prot · GF0974 · 1992-03-11 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1991/92:74Onsdagen den 11 marsKl. 9.00--17.561 § Hänvisning av ärenden till utskottFöredrogs och hänvisades Proposition 1991/92:96till jordbruksutskottetMotionerna 1991/92:A6 tillarbetsmarknadsutskottet /92:Ju8 och Ju9 tilljustitieutskottet /92:L15 till lagutskottet2 § Den ekonomiska politiken ochbudgetregleringenFöredrogsfinansutskottets betänkande1991/92:FiU20 Den ekonomiska politiken ochbudgetregleringen (prop. 1991/92:100 delvis).Anf. 1 HANS ():Fru talman! Årets finansdebatt sker i en besvärligsituation. En djup och envis lågkonjunktur drarfram i industriländerna. I dess spår följer enbegränsad och ibland t.o.m. negativ tillväxt, menframför allt en hög och ytterst påfrestandearbetslöshet, som också här hos oss är på väg att nåen omfattning som varit oss främmande. Detär en påfrestning, naturligtvis i första hand för demsom drabbas av arbetslösheten, men också församhället i sin helhet.En av våra främsta företagsledare, som har för vanaatt uttrycka sig litet korthugget, sade: Jag har svårtatt se att det kan bli bättre om det är färre somarbetar i landet. Det är nog ett korrekt påpekande.Därför är det klokt att se till att så många sommöjligt är i arbete. Det är bra för individerna ochdet är bra för samhället. Även vid en sviktandeefterfrågan finns det mycket som behöver utföras iett modernt samhälle. Jag skall strax återkomma tilldetta, men först några mer allmänna synpunkter.Den som föjer de vanliga informationskanalernakan lätt få intrycket att vi egentligen är osams omallting, men så är det inte. På flera väsentligaområden föreligger en betydande samstämmighet.Det gäller t.ex. beskrivningen av deninternationella ekonomiska utvecklingen,Europapolitiken, behovet av en stramfinanspolitik, att inflationen hålls nere och att vi fören tillväxtfrämjande politik.Det är framför allt på två viktiga områden som viföreträder en politik som är annorlunda än den somframgår av regeringens förslag. Det ena har att göramed sysselsättningen och det andra med hur vifördelar de resurser som vi förfogar över.Det skall inte bestridas att regeringen görbetydande ekonomiska insatser genomarbetsmarknadspolitiken. Men det hjälper föga omdet förs en politik som leder tillökad arbetslöshet. Regeringen säger sig vilja satsapå en tilväxtskapande politik men agerar på ett sättsom i stället leder till stagnation, för att inte sägatillbakagång och som i onödan ökar arbetslöshetenoch driver upp kostnaderna för kontantunderstödoch andra åtgärder.Att i ett läge där en besvärlig lågkonjunktur hotarsysselsättningen minska efterfrågan på arbetskraftär oacceptabelt. Det finns vare sig eller för denärmaste åren skäl för en sådan politik.Kostnadsutvecklingen är under kontroll och detfinns inget hot mot denna, under förutsättning attregeringen avstår från att föra en löntagarfientligpolitik som skapar en svårartad avtalsrörelse.Till det mest orimliga hör regeringens bostads- ochbyggpolitik. går av byggjobbarnaarbetslösa. En viss arbetslöshet hade antagligenvarit ofrånkomlig som en följd av lågkonjunkturenoch en något överdimensionerad byggsektor. Menatt förstärka dessa tendenser genom en valhäntbostadspolitik och en slapp byggpolitik är medförlov sagt ovanligt lättsinnigt. Först avskaffasbostadsdepartementet, och det må vara, men sedansplittras dessa viktiga frågor upp på minst fem olikadepartement, och ingen har längre ettsammanhållet ansvar och en samlad överblick.Sedan säger regeringen att vi skall riva upp gällandebostadsfinansieringsregler, men vi vet inte vad somskall sättas i stället. Det skall utredas. Menbyggandet är en ovanligt långsiktig verksamhet. Desom bygger måste veta hur den långsiktigafinansieringen ser ut.Ovanpå detta har regeringen vidtagit åtgärder, t.ex.en kraftig reducering av investeringsbidraget, somökar boendekostnaderna betydligt. kanman i massmedia se att den av regeringen utseddautredningsmannen tänker föreslå sådanaförändingar i bostadsfinansieringssystemet atthyran för en trerumslägenhet skulleuppgå till . nästan helabruttoinkomsten för en normal löntagare. Det ärnästan så att man tar sig för pannan och undrar omman har hamnat på en absurd teater i stället för ipolitiken.Ibland hör man att är färdigbyggt. Det ärdet inte och det kommer det aldrig att vara. Ingetsamhälle som vill utvecklas kan avstå från att byggaoch investera. Alla utredningar ger vid handen attmed en rimlig bostadskostnadsutveckling behövervi långsiktigt bygga 35 000--40 000 lägenheter.Bostadskommittén kom fram till 38.000. Men det ärklart att om en trerumslägenhet skall kosta 10 000kr. , kan byggjobbarna lämna in bådehammare och såg.Vi vet att det finns stora uppdämda behov avåtgärder i vårt nuvarande bostadsbestånd och vi vetatt det kommunala underhållsberget bara växer.Det är en orimlig politik att betala ut miljarder ikontantunderstöd när det finns nyttigt arbete attutföra. Det är nu det skall byggas, när kostnadernaär låga, inte när kostnaderna stiger igen.Det sägs ibland att om vi vidtar åtgärder nu skulledet inte finnas några resurser när konjunkturen gåruppåt igen. Med byggsektorn är det precis tvärtom.Om byggsektorn eroderas till halva sin kapacitet,vilket har bedömts som inte osannolikt, kommerdet att leda till att vi vid den förstauppgången i konjunkturerna får en ny överhettningpå byggmarknaden och en kraftig ökning avbyggkostnaderna.Byggsektorn intar en nyckelroll. Den sysselsätter600 000 människor. Den har utomordentligt storamultiplikatoreffekter. Den svarar för avbruttonationalprodukten och, vilket kanske inte såmånga vet, av hela verkstadsindustrinsproduktion går till byggsektorn. Jag skulle nästanvåga säga att det inte går att få fart på omvi inte har fart i byggsektorn. Be därför regeringen,, att göra någonting och att göradet . Det vore bra för byggsektorn, förbyggindustrin och för . Det kommer atthjälpa till att få fart på hjulen.Den andra frågan där vi socialdemokraterföreträder en annan uppfattning än regeringengäller fördelningspolitiken. Allt oftare hör manföreträdare för den borgerliga sfären försvara sinaåtgärder med att de tyvärr är nödvändiga på grundav det statsfinansiella läget. Jag hördeutbildningsministern säga att det var nödvändigt attdra in 350 miljoner från vuxenundervisningen, trotsatt han tyckte att det var en mycket värdefullverksamhet. Så hörde jag en företrädare förModeraterna säga att det var nödvändigt att företamycket allvarliga försämringar av äldreomsorgen iMalmö på grund av det statsfinansiella läget och detkommunalekonomiska läget, sedan man sänktkommunalskatten. Så förklarades införandet avkarensdagar, indragning av pengar frånkommunerna och det ena efter det andra.Det är naturligtvis så att det ekonomiska läget ärbesvärligt både för staten och för kommunerna, ochdetta kan tvinga oss till åtgärder och inskränkningarsom vi alla helst skulle vilja undvika.Men man kan inte hävda, som utbildningsministernoch andra gör, att det ekonomiska läget är såansträngt att det krävs välfärdsförluster av dem somhar största behovet av välfärden, somstora överföringar sker till grupper som är i ettbättre läge. Det är inte rimligt att geskattesänkningar i storleksordningen 9 miljardertill huvudsakligen kapitalägare, aktieägare ochegenföretagare och att göra inskränkningar förlöntagare, äldre och barnfamiljer.Om det är så -- och det är det naturligtvis -- att våraresurser är begränsade, är det särskilt viktigt attfördelningen av resurserna sker från socialautgångspunkter och inte från doktrinära.Hur länge, , kan kds och en så socialtengagerad person i er riksdagsgrupp som JerzyEinhorn acceptera en sådan politik? Att vinnanågra taburetter men förlora sin själ kan inte varabra så . Jag vill inte uttrycka mig lika brutaltsom gjorde när han mottog , men nog borde ni ha litetproblem med samvetet. Det ni medverkar till kanvarken vara särskilt socialt eller kristet. Jag troddeatt det gällde att bära varandras bördor och inte attskjuta över dem på andra.Det är dessutom så enligt finansplanen att ni skallfortsätta att sänka skatten med uppemot 10miljarder . För att klara detta skall ni fortsättaatt dra in pengar från kommunerna. Det kommeratt slå hårt mot de viktiga välfärdsinsatser somkommuner och landsting svarar för.Visst skall vi fortsätta att effektivisera, förnya ochförbättra den offentliga sektorn allt vad vi kan. Mendet räcker knappast för att dels klara ökandeanspråk på kommuner och landsting, dels ge ettutrymme för kraftiga indragningar, vilketregeringen föreslår. Att flytta utgifterna från denoffentliga sektorn till den privata sektorn löser ingaproblem, utan det skapar problem med bristandesolidaritet i samhället.Jag har uppfattat motiven för era skattesänkningarså att om kapitalägarna får sänkta skatter skulle detbli bättre fart på tillväxten. De som får dessaskattesänkningar skulle bli mer benägna att arbetaoch ta större risker, som om de redan tagna inteskulle räcka. Löntagarna skall arbeta mera, bli merkreativa genom att deras levnadsvillkor försämras.Det är en slutsats som är obegriplig för alla demsom inte är invigda.Det finns inte heller något som talar för att denavsedda effekten kommer att uppnås. Det ger i vartfall inte så stor effekt som om pengarna hade fåttvara kvar och förvandlats till efterfrågan hos demsom dessutom behöver dem för nödvändigautgifter. Även i detta avseende går doktrinäraföreställningar före ett rationellt handlande.Jag tror att den borgerliga fyrpartiregeringen snartkommer att upptäcka att dess nästan religiösa tropå att marknadskrafterna förmår lösa också viktigasamhällsproblem är ogrundad. Det går nog bäst omvi enligt svensk beprövad tradition användermarknaden till det som marknaden är bra på ochsamhället till det som samhället är bra på.Marknadskrafterna i sig leder inte till ett humantoch solidariskt samhälle. Ett sådant kan inte helleruppnås genom en sorts ickepolitik.Att ha en regering som har som sin främsta uppgiftatt verka för att politikerna skall lägga sig i så litetsom möjligt och för att marknaden skall ta över såmycket som möjligt kommer inte att förverkliga etthumant och ett gott samhälle. Det har vi, trots denkorta tid som regeringen arbetat, redan sett provpå. Vi betackar oss för en fortsättning.Fru talman! Slutligen ber jag att få yrka bifall tillreservationerna 1, 3--6, 8 och 9.Anf. 2 BO G JENEVALL (nyd):Fru talman! Vi har gjort, och gör, det möjligt förregeringen att föra sin politik.Jag är övertygad om att regeringen är medveten omdet. Vi försöker att ta det stora ansvar som detinnebär när man i många och viktiga frågor är densom fäller avgörandet.Det flesta viktiga frågor är tyvärr blockskiljande,och det innebär låsningar. Det ger oss naturligtvisutomordentliga möjligheter att påverka besluten.Jag skulle ändå vilja se en mer pragmatisk hållningi arbetet i riksdagen.Hans Gustafsson var något inne på det. är väl en av de största pragmatiker somvi har, en av de fina gamla gråsossarna.Jag tycker att vi skall arbeta på ett annat sätt iutskotten. Utskotten är, som alla vet, forum därman klubbar igenom beslut, men det är väldigtsvårt att över huvud taget få i gång en diskussion.Diskussioner förs i stället utanför utskotten, ikorridorer, i förmöten osv.Det vore nyttigt att komma från de låsningar somblockpolitiken ger. Det finns nämligen både nyttigaoch bra förslag hos alla -- oavsett blocktillhörighet.Låt oss släppa litet på prestigen. Låt oss intesnubbla på retoriken. Låt oss försöka ta framförnuftiga förslag.Det är allmänt bekant att vi stödjer regeringen tillväsentlig del. Vi vill avancera snabbare. Vi vill varalitet tuffare i vissa sammanhang, och vi vet att detär svårt att skrapa på de olika anslagen. Allasärintressen kommer genast fram när man tramparin på deras mark.Regeringen genomför emellertid ensystemförändring, vilken vi också står bakom. Vadsom har komplicerat bilden är att regeringen medbesk medicin försöker genomföra ett slags politiksamtidigt som vi har den kanske värstalågkonjunkturen någonsin -- i varje fall imannaminne. Det måste leda till att man får tänkalitet annorlunda och fatta litet annorlunda beslut.Våra arbetslösa är ju en resurs -- inte något annat --och den resursen måste vi få utnyttja. Jag vet intehur vi betraktar den egentligen, men den slösas oftabort. När vi betalar för människor, vilket vinaturligtvis skall göra, skall vi också se till att någotblir uträttat.Man kan jämföra med företagsvärlden som vi, somkommer därifrån, kanske känner till mera. I varjesunt arbetande företag finns alltid ett antal s.k.egna arbeten liggande på lager, färdiga för att sättasi gång. I de flesta verksamheter förekommer detsvängningar i konjunkturen eller anhopningar avarbetsuppgifter. Det innebär ledig personalemellanåt. Den personalen sätter man inte påbänken eller -- ännu värre -- skickar hem ochbetalar för, utan man ser till att den får utföranödvändiga underhållsarbeten. Det finns alltidsådana möjligheter.Med den insyn jag haft tycker jag att statenrent allmänt och historiskt har väldigt dåligaförberedelser för dåliga tider. Det är ändå så att vihar en cykel, och vi har hög- och lågkonjunkturer.Det kan vara olika intervall på dem, men dekommer alltid. Man vet att det kommer enlågkonjunktur efter en högkonjunktur. Varför harman inte förberett sig och gjort de nödvändigaförberedelserna för att så att säga kunna trycka påknappen, när de dåliga tiderna faller in? börjarman i stället utreda vad man skall göra för något.Vad blir då resultatet? Ja, det har vi sett gång pågång. När man är färdig med förberedelsearbetetoch arbetet med de satsningar som skall göras påt.ex. infrastrukturen kommer i gång, harkonjunkturen börjat vända uppåt. Det innebär i stället spär på inflationen.Jag skulle verkligen vilja föreslå, oavsett vilkenregeringen som sitter, att den gör dessaförberedelser. Det är litet sent påtänkt , mendesto snabbare måste vi agera. Det finns saker, detär jag helt övertygad om, som man med litet mindrebyråkrati kan komma i gång med.Alla investeringar som vi gör i infrastukturen ärlönsamma . De kan lånefinansieras ochbehöver alltså inte gå över budgeten. Vi kananvända företagens kreativitet. Vi kan låtaföretagen vara med i finansieringsupplägget. Vikan erbjuda dem möjligheter på olika sätt, varalitet okonventionella i detta sammanhang.Låt oss använda de arbetslösa som en resurs. Då fårvi göra vissa undantag och fatta vissa dispensbeslut.Vi har väckt motioner i denna riktning. Jag har talatom dem under de senaste veckornamed arbetsmarknadsministern. Det var glädjandeatt höra att i varje fall ett av de förslagsom vi har väckt faktiskt lett till ett beslut iregeringen. Det är ju roligt.Vi vet att regeringen månar om företagensmöjligheter långsiktigt. Det är bra, och det ställervi helhjärtat upp på. Men de måste också få chansatt överleva fram tills det blir resultat av den fördapolitiken. Den är rätt och riktig, och den måste vigenomföra, men det tar tid innan de positivaeffekterna uppstår.Sedan har vi det här problemet med bankerna. Gudvet var det kommer att sluta någonstans. Jag vetinte vad finansministern kan ha för informationer,men de informationer vi får från olika håll ärskrämmande. Det verkar som att vi än så länge barahar sett toppen på ett vad gäller bankernasförluster. Vart skall det i så fall barka i väg för demsom skall använda bankerna som en källa för att fåsitt drift- och riskkapital?Vi har ställt ett förslag, som är väl bekant förregeringen och förmodligen också för kammaren,om att använda en del av löntagarfondernas kapitaltill att inrätta en investeringsbank. Den skulle hajust den effekt som jag efterlyser, nämligen ensnabbinsats. Detta kapital består visserligen nästanhelt av börsaktier, men det har t.ex en likviditetsdelpå ca 3,5 miljarder, vilket skulle kunna innebära enomedelbar insats. Dessutom är det en fördel att hadet i form av en bank, för en bank kan låna upp fyrafem gånger sitt eget kapital och skulle kunna bli enbetydande resurs.Jag är övertygad om att detta skulle få väldigtpositiva effekter på marknaden. Det är positivasignaler som marknaden behöver. Marknadenfungerar som vi människor, den måste få positivasignaler. Som sagt är jag övertygad om att det skullebli en våldsamt positiv signal till marknaden omman tillät en sådan här bank. Det skulle också varaett slags blåslampa bakom de redan etableradebankerna, som över skulle få en annan synpå sina kunder och inte skulle vara så negativtinställda. De är naturligtvis i princip inte negativtinställda till att låna ut pengar till sina kunder, mennu har vi sett den hemska pendeleffekten.Bankerna har lånat ut pengar till fel ställen ochgjort stora förluster. En stor del av deraskreditmöjligheter har därmed låsts.Jag vill verkligen be att finansministern tänker engång extra och försöker diskutera detta med sinaregeringskolleger. Vi ställer gärna upp på dessadiskussioner. Vi har funderat mycket på detta, ochvi har diskuterat med marknadens folk. Vi harmycket att komma med därvidlag.Den nya stora organisationen för småföretagarnaär nu helt plötsligt inne på att eventuellt starta enegen bank. Det hörde vi i nyheterna bara för ett pardagar sedan. Det är allvarliga funderingar. Jaghörde dessutom på nyheterna för bara en litenstund sedan att funderar på att starta enintresseförening för sina löntagares pengar. Det ärytterligar en bank som i så fall är på väg att uppstå.Där rör det sig om 17 miljarder.Sedan något positivt: går upp.Hong Kongs största bank har visat ett lysanderesultat. Låt oss ta detta som ett tecken på attkonjunkturen är på väg att förbättras.Litet om budgetperioderna. Vi har budgetperiodersom skär halvårsvis, medan , som vi snartskall in i, har sina budgetperioder kalendersårsvis.Det har även våra nordiska grannar. Det har pågåttdiskussioner om sådant länge, såvitt jag förstår, ochjag tycker att det vore förnuftigt att införa detta iSverige så fort som möjligt inför vår anpassning tillEG.Vi återkommer ofta också till fattigpensionärernassituation, inte minst pensionärernasförmögenhetssituation och förmögenhetsskatt. Detär ganska fantastiskt -- det har jag sagt förut iriksdagen -- att se vem som betalar mestförmögenhetsskatt. Merparten avförmögenhetsskatten kommer från vårapensionärer. Jag tycker att det är en tankeställare,när vi har en grupp pensionärer somt.o.m. lever under existensminimum. Det är enskamfläck som vi snabbt gemesamt borde göranågonting åt.Sedan några ord till . Han är enklok man som jag beundrar, och mycket av det hansade skulle kunna passa in i dagens politik, även omdet har socialdemokratisk färg. Däremot tycker jagkanske att socialdemokraterna låst sig litet grand ibyggfrågan. Vi har fått en för stor byggsektor. Detär smärtsamt att dra ner på den, men det måste vigöra. Det är ingenting att göra åt det. Men det storaproblemet inom byggsektorn och orsaken till att vihar fått så hemska priser är att det saknaskonkurrens inom byggområdet. Det är någontingsom verkligen måste åtgärdas. Jag håller med HansGustafsson om att vi naturligtvis skall användabyggsektorns resurser till att göra det som skallgöras . Sätt fart på ROT-programmet, och sättfart på reparationer av skolor och annat. Låtföretagen vara med och privatfinansiera detta.Vi är uppenbarligen överens om att det ärnödvändigt att bygga ålderdomshem. Låt de storabyggföretagen bygga, bekosta och hyra utålderdomshem. Då kommer vi snart att fåtillräckligt med ålderdomshem, och vi kommer attfå dem till priser som jag tror är lägre än om mangjorde på ett annorlunda sätt.Vi har väldigt bra förutsättningar för att få hitutländska investerare. Vi har en bra struktur,välutbildad personal osv., men vi behöver vidta meraktiva åtgärder för att få hit dessa investerare. inte hur bra det är här, om vi inte talar om detför dem på ett kraftfullt sätt. Låt oss lägga litetpengar på detta, och låt oss skicka rätt sortsmänniskor ut i världen för att tala om vilkamöjligheter det finns här i landet, inte minst medhänsyn till att vi nu skall gå in i EG.I utskottsbetänkandet står det en del underligheterangående turismen. Det förefaller inte som att mankan få folk att förstå att om skatterna sänks påvärldens största näring, blir det en effekt. Det blirnaturligtvis en ökad försäljning, dvs. det kommerhit fler människor, vilket i stället leder till störreskatteintäkter. I utskottet har man kommit fram tillmotsatsen.När det gäller kommunerna håller jag inte medHans Gustafsson. Det finns en betydanderationaliseringspotential i kommunerna och väldigtmycket att göra. Det är smärtsamt för kommunernanu när det skall till ett nytänkande. Utskottet skallpå diskutera med kommunerna,och då skall vi ta upp dessa frågor. I dettasammanhang efterlyser jag kommuninnevånarnaoch deras idéer i diskussionen.Fru talman! Jag ser att min taletid håller på att taslut. Jag vill därför yrka bifall till reservation 2under mom. 1, reservation 7 under mom. 10 och iövrigt till utskottets hemställan.Anf. 3 ():Fru talman! Är regeringspartierna överens om attbekämpa arbetslösheten? Den frågan måste ställas,för om så är fallet, varför gör ni ingenting? Nikritiserade ju den socialdemokratiska regeringenföre valet för bristande ågärder, vilket var fulltriktigt. Socialdemokraterna var mycketnonchalanta. De hade bl.a. anpassat politiken ochbegränsat antalet beredskapsarbeten. Inomparentes kan man säga att SAP efter valet ju har iopposition nyktrat till litet grand. Om man hadegjort det tidigare, hade det kanske inte blivit någotregeringsskifte.Nu varnar alla -- även de som varit väldigtextrema -- för en hög permanent arbetslöhet i dethär landet. I morse kunde vi t.o.m. höra förremoderatledaren varna för ungdomsarbetslösheten iStockholm. Han kritiserade regeringen för att denskjuter upp det tredje gymnasieåret. Orsaken tilldessa varningar är att man ser att arbetslöshetenbörjar komma i nivå med EG-ländernas.Det finns nu ca 200 000 arbetslösa, och vi är på vägmot 5--arbetslöshet, säger en del. Den härökningen överraskar tydligen regeringen i dessstrategi att först slå till med en rivstart och sedanlåta konjunkturen lösa resterande problem. Enderavar detta en medveten politik, eller också var det enpolitik som är ett uttryck för de rikas arrogans. Vifår se hur det blir i förlängningen av denna politik.När de med kapital och förmögenheter har fått sinaskattesänkningar och vanligt folk har fått sinasnytingar med försämringar, uppstår frågan: Närkommer resultatet av den här geniala politiken?Vilken kraft i samhället skall få fart på hjulen?Kommer de anställda att jubla av skaparkraft ocharbetsglädje, när de känner försämringarna in påbara ryggen och när de ser att kapitalet fårskattelättnader? Finns det inom regeringspartiernaoch inom regeringen någon som kan ge ett exempelpå att man i något land har ökat klyftorna ochsamtidigt bekämpat arbetslösheten?Det finns naturligtvis bara en väg att gå för den härregeringen, och då ser man förstås inga andraalternativ. Regeringens fixering vidinflationsbekämpningen verkar bli dess egenbumerang. sade: ''Man kallade påarbetskraft men det kom människor''. Dearbetslösa är människor.Man kan fråga sig vilket syftet är med dennastrategi, som bl.a. går ut på att krympakommunernas verksamhet. Vad är det egentligasyftet? Det kan ju inte vara någon konkurrens omde reala resurserna, dvs. de arbetandemänniskorna, eftersom industrin minskarsin personal och prognoserna pekar på attpersonalen i värsta fall under en treårsperiodminskas med 200 000 anställda.Vad finns det då för motsättning i det härsamhället? Barnskötare, förskollärare,undersköterskor, sjuksköterskor, komvuxlärareoch andra gör sina insatser i kommunerna för dentotala infrastrukturen och för att få samhället attfungera. Jag kan inte förstå det, men kanske någonfrån regeringen kan förklara vad det kan vara förvits med att låta dessa människor gå arbetslösa,som övriga arbetstagare går arbetslösa.I min kommun är detta fullständigt obegripligt.