prot · GG0931 · 1992-11-25 00:00:00 — De mesthårresesande brott sker, som ofta inte kommerfram i ljuset, eftersom de sker i det fördolda, utaninsyn av allmänheten. Det finns därför, enligt minmening, särskild orsak att vara speciellt vaksam.I 29 § djurskyddslagen, som i och för sig har fått enskärpning, finns en utgång att slippa påföljd,nämligen texten: ''Förbud skall inte meddelas omdet kan antas att ett upprepande inte kommer attinträffa.'' Förbudet avser alltså förbud att handhadjur om man t.ex. vanvårdat eller misshandlat ettdjur.Även om ett förbud att ha hand om djur rörenskildas integritet och i vissa fall begränsar derasmöjligheter att fritt välja näringsverksamhet, anserjag att förbud alltid bör användas i sådana fall dådjurhållaren grovt försummat tillsynen eller vårdenav ett djur. Detta borde, enligt min mening, varalika självklart som att man drar in körkortet för enrattfyllerist en bestämd tid, även om man tror attbrottet inte kommer att upprepas.Sådana förändringar i djurskyddslagen fordraremellertid ett nytt genomarbetat förslag. Jag anseratt övriga förslag till förändringar när det gällerförbudet att ha hand om djur är bra och kommerdärför att i annat sammanhang att återkomma tillfrågan om vid vilken grad av försummelse som ettförbud skall tillgripas.Det är således oerhört viktigt attdjurskyddstillsynen fungerar på alla nivåer. ClausZaar kommer senare att utveckla våra synpunkter,speciellt när det gäller den lokala tillsynen ikommunerna.Ett annat område där tillsynen försvåras ärdjurtransporter. Det bör skapas bättre möjligheteratt utkräva ett ansvar även av dem som utfördjurtransporter. Ansvaret borde var strikt i denbetydelsen att någon åläggs ett totalansvar för helahanteringskedjan vid djurtransporter. Ett sådantansvar bör således omfatta även leverantörsledetoch mottagarledet.Claus Zaar kommer även på detta område att geytterligare detaljer om vår inställning.Fru talman! I det nya gränslösa som vi snarti stor utsträckning får tillgång till via ,är fri rörlighet av människor en av fyra viktigapelare. För mig ter det sig då helt naturligt att dettai förlängningen skall gälla även människans bästevän, dvs. I har detta varit ensjälvklarhet . Hundar kan medförasöver gränser mellan länder, givetvis förutsatt att dehar en fullgod identifiering och ettvaccinationsintyg för bl.a. rabies.I finns det ca 700 000hundar. Omsatt till antalet människor som ärinvolverade i hundägande, blir motsvarande siffraca två miljoner. Många av dessa människor lidersvårt av att de inte kan ta med sig sin jyckeutomlands. Det är svårt att förstå att det som kanfungera bra i inte kan fungera hemma iSverige.I utskottets betänkande anges att har inrättat en expertgrupp som harfått i uppgift att undersöka om det finns fullgodaalternativ till karantän. Jag uppfattar detta som attdet nu finns en ambition att tillsammans med övrigaländer i söka finna en lösning medgemensamma regler, som tillåter fri rörlighet ävenför resande med hund. Att viss inskränkning måsteaccepteras med krav på vaccinering,hälsoundersökningar och liknande, är naturligtvissjälvklart. Jag kommer att följa expertgruppensarbete med stort intresse och förutsätter, ellersnarare hoppas, att man snart kommer fram till ettpositivt resultat som kommer att glädja mångahund- och kattägare.Fru talman! I är det förbjudet att vaccinerasin hund mot rabies. Hundägare är generelltmycket måna om sina djur. Det är därför orätt attinte låta hundarna få det skydd mot rabies som envaccination ger. Dagens rabiesvacciner svarar motde högst ställda säkerhetskraven.Vaccinationsförbudet i har motiverats medsvårigheter att ställa rabiesdiagnos på vaccineradehundar. Modern virologisk teknik klarar mycketenkelt att skilja på färsk rabiesinfektion ochimmunitet efter vaccination. Det finns därför ingaegentliga sakskäl att inte tillåta vaccination. Detskulle till exempel skänka stor trygghet för ägare tillhundar som används till jakt, särskilt igränsområdena till , där risken för atthunden kommer i kontakt med rabiessmittat vilt ärstor.En sak som förbryllar mig, fru talman, är att minmotion ändå avstyrks fastän det finns så mångariksdagsmän som delar min uppfattning. Detta är juabsolut inte en partiideologisk fråga. Det handlarju ytterst bara om att låta människor få kännatrygghet och omtanke om sin bäste vän, sin hund.Det är beklämmande om bara några få vågar röstaefter sin övertygelse.Utskottet har, enligt min mening, valt den enklasteutvägen, nämligen att gömma sig bakom enpågående utredning. I detta fall är det intemotiverat. Vaccination mot rabies kan mycket vältillåtas utan att man på något sätt inkräktar påutredningen. Det finns inga bärande sakskäl. Detfinns inte heller någon statistik som talar emotrabiesvaccin. I senastetioårsstatistik finns inte ett enda fall av rabies blandvaccinerade hundar i . En ovaccineradhundstam kan däremot vara en ren kruttunna. Sevad som hände i 1988.Jag ser på talarlistan att kommeratt föra utskottsmajoritetens talan. Det skall bliintressant att höra om han anser att det finns någrasakskäl till utskottets beslut och att han inte baragömmer sig bakom utredningens eventuellaresultat. Jag vill gärna att han redovisar detta förriksdagen . Ett uteblivet svar från honomkommer jag att tolka som att han medger att jag harrätt.Fru talman! Jag yrkar bifall till mina reservationernär det gäller mom. 11 och mom. 16 samt i övrigttill hemställan i utskottets betänkande.Anf. 21 ():Fru talman! Jag börjar med att vända mig tillChrister Windén. Jag förstår att han vill följa uppden här frågan med tanke på alla kort som vi somsitter i jordbruksutskottet har fått. Denna frågautreds, och vi i utskottet har bestämt oss för attinvänta den utredningen. Det är det sakskäl somjag kommer att ange här. Det finns ingen anledningför mig att föregripa den utredningen med någrakommentarer.Inför utskottets behandling av vissa ändringar idjurskyddslagen förekom en utfrågning idjurskyddsfrågor. Olika intressen, t.exdjurskyddsföreningar, representanter förkommuner och landsting, veterinärorganisationer,etc., fick chansen att framföra sina frågor ochåsikter. Där fördes ett bra och konstruktivt samtal,bl.a. om hur man skulle kunna hindra djurhållaresom uppenbart missköter sina djur att fortsätta atthålla djur.I flera motioner har det uttryckts oro över attsamhällets ansvar inte fullföljs på ett effektivt sättpå grund av en svag lagtext.Jag vill poängtera att de allra flesta djurhållare ärmycket seriösa, och jag måste få säga attjordbruksutskottet ser mycket allvarligt på dåligaförhållanden för djur. Vi vill se till att får enlag som verkligen skyddar djuren mot vanvård mensom ser till att rättsskyddet fungerar påett vettigt sätt.Den som har försummat djurhållningen har kunnathävda att han eller hon måste få fortsätta att hålladjur för försörjningsmöjligheternas skull. Det harvarit ett problem. Vidare har djurhållare fåttfortsätta med sin verksamhet genom att hävda, attavsikten har varit att skapa bättre förutsättningarför den fortsatta driften. Det här har gjort atthälsovårdsnämnder och andra myndigheter haftsvårigheter att ta djuren från ägaren och på så sätthindra fortsatt djurplågeri.De ändringar som föreslås i propositionen ochdärmed i lagen, och som jordbruksutskottetförtydligar, innebär en omvänd bevisbörda. Detskall åligga den som ertappats med att utövadjurplågeri att kunna bevisa att han eller hon intekommer att upprepa det inträffade. För närvarandemåste myndigheterna kunna bevisa den fortsattdåliga djurhållningen.I den föreslagna lagtexten står det , att om detföreligger en allvarlig försummelse och det intefinns faktorer som talar för att detta inte kommeratt upprepas, skall förbud meddelas. Tidigarepraxis har varit, att om det föreligger en allvarligförsummelse och det kan befaras att vanvårdenupprepas och det är utsiktslöst att nå rättelse påannat sätt, får förbud att hålla djur meddelas. Detär alltså fråga om en betydlig skärpning, somkanske inte har uppfattats överallt.Det här är mycket viktiga distinktioner. Den nyalagtexten innebär en väsentlig skärpning, vilket vi ijordbruksutskottet tycker är nödvändigt.Ett enigt jordbruksutskott är emot plågsamdjurhållning, och vi hävdar med kraft att den sominte sköter djuren på ett humant sätt inte skall fåfortsätta att hålla djur. Det skall gälla oberoende avvilka verkningar ett sådant beslut får pådjurhållarens ekonomi. Lagförslaget innebär alltsåen betydlig skärpning i förhållande till tidigaredjurskyddslagar från 1944 och framåt.Utskottet vill göra förtydliganden i fråga om deändringar som krävs för att få fortsätta att hålladjur. Inga oklarheter får råda när det gäller vilkaförändringar som skall tas med i en sådanbedömning. Det skall alltså inte enbart varafernissa, utan det skall göras rejäla förändringar föratt man skall få fortsätta med djurhållningen. Avbetänkandet framgår det att djurhållaren måstedemonstrera sin vilja och förmåga att inte upprepatidigare försummelser.Vi hoppas att de ändringar som görs nu skall ledatill att djurhållare som handhar djur på ett fördjuren plågsamt sätt skall kunna stoppas frånvidare djurhållning. Vi kommer att följautvecklingen med stort intresse. Sker inte deförbättringar vi vill åstadkomma, får vi återkommamed nya strängare krav.Herr talman! Jag talar nu inteom normalt humant ansvar för djuren, som vikräver av alla som har med djur att göra. Nej, jagtalar om extra kostnader som svenska bönder harpå grund av strängare lagstiftning i än iomvärlden.Vi ställer krav på de svenska EG-förhandlarna attde även förhandlar för djurens skull -- inte baradjuren i utan även i övriga . Svensktdjurskydd måste bli norm i . Vi får inteflytta tillbaka våra positioner. Misslyckasförhandlingarna finns det ett antal negativascenarier framåt i tiden.Ett scenarium är att skattebetalarna måste ersättadjurhållarna via budgeten för ett bättre djurskydd.Det är svårt att tänka sig hur det skall kunna gå medtanke på rådande budgetunderskott. Ett annattroligt alternativ är utslagning av svenskadjurhållare. Ett tredje är ett sämre djurskydd äveni för att på så sätt kunna uppnåkonkurrensneutralitet. Men det går vi inte med på.Ett fjärde är massiva insatser för att sälja svensktkött som har producerats på ett djurvänligt sätt.Men där är utsikterna små att lyckas.Det bästa vi kan göra är att inskärpa hos de svenskaEG-förhandlarna hur viktigt det är att övriga tar intryck av den höga djurskyddsstandardSverige har.Utövandet av tillsynen i kommunerna är ojämn ochmåste få en jämnare och högre kvalitet. Det ärviktigt att de som svarar för kommunensmyndighetsutövande har goda kunskaper, vilketställer krav på utbildning. Kommunerna får inte slåsig till ro, även om de tycker att det hela fungerar.Utskottet menar att det finns behov av fortsattaansträngningar när det gäller både utbildning ochinformation. Handläggningstiderna är långa. Dekan troligen kortas ner om personalen inomkommunen har bättre utbildning -- även i hur manbemöter människor.Det är oftast skadade människor som missköterdjur. Tittar man in i dessa människors hem, finnerman säkert mycket dåliga miljöer även där. Det härgäller även människor som håller hundar, hästaroch andra sällskapsdjur. Utskottet ger som sinmening regeringen till känna att det fråndjurskyddssynpunkt finns anledning till merlångtgående skydd även när det gäller djurhållningsom inte i första hand motiveras av ekonomiskaintressen.Jordbruksutskottet har behandlatdjurskyddsfrågorna mycket seriöst, varför jag yrkarbifall till hemställan i betänkandet.Anf. 22 (nyd)replik:Herr talman! Jag vill bemöta . Han ger inga sakskäl utangömmer sig bakom utredningen. Reglerna omrabiesvaccinering har fungerat bra sedan lång tidute i . Det finns inte ett enda fall av ensvensk som har varit i , blivit biten av enhund och därmed blivit rabiessmittad. Det finnsöver huvud taget nästan inga risker som kan påvisasi reell statistik. Hur kommer det sig då att vi iSverige envist måste hålla fast vid en rutin som intehar några sakskäl bakom sig?I kom rabiessmittan till den totaltoskyddade hundstammen via viltet från Ryssland.Då utbröt en masshysteri om att alla hundar måstevaccineras. Jag vill undvika något sådant i Sverige.Det finns ingen anledning att utsätta sig för ensådan fara. Innan man i började vaccinerahundar var gränsen mot öppen. Därefterstängdes gränsen mot , medan gränsernamot är öppna. Det är enintressant iakttagelse.Carl tar upp innehållet i 29 §. Hansade att det oftast är skadade människor sommisshandlar djur, och att de förmodligen ocksålever i dåliga miljöer i sina egna hem. Just detta ärytterligare belägg för vad jag säger, nämligen att detmåste finnas ett strikt ansvar. Man måste ta ansvarför vad man har gjort, även om man lägger handenpå och lovar att aldrig upprepa det.Jag återkommer till jämförelsen med rattfylleri.Ingen skulle drömma om att låta en rattfull behållakörkortet bara för att han säger: ''Snälla domaren,jag skall inte upprepa detta.'' Varför skall det varaen sådan skillnad för djur? Djuren har ju ingenchans att försvara sig. Om de försöker försvara sigkan de bara förvänta sig ytterligare misshandel elleravlivning.Jag tycker att det är beklämmande att man inte kanerkänna att det finns en poäng i detta sätt att tänka.Anf. 23 ()replik:Herr talman! Jag vill trösta med attdet troligtvis finns förutsättningar för att det på siktkommer att bli möjligt att förflytta djuren övergränserna i , och att det blir möjligt attvaccinera djuren.Men trots allt råder det ett annat förhållande iNorden, i och , än i i övrigt.Vi har inte rabies här. Det är något som vi harskyddat oss mot . Det är därförviktigt att göra en noggrann analys innanförändringar görs. Därför håller jag fast vid att detär en bedömning att invänta utredningens förslag.Christer Windén bemöter mig i frågan om skadademänniskor. Det handlar inte om att åsidosättadjurskyddet, utan det handlar om att utbildapersonal i hälsovårdsnämnder osv. i hur de skallbemöta människor och djur i dessa situationer. Deskall alltså inte bara vara utbildade i djurskydd,utan även i att kunna hantera människor på ett brasätt.Anf. 24 (nyd)replik:Herr talman! Jag vill tacka föratt han har kommit till denna insikt. Jag delar hansuppfattning, och jag ser med stor glädje fram emoten situation med fri rörlighet, även för hundar,naturligtvis med de restriktioner jag nämnde, inomhela . Jag hoppas att han har rätt i sinaförutsägelser.Anf. 25 ():Herr talman! Djurskyddsfrågor behandlas medjämna mellanrum i denna kammare. Underallmänna motionstiden är det i regel ett antalmotionärer som tar upp olika frågor rörandedjurskyddet.Jordbruksutskottets betänkande, som vi nubehandlar, grundar sig på regeringens propositionom tillsyn enligt djurskyddslagen men också på ettantal motioner från allmänna motionstiden.Djurskyddet handlar i grunden om förhållandetmellan människan och de djur som hon har i sinvård. Många är de som lägger ned ett stortengagemang i djurskyddsfrågor. Såväl enskilda somolika organisationer arbetar för att värna djurensintressen. Detta framgår inte minst av alla brev,uppvaktningar och telefonsamtal i samband medatt dessa frågor behandlas i riksdagen.Det känns också angeläget att säga att dagenslantbrukare över lag har goda och breda kunskaperoch lägger ned ett stort arbete på djurensvälbefinnande.En djurskyddslag måste, om den skall fungera väl,inte bara vara så utformad att den ger möjlighet tillingripande och straff mot djurplågeri närmissförhållanden uppstår eller när de redan finns.Den skall i ännu högre grad förebygga ochförhindra att djuren far illa. Jag hävdar att vi hartagit ett ytterligare steg åt rätt håll.Djurhållningen förändras ju ständigt och kräverdärför alltid särskild uppmärksamhet. Här faller ettstort ansvar på kommunernas tillsynsmyndighet.Tyvärr råder det stora skillnader i hanteringen.Därför är det viktigt att kommunerna har envälutbildad personal och att den utbildning som nupåbörjats fortsätter.Den djurskyddslag som gäller trädde i kraft1988. Det var den socialdemokratiska regeringensom då gjorde en omfattande översyn av lagen medstora förändringar som följd. Vi var samstämmigahär i kammaren om det betänkandet.Det råder stor enighet om det betänkande vi nubehandlar och de åtgärder som föreslås frånutskottets sida. Jag vill säga att det finns ett ganskastort värde i att vi är eniga och på ett seriöst sättjobbar oss fram till så bra beslut som möjligt. Menman skall ha klart för sig att djuren alltid befinnersig i underläge. De kan inte klaga. De kan inteberätta hur de har det. Det är alltid människan sombestämmer.Vi har en djurskyddslag som går längre än lagarnai EG. Därför ligger ett mycket stort ansvar på deförhandlare vi har i samband med EG-inträdet.Jag skall här beröra några områden som tas upp ibetänkandet.Regeringen föreslår en förändring av 4 §djurskyddslagen, så att den även omfattar djur somhålls för att användas vid tävling. Utskottet går härytterligare ett steg, eftersom det saknas möjligheteratt för dessa djur meddela bindandeskötselföreskrifter. Det bör gå att på ett bättre sätttillvarata väsentliga djurskyddsintressen som nufaller utanför 4 § i lagen. Detta ger utskottetregeringen till känna.Det är av stor betydelse att förbudsbestämmelsennu skärps. Det kan inte vara rimligt att, som ärfallet, den som missköter sina djur genomöverklagande och manipulationer skall kunnafördröja ett slutgiltigt beslut . Det är viktigtatt kunskaperna ökar hos dem som sitter i derättsliga instanserna. Om inte de åtgärder som nuvidtas ger resultat, förutsätter utskottet attregeringen återkommer. Det ger vi regeringen tillkänna.En annan fråga som har fått stor uppmärksamhet,som tog upp, ärkarantänbestämmelserna för hundar. Detta är enmycket grannlaga fråga, som man kanske borde habeslutat om i detta sammanhang. Men eftersomStatens jordbruksverk har tillsatt en expertgruppbör dess ställningstagande och förslag inväntas.Detta arbete måste påskyndas, så att beslut kanfattas så fort som möjligt. Det finns många som inteförstår att de inte får transportera hundar över tillannat land, när hundarna ändå själva springer övergränsen.Från Socialdemokraternas sida ställer vi också upppå ett tillkännagivande när det gäller betestvånget,så att regeringen får i uppdrag att låta genomföra enutvärdering av de erfarenheter som vunnits sedanbeslutet fattades.Avslutningsvis vill jag uttrycka en förhoppning attdet betänkande vi nu behandlar och fattar beslutom på djurskyddets område blir ytterligare ettsteg framåt, mot en ännu bättre djurhållning. Jagvill med det anförda yrka bifall tilljordbruksutskottets hemställan.Anf. 26 ():Herr talman! har en bra djurskyddslag somär internationellt respekterad. Men som bekantkan bra bli bättre. Jag vill ta upp några aspekter pådenna lag.I betänkandet JoU1 föreslås en skärpning avdjurskyddslagens 29 § som behandlar försummelseav tillsyn eller vård av ett djur -- misshandel av ettdjur -- samt om tillsynsmyndighets beslut inte följs.Jag hälsar denna skärpning med tillfredsställelse.Visar någon att han inte kan sköta djur, ochvanvårdar dem, skall det inte finnas några tvivel omatt förbud att handha djur skall kunna meddelas.Att undantagslöst meddela förbud kan ha sinanackdelar, varför jag delar utskottets bedömningatt förbud skall meddelas då det inte finns någonpåtaglig omständighet som talar för att intemissförhållandena kommer att upprepas. Det är dåviktigt att poängtera att det skall vara en väsentligoch varaktig förbättring från djurskyddssynpunkt.Att hänvisa till försörjningsskäl skall inte hellervara något motiv för att underlåta att meddelaförbud. Jag vill särskilt understryka detta.Herr talman! Jag har speciellt tagit upp frågan ommisshandel och vanvård av djur, då jag kännersådan avsky inför djurplågeri att jag vill särskiltmarkera vikten av att kunna meddela förbud atthandha djur.Djurskyddslagens 4 §, som behandlar djur som födsupp eller hålls för produktion av livsmedel, ull,skinn eller pälsar föreslås nu utökas medtävlingsdjur, vilket gör att det går att utfärdaskötselföreskrifter även för dessa. Detta är ingetkontroversiellt i sig, utan jag ser det som enförbättring av 4 §. Däremot skulle det vara alltförlångtgående att nu utvidga paragrafen till att gällaövriga djur också. Jag finner det dock, i likhet medvad utskottets majoritet skriver i betänkandet,kunna vara befogat att se överdjurskyddsintressena som inte berörs av 4 §.I samma paragraf tas också upp möjligheterna fördjur att bete sig naturligt. Att tolka vad som är ettnaturligt beteende hos djur som hålls förlivsmedelsproduktion är naturligvis inte särskiltlätt.Etik och hälsoaspekter måste vara ledande urdjurskyddssynpunkt. Jag hälsar därför utskottetsställningstagande till min motion om det s.k.betestvånget med stor tillfredsställelse. Utskottetföreslår att regeringen låter genomföra enutvärdering av betestvånget i 10 § idjurskyddsförordningen. Jag vill att man skallobservera att min motion endast tar upp de kor somär mjölkande. Det gäller alltså inte ungdjur och kori sinställning.Det kan tyckas att mjölkkor skulle må bättre av attfå tillgång till bete. Men efter vad jag erfarit frånveterinärer och jämförande studier, finns urdjurhälsosynpunkt inget att vinna på betesgångjämfört med djurhållning i lösdriftsstallar. Snarareuppstår många olägenheter med betesgång, t.ex.klöv- och juverskador, insektsmastiter, olycksfall,underutfodring av högavkastande kor och för kortamjölkningsintervaller.Betestvånget är särskilt i ett stortproblem. Men det finns många gårdar även i övrigaSverige som kan tvingas att upphöra med driftenom 10 § i djurskyddsförordningen inte förändras.Min förhoppning är nu att regeringen skyndsamtutvärderar betestvånget och återkommer medställningstagande till djurskyddsförordningens10 §. Vad gäller mjölkkor i ladugårdar meduppbundna djur får utvärderingen visa om det finnsskäl att bibehålla betestvånget. Jag hälsar ocksåmed tillfredsställelse att påSocialdemokraternas vägnar har tillstyrktmotionen. Det råder stor enighet i utskottet.Jag har litet svårt att förstå när det gäller rabiesvaccinering. Vihåller på med en utredning . att det inte finns några sakskäl för attförbjuda vaccinering. Men varför kan då inteChrister Windén lugna sig tills den sakkunskap somhåller på med frågan kommer med sitt yttrande?Det skulle vara ansvarslöst att gå före en sådanutredning med ett beslut. Det finns ingen anledningför att vara så upprörd. Vänta ochse vad som kommer ut! Jag delar uppfattningen attdet finns möjligheter att ha fri rörlighet även fördjur.Herr talman! Med detta vill jag yrka bifall tilljordbruksutskottets hemställan i betänkande JoU1.Anf. 27 (nyd)replik:Herr talman! Jag vill vända mig direkt till PatrikNorinder, eftersom han ställde en fråga till mig.Min upprördhet grundar sig på det faktum att denutredning som arbetar, som jag harförstått det, har till huvuduppgift att handläggafrågan om behov av karantän och undersökamöjligheterna att finna alternativ till karantän idess nuvarande former. Jag har ställt mig bakomden delen av jordbruksutskottets betänkande. Jaghar avstått från att reservera mig, därför att jaginser, precis som , attkarantänbestämmelserna kan vara motiverade medtanke på att det inte bara handlar om rabies. Detfinns i varje fall tre fyra andra oerhört besvärligasjukdomer. Jag vet om det.Det som jag pratar om handlar inte ombestämmelserna för eller behovet av karantän,även om jag gärna ser att det blev så i enförlängning. Jag vet att själv ärjägare. Vad jag är upprörd över är att jägare somanvänder hund för jakt inte får lov att vaccinerahunden mot rabies, trots att de vet att den är utsattför stora risker och kan komma i kontakt medrabiessmittat vilt. Jag tycker att det är upprörande,i synnerhet som det inte finns några som helstsakskäl för ett förbud. Det har inget samband medkarantänbestämmelserna, i så måtto att det härhandlar om vaccination i och inte som enåtgärd för att kunna föra hundar över gränsen.Anf. 28 () replik:Herr talman! anför här att hanförstår att det pågår en utredning omkarantänbestämmelserna.