prot · GG0921 · 1992-11-11 00:00:00 — Istället blev det en särskild debatt, och det finnskanske något positivt i det.Jag skulle vilja börja med att litet grand titta påförfattningsfrågan i stort samt utvecklingen i detavseendet under det senaste halvseklet.Alla skall veta att författningsfrågan från och tillhar diskuterats med stor intensitet. Efter andravärldskriget tillsattes flera olika utredningar. Vi har1950 års folkomröstnings- och valsättsutredning.Sedan kom författningsutredningen. Men resultatet var kanskeinte så lysande. Jag skulle vilja säga att 1967 årsförfattningsuppgörelse i mångt och mycket var ettfiasko. Då bäddades det för de problem ochsvårigheter som vi har att dras med.All right, vi skall inte gråta över spilld mjölk. Detär bara att konstatera att hellre än att genomförapartiella reformer i fråga om vad som då varvärldens näst äldsta skrivna författning skulle mangöra något radikalt. Först kom omvandlingen avriksdagen -- dock, mina vänner, var det en bantningfrån 384 till 350 ledamöter, bägge kamrarnainräknade. Sedan kom regeringsform. Ioch för sig var det inte några särskilt stabilaaktstycken. Därav följer naturligtvis att manåterigen intensivt börjar diskutera vad vi skall göraför att komma till rätta med de värsta bristerna.För närvarande har vi i och för sig tre utredningarsom jobbar med de här frågorna. Först gäller detden utredning under ordförandeskapsom skall göra en översyn och ta reda på i vilkenutsträckning ett inträde i EG kan, eller behöver,leda till förändringar av vår grundlag. Vidare har vipersonvalskommittén och fri- ochrättighetskommittén. Dessutom pågår samtalmellan partierna under skall det då bli av allt detta? Ja, vännen avordning kunde ju hoppas att någonting relativtsnabbt skulle komma ut av detta. Det är trots alltdemokratins spelregler som det i mångt och mycketär fråga om. Jag uppskattar mycket att , ordförande,försöker få fart på debatten i olika sammanhang.Men är jag litet förvånad över attSocialdemokraterna tydligen tycks vilja bromsa närdet gäller de förändringar som skulle kunna kommatill stånd. I stället för att ropa på fler utredningartror jag att vi nu borde ta fasta på de punkter där viär överens och där vi kan åstadkomma förändringarutan alltför stort dröjsmål.Vad är det då för områden jag avser? Ja, vi harnaturligtvis frågan om mandattidens längd. Nästanalla har svurit på att det här med treårigamandatperioder icke är något positivt. Jag behöverinte gå in på skälen för detta. Vidare talar allt föratt det skall vara lika långa mandatperioder på denkommunala sidan och på landstingssidan som iriksdagen.Förslag om färre ledamöter har förts fram. Ja, detär tacknämligt att . ochSocialdemokraterna också i det avseendet anslutersig till gamla moderata ståndpunkter. Det har jutalats om att det skall vara färre ledamöter än vadsom nu gäller. Men jag vill varna för atten bantning till 151 ledamöter -- som IanWachtmeister föreslår -- skulle innebära attglesbygdsrepresentanterna i den här församlingenskulle vara några underliga djur som kan räknas påi varje fall den ena handens fem fingrar.Alla problem har alltså så att säga både en fram-och en baksida.Valsystemet diskuteras. Ja, vi borde väl kunna varaöverens om att det behövs förändringar. Jag kanmedge att det finns en mängd olika system somskulle kunna diskuteras här. Själv har jag, det villjag gärna säga, alltid varit en varm anhängare avdet västtyska systemet med två olika röster -- en förpersonval, och det handlar då om majoritetsval,och en på s.k. Landeslisten.Å andra sidan kan man naturligtvis diskuteramöjligheten att ha ett renodlat majoritetssystem avbrittisk eller fransk typ. Man skall vara medvetenom att ett majoritetsvalssystem i vissa fall leder tillstarka regeringar men också till en stark och samladopposition. är det emellertid klart attmyntet har en baksida. Jag tänker då på detta medatt varje röst skall väga lika tungt. Det kommerbort i sammanhanget. Man får välja vilketdera manegentligen vill ha.Trots allt -- vilka system man än skulle föredra -- harvi politiska realiteter att ta fasta på. Att föreslå ettvalsystem som skulle minska möjligheterna för desmå partierna att bli representerade låter sigknappast göras. Dessa kan inte acceptera ett sådantsystem. Också från demokratisk synpunkt tyckerjag att det vore fel. Vi får acceptera de politiskaförutsättningarna när det gäller att reformera detproportionella systemet och att göra det merapersonvalsinriktat. Det kan säkert alla partier varaöverens om. Då bör man koncentrera sig just på detsom jag här nämnt.Att föra in nya frågor innebär ingenting annat än attvi fortsättningsvis drar författningsfrågan ilångbänk. Vi kommer inte att få de reformer somär önskvärda.Riksdagen bör naturligtvis vara ett naturligtcentrum för den politiska debatten. talarehar varit inne på alla möjliga mindre åtgärder somkan vidtas för att situationen skall kunna förbättras,så att blir ett mera naturligt centrum.Jag tror att man här också måste ta med en annansak i bilden, nämligen nödvändigheten av attrestriktioner åstadkoms när det gäller rätten attframställa frågor och interpellationer och ocksårätten att väcka motioner. Det är ett överflöd i detsammanhanget. Ja, det är så mycket att det kanskeinte blir till så god nytta för som bordevara fallet.Arbetsformerna i övrigt kan också ses över.Naturligtvis kan man ta fram argumentet attriksdagen bör vara samlad . Men i självaverket är det ingen konst att när som helst inkallariksdagen, även . Det kan ske meden dags varsel, om så skulle behövas. Omregeringen eller talmannen, eller också 115ledamöter, kräver att skall samlas, ärriksdagen samlad . Detta är fullt möjligt.Jag säger gärna ja till ett system som innebär attriksdagen formellt är samlad året runt. Det blirdiverse praktiska olägenheter. Men de skall väl intevara så svåra att komma till rätta med.I det här sammanhanget vill jag också säga att taletom den långa ledigheten naturligtvis är rentnonsens. För en del nya medlemmar kansituationen naturligtvis framstå på nämnda sätt.Men jag tror att flertalet ledamöter har haft en rättså stor arbetsbörda också . När detgäller de som jag hört någon iden här församlingen från ett visst parti tala om iTV undrar jag vilka andra här som egentligen haftså många semesterdagar än möjligtvisvederbörande själv.För egen del kan jag bara konstatera att uppdrag iEES-utskottet och KU samt diverse andra uppdraggör att jag, efter att ha räknat på det här, kommitfram till att jag hade en veckas sammanhängandesemester . Naturligtvis är det också, detskall jag gärna medge, en och annan fredag ochmåndag som jag lyckats stjäla mig till. Men det härmed långvariga semestrar är något som får stå förandra.Detta är naturligtvis inte bra. Problemet förframtiden är ju om vi kan rekrytera människor tillriksdagen och till de politiska församlingarna. Vihar varit inne på den frågan. Självfallet gäller detförst och främst att medge hyggliga villkor, inteminst i lönehänseende. Vi hade tidigare ett systemsom fungerade. Men den här församlingenåstadkom av feghet en frysning beträffande denuppräkning som skulle ha skett. Man troratt det skall bli bättre möjligheter attacceptera detta. får naturligtvis ta sittansvar och stå fast vid de överenskommelser somhar träffats och de lagar som gäller.Vidare gäller det att se över pensionsförmånerna.Det får inte vara som är fallet, dvs. att den somvarit offentliganställd i realiteten straffas närvederbörande lämnar . Vederbörandehar inte fått höjd lön på sin normala arbetsplats pågrund av arbetet i . Eftersomvederbörande suttit med i samordnasriksdagspensionen med den pension som han skullefå från sin vanliga arbetsplats. Därmed blirpensionen totalt sett lägre än den i vanliga fallskulle vara. Detta är naturligtvis helt otillbörligt.Ett av de stora problemen i övrigt är självfalletledamöternas tidsbrist. Det förhållandet kan mankomma till rätta med genom olika åtgärder.Sedan har vi frågan om ochmassmedierna. Jag är inte imponerad av våramassmedier. Det måste jag säga. Det är så mycketstruntprat som förekommer, och det är så mycketav ytlighet och dåliga kunskaper som kan noterashos alltför många journalister. Detta skadarnaturligtvis anseende.Fru talman! : Om kundeanslås till en kampanj för att tala om vad SIDA är,vore det kanske på sin plats att anslår 25miljoner kronor för information till svenska folketom det som egentligen tilldrar sig här i huset. Trotsallt är det ett omfattande arbete som vi har. Varjegeneration måste vinna demokratin på nytt, sadeGunnar . Jag tror att det är dags att vi taritu med det jobbet nu.(Applåder)Anf. 11 () replik:Fru talman! Jag har begärt replik för att jag ärorolig för att den här debatten håller på att lämnasitt egentliga ursprung, nämligen frågan omdemokratin och demokratins förutsättningar ochutveckling.Jag tror inte att detta bara handlar omförfattningsfrågor, arbetstider och de internaförhållanden vi har här. Jag tror att grunden till denhär debatten, vilket jag hoppas var anledningen tillatt socialdemokraterna föreslog den, ärförtroendeklyftan mellan de människor som harvalt oss och oss själva. Grunden är det bristandeförtroendet för politiken och för de folkvaldas roll ipolitiken. Politiken pågår ändå, även om inte vi ärmed, som bekant.Förtroendet minskar inför åsynen att riksdagen,t.ex. under krisuppgörelsen, mer blev någon formav transportkompani än en kompetentbeslutsförsamling. Det är ett faktum att mångapolitiska beslut inte först diskuteras ochbeslutas här, utan att besluten fattas i andra forum,ofta bakom stängda dörrar, utan möjlighet till insynoch dekomkratisk kontroll. Det är ett faktum attmånga vallöften på ett eller annat sätt har svikits.Det är ett faktum att stora politiska partier övergersina s.k. hjärtefrågor och plötsligt kommer fram tillatt man skall göra på ett helt annat sätt, utan har diskuterat det med sina väljare. Det härtror jag är den egentliga grunden till att detbristande förtroendet för politiker och förriksdagen som institution har vuxit fram.Sedan kan vi naturligtvis diskutera att vi skall hasådana arbetsformer som möjliggör en levandedemokrati, som inte försvårar den demokratiskautvecklingen. Den diskussionen tycker jag är bra.Men vi måste först ta den verkliga diskussionen,som handlar just om det politiska förtroendet. Vihar många sådana politiska frågor just i denaktuella debatten. Det finns en oerhördförtroendeklyfta mellan vad människor utanför dethär huset tycker och anser och vadpartirepresentanterna här åtminstone säger siganse.Precis som . sade, släpper maninte heller fram olika åsikter, vilket är mycket synd.Jag hörde på radion i går vår statsminister säga attdet inte var något problem med den växandeopinionen mot t.ex. EG och , för detvar inga politiska partier i som drev denfrågan mer än och vi var ändå såsmå.Men det här måste för många människor framståsom en absurditet. Vi har växande och mycketstarka folkliga opinioner, men ingen motsvarighettill dessa folkliga opinioner i detta hus, därrepresentanter för just detta folk skall finnas. Härligger kärnan i det bristande förtroendet, somsedan också fylls på med spekulationer omsemestrar, arvoden och vad det kan vara. Mengrunden och kärnan ligger i de politiska sveken.Det är de som bör diskuteras, tycker jag.Anf. 12 () replik:Fru talman! Jag är rädd att medsitt tal om förtroendeklyfta kan skapa det sombrukar kallas en självuppfyllande profetia.Jag tror inte alls att förtroendeklyftan i självaverket är så stor mellan svenska folket och dessvalda representanter. Må vara att man i merasofistikerade kretsar uppe i till äventyrstycker att det är roligt att klanka ned på politiker iolika sammanhang. Men åker man ut i landet ochträffar människorna -- de verkliga människornahöll jag på att säga, men stockholmare ärnaturligtvis också verkliga människor -- kommerman att finna att det jobb som faktiskt försiggår häri själva verket röner en stor uppskattning.Man kan ställa frågor på ett visst sätt, om mantillhör ett opinionsinstitut eller jobbar för ettsådant. Det är ingen konst att ställa frågor som fårett i och för sig naturligt svar. Det är klart att maninte kan ställa upp och säga att politiker gör ett brajobb. Har ni hört någon säga det? Har ni hört någonenda opinionsundersökning komma fram till detresultatet? Ändå är det kanske vad mångamänniskor innerst inne anser. De skulle inte för alltsmör i vilja byta med mig, med dessa arbetsresor och annat som detär fråga om.Jag tror inte att man skall överdriva talet om denhär förtroendeklyftan. Jag vill inte heller påstå attpartierna överger sina hjärtefrågor. Det är klart,demokrati är kompromiss. Det måste vi varaberedda på. I synnerhet den ekonomiskasituationen har ändrats därhän, att ingen egentligenhar kunnat gå ut och ge den som man tilläventyrs skulle önska att man kunde åstadkommatill det svenska folket. Så till vida kan detnaturligtvis vara riktigt. Men principerna finns därju. Får vi bara ökade möjligheter, som efterlyste, att diskutera utifrån litet meraideologiska ståndpunkter, tror jag också att vi kanfå den lyftning som behövs för att ge den svenskapolitiska debatten fart. Det tror jag bara kankomma härifrån, icke från tidningarnas ledarsidor,och definitivt inte från småtyckare i olikatidningsorgan som vill bege sig ut och hitta än denena än den andra sensationen.Anf. 13 () replik:Fru talman! Massmedias roll är intressant. Vi fårväl återkomma i debatter om det. Men jag tror attdet är väldigt dumt, måste jag säga, att säga somBirger Hagård gör, att tidningarna bara trycker enmängd strunt. Det som journalisterna skriver ärjust det strunt som sägs här, i så fall. De hittar intepå själva. Jag kan faktiskt hålla med om att de fårvidareförmedla en hel del strunt. Men det är inte desjälva som hittar på det.Det är antagligen sant att när vi är ute och pratarmed människor, pratar vi med mycket olikamänniskor. Jag är själv ute åtminstone tre eller fyragånger och pratar väldigt mycket om justde politiska sakfrågor som jag tog upp, som ettskräckexempel på hur det brister i förtroendetmellan de folkvalda och folket. Där gåropinionerna i sär. Det är människor som är djuptoroade över utvecklingen och som ser en framtidautveckling där den s.k. internationaliseringeninnebär att allt fler beslut lyfts ifrån de folkvaldaforumen, från , från kommuner. Vi blirkringsnärjda av internationella regelverk som viinte har ett dyft att säga till om. Detta är en mycketfarlig utveckling, som just undergräverdemokratin.Jag har också träffat många människor som ärmycket oroade över hur man i ledningen i politiskapartier plötsligt över eller två kan kommafram till någonting helt annat än man harsagt. Då säger att det är en realitet.Vi lever i en ekonomi som tvingar fram vissa beslut.Ja, det gör vi. Men det kan inte få vara så, tyckerjag, att ekonomin också skall ta över demokratin.Det kan inte vara så att vi skall tvingas in i ensituation, eller låta oss själva gå in i en situation, därvi säger att vi inte har råd med demokrati, att vi intehar tid med demokrati. Där är vi nästan ,tycker jag. Det är en mycket farlig utveckling, somjust ger underlag för det här bristande förtroendet,med all rätt. Jag tror att vi verkligen måste se omvårt hus och se till att den demokratiska processenalltid får finnas först, innan besluten fattas. Det fårkosta den tid det tar.Anf. 14 () replik:Fru talman! Sedan i sin allvishet beslutatatt slakta löntagarfonderna tror jag inte att det ärså förfärligt stor risk för att ekonomin skall ta överdemokratin. Den klarar sig nog relativt bra.Men det är alldeles givet att ekonomin som sådan,eller skall vi säga bristerna i ekonomin, lägger enhämsko på vad vi kan göra. Men allt behöver ju integå ut på att lova guld och gröna skogar. Det finnsåtskilligt annat som kanske är viktigare, nämligenatt åstadkomma en handlingsfrihet förmänniskorna.Nu skall vi i och för sig inte diskutera EES och EGoch internationaliseringen. Jag välkomnar dockinternationaliseringen. Jag accepterar den, och jaghar strävat efter att få största möjligainternationalisering till stånd. som en del avdet internationella samfundet hälsar jag medtillfredsställelse den dag vi får någon typ avEuropas förenta stater.Jag kanske träffar andra människor än GudrunSchyman gör. träffar kanskegamla nationalkommunister eller vad det kan varafråga om, vad vet jag. Jag för min del träffar sådanasom kanske under generationer har arbetat för attföra in i den europeiska gemenskapen.Nej, tidningarna trycker inte bara strunt, GudrunSchyman. Det finns en hel del vettigt som ocksåtrycks i våra tidningar, gudskelov. Men det jag villsäga är att debatten är ytlig och tunn. Man går utoch sticker en mikrofon under näsan på någon ochsäger: Vad tycker du om detta? Herregud, iblandvet man inte ens vad saken gäller. Man säger, jagmåste få titta på detta. -- Du är skyldig att somriksdagsman tycka. Du skall tycka! Det ärnaturligtvis sådant som inte fungerar i längden.Det jag efterlyser är bakgrundsanalyser. Mer av detän av sådana här enminutsrepliker vill jag alltså sei tidningarna. Jag älskar den typ av tidning somFrankfurter Allgemeine är. I all sin tråkighet är detalltså vederhäftiga artiklar som är tryckta där ochsom ger en bakgrund till det som sker runt om isamhället. Får vi mer sådant, får vi journalister somkan någonting över hela linjen, tror jag också attdet kommer att vitalisera hela debatten omdemokratin och demokratins villkor.Talmannen anmälde att anhållitatt till protokollet få antecknat att hon inte ägderätt till ytterligare replik.Anf. 15 Tredje vice talmannen () replik:Fru talman! Min replik gäller . Jaghoppas att få tillfälle att kommentera GudrunSchymans synpunkter när hon har hållit sittanförande så småningom.Jag tror att det är viktigt att understryka, när vidiskuterar , att vi diskuterarriksdagen . Vi kan inte gå tillbaka till etttidigare skede i vår historia. Vi kan inte arbeta påsamma sätt i dagens riksdag som man gjorde för 20,30 eller . Situationen är helt annorlunda.Arbetsbördan har ökat kolossalt. De tekniskaförutsättningarna är andra. En mängd nya frågorpockar på ett avgörande i det här huset. Vi måstealltså i alla våra diskussioner, och det tycker jag ärviktigt att understryka, utgå ifrån vad som är bra och vad som gäller i dag.När vi ser ofta tomma bänkar är detmånga gånger inte något annat än ett uttryck för attriksdagledamöterna är så kolossalt upptagna att deinte kan lägga sin tid på ett passivt lyssnande ikammaren. Jag skulle i vissa sammanhang vilja gåså långt att jag påstår, att om vi ständigt hade enfullsatt kammare, skulle kammarens arbeteavstanna. Då skulle det inte bli något att besluta omi den här kammaren. Vi måste alltså i våradiskussioner utgå ifrån den tid vi befinneross i, de krav som ställs på oss i nuläget.Jag tycker mig i anförande skönjaen viss nostalgi. Han menade t.o.m. att 1809 årsförfattning hade kunnat behållas, med litetändringar här och var. Det var omöjligt. Jag råkade sitta med redan iförfattningsutredningen. Det skulle ha lett tillkvarstående oklarheter av alla möjliga slag. Enkonsekvens skulle ha blivit att man hade ökatdomstolarnas inflytande över det politiskaagerandet genom lagprövning och på annat sätt.För det skulle ha funnits så mycket i grundlagensom inte hade gett klart besked om vad som gällde.Jag återkommer till den frågan i mitthuvudandförande.Jag vill sluta med en sak. Det är frågan ompersonval. Jag tycker att det är riktigt att vi skall haen form av personval. Det verkar som om man iutredningen håller på att samla sig till ettkonstruktivt förslag. Jag hoppas att det intetorpederas i sista stund. Men det är viktigt attunderstryka att majoritetsval inte är någon form avpersonval. Den som vill stötta sitt parti i länder medmajoritetsval, har ju inget val när det gällerpersoner. Vederbörande måste rösta på den sompartiet har nominerat och ingen annan. Personvalkan endast i egentlig mening finnas i länder medproportionella valsystem.Anf. 16 () replik:Fru talman! När det gäller den sista frågan vill jag ioch för sig ge rätt. Det är klart attom man vill rösta på ett parti när man har ettmajoritetsvalssystem är möjligheterna att kunnavälja person av naturliga skäl begränsade till en.Men måste man säga att majoritetsvaletockså kan innebära ett personval, ett val som då fåren extra markering.Om det här personvalet över huvud taget kankomma till reellt uttryck i det moderna samhället ärnaturligtvis en fråga som vi måste ställa oss. Medmassmediernas fokusering på vissa personer,partiledare och andra, är frågan vilka möjligheterden enskilde väljaren egentligen kommer attutnyttja för att lägga sin röst på en person.Ibland är denna tro något överdriven.Erfarenheterna från visar att avväljarna använder sig av personvalsmöjligheten.De övriga gör det inte, trots att möjligheten harfunnits i så pass länge.Nej, , jag känner i och för sig ingennostalgi. Men när vi nu gick åstad och rev upp vårförfattning -- norrmännen, t.ex., har juinte rivit upp sin konstitution -- hoppadesjag att vi skulle få något bra som skulle stå sig,åtminstone framöver. Men så har det inteblivit. Den nya författningen hade inte mer änsjösatts förrän diskussionerna genast satte igång omatt reparera de värsta bristerna i denna eländigakompromiss från 1967.Det hade kanske inte varit så dåligt omlagprövningsrätten hade blivit inskriven. sitterfri- och rättighetskommittén och arbetar medfrågan. Jag hoppas att resultatet av det arbetet blirett ökat skydd för medborgarna med möjlighet tilllagprövningsrätt på ett eller annat sätt -- därkommer domstolarnas inflytande att öka -- och attegendomsrätten blir ordentligt skyddad och attEuropakonventionen om de mänskligarättigheterna inkorporeras.Allt detta utgör sådant man borde ha tänkt på litettidigare. Men jag känner inte någon nostalgi.Ett stort problem är att tidsbristen -- som BertilFiskesjö så riktigt talade om, det som gör att vi intesitter här i kammaren utan håller på med andrasaker -- gör att specialiseringen har blivit alltmerframträdande. Vi kanske skulle behöva litet mer avgeneralister här i , dvs. folk som ägnar sigåt såväl det ena som det andra.Men hur skall man klara av att vara specialiseradoch generalist på olika frågor? Dessutom skall mankanske delta i internationellt arbete, dessutomträffa väljarna på hemorten och dessutom åka ut ilandet och träffa andra väljare. Den ekvationen gårinte ihop. Det är de arbetsformerna vi måste arbetamed, och det finns förutsättningar för att klara det.Anf. 17 Tredje vice talman () replik:Fru talman! Alla vi här i som mera direktsysslar med dessa frågor har hjärtat fullt med såmycket att risken naturligtvis är att vi tappar dagenshuvudämne ur sikte.När det gäller författning vill jag erinra omatt en av ledamöterna i dåvarandekonstitutionsutskottet, , sade att detbästa med den författningen var att den i sig gavregler för dess förändring.När vi sedan ser på behandlingen av 1809 årsgrundlag gick det knappast en riksdag efter ett valutan att det gjordes grundlagsändringar. Till slututgjorde grundlagen ett lapptäcke som man vartvungen att ta itu med.Det är klart att lagprövningsrätten är viktig. Dethar vi varit ense om. Det var under tidigareborgerliga regeringsår som den skrevs in iförfattningen. Vi skall naturligtvis, om möjligt,förstärka den.Men det intressanta när det gällerlagprövningsrätten är att det skall finnas så fåanledningar som möjligt till att den kommer tillanvändning. Den skall utgöra en sista utväg omriksdagen skulle hoppa över skaklarna och stiftalagar som inte stämmer med grundlagen osv. Denskall utgöra en sista garanti. Grundlagarna skallvara sådana att lagprövningsrätten skall tillämpasså litet som möjligt. Annars hamnar vi i en situationdär det blir domstolar och förvaltningsmyndighetersom fattar de reella politiska besluten. De beslutenskall fattas i denna kammare.Det är bra om vi kan sanera debatten ommajoritetsval.