komma i gångmed en del arbeten. Elektrifieringen av järnvägenMalmö----är givetvis oerhörtviktig, med tanke på hur det nya ser ut. Detfinns också konkreta förslag när det gäller Sturupsflygplats. Det finns konkreta byggprojekt vidLunds universitet, bl.a. ett nytt kårhus för tekniskahögskolan. Det kanske kan glädjaarbetsmarknadsministern, att av kostnaden på 55miljoner har studenterna själva samlat in 45miljoner. Arbetsmarknadsministern bör se till attdetta projekt kommer i gång, och det kostar alltsåstaten 10 milj.kr. En rad vägbyggen som uppfyllerde krav som har ställt när det gällerDelfinenanslaget, det stora infrastrukturanslaget,finns också med.Det är en lista på totalt 24 projekt för 1 miljard,som kommer att ge både direkta jobb för drygt1 000 personer men också mycket mer. Det gällerframtidssatsningar och indirekta jobb. Det lösersjälvfallet inte alla problem -- det är jag medvetenom -- men det mildrar de svårigheter som uppstårnär konjunkturen vänder och vi skall bygga enÖresundsbro. Jag hoppas attarbetsmarknadsministern delar uppfattningen attden skall byggas. Det finns då risk för överhettningi regionen, och det skapar stora bekymmer.Jag kan som exempel nämna att arbetslösheten påbyggsidan prognosticeras till iMalmöhus län. Det är ett av de högstaarbetslöshetstalen i landet. Jag vill återigeninpränta bilden av att situationen hos oss nere iSkåne och inte är så god som mångavill tro. Den bilden måste vi klara ut, och där harregeringen och arbetsmarknadsministern en viktiguppgift.Jag skulle slutligen, herr talman, vilja rikta envädjan till arbetsmarknadsministern. Omarbetsmarknadsministerns partivänner och jagskall lyckas väl och bättre i nästa val, får regeringeninte göra om den socialdemokratiska regeringensmisstag att glömma . Det vore mycketolyckligt.Överläggningen var härmed avslutad.11 § Svar på interpellation 1991/92:161 omyrkesinspektionens befogenheterAnf. 73 Arbetsmarknadsminister ():Herr talman! har frågat mig dels vadregeringen kan göra för att skapa balans mellanarbetsmiljölagens krav och ekonomiskaförutsättningar, dels om regeringen kommer attvidta åtgärder så att enskilt godtyckeundviks vid tolkning av gällande arbetsmiljöregler.Frågorna har ställts mot bakgrund bl.a. av attkommunerna, enligt uppfattning, mednuvarande ekonomiska resurser kan ha problemmed att uppfylla yrkesinspektionens krav.Yrkesinspektionen, som är uppdelad på 19 distrikt,är regional tillsynsmyndighet påarbetsmiljöområdet. har att setill efterlevnaden av arbetsmiljölagen och deföreskrifter som har meddelats med stöd av den.Verksamheten bedrivs framför allt genom besök påarbetsställen. Besöken leder till attyrkesinspektionen pekar på de brister iarbetsmiljön som föreligger och ställer krav på attarbetsgivaren åtgärdar bristerna. Om arbetsgivareninte vidtar de åtgärder som behövs kanyrkesinspektionen meddela föreläggande ellerförbud med straff- eller vitessanktionerade krav pååtgärder. Det är dessa krav som är juridisktbindande för arbetsgivarna. harkraven skärpts på att yrkesinspektionen stärker sinkontrollerande roll. Det innebär attinspektionsbesöken skall leda till uppföljbaraskriftliga krav på att brister i arbetsmiljön åtgärdas,att dessa krav följs upp på ett effektivt sätt samt attföreläggande och förbud används när andratillsynsåtgärder inte har haft effekt.Yrkesinspektionen skall dessutom i första handbesöka de arbetsställen som har den sämstaarbetsmiljön. Tillsynen skall vidare i ökadutsträckning inrikta sig på arbetsgivarensorganisation och resurser för arbetsmiljöarbetet.Helhetssynen skall prägla tillsynsarbetet.När det gäller första fråga, dvs. hurekonomiska förutsättningar skall vägas in vidyrkesinspektionens prövning, slogs vissa principerfast redan vid arbetsmiljölagens tillkomst. Enligtdessa får de insatser som krävs för att förbättraarbetsmiljön inte vara orimliga i förhållande till deresultat som kan uppnås. Skyddsåtgärderna måstefrån kostnadssynpunkt stå i skälig proportion tillvad som kan vinnas från arbetsmiljösynpunkt.De anställdas hälsa får emellertid aldrig sättas påspel. De nödvändiga kraven på en säkerarbetsmiljö skall inte kunna sättas åt sidan medhänsyn till den enskilde arbetsgivarens ekonomiskaförutsättningar.Det kan konstateras att de avvägningar som dessaprinciper ställer krav på i praktiken inte vållarnågra problem. ställer oftastinte krav på en viss teknisk åtgärd eller t.ex. nyalokaler. Kravet ställs oftast så att det finns etthandlingsutrymme för olika åtgärder.Som jag sade ställs bindande krav påarbetsgivarna genom beslut om föreläggande ochförbud. Sådana beslut fattas i beslutsorganen inomyrkesinspektionen, yrkesinspektionsnämnderna.Dessa är sammansatta bl.a. med personer somföreträder arbetsmarknadens parter. Bland demfinns också företrädare för kommunerna somarbetsgivare.Även om yrkesinspektionens prövning inte grundaspå något godtycke kommer det naturligtvis attuppstå vissa skillnader i de krav som ställs påliknande verksamheter. Ett skäl för det äruppenbart. Förhållandena är sällan identiska på tvåarbetställen, även om det handlar om t.ex.brandstationer i olika kommuner.Ett annat skäl hänger samman med detgrundläggande förhållandet att yrkesinspektionenhar att tillämpa arbetsmiljölagen ocharbetarskyddsstyrelsens föreskrifter på det enskildaarbetsställets konkreta problem.Yrkesinspektionen skall precisera de funktionskravsom finns i lagstiftningen. Därvid kan naturligtvistvå distrikt göra olika bedömningar. Detta ärgivetvis oundvikligt vid all myndighetsutövning ochinte något speciellt för yrkesinspektionen.Möjligheten att överklaga besluten till en högreinstans, först till arbetarskyddsstyrelsen ochdärefter till regeringen, finns emellertid bl.a. för attkunna åstadkomma en enhetlig praxis.Avslutningsvis vill jag säga att kraven på en godarbetsmiljö, med den vidgade syn påarbetsmiljöfrågorna som gäller, normalt settbidrar till en god och effektiv verksamhet hosföretag och förvaltningar.Anf. 74 ():Herr talman! Jag vill tackaarbetsmarknadsministern för svaret på mininterpellation.Orsaken till att jag har tagit upp det här ämnet ärde erfarenheter som finns från min hemkommun,där yrkesinspektionen gång på gång dömer utkommunala verksamheter av de mest olika slag.Jag utgår från att problemen i och för sig ärdesamma runt om i landet. Orsaken är naturligtvisden ändring i arbetsmiljölagen som genomfördesvid . Därmed ställs nya, hårdarekrav på arbetsmiljön. Det förstår jag.Däremot förstår jag inte den markanta inriktningpå kontroller av arbetsplatser inom den offentligasektorn som tycks ha blivit följden. Jag harobserverat inspektionsmeddelanden som är sådanaatt räddningstjänstens anläggningar,brandstationerna, ifrågasättes. Men det gäller ävenskolor och barndaghem. Ofta är det ventilationensom anses undermålig. Skulle kommuner ochlandsting behöva åtgärda allt som krävs på kortsikt, skulle det kosta samhället tiotals miljarderkronor -- och det är naturligtvis något som inte rymsi någon budget !Jag skall självfallet i den här debatten inteifrågasätta berättigade krav på en god arbetsmiljö.Sådana krav har ställts sedan yrkesinspektionenstartade sin verksamhet för något mer än 100 årsedan. Vad jag ifrågasätter och vill diskutera är hurvi skall göra en balansering mellan resurser ochkrav. Jag tror att det då behövs något slags åtgärdfrån för att geyrkesinspektionen och berörda kommunerriktlinjer.Både privat och inom det offentliga är detnödvändigt att vända på varje krona och bedömavar den gör den största marginalnyttan. Hurbehjärtansvärt det än är att det finns en godarbetsmiljö konkurrerar det här området med allannan verksamhet som finansieras genomskattemedel. Kommuner och landsting måstenaturligtvis fördela sina resurser optimalt och vägaolika intressen mot varandra. Om kraven inom ettområde, och speciellt inom det område som det härär fråga om, med lagens hjälp blir oproportionerligthöga, uppstår en tvångssituation.Resursfördelningen kan då bli skev.Arbetsmarknadsministern kommer i sitt svar in påden här problematiken i och med att han nämneratt vissa principer fastställdes när lagen skrevs. Dehär principerna skulle, kortfattat uttryckt, innebäraatt insatser skall ställas mot nytta. Så långt låterallting bra. Frågan är bara hur en sådan här allmänmeningsyttring dokumenteras i lagtexten och omden över huvud taget tillämpas. Ministern tror attavvägningarna i praktiken inte vållar någraproblem. Själv vill jag påstå att problemen är stora. Dessutom kommer de attaccentueras om yrkesinspektionen flyttar fram sinapositioner.Det finns en aspekt till som gör den offentligasektorn särskilt känslig för påpekanden frånyrkesinspektionen. Vid ett påpekande som berörett företag finns det nämligen enöverlevnadsinstinkt, både hos företagsledning ochhos anställda, som gör att man kompromissar närdet handlar om alltför kännbara ekonomiskaåtgärder -- åtgärder som kanske innebär attsysselsättningen sätts på spel.På en däremot finns detmånga olika grupperingar som inte behöver se tillden totala kommunala ekonomin. I stället kräverde det bästa för det egna reviret. Det kan varapersonalorganisationer, förvaltningsledning ellerde politiker som i berörd nämnd utnyttjaryrkesinspektionens påpekande och ställer kravet påkommunledningen att ett visst område skalltillgodoses. Det är ett krav som det är väldigt svårtatt gå emot i diskussioner, eftersom en reservantalltid i det läget blir anklagad för att inte tatillräckliga personalhänsyn.Jag vill därför ånyo fråga ministern om det intefinns skäl för attstudera de här problemen och att försöka angeriktlinjerna för en nödvändig resursbalansering.Anf. 75 Arbetsmarknadsminister ():Herr talman! Inledningsvis noterar jag att såvälstaten och kommunerna som flertalet företag i daglever i ett besvärligt ekonomiskt klimat. Utan att iförväg göra en värdering vill jag säga att jag förståratt det blir svårare och svårare avvägningar förkommunerna och för arbetsgivare av olika slag närekonomin är svårt pressad.Å andra sidan vet vi, att om människor far illa i sinarbetsmiljö får samhället vid något senare tillfällemycket stora kostnader i form avförtidspensioneringar, långtidssjukskrivningar osv.Men den fråga som har väckt är av denarten att jag återigen, utan att värdera något iförväg, anser att den platsar vid deuppföljningssamtal som jag har varannan månadmed verkschefer av olika slag under mittansvarsområde. Där diskuterar man problem,möjligheter och hur vi skall agera framöver. Jag ärberedd att ta upp en sådan här diskussion medansvarig verkschef, inte i sak, utan i princip.Anf. 76 ():Herr talman! Jag vill inte stå här som den storebusen och plädera för en sämre arbetsmiljö. Jag ärhelt övertygad om att bådearbetsmarknadsministern och jag tycker att det ärmycket väsentligt att vi arbetar för en godarbetsmiljö. Sakinnehållet i det jag vill säga rörenbart balanseringen mellan resurser och krav.Man kan t.ex. ifrågasätta vissa saker. Det kommerförelägganden som innebär att lokaler måsteåtgärdas. Ofta kan det vara fråga om lokaler somdelvis är så pass slitna att man kommer attnyinvestera, bygga nytt. Det är ofta den endarealistiska utvägen. I stället för att laga och lappamåsta man göra något rejält.En brandstation, för att gå tillbaka till detexemplet, kan kosta mellan 100 och 200 milj.kr.Det är naturligtvis en kraftfull investering, sommåste passas in på något sätt i det kommunalainvesteringsprogrammet. Då menar jag att detkanske inte vore helt fel att kommunerna i ettsådant läge beviljades tillräckligt långa respiter föratt kunna börja bygga på denna brandstation. Detär naturligtvis en process som kan taflera år, innan beslutet fattas och byggnadenkommer till stånd. Detta vore en möjlighet i ställetför att slänga bort de pengar man har på åtgärdersom kommer att raseras i och med att man byggernytt.Jag konstaterar naturligtvis med tillfredsställelse attarbetsmarknadsministern lovade att ta upp dennafråga i uppföljningssamtal med verkscheferna. Görgärna det med chefen för arbetsmarknadsverket.Man måste beakta att speciellt kommunalverksamhet styrs mycket demokratiskt. Vi harrepresentanter för personal, politiker ochförvaltningsledning. Man kan utgå från att syftet ärgott och att intresset finns, menresurserna kan vara knappa.Överläggningen var härmed avslutad.12 § Svar på interpellation 1991/92:141 omvärnpliktsvägranAnf. 77 Försvarsminister ():Herr talman! har frågat migdels hur stora kostnaderna var för atthålla värnpliktsvägrare i fängelse i ,dels om jag anser att pengarna för dessa kostnadervar väl använda,dels om värnpliktsvägrare även i fortsättningenkommer att ådömas fängelsestraff, trots att -- somhon påstått -- av en årskull frikallas,samt dels om det är möjligt att underlåta att inkallavärnpliktiga som har arbete eller som studerar ochi deras ställe kalla in värnpliktiga som är arbetslösa.Under år 1991 avtjänade 659 värnpliktiga ochvapenfria tjänstepliktiga fängelsestraff förvärnpliktsbrott respektive brott mot lagen omvapenfri tjänst. Kostnaden för varje intagen är ca870 kr. Totalkostnaden kan uppskattas tillca 15 milj.kr. för föregående år.Den allmänna värnplikten innebär att de manligasvenska medborgarna har ålagts en skyldighet attfullgöra värnpliktstjänstgöring om samhället kräverdet. Till denna skyldighet måste med nödvändighetfinnas ett sanktionssystem. Syftet medsanktionssystemet är att den som blir ålagdtjänstgöring fullgör denna. Det har också fastlagtsav att de värnpliktiga som vägrar attfullgöra varje form av plikttjänstgöring måstedrabbas av en påföljd, som inte är alltför lindrig.Straffet för värnpliktsbrott är böter eller fängelse ihögst . Vid förstagångsvägran blir påföljden iregel villkorlig dom i förening med böter och det ärförst om vägran upprepas som ett fängelsestraffdöms ut. har uttalat att något alternativtill fängelsestraff inte bör komma i fråga i dessa fall,om påföljden skall anses vara tillräckligt kännbar.Jag hänvisar till prop. 1977/79:159, FöU28, rskr.371. En sådan påföljd behövs för att kunnaupprätthålla respekten för den allmännavärnplikten. Detta också med tanke på devärnpliktiga som lojalt och med storuppoffring fullgör sin värnpliktstjänstgöring.Sedan den 1 juli 1991 grundas prövningen vidansökan om vapenfri tjänst i princip på sökandensförklaring om sin inställning till vapenbruk. Dettainnebär att så gott som alla som ansöker omvapenfri tjänst får sin ansökan beviljad. Följdenblir att en vapenvägrare som är beredd att fullgöravapenfri tjänst i princip inte längre drabbas avnågot straff. Vad beträffar totalvägrarna måste mankomma ihåg att det av domarna framgår attåtskilliga vägrar av ekonomiska eller rent av avbekvämlighetsskäl och således inte av principiellaskäl.I regeringens proposition 1991/92:101 omvärnpliktsutbildning -- som behandlas iriksdagen -- läggs fast att endast de värnpliktigasom behövs för försvarsmaktens krigsorganisationoch fredstida beredskap skall tas ut tillvärnpliktsutbildning. Detta innebär att antaletvärnpliktiga som tas ut till värnpliktsutbildningkommer att minska fr.o.m. , omriksdagen följer propositionens förslag.I propositionen sägs vidare att målsättningen skallvara att för varje befattning skall den utbildas, somär bäst lämpad för befattningen. Vid bedömningenav lämpligheten bör enligt propositionen bl.a.vägas in den värnpliktiges personliga förhållanden,i den mån dessa kan antas påverka hans förmåga attfullgöra tjänstgöringen, samt den värnpliktigesegna önskemål vid uttagningen. Man kan därförförutse att antalet vägrare kommer att minska meddet nya uttagningsförfarandet.Den nya principen för uttagning av värnpliktiga tillvärnpliktstjänstgöring kommer dock inte attinnebära någon ändring i sanktionssystemet. Äveni fortsättningen är det ett brott att vägra fullgöra sintjänstgöringsplikt.Pliktutredningen (Fö 1991:02) har till uppgift att seöver personalförsörjningen till totalförsvaretgenom pliktsystem. Utredningens slutsatser ochförslag kan antas få betydelse för utformningen avsanktionssystemet. Utöver vad jag sagtfinns det med hänsyn även till detta för närvarandeinte någon anledning att förändra det gällandesanktionssystemet.Vad slutligen gäller frågan om möjligheterna attinkalla värnpliktiga som saknar arbete gör jagföljande bedömning. Som jag redan sagt är dettänkt att den värnpliktiges lämplighet för enbefattning skall avgöra om han skall tas ut tillvärnpliktsutbildning. Detta innebär att devärnpliktiga vid uttagningen bör nivågrupperasfrämst med avseende på befälslämplighet, hälsaoch kunskaper.Anf. 78 ():Herr talman! Jag tackar försvarsministern försvaret. Min första fråga har fått ett konkret svar.Det kostade ca 15 miljoner att hålla 659värnpliktiga i fängelse under kortare eller längre tidunder 1991. Jag noterar att de har blivit fler sedan1990, trots generösare regler för att få vapenfritjänst.Frågan återstår dock om det var väl användapengar. Den frågan undviker försvarsministern attsvara på.Vilka är då dessa 659 brottslingar, som varfängslade för värnpliktsbrott ? Vad hadede gjort? Jag skall överlämna åt , somkommer att tala efter mig, att ta upp frågan omtotalvägrarna. Jag kommer att begränsa mittresonemang till dem som gör delar av sinutbildning, men av olika skäl inte fullföljer den.Det kan gälla pojkar som inte beviljades vapenfritjänst enligt de gamla reglerna, sådana som trotsallt ryckte in, men som under utbildningens gångbeslöt sig för att överklaga och hamnade i entröstlöst utdragen process, där någon droppe fickbägaren att rinna över. Detta gjorde att de till slutvägrade, trots att det inte var tänkt från början.Det kan gälla pojkar som påbörjade enhögskoleutbildning som de inte ville avbryta. Debegärde uppskov och fick avslag. Universitets- ochhögskoleutbildningar är oftast årsvisa, och i dessatider med stor arbetslöshet är det nästintill omöjligtatt göra ett uppehåll för att göra militärtjänstnågra månader och undvika arbetslöshet deåterstående månaderna av det året.Min fråga till försvarsministern om han tycker attdet är väl använda pengar att sätta dessa pojkar ifängelse grundar sig bl.a. på den klarsyn som jagtycker att dessa ungdomar visar. Vill vi att de skallgå arbetslösa för att göra sinmilitärtjänst som inte är lämplig för dem?Vad kostar det samhället att försörja pojkarna medsocialbidrag under arbetslösheten, och skall viräkna in den kostnaden i försvarsbudgeten?Varför kan vi i i stället inte erbjuda de ungdomarsom just nu är arbetslösa att med förtur få göra singrundutbildning? Tror inte försvarsministern attarbetslösa pojkar är lämpliga att fullgöra värnplikt?Kan man inte vara litet flexibel och obyråkratisk?Då spar man kanske både mänskliga ochekonomiska resurser. Jag kan kanske få påpeka attdet finns åtminstone en partikamrat tillförsvarsministern som delar min uppfattning idenna fråga.För att återgå till dem som vi sätter i fängelse,tycker förmodligen försvarsministern att de därveklingarna som inte fullgör sin utbildning inte ärså mycket att bekymra sig för, men då har jag andraexempel.Fängelsestraff kan drabba även dem som fullgör singrundutbildning på ett utmärkt sätt. Det finnsexempel på sådana som har fått högsta slutbetyg,men som ändå har blivit kriminellavärnpliktsbrottslingar. Vad kan det då vara som harhänt? Jo, t.ex. att man har erbjudits en viktigfortbildning på sin arbetsplats, en fortbildning somhar råkat sammanfalla med en repetitionsövning.Det kan ha gällt åt en så viktig sak som en kurs somvar förutsättning för ett erbjudet chefsarbete. Trotsansökan om anstånd och trots att det finnslagparagrafer som säger att anstånd medtjänstgöring kan beviljas värnpliktig som visar atttjänstgöringen skulle medföra avsevärt avbräck ipåbörjade studier eller vålla väsentlig olägenhet ihans arbete eller bereda honom eller nära anhörigtill honom väsentliga svårigheter, så beviljas inteanstånd utan samhället reagerar efter en utdragenprocess med en dom på 14 dagars fängelse.Jag har t.ex. fått ett brev från en kriminalinspektörhär i . Han skriver:''Jag är i grunden försvarsvänlig och positivt inställdtill vårt försvar, men är fly förbannad över vad somsker i nu aktuella avseenden. När man jämför medhur unga och normalt skötsamma pojkar behandlasvid dessa s.k. värnpliktsbrott, jämfört med andrabrott, kan man inte undgå att bli indignerad,lindrigt sagt. Som kriminalinspektör vidbedrägeriroteln i har jag en bra inblick ihur det är. Roteln har ca 6 000 ärenden i balans. flesta ärenden finns kända gärningsmän. En stordel av dessa kommer inte ens att bli föremål förutredning, enär resurserna inte räcker till. Vilkaskäl ligger bakom bedömningen att det är viktigareatt fängsla värnpliktsvägrare än att fängsla kändabedragare? Hur kan vi hota skötsamma ungdomarpå högskolorna med polishämtning, när vi låterdem som berövar samhället miljarder genomekonomisk brottslighet gå fria? Varför är det såviktigt att klämma åt varje värnpliktsbrottsling kallar in dem på nytt efter den förstabötfällningen, så att de får upprepa sin vägra och såatt vi kan döma dem till fängelsestraff? Vi behöverdem ju inte i försvaret. De gör redan en godsamhällsinsats på annat håll. Vi slänger ut miljonerpå en destruktiv verksamhet och låter riktigabrottslingar gå fria i brist på resurser. Använd dehär 15 miljonerna som det kostar för att istället anställa fler poliser som kan utreda denekonomiska brottsligheten. ''Jag vill upprepa min fråga till försvarsministern: verkligen väl använda pengar att fängsla dessaungdomar? Jag skall t.o.m. drista mig till att frågavilka skäl som enligt försvarsministerns bedömningär tillräckliga för att få anstånd. Att man inte får detför att barn skall skolas in på daghem eller för attbarntillsynen inte kunnat ordnas är väl enligtförsvarsministern helt naturligt. Men finns detnågra skäl som är tillräckliga för att man skall fådetta anstånd?Till sist: Det är helt klart att uttagningen av antaletvärnpliktiga kommer att minska. Jag har enligtförsvarsministern ''påstått'' att det är somkommer att frikallas. Hur många procent trorförsvarsministern att det rör sig om? När det är ettså stort antal som aldrig kommer att kallas in,verkar det då inte litet väl drastiskt att kriminaliseradem som bara vill ha anstånd med en repövningeller vill göra sin vapenfria tjänst vid ett annattillfälle? Vad räknas som ett gott resultat av dennas.k. 79 ():Herr talman!