prot · GF0998 · 1992-04-22 00:00:00 — Jag kan inte här säga att det enalandet har större respekt för mänskliga rättigheterän det andra. Det är mycket svårt. Men vi kanreagera när vi får rapporter som visar på uppenbarabrister. Det gäller t.ex. , som nämnts här,eller ett land i som . Det finnsåtskilliga andra länder som vi har anledning att varamissnöjda med.Anf. 24 () replik:Fru talman! Svara nu på mina frågor, AlfWennerfors! Det är ett faktum att vi ger bistånd tillThailand, till och till , visserligenvia BITS, men det är biståndspengar.Är ett land som respekterar de mänskligarättigheterna mer än ? Man spärrar in folkfrån terroristorganisationen luminoso, ochde förtjänar att spärras in, enligt min uppfattning.De bedriver terroristverksamhet. Men det finnsandra vänsterrörelser som inte bedriverterroristverksamhet, och deras medlemmar spärrasin och torteras grovt av den regim som fortfarandesitter i . Anser att detta landskulle vara förtjänt av svenskt bistånd via BITS?Eller , , eller --varför kritiserar aldrig dessaregimer? Varför får man aldrig höra om detta av AlfWennerfors?Om jag skall ta på allvar när det gällermänskliga rättigheter krävs att ni fördömer dessaregimer och fördömer att vi över huvud taget harbiståndssamarbete via BITS med dem. Men AlfWennerfors föredrar att säga att han inte kanjämföra det ena landet med det andra. Vad är detför undanflykter? Gå nu upp i talarstolen och visalitet kurage!Anf. 25 () replik:Fru talman! kräver verkligenmycket av mig. Jag har gett honom ett svar, och jagtycker att det var ett bra svar. Jag kan inte jämföraPeru och och en mängd andra länder ochsäga att det ena landet har större respekt förmänskliga rättigheter än det andra. nöja sig med det.Talmannen anmälde att anhållit atttill protokollet få antecknat att han inte ägde rätt tillytterligare replik.Anf. 26 ():Fru talman! kommer vi att ha endebatt om Europapolitiken här i kammaren. Det ärmöjligt att den debatten kommer att tilldra sigstörre intresse än denna debatt. Denutrikespolitiska debatten i har blivit mycketEuropainriktad. Det är i och för sig inte så konstigt,eftersom vi står inför mycket stora beslut som gällerSveriges relationer till övriga framöver.Samtidigt är det viktigt att vi är medvetna om attde verkligt stora frågorna som vi står inför på detinternationella planet är globala. Det är där vi harde stora hoten mot mänskligheten. Det är storaord, men verkligheten är inte bättre.Vi har allvarliga ekologiska problem som på siktkan påverka förutsättningarna för mänskligt liv påjordklotet. De kräver gemensamma internationellainsatser, och många av de insatserna måste göras iländer som har små förutsättningar att klara detsjälva -- fattiga länder, i , men också iAfrika, och . Massfattigdomeni sig är ett hot mot stabilitet och utveckling, alldelesbortsett från de djupa humanitära aspekter som ärförknippade med den.Det är ett gemensamt ansvar för alla länder och folkatt ta itu med dessa avgörandeöverlevnadsproblem. Vårt intresse för de mernäraliggande frågorna får inte skymmamedvetandet om detta. Här finns en uppenbar risk.Det märks om man har kontakter med företrädareför tredje världens länder. De ser med oro på att länderna tenderar att glömma bort tredjevärldens problem, därför att de rika länderna är såabsorberade av de mer näraliggande problemen.Det är naturligtvis beklagligt att det i finnsmöjligheter att vinna politiskt stöd för ett budskapav det slag som det Ny demokrati står för. När manfrån Ny demokratis sida skall motivera sin politik,gör man det på ett egendomligt sätt.Världsfattigdomen har ökat, säger andra. Trots ett par årtionden av bistånd ärmänniskorna ännu fattigare. Vad som är en viktigorsak till att biståndet inte förmått hävavärldsfattigdomen nämns inte, nämligen attOECD-länderna sammantaget trots arbetebara har nått upp till halva den nivå som FN harrekommenderat. Det logiska, enligt , vore naturligtvis att kräva mer ochbättre bistånd för att få en större effekt. I ställetförordar han att man skall skära ner biståndet. Detavslöjar att det inte är omtanken om de fattigafolken det handlar om, utan ett oblygt vädjande tillsvensk egoism.Ny demokrati vill vinna röster på att gå ut tillsvenska folket och säga: Ni behöver inte bry er ommänniskorna i andra delar av världen. De försök vihar gjort att hjälpa är i alla fall meningslösa. Vibehåller våra pengar själva. Vi ser till att vi kanskaffa oss litet flera bilar, litet större villor och litetmera prylar till våra hem. Det är viktigare än atthjälpa tredje världens länder. Det är viktigare änatt angripa världsfattigdomens problem eller attlösa de stora, globala miljöproblemen.Det är Ny demokratis enkla budskap, och det ärbara att beklaga att vi har ett sådant opinionsläge iSverige att det går att bli representerad i på ett sådant budskap och t.o.m. skördaopinionsmässiga vinster.När vi närmade oss valet fanns det ett stortintresse bland journalister för att försöka kartläggavad som skulle kunna ske om vi fick ettregeringsskifte. Det är nog många i dennakammare som mötte det intresset. Bl.a. undrademan vad som skulle hända med biståndspolitikenom vi fick en borgerlig regering. Journalisternatenderade att förutsätta, att om vi fick en regeringmed ett stort moderat inslag, skulle det naturligtvisbli nedskärningar av biståndet. Jag sade då att jaginte tror att det blir så. Det blir snarare en mergenerös biståndspolitik, eftersom tre av de fyrapartier som kan tänkas ingå i en sådan regering ärför en mer generös biståndspolitik. Detta möttesmed en god del skepsis.Nu ser vi resultatet. Vi har fått ett regeringsskifteoch en mer generös biståndspolitik än vad densocialdemokratiska regeringen förde. Det tyckerjag är mycket glädjande. har fått geupp sina krav på stora nedskärningar av biståndet.Det är mycket bra att man har gjort det och ställtsig bakom enprocentsmålet.Mot den bakgrunden var det med växande häpnadjag tog del av uppläggning av sittinledningsanförande. Det var alldeles uppenbartatt han ville skapa ett intryck av att denbiståndsbudget som fyrpartiregeringen och de fyraregeringspartiernas företrädare i nu stårbakom skulle innebära nedskärningar.Nedskärningar var det stora temat i . Han uppmanade biståndsminister att stå upp för biståndet. Detta ärnaturligtvis, fru talman, ett ovanligt fräckt försökatt slå röda, eller jag skall kanske säga rosa, dunsteri ögonen på kammarens ledamöter och på svenskafolket.Jag förstår dilemma. Jag tror att hanär en mycket ärlig företrädare för en opinion inomSocialdemokraterna som står för solidaritet medtredje världen. Då är det naturligtvis besvärligt attse den verklighet i ögonen som innebär attsocialdemokratiska regeringar historiskt sett harmedfört en minskad solidaritet med tredje världenoch att borgerliga regeringar inneburit en ökadsolidaritet med tredje världen, om man serbiståndet som ett uttryck för graden av en sådansolidaritet.Det var först under den borgerliga regeringstidenpå 70-talet som vi nådde fram till enprocentsmålet.I tiden hade och Folkpartietständigt i motioner krävt en snabbare upptrappningav biståndet så att vi skulle nå enprocentsmåletmedan Socialdemokrater och Moderater hadebromsat.Socialdemokraterna hade knappt kommit tillbaka iregeringsställning förrän de började söka eftervägar att gå ifrån enprocentsmålet. Man prövadeolika metoder. Man räknade biståndet dubbelt såatt man kunde utnyttja reservationer en gång till föratt på det sättet nå enprocentsmålet. sademan t.o.m helt frankt att vi nu inte hade råd attupprätthålla enprocentsmålet.Detta förslag stoppades i kammaren. Jag menar attdet är till heder för de socialdemokratiskariksdagsledamöterna att de stoppade densocialdemokratiska regeringens försök att dåkringgå enprocentsmålet. Men hittade manmetoden att låta östbiståndet och ävenflyktingmottagandet belasta biståndsbudgeten.Socialdemokraterna lyckades se till attenprocentsmålet inte längre behövdeupprätthållas. Så var det under föregåendebudgetår.När vi nu har fått en borgerlig regering harenprocentsmålet börjat återställas. Östbiståndethar lagts utanför, och den del som går tillflyktingmottagandet har minskats. Vi hade velat seatt man där kunnat återställa mycket mer. Sedanmenar , företrädare för densocialdemokratiska regering som varit sådålig på att upprätthålla biståndsmålet, attfyrpartiregeringens biståndsminister skall stå uppför biståndet.Pierre tog i sitt inlägg ordet hyckleri i sinmun. Jag tycker att den plädering han gjorde var ettstrålande exempel på hyckleri. Vad som har skett äratt det har gjorts omprioriteringar i förhållande tilltidigare socialdemokratiska budgetar. Det är heltnaturligt. En del anslag har skurits ned, och andrahar ökats på. Detta är ingenting att förvånas över.Det är ett uttryck för det synsätt som ochandra länge har hävdat, nämligen att detlandprogrammerade biståndet skulle minskas tillförmån för mer målinriktade biståndsinsatser.Vi har minskat på ett antal landprogram och i ställetökat resurserna för bistånd till demokrati ochmänskliga rättigheter, miljöbistånd, bistånd genomenskilda organisationer, katastrofbistånd -- någotsom nu tyvärr har blivit alltför angeläget -- biståndinriktat på familjeplanering osv. Vi har en annanfilosofi när det gäller biståndsplaneringen med enkraftigare målinriktning av biståndet.Eftersom vi vet att mottagarländerna bara får endel av sitt bistånd genom landprogrammen och oftaen lika stor del, kanske t.o.m. större, från andraprogram, säger detta ingenting om hur mycket deenskilda länderna kommer att få. Det är ocksåmycket klart utsagt i betänkandet att vi utgår frånatt de fattiga länderna i kommer att få minstlika mycket bistånd som tidigare, även omplaneringstekniken är annorlunda.Man kan se med mycket stor tillfredsställelse påden utveckling som biståndspolitiken hargenomgått. Det är synd att Socialdemokraterna istället för att gå in i en sakdebatt om biståndetsinriktning väljer att försöka ge intryck av att detsom i själva verket är en höjd ambitionsnivå skullevara en minskad.Det finns sakfrågor att diskutera när det gällerbiståndets inriktning. Skall vi ha den starkaknytning till strukturprogram somvi har? Jag känner en betydande tveksamhetinför det. Kan vi stärka våra insatser när det gällerde ekologiska behoven i tredje världen? Jag tror attdet finns mycket som talar för det. Hur kan vi se tillatt vårt bistånd blir mer basbehovsinriktat så att vibättre når ut till de fattigaste människorna? Ocksåom detta behövs en viktig debatt. Låt oss i ställetför att föra en skendebatt ägna oss åt en rejäl debattom hur vårt bistånd skall bli bättre, nå de fattigabättre och bättre täcka de faktiska behoven.Herr talman! Jag yrkar bifall till hemställan iutrikesutskottets betänkande.Anf. 27 () replik:Herr talman! När det gäller själva sakfrågorna harSocialdemokraterna avgivit en omfattande motionoch argumenterat för sin syn påbiståndssamarbetet.Pär talar om ett dilemma. Javisst är detett dilemma. Hans eget uttrycker han genom atttala mer om det förflutna än om framtiden. Detdilemma som den borgerliga regeringen har ibiståndspolitiken, men också i andra sammanhang,är att den har ett parti som som är såpass starkt, så målmedvetet och står för en politiksom egentligen är en ''ytterkantspolitik'' i sin krets.Så har det varit inom biståndet. Man har motsatt sigenprocentsmålet. har i deninterna kohandeln när en fyrpartiregering bildatstvingats ge med sig på den punkten, och det är bra.Folkpartiet, och Kds har all heder av att debaxat , som är för att skära nerpengarna till de fattiga människorna, in i enposition där de tvingats att acceptera detta mål.Men vi skall ha klart för oss att detta är frukten aven kohandel. Vi vet inte hur pass bestående det är.Ni har i båten, bara så ni vet det.Det är dessutom litet magstarkt att höra sägas attSverige nu plötsligt har fått ett anseende i tredjevärlden genom att vi fått en borgerlig regering. Detär inte precis det intryck man får när man möterdiplomater från tredje världen. Det nugjort efter regeringsskiftet är att hänga på sig enskylt där det står: Vi är en del av det vita,välmående Västeuropa.Det är detta som har högsta prioritet -- deneuropeiska identiteten. Det är egentligen nästaningen som säger som , nämligen attvi har en global identitet, vilket vi måste ha. Detbudskap som har gått ut från ochRosenbad är: Vi tillhör fast den vita, välmåendevästeuropeiska kretsen. Ni därborta är vi inte såintresserade av.I den mån , hans parti och andra kanvända på detta -- vi får strax höra vadbiståndsministern säger -- är det utmärkt. Men detfinns en fara för att det traditionellt goda anseendesom haft som ett solidariskt, generöst landsom skiljer ut sig litet från den västeuropeiskakretsen när det gäller attityden till tredje världenhåller på att förändras. Kan ni ställa upp bakomdetta inom regeringen så skall vi från oppositionenbidra till att få politiken på rätt köl.Anf. 28 () replik:Herr talman! Jag tog i och för sig inte i mitt inläggupp frågan om anseende i tredje världen.Jag ser inte biståndet framför allt som någon slagsPR-verksamhet. Det viktiga är den faktiska grad avsolidaritet som vi visar med den tredje världen.Det är då jag konstaterar det historiska faktum attborgerliga regeringar har bedrivit en mer generösbiståndspolitik än vad de Socialdemokratiskaregeringarna har gjort. När det sedan gäller om allai tredje världen är medvetna om detta eller inte kanvi väl hjälpas åt, , att gå ut och tala omatt t.ex. den nuvarande borgerliga regeringen ärmer generös med biståndet än den regering somPierre tidigare tjänstgjorde för. Sanningenbör alltid fram.Det vare mig fjärran att förringa rolli den fyrklöverregering som vi har. Det är klart attmoderaterna representerar ett stort parti och spelaren viktig roll. Men det kanske är litet djärvt avPierre att ta just biståndspolitiken somexempel på denna moderata dominans.Huvudtemat i den tidigare moderata politiken harju varit att skära ned biståndet, att gå ifrånenprocentsmålet. Det är det indirekta moderatastödet som har gjort det möjligt förSocialdemokraterna att på olika sätt kringgåenprocentsmålet. Det som kännetecknar denpolitik som faktiskt förs är raka motsatsen -- detär en mer generös politik.Sedan är det riktigt att har haft ettstort engagemang för demokratifrågorna, men dethar de inte varit ensamma om. Samma engagemanghar alla övriga icke-socialistiska partier haft. Denprofil när det gäller demokrati och mänskligarättigheter som den här biståndsbudgeten har stårvi samfällt för -- den tycker vi att vi har all heder av,och vi skulle gärna se att också Socialdemokraternastod för den.Jag är litet förbryllad av , som innebar att han stämplade ettengagemang för demokrati och mänskligarättigheter som något slags förkastligmoderatpolitik. Det är att ta i båten, sadePierre . Vad står Socialdemokraternaegentligen för när det gäller demokrati ochmänskliga rättigheter? Jag tycker att förvirringendjupnar för varje gång som här ikammaren tar till orda i den frågan.Anf. 29 () replik:Herr talman! börjar det likna något. Kan detbero på att talar utan manus? Det äri och för sig sympatiskt, men det är inte till sinfördel för alla.Anledningen till att människor ute i världen hyseren viss oro för riktning och politik när detgäller tredje världen och till att många av oss häri också gör det är tvivlet på hållfastheten,tvivlet på att man skall hålla fast videnprocentsmålet när man i regeringen harmoderaterna, som alltid har varit emot det.I den politik som den borgerliga regeringen för iSverige dominerar den moderata ångvälten. Därskär man ned för de ''svagare'' och resursfattigaremänniskorna. Det är precis det som man säger sigvilja bekämpa i tredje världen. Det måste finnas ettsamband mellan den politik som man för härhemma och den man för där ute -- annars blir detinte trovärdigt. Man måste ha samma mål för sinpolitik när det gäller inrikespolitiken som när detgäller utrikespolitiken: solidaritet, rättvisa, frihetoch framsteg. På den punkten ser man uppenbaraskillnader mellan den politik som regeringen stårför i biståndspropositionen, som vi stöder i desshuvuddelar, och den politik man för här hemma.Det är därför vi är oroliga för att det i framtideninte skall hålla heller i biståndspollitiken.Anf. 30 () replik:Herr talman! Den socialdemokratiska 80-talspolitiken ledde -- det vet vi nu -- till ökadeekonomiska klyftor i , till större skillnadmellan dem som tjänar mycket, i synnerhet''klipparna'', och vanligt folk. Den innebarnedskuret bistånd relativt vårbruttonationalinkomst. Om är stoltöver den konsekvens som det är uttryck för -- ökadeklyftor i , minskad solidaritet med tredjevärlden -- och efterlyser någonting liknande av denicke-socialistiska regeringen för att han skall kännasig trygg får det stå för honom.Jag noterar för min del med tillfredsställelse attregeringen och riksdagsmajoriteten, trots deekonomiska påfrestningar vi är utsatta för, står fastvid enprocentsmålet. Precis likadant var det under70-talet. Det var också av djup ekonomiskkris. Trots detta förde den dåvarande borgerligamajoriteten upp det svenska biståndet tillenprocentsmålet och såg till att det låg fast där. Detvar först sedan socialdemokraterna återkommitsom man började urgröpa det. Den typen avkonsekvens som Socialdemokraterna stod förunder 80-talet -- vidgade klyftor här hemma,minskad solidaritet med tredje världen -- tycker jaginte är något recept för den fyrpartiregering som vinu har.Anf. 31 (nyd) replik:Herr talman! tog upp vad hankallade för Ny demokratis egoism, Ny demokratisönskan att gynna svenskar i förhållande till fattigamänniskor i tredje världen. Ja, , närbiståndet används på det sätt som det gör i dagtycker vi att det finns anledning att ifrågasättastorleken på det. Vi skänker pengar som vi lånatoch låter kommande generationer vara med ochbetala.Vi tycker inte att det är egoism utan omsorg omvåra barn och barnbarn att se till att inte ärett fattighus när de skall leva och verka i Sverigeutan att de kan få en dräglig tillvaro här.Världsfattigdomen tog också upp.Världsfattigdomen ökar, sade han, på grund av attolika länder inte har levt upp till FN:s mål på 0,7 %.Det är riktigt. Det är mycket få länder som gördet -- jag tror att det är bara fyra länder somverkligen lever upp till det, och vi går i täten genomatt ligga på drygt 1 %.Vi tycker att vi måste motsätta oss de höga militärautgifterna i tredje världens länder i förhållande tillderas budgetar och inte skänka pengar till ländersom vi tycker utvecklas helt snett. Varför skall viskänka pengar till sådana länder?Anf. 32 () replik:Herr talman! Det är naturligtvis så att vi harekonomiska påfrestningar i . Men samtidigtär detta utifrån den mycket höga konsumtionsnivåsom vi ändå har. Den bild som Moquist här målarupp är genomsnittssvensken som sitter i sin soffa, ien villa eller lägenhet någonstans -- med bil igaraget, med TV, med ett fyllt kylskåp, med i stortsett allt man kan begära av bekvämlighet itillvaron -- och säger: Det är naturligtvis synd attfolk svälter, att folk går under i naturkatastrofer, attalla blir fattigare och fattigare, men jag kan inteoffra någonting av det jag har; jag har det såbesvärligt.Den attityden uppmuntrar Ny demokrati och sägeratt det är riktigt att sitta i den bekväma svenskasoffan framför TV-apparaten och säga: Det är jusynd om dem där borta, men det är ingenting som vikan göra någonting åt -- vi måste tänka på vår högalevnadsstandard och se till att den kan behållas.Det är klart, herr talman, att man kan tycka att detär litet synd att man behöver ägna så stor del av u-landsdebatten åt enprocentsmålet, men behoven äregentligen omätliga. Vi skulle kunna satsa väldigtmycket mer, och det borde vi egentligen ocksågöra. har vi sagt att vi är beredda att satsaåtminstone av vår bruttonationalinkomst -- enmycket, mycket blygsam del av allt vi tjänar -- påbiståndet. Det är ett offer vi är beredda att göra. Dåär det allvarligt när partier som Ny demokrati sägeratt t.o.m. det är för mycket, att t.o.m. det är en förstor uppoffring för vår heliga svenskalevnadsstandard -- det måste vi också skära ned på.Anf. 33 (nyd) replik:Herr talman! Jo visst, , kan vi offranågonting -- det är självklart. Men vi drar ju på vårabarn nya skulder, gör nya ränteåtaganden. Är viverkligen solidariska mot kommande generationerpå det sättet? Det anser inte jag.Det är okej att vi säger att vi skall dra ned på vårkonsumtion eller att vi skall öka vår konsumtion --det kan man ha olika uppfattningar om. Men vi drarpå oss skulder för barn och barnbarn. Jag tyckerinte att vi i riksdag har rätt att dra påkommande generationer sådana skulder -- vi lånarupp för att skänka till länder där vi ser atteffekterna inte är särskilt stora.Anf. 34 () replik:Herr talman! Det är riktigt att vi för närvarandelever över våra tillgångar. Men frågan är då: Är detmöjligheterna till utveckling för tredje världensfattiga som vi skall dra in på eller är det möjligen endel av vår egen överkonsumtion? Om vi kundetänka oss att dra ned vår egen konsumtion med enhundradedel hade vi sparat in precis det som alltvårt bistånd ger.Frågan är då: Vad är det mest riktiga -- att dra nedpå vår egen konsumtion med en hundradedel elleratt lämna tredje världens fattiga åt sitt öde? Vi vetNy demokratis svar: Hellre lämna tredje världensfattiga åt sitt öde än minska vår egen konsumtionmed en hundradedel.Anf. 35 Statsrådet ():Herr talman! Lågkonjunkturen ställer, som vi vet,till stora problem i . En tidning påpekar attstatliga garantier, lån m.m. till den svenskafinansvärlden motsvarar totalt ,dvs. ett belopp i samma storleksordning som detårliga svenska biståndet. Ingen vill dock, trotsdetta, avveckla det svenska bankväsendet. går i konkurs. Erfarnakonkursadvokater anser att det förekommer brottvid åtskilliga av dessa konkurser. Trots detta tror vipå svensk företagsamhet.Varför? Jo, vi har personlig erfarenhet av hursystemet fungerar -- med sina brister ochförtjänster.Jämför detta med många människors inställning idebatten om det svenska u-landsbiståndet. Mankan inte låta bli att undra över den snedbalans sommånga gånger präglar meningsutbytet. Varför ärdet så intressant att lyfta fram misstag inombiståndsarbetet, och så ointressant att tala ombiståndsinsatser som fungerar bra?Svaret på den frågan tror jag delvis står att finna ivåra vardagserfarenheter och i massmedias roll.Det finns inget att invända mot att massmedia görkritiska granskningar av allt som rör sig i samhället.Men en följd av nyhetsvärderingen blir att tusentalsmänniskors outtröttliga arbetsinsatser för att skapapositiva förändringar i aldrig når framtill allmänhetens uppmärksamhet. De som av olikaskäl inte lyckats ställs i rampljuset och präglardärmed människors bild av biståndsarbetet. Det ärju inte lika många som har personliga erfarenheterav livet i biståndsländerna som de som vet hurfinansvärlden och företagen i fungerar.De framsteg som görs i riktning mot bättreförhållanden förblir därför okända för de flesta. U-världen framställs som ett bottenlöst träsk avvanskötsel, svält och oförmåga att sköta de egnaangelägenheterna. Det skapar en känsla avhopplöshet. Många tycker därför att det ärmeningslöst att engagera sig i u-landsinvånarnassituation.Jag skulle därför, herr talman, gärna vilja tatillfället att här i nyansera denna bild ochvisa på några av de positiva utvecklingstrender somfaktiskt finns i den tredje världen.