prot · GF09117 · 1992-05-21 00:00:00 — En aktiv politik går ut på att söka påverkaomvärldens prioriteringar genom att delta iutvecklandet av en europeisk säkerhets- ochförsvarsgemenskap. En reaktiv politik, nej-till-EG-anhängarnas alternativ förmodar jag, innebär atthela tiden vara noga med att hålla utanförallt som luktar EU:s säkerhets- ochförsvarssamarbete och i stället inrikta landetspolitik på att i efterhand göra återkommandeanpassningar till omvärldens dispositioner i vårtnärområde.Vilket utrymme finns då för en aktiv politik under1990-talet? Det är ett särskilt stort och gottutrymme som står till buds. Inte sedan slutet av1940-talet har varit inne i en sådan formativperiod som . Det pågår ett sökande efter nyasäkerhetsarrangemang, och successivt skapas ensäkerhetspolitisk struktur som sannolikt blirbestämmande för åtskilliga årtionden framöver.Vad är det då som bör skapas.Man kan utgå från målen för den svenskasäkerhetspolitiken som de ges i utrikesutskottetsbetänkande: ''att i alla lägen och i former som visjälva väljer trygga en handlingsfrihet för oss att --såsom enskild nation eller i självvald samverkanmed andra länder -- kunna utveckla vårt samhällepolitiskt, ekonomiskt, socialt, och i varje annathänseende. ''Vad som emellertid försvinner något i den härmålformuleringen är att politiskt och ekonomisktsamarbete bör ses som ett mål i sig. Samarbete harett egenvärde genom att det knyter ihop länder ochfolk på ett sätt som i sig är fredsfrämjande. Deeuropeiska nationalstaternas förskräckandehistoria av ständiga revirstrider och krig kan enligtmin mening bara elimineras på ett sätt, nämligenmed en fortsatt, fördjupad och utvidgad europeiskekonomisk integration genom utvecklandet av EGeller EU. De, som likt nej-till-EG-kampanjen,motarbetar dessa fundamentala fredssträvandentar på sig ett betydande ansvar.I det längre perspektivet är en fortsatt spontan ochformaliserad europeisk integration i kombinationmed Rysslandsfrågans lösning helt central. EttRyssland i form av en internationellt integreradmarknadsekonomi präglad av en fortsattnågorlunda väl fungerande demokrati blir mindrefarligt för sin omgivning. Att underlättaframväxandet av ett sådant är därför ettcentralt säkerhetspolitiskt mål för Sverige.Om i stället skulle återgå till att bliisolerat ställs det bl.a. krav på ett starkt försvar avÖst- och . En sådan utveckling skullestärka argumenten i och i för attbehålla en amerikansk militär närvaro här i Europaoch för ett fortsatt NATO, sannolikt med ettstarkare samarbete österut, eventuellt fördjupatgenom NACC:s försorg.Om , trots en negativ utveckling i ,ändå skulle dra sig ur , stärks efterfrågan påen gemensam, rent europeisk försvarslösning,särskilt från f.d. Warszawapaktsländer i Öst- ochCentraleuropa, de baltiska staterna och flera OSS-republiker. De flesta av dessa stater har redan gjortklart att de inte vill inta någon neutralistisk hållningtill NATO eller WEU. Skälet är enkelt: de litar intepå morgondagens och söker efter ettpålitligt skydd inför risken av en pånyttfödd ryskexpansionism. De anser uppenbarligen att ettsådant handfast skydd och stöd kan de bara fågenom medlemskap i eller EG, eller i bådaorganisationerna, och ju förr dess bättre.Östeuropas och intresse för NATO- ochEG-medlemskap motsvaras dock inte avsamma tillmötesgående från NATO- och . För att tills vidare lösa dilemmatinrättade NATO 1991 det s.k. , , som består av alla NATO-länderplus f.d. Warszawapaktsstater inkl. ochde tre baltiska staterna.Men varför inte ta med några av länderna iÖsteuropa i NATO, t.ex. reformländerna ,och ? Ett medreformländerna utvidgat NATO som inteomedelbart accepterar som medlemskulle av i värsta fall kunna uppfattas somen västlig utfrysning. Därför är en välkomnandehållning från NATO:s sida -- och EG:s -- tillutvidgning viktig. Den är särskilt viktig för oss iNorden. Annars skulle det kunna bli en nytudelning av . skulle kunnauppfatta sig självt som utpekat som ettutanförstående, annorlunda och hotfullt land.Detta riskerar i sin tur att försvaga demokratiskakrafters ställning i och bereda vägen förett återfall i odemokratiskt styre och självvaldisolering, dvs. det värsta som kan hända svensksäkerhetspolitik.Vi måste i och göra allt för attmotverka en tudelning av och en isoleringav . Vi har ett centralt intresse av att istället effektivt och oåterkalleligt bädda inRyssland politiskt och ekonomiskt i , för attpå så sätt underlätta framväxten av ett fredligtdemokratiskt Ryssland.Vilket är då det bästa instrument som står Sverigetill buds för uppgiften att bädda in ? Mittsvar är ett svenskt medlemskap i . Även om Europeiska unionen och dessframtida dotterorganisationer inte var skapta föruppgiften, är dock Europeiska unionen det isärklass bästa alternativ som står oss svenskar tillbuds. och övriga egenintressebjuder att vi genom medlemskap i påverkarEU-länderna dels så att Gemenskapen prioriteraren utvidgning av sin politiska och ekonomiskaintegration i östlig riktning, dels så att EU-ländernas ekonomiska ansträngningar i form avbistånd, handelspreferenser osv. så mycket sommöjligt kanaliseras till vårt närområde, dvs.Ryssland, och , för att därunderlätta framväxten av demokrati, stabilitet ochekonomisk tillväxt. Dessa utgör en bättre grogrundför demokrati än utbredd fattigdom och skulleockså leda till färre flyktingar.Därför ligger det också i , ochPolens intresse att och övriga nordiskaländer är medlemmar av Europeiska unionen.Efter att under ha setts som ett problem iMoskva, ses därför de nordiska ländernasframtida medlemskap i som en tillgång.De i ett långt perspektiv viktigastesäkerhetspolitiska fallen i vårt närområde gällerDanmark, , och . ärnog enda chans att blir endemokratisk stabil marknadsekonomi. För debaltiska staterna vore en EG-/NATO-integrationav , och en drömlösningi deras mycket utsatta position.Hur går det då med ? Låt oss se 15--20 årframåt i tiden. Antag att och övriga Nordendå har varit EU-medlemmar , med enlångtgående faktisk ekonomisk integration avmarknader, företag osv. Dessutom har länderna dåknäsatt en rad gemensamma politikområden, t.ex.gemensam valuta, gemensam transportpolitik,gemensam jordbrukspolitik och gemensamhandelspolitik. För resonemangets skull antar jagatt någon gemensam försvarspolitik inteförekommer.Antag att ett militärt hot då skulle riktas mot någotland inom Unionen, som också är vår union. Skallett alliansfritt då avstå från att hjälpa sinagrannar och EG-kamrater, dra sig ur denetablerade djupa integrationen och klippa avexisterande band med , och andraEG-länder? Skall ha ställt ut något slagsalliansfrihetsgaranti, med innebörden att Sverigeför sin del inte avser att ingripa till EG-kamratenFinlands eller eller något annat EG-landsstöd? Viktigare ändå, skulle en sådan deklarationvara trovärdig i omvärlden? Även om jag i dettaexempel har valt att bortse från FN:s roll somfredsbevarare, saknar det trovärdighet att man i ettEG-land skulle sitta med armarna i kors ochinskränka sin reaktion till handelssanktioner ellerliknande. Men icke desto mindre är det just ettsådant orealistiskt, cyniskt svenskt beteende som ärinnebörden, kanske ibland omedvetet, av nejsidansställningstagande i EG-debatten.Sverige kan inte efter några decennier med EUeller med -- observera detta -- slita denfaktiska sammanvävning som spontan ochformaliserad integration medför. Om hareller inte har någon formell alliansklausul blir omnågra årtionden en allt mer substanslös fråga, näralla länder är fast inlemmade i EU ellerhar ett hängavtal liknande EES-avtalet.Fru talman! De västeuropeiska länder som stiftadeEG deklarerade redan i att de villeskapa en grundval för en allt tätare gemenskap ochsamverkan mellan de europeiska folken. Stiftarnaav EG kallar andra europeiska folk som delarsamma ideal att delta i dessa strävanden. Visvenskar har tagit första stegen för att göra dettapå ett fullvärdigt sätt. Vi liberaler väntar oss mycketav ett medlemskap. Det främsta resultatet, somkommer att bli den europeiska integrationensbidrag till historien, är att konkurrensen ochrevirstriderna mellan nationalstaterna omvandlastill fredligt samarbete.Anf. 88 TALMANNEN:Jag får meddela att anslag om kvällsplenum nu haruppsatts.Anf. 89 ():Fru talman! har varit enav den svenska vapenindustrins största ochpålitligaste kunder. uppgick densvenska vapenexporten dit till mer än 1,6 miljarderkronor. har levererat fartygskanoner,vapensystem till luftvärnsvagnar, ammunition ochRobot 15 till den federala jugoslaviskakrigsmakten. Så sent som gavden socialdemokratiska regeringen flera tillståndför export av krigsmateriel till . Vi fåranledning att återkomma till detta när riksdagenskall ta ställning till regler för vapenexporten i höst.Nu vill jag bara nämna detta som en avanledningarna för att särskilt engagera sigför fred i Jugoslavien.Sverige har länge arbetat förtroendefullttillsammans med och andra neutralaalliansfria länder. När det nu har uppstått storaproblem inom länder som ingår i denna grupp, tarvi inga egna initiativ just för dessa länder. Dediplomatiska reglerna fungerar inte i inbördeskrig.Det är en annan sorts sakkunskap som behövs föratt skapa fred inom ett land. Det hjälper inte baramed proklamationer och att vi önskar att någontingskall hända.Den europeiska säkerhetskonferensen, ESK, kanvara det forum där nya infallsvinklar uppstår. IMoskva vid omde mänskliga rättigheterna kom man överens omatt fördjupa den s.k. mekanismen. Alla ESK-länderna skulle välja ut tre personer med stortförtroende i samhället. När problem med demänskliga rättigheterna uppstod i ett land, kundedetta kalla på hjälp från listan. Om nio ESK-staterville det, skulle man också kunna begära att fåingripa i ett problemland.När utrikesutskottet för någon månad sedanlyssnade på de säkerhetsansvariga från de svenskaambassaderna, förde jag denna mekanism på taloch undrade om man inte kunde använda den iJugoslavien. Ingen visste vad jag talade om. Såsmåningom gick det upp att det var en MR-mekanism jag åberopade. Det var ingenting förexperterna på säkerhet! Mänskliga rättigheter haralltså ingenting med inbördeskrig att göra ...Hur skall världen någonsin komma till rätta med desammansatta problemen i mänskliga konflikter, närman reducerar sitt ansvarsområde så snävt? Härbehövs verkligen helhetsyn och nya grepp! Det ärdärför mycket glädjande att en sammanslagenfolkrätts- och nedrustningsdelegation nu skapas.Där bör de fruktbara kopplingarna mellan olikaspecialiteter ske.När jag reser till för attnärvara vid tänker jag undersökaintresset för följande förslag.I många av länder liksom i finns nuflyktingar från det . De personersom valts ut på vår resurspersonlista för MR-frågorär förhoppningsvis kloka, känslomogna ochförtroendeingivande människor. De kunde mötautvalda män och kvinnor från de grupper sombekämpar varandra i det mensom här lever i fred på neutral mark.Resurspersonerna kunde bli katalysatorer i enförsoningsprocess.Ordna förtroendeskapande möten i liten, personligskala, en miljö som kvinnor brukar vara bra på attskapa. Analysera orsakerna till hatet. Alla parter har gjort sig skyldiga tillväldiga övergrepp. Väj inte för känslostormar ochförtvivlade utfall. Gå till botten av bitterheten, sökmetoder att förlåta och gå vidare.Vilka utomstående intressen ligger bakomstriderna? Vilka rent personliga prestige- ochmaktintressen finns och hur klargör man dessaillusionsfritt men inte desillusionerat? Och hurkommer man till rätta med dem?Sök med förväntan lösningar på hur man iframtiden skall kunna leva ihop utan attförödmjuka och utnyttja varandra! Vilka formerför självstyre skulle kunna fungera i länder medmånga befolkningsgrupper? Här behövs det socialauppfinningar, där alla känner att de vinner någotoch kan ge med sig utan att förlora det de anserväsentligt.Klart är att det inte fungerar med vanligaförhandlingar, där diplomater och statsmän sökerövertyga representanter för de stridande men därdessa uppenbarligen inte har makt att genomföravad de lovar.Sanktioner är också vanskliga sätt att lösakonflikter. Hot om våld och militära ingrepp för attkväsa de stridande är ännu sämre metoder. Snararebehövs psykologiska konfliktlösningsmetoder. Låtmig nämna som ett intressantexempel. Medlaren accepterar och sätter sig djuptoch kärleksfullt in i varje persons situation. Manförsöker skapa en konstruktiv relation mellanpersonerna i konflikt, så att dessa får lust att sökalösningar som passar båda, vinna-vinna-lösningar.Om sådana grupper bildades i olika länder ditjugoslaver tagit sin tillflykt, kunde man kanskefinna vägar att nå in till de krigande. Det är i allafall värt ett försök.Sverige blir alltså nu ordförande i . Konflikteni hotar att förstöra denna viktigasamarbetsorganisation. Det behövs nytänkandeoch djärva idéer, med personligt engagemang ochmycket god vilja.Anf. 90 ():Fru talman! Jag vill tacka utrikesministern förhennes upprepande både och i andrasammanhang av inställning när det gällerde sovjetiska truppernas närvaro i . Detfinns en viss risk, när nyheterna inte är särskiltdramatiska, dvs. när inga sovjetiska stridsvagnarför tillfället har kört över några baltiska ungdomar,att man glömmer bort det vardagsproblem som detutgör för de tre baltiska länderna att på sin mark hafrämmande trupper utan tillstånd av valdaföreträdare för de baltiska folken.Jag kan glädja mig åt att intresset i kammarenunder denna dag har varit mycket stort för desovjetiska truppernas närvaro i Baltikum.Visserligen är det i somliga fall ett ganskasenkommet intresse, som då möjligen kompenserasmed litet extra hög ljudnivå. Icke desto mindre kanman glädja sig åt detta allomfattande intresse för atthjälpa de tre baltiska länderna att bli av med denoönskade främmande militära närvaron.Som vi hört både i den här debatten och vidfrågestunden, nämnde president somskäl för sin tidigare hemresa från att nyasovjetiska värnpliktiga tagits in till förbanden iLitauen. Vi i utrikesutskottet hörde Estlandsbiträdande utrikesminister nämna sammaproblematik.Tyvärr är problemet kanske i själva verket ännuvärre. Det finns ryska källor som uppger attåtminstone fram till det senaste årsskiftet har densovjetiska militära närvaron i och Litauenoch möjligen också i själva verket ökat.Efter augustikuppen och efter det sovjetiska ochför all del även ryska erkännandet av de tre baltiskaländernas självständighet lever vi kanske i tron attden militära närvaron åtminstone i någon liten månskulle ha minskat. Men det finns tydliga tecken påatt det har förts in ny materiel och nya soldater, intesom ersättning för materiel och soldater somförflyttats därifrån utan som förstärkning avbefintliga styrkor. Bl.a. uppger ryska källor att manhar fört in motoriserat pansar både i och iTallinn i storleksordningen 260 nya enheter och ökat trupperna kring dessa med ca 4 000 man.Man har vidare ökat mängden bandgående artillerii med ca 40-talet pjäser och ocksåuppgraderat en del av den utrustning man tidigarehaft, dvs. bytt tidigare befintlig materiel mot bättreutrustning.Det här är då inte vapen eller människor varsuppgift kan sägas vara att hjälpa till medluftförsvaret av eller för att skydda andrastörre ryska säkerhetspolitiska intressen. Det finnsnog skäl att vara orolig för att det är den typ avmateriel som främst lämpar sig för skall vi sägainrikespolitiska aktiviteter i de baltiska länderna.Vår kunskap om bakgrunden till detta ärnaturligtvis begränsad. Men så mycket vet vi, attdet inte handlar om omgrupperingar i sammamilitärområde, för motsvarande kategorierutrustning och personal har ökat också inärområdet, i och i SanktPetersburgsområdet.Jag tror att det här är en viktig aspekt att lägga tillden vällovliga viljeyttring vi har hört från mångahåll om att hjälpa till att få bort de sovjetiskatrupperna från . Jag vill gärna uttrycka enförhoppning att inte bara skall fortsätta sittaktiva engagemang för att kräva detta utan ocksåatt skall kunna i ESK-sammanhang verkaför att tillsammans med andra länder finna ensäkerhetslösning för de baltiska staterna sominnebär inte bara att man får ut de sovjetiskatrupperna som finns där utan också kangarantera , och Litauenssäkerhet på litet längre sikt.Överläggningen var härmed avslutad.BeslutMom. 5 (svensk säkerhetspolitik)Utskottets hemställan bifölls med 276 röster mot 13för meningsyttringen av . 8 (icke-första användning och negativasäkerhetsgarantier)Utskottets hemställan bifölls med 163 röster mot126 för reservation 1 av m.fl.Mom. 9 (icke-strategiska kärnvapen till sjöss)Utskottets hemställan bifölls med 164 röster mot127 för reservation 2 av m.fl.Mom. 10 (kärnvapenregister m.m.)Utskottets hemställan bifölls med 165 röster mot127 för reservation 3 av m.fl.Övriga momentUtskottets hemställan bifölls.Beslut om uppskjuten voteringPå förslag av talmannen medgav kammaren att deärenden som hann debatteras färdigt underåterstoden av dagens sammanträde skulle företastill avgörande vid nästa arbetsplenum, tisdagen den26 maj.7 § och betänkande1991/92:UU24 och EG.Anf. 91 ():Fru talman! Vi diskuterar EG-motionernafrån den allmänna motionstiden. Det mestomfattande politiska dokumentet i detsammanhanget är den socialdemokratiskapartimotionen, där vi i 17 olika punkter tar upp dekrav som vi vill ställa på den svenskamedlemskapsförhandlingen liksom de bidrag somvi menar att bör kunna ge som EG-medlem.Motionen omfattar allt, som utrikes- ochsäkerhetspolitik, jämställdhet, ekonomisk politik,regionalpolitik, jordbruksfrågor, miljöpolitik ochmånga andra för oss viktiga områden i detekonomiska och sociala samarbetet i . Vigår igenom för- och nackdelar med ett EG-medlemskap, vi anger varför ett EG-medlemskapär viktigt för och varför vi förordar ett EG-medlemskap.Det handlar om att vi behöversamarbeta med det övriga för att vi härhemma skall kunna hävda våra mål när det gällersysselsättning, en bra miljö och ekonomiskutveckling. Det handlar också om att vi menar attSverige har bidrag att ge till utveckling iden fas av dramatiska förändringar som vårvärldsdel nu befinner sig i. Det gäller den socialadimensionen, medborgarnas möjligheter attutveckla sig själva i arbetslivet, en starkaremiljöpolitik, kampen mot rasism ochinvandrarfientlighet och mycket mer.Den socialdemokratiska partimotionen har icentrala avseenden också behandlats positivt iutrikesutskottet. Motsättningen gäller framför alltde områden där den borgerliga regeringen här iSverige i sin politik går på tvärs emot såvälutvecklingen inom EG som den svenska socialamodellen. Det gäller framför allt arbetslivetsområde, särskilt arbetsrätten, synen påkollektivavtal, där regeringen vill minska dekollektiva fackliga rättigheterna.I nådde man framgångar när det gälldeden sociala dialogen, trepartsöverläggningarnamellan arbetsgivare och löntagare under ledning avEG-kommissionen. Vi menar att börvälkomna de möjligheter som harfått att påverka villkoren på arbetsmarknaden.Inom EG accepteras nu i större utsträckning synenpå arbetsmarknadens parter som viktiga aktörer.Parterna på Europanivå får möjlighet att träffaavtal i frågor som hör till det sociala området.Kollektivavtal skall kunna användas för att införaEG-direktiv i medlemsländerna. Den svenskaregeringen bör, menar vi, verka för att utvecklingenfortsätter i den här riktningen och attkollektivavtalens betydelse erkänns så att den förden svenska och nordiska modellen skall kunnaerkännas fullt ut.EG har beträffande social dumping föreslagit attarbetet i ett annat land skall följa de lagar och avtalsom gäller i det land där arbetet utförs. börverka i linje med den principen.På arbetsmiljöområdet är det viktigt att regeringeni medlemskapsförhandlingarna verkar för att säkradet som har uppnåtts i när det gällersärlösningar för att bibehålla väsentligaskyddsnormer för hälsa, miljö och säkerhet.Regeringen bör också redovisa en lista -- liksom påmiljöområdena i övrigt -- över de ämnen ellerområden för vilka tills vidare måste begäraundantag från EG:s regler.Dessa krav och andra är konkreta och gällerarbetslivets villkor, och jag yrkar bifall till densocialdemokratiska reservationen.Herr talman! när man i har tagit deförsta stegen mot ett tätare politiskt samarbete iden europeiska unionen är det viktigt att ställafrågan: Vilka är de väsentliga drivkrafternabakom denna process? Här tror jag att någontingintressant har skett i den politiska debatten iEuropa.Högern har inte längre en vision om en europeiskunion. Högerns politiska Europavision försvannmed -- det skulle jag våga påstå.Jag är beredd att lyssna till motargument, om någonhär menar att det fortfarande finns en sådanhögerns politiska Europavision. Men det kitt somhöll samman högerkrafternas strävan till politisktEuropasamarbete var järnridån och allt som har attgöra med det begreppet.I dagens nya har högern svårt att orienterasig. Många är naturligtvis nöjda med den inremarknaden, men det är ju någonting helt annat änatt gå till ett tätare politiskt samarbete i en politiskunion.Visst finns det på många håll en allmän önskan attEuropa skall kunna uppträda som en stormakt vidsidan av och . Det är säkert en önskansom delas av många i högerdelen av det politiskaspektrumet. Men det är allmänna motiv somingalunda är preciserade så att de har kraften attåstadkomma en politisk union mellan Europasländer.Jag menar naturligtvis inte med detta att visocialdemokrater skulle ha monopol på 1990-taletsEuropavision. Men jag menar att de starkadrivkrafterna bakom det tätare politiska samarbetesom manifesterar kommer från ettcenter-vänster-engagemang i . Det handlar framför allt om det politiskasamarbete som är viktigt för att se till att den inremarknadens frukter verkligen skall kommafolkflertalet till del. Det tar vi också upp i densocialdemokratiska reservationen.Den ekonomiska strukturomvandling som kommeratt följa i den inre marknadens spår måste få tillföljd att många av de frågor som rör arbetslivetsvillkor -- social trygghet för alla, jämställdighetmellan könen, lika möjligheter att förenaföräldraskap och förvärvsarbete, utjämning mellanregioner, förnyelse av industrin osv. -- kommer attsättas högt upp på den europeiska dagordningen.Det gäller att med politiska medel verka för att denekonomiska marknadsharmoniseringen kangenomföras i former som medger socialaförbättringar, en god miljö, trygghet och ökadsysselsättning för medborgarna i den europeiskaunionen.Det sociala protokollet från måsteaktivt användas för att stärka löntagarnas ställningi arbetslivet. En framtidsinriktad forsknings- ochindustripolitik för förutsätter vidgadesamhällsinsatser i de olika medlemsstaterna, t.ex.samordning av strategiska funktioner inomspjutspetsforskning och annat. Inte minst viktigtblir detta i ljuset av den ökade import vi alla måsteacceptera från länder, om det alls skallvara möjligt för länder att kunna gå ini en modern ekonomi. Då måste vi också försöka setill att arbetstillfällen ökar på nya områden inomden europeiska unionen i stället för dem somkommer att förloras när vi ökar importen frånÖsteuropa.Då krävs naturligtvis forsknings- ochutvecklingspolitik och modern industripolitik -- inteden gamla typen av subventioner.En intensifierad regionalpolitik är viktig för attmotverka att de fria kapitalrörelser som finns i dagleder till en ensidig centralisering av arbetstillfällentill olika tillväxtcentra i Europa.Målet bör i stället vara att med utnyttjande avmodern informationsteknologi -- bl.a. de nätverksom finns upplagda i t.ex. TranseuropeanNetworks -- och modern transportteknologimöjliggöra en spridd sysselsättning, också iEuropas glesbygder.Detta är viktiga uppgifter för att arbeta förvid ett EG-medlemskap.