prot · GF0996 · 1992-04-10 00:00:00 — De serinte heller med någon större förtjusning på detfaktum att vi har en samhällsutveckling som gårtillbaka till någon form av soppköksfilosofi.Jag tycker att det är en skrämmande utveckling attideella organisationer på det här sättet skall behövagå ut med annonser och uppmana människor attskicka in pengar för att människor i vårt samhälle skall kunna få tak över huvudet och ett målmat. Det är ju ett nederlag för den välfärdspolitiksom vi säger oss vilja ha och som inte minst BengtWesterberg säger sig vilja ha -- skydd för svagagrupper, ett uppmärksammande av det glömdaSverige, osv.Var är de konkreta resultaten och de konkretaåtgärderna för att göra någonting åt det här?Detta är ett storstadsproblem, och man kan intebara säga att det är kommuns problem,framför allt inte med tanke på att den ekonomiskapolitiken innebär att regeringen konsekvent drar inpengar från kommunerna, vilket gör det omöjligtför kommunerna att fullgöra sina socialaambitioner. När detta, som ett resultat av denekonomiska politiken, blir omöjligt förkommunerna, måste enligt min mening regeringenta ett ansvar.Ett annat problem är den köp-och-sälj-filosofi somden nya regeringen kallar en valfrihetsrevolutionoch som innebär att allting skall bära sina egnakostnader och att allt skall köpas och säljas. Dettahar t.ex. i fått till följd att endel kommunala instutioner, härbärgen, står tommapå grund av att inga socialdistrikt har råd att betalavad det kostar att ha människor där. Dessamänniskor får då i stället gå till ,som det står platser tomma därför att dethelt enkelt kostar för mycket. Dettalönsamhetstänkande passar inte in om man skallbygga upp ett välfärdssamhälle. Det är inte så attmänniskor är lönsamma, och detta får sådana härkonsekvenser.Jag tycker som sagt att det är en skam att vi år 1992i skall behöva läsa annonser som uppmanarmänniskor att med allmosor se till att de svagagrupperna i samhället får det skydd som vi allarätteligen har ett ansvar att se till att de får. Inteminst socialministern har ett stort ansvar i den härfrågan.Anf. 8 ():Fru talman! Inte heller jag är nöjd med svaret påGudrun interpellation.Situationen för de bostadslösa har förvärrats underden gångna hösten och vintern.Vi har, som ministern säger i sitt svar, i vårlagstiftning -- dels i bostadsförsörjningslagen, delsi socialtjänstlagen -- klara regler för vem som haransvaret för att människor har en bostad, och det ärkommunerna. I t.ex. 30 § LVM står attsocialnämnden aktivt skall -- jag upprepar: skall --verka för att den enskilde efter vårdtiden får bostadoch arbete eller utbildning. Att det står ''skall''beror på att vi här i skärpte lagen våren1988, eftersom vi då funnit stora brister iomhändertagandet av missbrukarna. Men detta hartydligen inte hjälpt. I det åtstramningsläge som nuråder tar inte kommunerna sitt ansvar för sinainvånare.Vid det besök jag tillsammans med två andrasocialdemokratiska riksdagsledamöter har gjorthos och har vi fåttmycket oroande rapporter. Socialförvaltningarnasekonomiska situation är nu sådan att de inte kanfullfölja sina uppgifter och ta sitt ansvar. På grundav att de har blivit resultatenheter har de inte längreråd att utnyttja de inackorderingshem som finns förmissbrukarna och som behövs när dessa lämnarbehandlingshemmet för att de inte åter skall fallatillbaka i sitt missbruk. Det innebär också attfrivilligorganisationerna får problem attupprätthålla även övrig verksamhet när rum stårtomma och inkomsterna sinar.Frivilligorganisationerna gör en oerhört stor insatsför de mest utsatta. Ur Frälsningsarménsverksamhetsberättelse för härbärgeverksamhetenvintern 1990-1991 kan man läsa bl.a. följande: Densocialkurativa verksamheten vid härbärget byggerpå att gästerna får tillgång till en så god och positivmiljö som möjligt vid övernattningen. I nästa stegskall det vara möjligt att hjälpa gästen medutslussning till annat boende. Men med tanke påden problematik som härbärgets gäster har är detvanligt förekommande att gästen avvikit från ellermisslyckats med sin planering, och frånsocialdistriktets sida är då gästen inte automatisktberättigad till ytterligare hjälp. Gästen å sin sidaupplever det tungt att erkänna sitt missbruk och ärinte motiverad till kontakt. Gästen är också oftanedgången fysiskt och psykiskt och harabstinensproblem, vilket han botar med fortsattmissbruk. Socialdistriktet å sin sida kräverdrogfrihet för att ge hjälp. Kommunen har ''sista-hands-ansvar'' för gästens sociala planering. Närvarken gästen eller kommunen förmår ta sittansvar, förs ofta ansvaret över direkt eller indirekttill härbärget. Det för med sig ett tungt ansvar, ettansvar vi inte borde bli belastade med.Jag kan bara instämma i detta. Kommunerna måsteta sitt ansvar för alla som vistas där.Det finns, som säger i en av sinaannonser, ca 5 000 hemlösa i . Av dessaär ca 1 100 kvinnor. I en annan annons tarStadsmissionen upp vad som händer med dessakvinnor: ''Hon klarar sig. Hundratals män tar handom henne. Mot `betalning' kan hon få någonstansatt sova, eller två. blir honmisshandlad; tänder utslagna och ben brutna. Mendet hör till. För hon är kvinna. Hemlös, övergivenoch brutalt utnyttjad. ''Situationen i och andra städer är nusådan att allt fler män och kvinnor lever i misär ochfattigdom. De förlorar sina hem och sitt arbete ochtvingas leva på gatan -- kvinnorna på männensvillkor. Många dör innan de har fyllt . Mångahar psykiska problem och svår ångest och hardrabbats av att mentalsjukhusen stängts utan attandra alternativ finns tillgängliga, vilket viförutsatte när vi här i fattade beslutet omatt förändra den psykiatriska vården. finns det i 7 000psykiskt störda som saknar bostad.Läget är också så , att helt nya gruppertillkommer. vräks två familjer från sinahem. Unga barnfamiljer prövar allt innan de går föratt få hjälp. De utnyttjar och lånar av föräldrar ochvänner för att försöka klara sina ekonomiskaproblem. Ofta har de stora kontokortsskulder. Detörs inte vända sig till de sociala myndigheterna avrädsla för att deras barn skall tas ifrån dem, utan istället vänder de sig till ellerStadsmissionen. Ofta är det förtvivlade,ensamstående mammor som inte klarar av sinsituation på grund av att bostaden tagits ifrån demliksom arbetet, eller så kommer de på grund avbrist på ekonomiska resurser när hyran höjs ochdagis är tillgängligt för deras barn,eftersom de är arbetslösa.Ni i den borgerliga regeringen har satt valfrihet somett huvudmål. Vilken valfrihet skall de härmänniskorna ha? Ligger valfriheten i att väljamellan en säng hos eller en hosStadsmissionen? Eller är valfriheten möjlighetenatt välja en egen bostad i stället för ettnatthärbärge, och hur skall det i så fall bli möjligtnär bostadsbyggandet är stoppat,räntesubventionerna tas bort och inkomsternaförsvinner på grund av att inget arbete finns att få?Anf. 9 ():Fru talman! Det är med tillfredsställelse jagkonstaterar att den här debatten kommer upp pådagordningen, även om skälet därtill, som framgårav interpellationen, inte är riktigt sant. GudrunSchyman säger att välfärdssystemet håller på att''braka ihop'' och att ''soppköksfilosofin kommertill heders''. försöker få det till attdet är en ny företeelse att vi har många hemlösa.Det är dess värre inte sant. Hon motsäger också sigsjälv när hon säger att den här situationen undermånga år har uppmärksammats av socialutskottet.Naturligtvis är det så att varje bostadslös eller, föratt utvidga begreppet, varje hemlös är en hemlösför mycket och att allt måste göras för att få enpositiv förändring till stånd. Enligt mittförmenande har man då två vägar att gå, som bådaär lika viktiga. Det gäller dels att förebygga, dels attbota.När det gäller att förebygga är familjens situationen av de viktigaste långsiktigabakgrundsvariablerna för utslagningen. Att slå vaktom familjens möjligheter att fungera tillsammansmåste vara en central del i politiken. Det är i denlilla gemenskapen, i den lilla världen där mankänner trygghet och tillit, som normöverföring skernaturligast.Skolan spelar också en stor roll i det förebyggandearbetet. Skolan måste vara av god kvalitet så attinte minst svagpresterande elever får bästa möjligautbildning.En stabil och god ekonomisk tillväxt främjardessutom utveckling och håller nere arbetslöshetoch är på det sättet en av de bästa garanterna för envälfärdsutveckling. Låg tillväxt eller, än värre,nolltillväxt är i det långa loppet en social krutdurk.När det gäller att förebygga måste också socialt stödoch olika hjälpinsatser fungera väl. Det låterkanske tämligen självklart, men jag vill påpeka attdet inte är självklart att kraftigt ökade socialavårdinsatser och bidrag ensamt minskarutslagningen. Internationella undersökningar, inteminst i , visar tvärtom att ett bidragsberoendekan förstärka och konservera en utslagning.Det var några exempel på förebyggande insatser.Så till åtgärder som jag tycker skall vidtas på kortsikt.En alltför stor del av de hemlösa är, som AnitaPersson nämnde, psykiskt sjuka som blir utslagnasom en följd av en medveten reformering av denpsykiatriska sjukvården.Den slutna institutionsvården har dragits ned ihumanitetens namn. Till en början var dettapositivt, men efter hand har det blivit klart att långtifrån alla klarar ett anständigt liv utanför den slutnavården. För många av dessa människor betyderinstitutionsboendet det enda trygga, och vimoderater menar därför att individuella hänsynmåste tas vid varje utskrivning. För en del kanskefortsatt institutionsboende är det absolut bästa.En uppbromsning av avinstitutionaliseringenmöjliggör också uppkomsten av fullvärdigaalternativ för dem som inte klarar eget boende. Detkan innebära att stora institutioner ersätts medmindre, och för dem som skrivs ut måste därför ennoggrann uppföljning ske för att en eventuellutslagning skall undvikas.För det andra: Kommunernas socialtjänst måstefrigöra resurser för ett utökat arbete med deutslagna. Det kunnande och det engagemang somfinns hos våra socialsekreterare måste bättreutnyttjas just för att hjälpa dem som inte kan klarasina problem på egen hand. Om vi tillåter alternativinom service, vård och omsorg kan resursernaanvändas mycket bättre.För det tredje: De frivilliga organisationernasinsatser måste uppmuntras och stödjas. Denoffentliga sektorn kan inte ersätta deras arbete.Därför är det viktigt att de får arbeta merlångsiktigt och garanteras stöd som möjliggördetta, t.ex. ett kommunalt stöd för hyreskostnader.Att ta till vara olika frivilliga organisationersinsatser är inte bara, och kanske inte främst, enekonomisk fråga. De frivilliga organisationernadriver verksamheten billigare, men de gör detockså med ett engagemang som är svårt attefterlikna. , ochorganisationer inom har alla kristenbakgrund, där kärleken till medmänniskor är encentral ingrediens, och det påverkar självfalletderas insatser. Inte minst har en100-årig erfarenhet av arbete med människor somingen annan bryr sig om.Den verksamhet som frivilligorganisationernabedriver kommer aldrig att kunna ersättas avoffentliga insatser. Olika organisationer har ocksåolika kultur i sin verksamhet, och även om vi skullevilja välja bort de hemlösa, tycker jag att det ärviktigt att de får välja en kultur för sitt boende sompassar just den enskilde så bra som möjligt.Anf. 10 BO G JENEVALL (nyd):Fru talman! Det kan inte vara lätt att varasocialminister. Jag vet att har ettstarkt socialt patos, som jag tror ligger mycketdjupt. Det måste vara svårt att vara ansvarigminister, särskilt i en sådan här fråga, där det ju ärkommunerna som har det egentliga ansvaret.Vi i Ny demokrati försöker tackla frågorna litetannorlunda och se litet mera pragmatiskt på dem.Jag har skrivit en motion, som socialministernsäkert inte har haft tid och möjlighet att läsa mensom jag kan lämna över . Det är motionSo276, som handlar om uteliggarna.Sverige är ett av världens rikaste länder, och det härproblemet borde inte existera hos oss, om det gickatt lösa på ett förnuftigt sätt. Vad skulle då detförnuftiga sättet kunna vara? Ja, jag kommer frånshipping- och offshorebranschen, och det ärnaturligt för mig att tänka i de termerna. Det finnspå marknaden ett stort antal skrotfärdigapassagerarfartyg, som man kan köpa för skrotpris,dvs. en mycket billig penning. Om man köpte ettsådant fartyg och lade det på en passande plats iStockholms hamn, skulle man få ett mycketlämpligt och relativt mänskligt boende föruteliggarna. Det är en speciell kategori människor,och en del av dem vill hålla sig utanför samhället.Jag tror att många av dem lättare skulle söka sigfrivilligt till en sådan miljö. En hel del av deutslagna kommer dessutom från sjömansyrket.Vi tror att det skulle kunna bli en naturlig plats fördessa människor att samlas på frivilligt. Det blirinte något högklassigt boende, inte efter allabostadsreglernas bestämmelser, men vi skullekunna tillåta oss att göra avsteg från dem. Detmåste i alla fall vara bra mycket bättre för dem attkomma till ett sådant här ställe än att ligga underbroar, i tunnlar eller i portgångar, med risk för attfrysa ihjäl, osv.Vi är ödmjuka inför det här, men vi tycker att detär en fråga som man borde kunna lösa ovanför detvanliga partikäbblet. Vi skulle kunna enas om enpraktisk åtgärd.Jag skall inte läsa upp hela förslaget i motionen --det blir så tråkigt -- men jag skall läsa det sistastycket:''Vi föreslår därför att regeringen tillsätter enarbetsgrupp av särskilt engagerade medborgare föratt utreda och skyndsamt lägga ett detaljerat förslagmed tillhörande budget i motionens anda.Förslaget avser att prova systemet i . ''Vad menar jag då att staten skulle göra? Jag ärmedveten om att det är kommunernas ansvar, meneftersom det inte fungerar och man har talat om dethär vore det kanske på sin plats attstaten tog en del av ansvaret. Man skulle då kunnaprova det här i . Jag kanske har fel -- detkanske inte är den rätta lösningen -- men det kanvara en väg som är värd att prova.Det skulle vara mycket roligt att höra omsocialministern kan tänka sig att prova ett sådanthär förslag, i varje fall att tillsätta en arbetsgrupp --jag skall gärna medverka i den. Jag tror nämligenatt det också finns möjlighet för många personligtengagerade människor, utanför alla dessaförnämliga institutioner, som ,kyrkan och andra, att delta i detta på frivillighetensbasis. Jag är dessutom övertygad om att man skullekunna få en hel del material från olika företag, somhar utgångna produkter, kanske något defektaprodukter osv., som de gladeligen skulle skänka.Jag är övertygad om att det skulle fungera, ochdärför vore det roligt om jag kunde få en spontanreaktion från socialministern under debatten.Anf. 11 Socialminister ():Fru talman! Det är riktigt, som flera har påpekat,att det är ansvar att försöka hjälpade hemlösa, liksom många andra människor ibehov av socialtjänst. Det är ingenting som vi inomsocialdepartementet eller på sysslarmed, utan detta är kommunernas ansvar.Självfallet följer vi utvecklingen och funderar påom det krävs förstärkta insatser, ändrad lagstiftningeller någonting annat för att man skall klara de härproblemen på ett bättre sätt. Såvitt jag kan bedömagör man t.ex. inom betydande insatser,med ett mycket varierat utbud av tjänster för dennakategori av människor.Den annons som utgick från geren felaktig bild av situationen. Jag har inteannonsen tillgänglig just , men jag vill minnas attdet bl.a. talas om att det är allt vanligare att manhittar ihjälfrusna män ute på gator.Enligt uppgifter från på byrånför bostadslösa män, har detta hänt två gångersedan 1986. Det är två gånger för mycket, som hanpåpekar, men man kan inte tala om att det händerallt oftare.Det sägs också i annonsen att missbruk är en följdav hemlöshet, medan all erfarenhet somsocialarbetarna har säger att det är precis tvärtom;missbruket kommer först och hemlösheten sedan.Anita frågar om det har förvärrats underhösten. Ingenting som jag har kunnat finna tyder pådet. Vi har haft kontakt med de tre storstäderna,där huvuddelen av problemen finns, och ingentingi de uppgifter som vi har fått därifrån tyder på attsituationen har blivit värre.Det finns tomma platser på härbärgena, och detgäller inte bara de kommunala härbärgena utanockså hos i Midsommarkransen,som jag själv besökte . Ingenpåstår att det är prissättningen, dvs. den taxa mantar ut för , som är en återhållande faktor, attsocialdistrikten inte skulle ha råd att betala. Ingenhävdar att det skulle vara en orsak till de tommaplatserna.Däremot är det svårt att svara på frågan varför detfinns tomma platser. Det varierar mycket. De somhar hållit på med det här uppger attplatserna i regel tar slut -- detkommer många hit, t.ex. från , ochutnyttjar härbergena.Under ett år arbetar byrån för bostadslösa män iStockholm med ungefär 1 000 klienter -- entredjedel av dem är . Det är alltså ganskamånga som kommer hit från och tyckeratt det är lättare att dra sig fram här än iHelsingfors.Mitt intryck av det studiebesök som jag har gjorthos byrån för bostadslösa män och av det jag harkunnat inhämta telefonledes och genom att studerarapporter från de andra storstäderna är att det finnsett ganska varierat utbud och att man i dessastorstäder verkligen tar de här problemen på stortallvar och gör ganska mycket.Men det är naturligtvis ett genuint svårt problem attmotivera en del av dessa svåra missbrukare att t.ex.gå igenom behandling. Även om man har lyckatsmed det första steget är det ibland svårt att få dematt verkligen fullfölja behandlingen. lyckasdet, men misslyckas det.Det här är inga problem som regeringen kan lösa.Om jag hade något uppslag att ge de människorsom arbetar konkret med dessa problem iStockholm, , och på andra håll,skulle jag naturligtvis göra det. Det må vara attGudrun tyckte att svaret var pinsamtintetsägande -- jag får väl erkänna att jag intetycker att jag vet mer än vad de vet som har arbetatmed det här . Men jag lovar att om GudrunSchyman har några konkreta förslag till vad vi skallgöra skall jag gärna vidarebefordra dem; de ärsäkert mycket nyfikna på vad man kan göra som deännu inte kommit på själva eller prövat i sinpraktiska verksamhet.Sedan får jag till säga att familjennaturligtvis är viktig, men jag tror inte att en bättrefamiljesammanhållning är någon lösning på debostadslösas problem. De har ofta hamnat i densituationen därför att de t.ex. kommer frånupplösta familjer eller bär på ett mycket tungtsocialt arv hemifrån -- de kan ha föräldrar sommissbrukar eller det kan ligga andra liknandeorsaker bakom. Det är ett mycket tydligt mönsteratt det här är personer som har haft det besvärligtunder ganska lång tid.Man kan naturligtvis önska sig att alla familjer skallfungera väl, men inte i något samhälle tror jag attdet är realistiskt att räkna med att det inte kommeratt finnas något missbruk eller några socialaproblem i familjerna. Vi måste naturligtvis kunnata hand om också sådana situationer och inte baraönska oss att de aldrig hade uppstått -- vi måstekunna ta itu med dem.Detta är som sagt genuint svåra problem, och jaghar inte några patentlösningar på dem. Bo Jenevalltyckte att man skulle utnyttja ett fartyg som någotslags inackorderingshem. Det kan man självfalletgöra om man inte har andra rum att tillgå. Jag villinte alls påstå att det är ett dåligt alternativ, men detfinns ett antal inackorderingshem och andraboendealternativ för dem som är bostadslösa i denmeningen att de inte har någon egen bostad här iStockholm, och de utnyttjas också i ganska storutsträckning.Men om vi snävar in kategorien bostadslösa till attomfatta inte dem som inte har egna kontrakt utanbara de verkligt hemlösa, de som löser problemetmed sin bostadssituation från dag till dag, är antalethär i ungefär 400 och i ungefär75, såg jag i en alldeles färsk rapport som jag fick sei dag . Det arbetssätt som man måsteha när det gäller dem är, tror jag, att försökamotivera dem att gå igenom behandling och iavvaktan på det lösa bostadsproblemet genom t.ex.härbergen.Jag är som sagt öppen för alla uppslag, och jag serfram emot vad har att säga pådenna punkt och lovar att vidarebefordra det tillmina kontakter i de tre huvudstäderna. Själv harjag inte haft så mycket att bidra med i minakontakter med dem.Anf. 12 ():Fru talman! Jag får tacka för invitationen attkomma med goda råd.Jag är också medveten om, , attdetta är genuint svåra problem. Jag är självsocialarbetare och har arbetat inom denkommunala socialvården och kommit i mycket närakontakt med missbruksfrågor, motivationsarbeteoch liknande, och jag vet att det är svårt. Men detär också en faktisk situation, bl.a. i , attdet finns en grupp människor som inte har tak överhuvudet och som är utestängda från möjligheten attha tak över huvudet. Det driver omkringmänniskor som inte har någonstans att ta vägen,och som då tar vägen till bl.a. Stadsmissionen.Jag tycker inte att det är särskilt klädsamt att härkritisera annonskampanj --personalen i arbetar medmänniskorna med de här problemen och har deminpå huden; de vet faktiskt vad de talar om. De vetockså att det här är svårt. behöverha pengar.Frivilligorganisationerna gör, sade , ettbra arbete. Det gör de -- de är värda all heder försitt engagemang och sitt arbete, tycker jag.Problemet är att de inte får tillräckligt stöd av depolitiska partierna i de församlingar där de ber omstöd.Stadsmissionen i har bett om pengar hosfullmäktige i . Inget politiskt parti istadshuset utom har sagt ja till att gepengar. Moderata samlingspartiet, som , har inte gett en spänn till iden kommunala budgeten. Det tycker jag ärskamligt. var inte bättre.Man kan väl inte säga att de frivilligaorganisationerna gör ett jättebra arbete och att deär värda allt stöd och sedan inte ge dem det stödet!Ge dem då pengar så att de kan bedriva enverksamhet av tillräcklig omfattning, eftersom dehar ett så bra handlag som de har och eftersom dehar de kontakter med människor som de har. -- Detär det första goda rådet, . Se tillatt dina partikamrater, både i regering och ifullmäktigeförsamlingar, ger ordentligt stöd till defrivilligorganisationer som arbetar på det härområdet.Det andra rådet gäller kommunens egnamöjligheter -- eftersom det är där ansvaret ligger.En bidragande orsak till att socialsekreterare i daginte har möjlighet att arbeta med de här frågornapå ett tillräckligt bra sätt är att man har brist påpengar i kommunerna. Vad skär man ned på? Jo,det förebyggande arbetet, det uppsökande arbetet,motivationsarbetet. Gå ut och fråga vilkensocialarbetare som helst; det är detta som ryker närman har minskade resurser. Då får man ta detakuta. Ett gott råd: Se till att kommunerna får depengar de behöver för att kunna bedriva enanständig socialvård! -- Jag återkommer med flergoda råd.Anf. 13 ():Fru talman! Jag tycker att lätlitet uppgiven när han talade om familjernasmöjlighet. En familjepolitik som stärker familjenminskar naturligtvis de risker som BengtWesterberg talade om.Men jag skulle vilja peka på en annan grupp av dehemlösa som har blivit synligare,även om det är oklart om de har blivit fler. För kvinnor är det mer förknippat medkänslor av synd och skam att vara hemlös, ochkvinnor blir också, som någon nämnde, oftautnyttjade. Därför tycker jag att det är glädjandeatt det finns ett natthärbärge här i Stockholmför just bostadslösa kvinnor.Bengt talade tidigare om att det fannstomma platser på natthärbärgena. Det gör det intepå det , så den verksamheten skullebehöva utvecklas och utökas. Det skulle ocksåbehövas dagverksamhet riktad enbart till kvinnor.Alltså: Det är nödvändigt och önskvärt med merverksamhet riktad till gruppen kvinnor.Låt mig sluta med att önska en glad påsk.Anf. 14 ():Fru talman! sade att man inte harhittat mer än två av de hemlösa döda på gatan. Men de dör på annat sätt på grundav att de är utslagna. Det är det som man oroar sigför på Stadsmissionen.Bengt sade också att det finnshärbärgen, och att det inte är så dyrt. Nej, påhärbärgena är det inte dyrt.