prot · GG0936 · 1992-12-02 00:00:00 — Eftersom de normala utredningsresursernaoch kommittérna har en tendens att ta på sigoch att arbeta mindre praktiskt, tänkte jag att detkanske kunde vara en idé att vi som är personligtengagerade helt enkelt skulle kunna göra en störreinsats.Anf. 65 () replik:Herr talman! Det problem som vi nu diskuterar äringet nytt problem. Det har varit akut mycket längeför de människor som drabbas, vilka kan räknas itusental.Det är anmärkningsvärt att det endast är tvåmotioner som behandlas i det betänkande som vi nudiskuterar. Det är en motion från ochen från Ny demokrati. har inte ägnatdetta problem ens en motion . Det tycker jag är anmärkningsvärt.Anf. 66 () replik:Herr talman! Jag betonade just att problemet intevar nytt. Jag var med i min ungdom ochjobbade med hemlösa i genom''bullkyrkan'' i Gamla sta'n. Så jag vet förvisso attdetta inte är något nytt problem. Däremot harproblemet förvärrats. Jag håller med så till vida attdet enorma tilltagandet av problemet inte precissammanfaller med den borgerliga regeringenstillträde utan har skett under en rad råd ökat under80-talet.Jag tycker att det är bra att frågan haruppmärksammats i de motioner som har avgivits.Jag vet inte om det faktum att man har motionerateller ej alltid är en värdemätare på hur viktig enfråga är för ett parti. Om det är detta som är tecknetpå att man bryr sig om ett problem, har vi iVänsterpartiet gjort ett misstag. Då kan vimotionera nästa gång det blir aktuellt och föreslåen uppföljning av den här frågan. Men jag anser får bedöma partiernas inställning och den viktsom de lägger vid olika frågor efter derassammanlagda insatser. Det kan t.ex. röra sig om runt om i kommuner och landsting vill gebidrag till frivilliga organisationer -- någonting somskulle kunna möjliggöra inrättandet av brahärbärgen eller små institutioner där vården kanbedrivas under hemlika förhållanden --, men därborgerliga partier ibland säger nej. I det fallet harman inte något stöd. Precis som Bo G Jenevall trorjag att det är i praktiken som man kan visa vilkaintressen som är avgörande och på vilken sida manstår.Anf. 67 ():Herr talman! Det betänkande som vi nu diskuterarhandlar om de bostadslösas situation. Vi är överensöver partigränserna. Det finns inte någonreservation fogad till detta betänkande.För att det inte skall råda något missförstånd vill jagpåpeka att vi från liberalerna inte barakänner starkt utan även arbetar intensivt för dessamänniskor. Det gör vi i de politiska församlingarnaoch minst lika mycket i de frivilligaorganisationerna ute i kommunerna. Det är mångafolkpartister som är med i och iandra frivilliga organisationer.Vi har länge sagt att de svaga, de utslagna och deglömda också är våra bröder och systrar. Vi får integlömma dem i allt annat arbete.Det finns en rad instrument i samhället, både lagaroch regler. Det är som skalltillgodose även de svagas rätt till ett mänskligt liv.Det finns inte någon enhetlig definition avbegreppet hemlös. Det har lett tilltolkningssvårigheter när det gäller uppgifter omantalet hemlösa, vilket inte minst framgår avdagens debatt.Socialstyrelsen upprättade en promemoria i juni1991, där man försökte att ge en bild av hemlöshetoch de hemlösas situation, men man kom fram tillatt det inte fanns någon enhetlig definition avbegreppet hemlöshet.Jag kommer från en mindre stad i , och jagser därför detta väldigt mycket som ettstorstadsproblem. Storstadskommunerna har ettmycket stort ansvar. besöktesocialtjänsten här i då vi särskiltstuderade förhållandena. Det var för övrigt jag somi min grupp föreslog att vi skulle göra det härbesöket.Det går inte att fastställa om antalet hemlösa ökareller minskar. En sak kan emellertid fastslås,nämligen att de hemlösa utgörs av allt yngrepersoner som i ökande utsträckningar har psykiskastörningar.I bedömdes att avhärbärgesgästerna hade allvarligamissbruksproblem. Vid socialutskottets besök påStockholms socialtjänst framkom det att70 % av de hemlösa hade grava missbruksproblemoch att dödligheten bland dessa var hög. Det är denökade användningen av alkohol kombinerat medbenzodiazpiner som har lett till den högadödligheten bland de yngre missbrukarna.Det känns särskilt skamligt för kvinnor som harbåde missbruks- och bostadsproblem att vända sigtill de sociala myndigheterna. De avstår i detlängsta och blir kanske omhändertagna av s.k.vänliga män som försöker utnyttja deras tjänster.Det här är ett väldigt stort problem. Jag ärövertygad om att detta inte är sista gången som videbatterar den här frågan här i kammaren.Jag blir litet ledsen när säger attsocialministern inte hade så mycket att kommamed. Om jag minns rätt, hänvisade socialministerni den interpellationsdebatten till kommunernasansvar. Det är kommunernas ansvar att hjälpa debostadslösa och se till att de får den hjälp som debehöver. Det är inte alltid som det saknashärbärgen, men kvinnorna söker sig inte dit.Stadsmissionen uträttar ett fantastiskt arbete och ärvärd allt stöd i världen, både frivilliga bidrag ochstöd på annat sätt. Inom finns detmänniskor som är engagerade i sinaarbetsuppgifter. De ställer upp för de svagamänniskorna och för dem som behöver stöd.För att åter hänvisa till socialministern kan jag sägaatt regeringen nu har tillsatt en storalkoholkommission för att ta upp dealkoholproblem som funnits också undersocialdemokraternas regeringstid. Man inriktar sigsärskilt på kvinnornas och barnens situation. Dessafrågor jobbar vi nu med i vår utredning. Vi kommermed förslag då vi har hunnit så långt.Jag tycker att det är bra att vi diskuterar dessafrågor, men jag tycker att debatten skall ske underett visst ansvar. Jag tror att varkenSocialdemokraterna eller något annat parti kan slåsig för bröstet och säga att man har gjort det bästa.Om vi kan hjälpas åt över alla partigränser tror jagatt vi kan nå ett bra resultat. Det handlar mycketom samhörighet och delaktighet för de människorsom är utslagna. Vi skall se till att de får del avsamhällets resurser.Anf. 68 () replik:Herr talman! Den samstämmighet som finns iutskottet är jag väldigt glad för. Den debatt jagåberopar är den interpellationsdebatt vi hade ivåras. Jag tror att de som deltog i den debatten varmycket besvikna över det svar vi fick avsocialministern. Jag hoppas att han, när han nu fårutskottets samstämmiga betänkande, ser till attpåverka sina borgerliga kamrater -- och även en delsocialdemokratiska kommunalråd -- så att de görnågonting.Socialborgarrådet i är ju folkpartist.Det var t.ex. första gången han var ute och besökteStadsmissionen. Det är mycket viktigt att han tarsitt ansvar och ställer upp förfrivilligorganisationerna och för de socialamyndigheterna här i så att de kan verkapå ett bra sätt.Jag läste i tidningen att LP-stiftelsenockså är beredd att starta ett härbärge för dehemlösa. Vi har inte tillräckligt med härbärgen.Som det har sagts i denna debatt många, mångagånger saknas det härbärgen speciellt förkvinnorna.Jag tror att vi med gemensamma krafter måstestötta de här organisationerna. Det är viktigt attregeringen tar ett ansvar och ser till att någontinghänder, och det är som har de socialafrågorna på sin lott.Visst har ett mycket viktigtarbete. Vi hörde vid utfrågningen i att den restriktiva alkoholpolitik vi för äroerhört viktig, också för den sociala verksamheten.Alkoholpolitiken är alltså viktig inte bara frånfolkhälsosynpunkt, utan även från social synpunkt.Jag hoppas att vi kan hålla fast vid den restriktivaalkoholpolitik vi har för att hjälpa de mest utslagnamänniskorna i vårt samhälle.Anf. 69 () replik:Herr talman! Jag tycker fortfarande att det är tristatt, som gör, efter ett regeringsskiftegenast kasta sig över den nya regeringen och frågavad den gör. Har aldrig velat frågaden föregående socialdemokratiska regeringensamma sak? Vad gjorde man då? Det här är inteproblem som har vuxit till . Det här är problemsom har funnits under en lång, . Det harnaturligtvis framför allt varit kommunernas ansvaratt se till att de här frågorna togs upp och att manförsökte lösa dem.De bostadslösa kvinnorna utgör ingen homogengrupp. Tvärtom består den av en rad olikamänniskor med olika behov och krav. Många av dekraven vill de heller inte framföra. De har inte deuttalade behoven. Detta har bidragittill att det har varit svårt att lösa det hela.Jag är väldigt glad, , att det ärFolkpartiet liberalerna som har ansvaret iSocialdepartementet. Jag tror att vi har känslan ochinstrumenten för att komma till rätta med de härfrågorna. Men det måste ske i gemenskap medandra partier, även med Socialdemokraterna. Manvinner inte ett dugg på att strö ut uttaladeanklagelser mot ett parti som gör sitt bästa. Det ärganska dumt.Anf. 70 () replik:Herr talman! Jag tror att det föreligger en vissmissuppfattning i debatten. Jag är också glad åt attdet är som har hand om de socialafrågorna i regeringen. Jag vet att det finns en gruppinom som har ett stort socialt ansvar.Därför är jag glad åt att det i den borgerligaregeringen är som har hand om dessafrågor. Men det är också därför som jag blev såbesviken över att vi inte fick ut mer avinterpellationsdebatten som vi förde medsocialministern.Det här är, som säger, inget nyttproblem. Vi har behandlat det i fleragånger, men problemet har ökat under de senasteåren. Rapporterna från alla som arbetar med de härfrågorna är samstämmiga. Av olika orsaker, somjag sade tidigare, har man fått mindre resurser attröra sig med. I t.ex. kör manmed resultatenheter inom . Omman ger en missbrukare vård kan det kosta såmycket för förvaltningen att en tjänsteman i ställetmåste avskedas. Detta är nya problem som haruppstått inom den sociala verksamheten. Vi harinte haft dem tidigare.Jag är glad för det gensvar som vi har fått frånutskottet och att vi allesammans tog oss i kragenoch åkte ut och informerade oss om den härverksamheten. Vi gjorde det inte bara som enskildaledamöter i utskottet, utan hela utskottet åkte. Vivar bara här i , men problemet är intebara ett storstadsproblem. Det finns i , iEskilstuna och i . Jag hoppas att denkartläggning som skall göras kommer att ge ossinformation om hur stort problemet verkligen är, såatt vi inte står här och debatterar utan att haordentligt på fötterna. Jag är, som sagt var, glad åtatt vi över alla partigränser är överens i dennaviktiga fråga.Anf. 71 () replik:Herr talman! Vi kan aldrig komma ifrån att detyttersta ansvaret ligger hos kommunerna. Det ärkommunerna som har ansvaret för att se till attmänniskorna har ett drägligt liv och att de har enbostad.Anita säger att kraven ökar och att det harblivit fler problem. Det är faktiskt sådant som viinte vet. säger i och för sig i sinrapport att härbärgena sällan är fullbelagda. Jagskulle kunna göra det mycket enkelt för mig genomatt säga att det är den ekonomiska politiken underde år som Socialdemokraterna haderegeringsmakten som har lett till att det har blivitfler hemlösa. Men jag vill inte säga det, utan jaghoppas på att vi gemensamt skall kunna lösa dessaproblem. Åsikterna och åtgärderna behöver i dethär fallet inte vara partiskiljande. Inget parti, inteens Socialdemokraterna, kan ensamt lösa den härfrågan. Det måste vi göra gemensamt. Vi måstegöra det som människor genom frivilligt arbete ute ivåra kommuner tillsammans med de organisationersom jobbar med detta, och vi måste se till att de fårde pengar som de behöver. Det sista är inte minstviktigt.Förste vice talmannen anmälde att att till protokollet få antecknat att hon inteägde rätt till ytterligare replik.Anf. 72 () replik:Herr talman! Jag vill för understrykaatt jag också ser detta eniga betänkande frånsocialutskottet som ett stort steg framåt. Det fördenna fråga vidare. Men jag tror inte att denkommer att lösas helt.Varför även jag instämmer i denna kritik mot BengtWesterberg, som jag tycker är den i regeringen somfaktiskt tar sig an dessa frågor på ett bra sätt, är atthan, när vi diskuterade denna fråga , intehade något att komma med annat än att det ärkommunerna som har ett ansvar. Vi vet attkommunerna har ett sådant ansvar. Vad jagförsökte lyfta fram här, och som andra har lyft framvid andra tillfällen, är att man måste se längre änså. Då har vi förslag,förslaget om en skuldsaneringslag och en del annatsom faktiskt skulle kunna föra frågan vidare, ochman kan inte hävda att det är kommunernas ansvaratt fatta dessa beslut.Anf. 73 () replik:Herr talman! Jag trodde att man hade som kutymatt inte rikta sig till någon som inte är närvarande.Men jag tar gärna på mig rollen att försvara BengtWesterberg i detta fall. Det är mycket lätt för migatt göra det. Men jag har inte hört dennainterpellationsdebatt, och jag har den därför intehelt klar för mig. Jag har mycket svårt att tro på EvaZetterbergs kritik i denna fråga. en mycket stor och stark känsla för de svaga isamhället. Jag hänvisade tidigare till de utredningarsom är på gång när det gäller hälso- och sjukvårdenoch dessutom , som enligtsina direktiv särskilt skall ta upp alkoholproblemenför kvinnor och vilka skador som barnen utsätts för.Det kommer att läggas fram förslag om detta.Jag håller med om att denna frågainte går att lösa på en enda gång. Varför har dennafråga inte lösts under den socialdemokratiskaregeringens tid och med Vänstern somsamarbetspartner? Då hade ju allt varit gott ochväl.Jag tycker att det är att vi får en sådanskuldsaneringslag som flera gångerhar tagit upp här. Jag säger det personligen. Jagjobbar mycket med konsumentfrågorna, och jagvet att många människor har det mycket besvärligt.Om en skuldsaneringslag kom till stånd skulle detvara till lättnad för dessa människor.Anf. 74 () replik:Herr talman! Den kritik som jag riktar mot BengtWesterberg gäller inte honom som person. Jag äralldeles övertygad om och vet att han har ett djuptengagemang i dessa frågor. Jag betvivlar inte det ensekund. Jag anser att han gör allt han kan inomregeringen för att lyfta fram dessa frågor och drivadem framåt. Men den kritik som jag riktar motBengt är mot honom som representantför regeringen, och det är den som har varitsenfärdig med dessa olika förslag. Regeringen hadekunnat fatta en del andra beslut för att skynda pådenna process för att åtminstone försöka hejdaprocessen med att fler människor blir bostadslösa,vräkta, osv. Den kritiken får tapå sig som företrädare för regeringen.Anf. 75 () replik:Herr talman! Det är väl inte så ofta somVänsterpartiet kommer med beröm. Jag får väldärför förstå kritiken mot en borgerlig regering --den ligger liksom i sakens natur. Men jagtillbakavisar å det bestämdaste att regeringen harvarit senfärdig. I detta ekonomiska läge med storabudgetunderskott och med tanke på den låt-gå-politik som har förts , måste man hapengar för att kunna vidta direkta åtgärder. Det ärdet som regeringen nu arbetar med. Jag tyckerfaktiskt att regeringen är på god väg. Sedan får vihjälpas åt över alla partigränser för att hjälpa desvaga i samhället. Det är en humanitär fråga avhögsta vikt.Anf. 76 ():Herr talman! Jag skall inte störa denna storaenighet i utskottet. Jag tycker att betänkandet ärbra. Jag tycker också att det har varit en bra debatt.Jag vill möjligen framföra några erfarenheter fråndet verkliga livet, som somliga säger att de deltar i,men det gör vi väl alla mer eller mindre.Jag har varit styrelseledamot i iMalmö, som är försatt i konkurs. I förra veckanvar jag inkallad till ett edgångssammanträde, därjag fick redogöra för mina fel och brister.Nu kan man alltid lägga skuldbördor olika. Men detär inte det som jag är så intresserad av i den härdebatten. Jag tyckte möjligen att några av detidigare talarna kanske skulle kunna tala med sinapartivänner ute i kommunerna.Som vice ordförande i socialnämnden i harjag nämligen föreslagit extra bidrag tillStadsmissionen, med precis de motiveringar somutskottet anger. Kommunalrådet på MaudEkendahls hemort, som är hennes partivän, harsagt att man aldrig i livet skulle ge dessa extrabidrag, utan bidragen skall minska. Detsammagäller kommunalarådet på hemort,som har sagt att man inte vill tillföra några extrabidrag utan i stället skall minska på bidragen.Det är klart att det i dessa sammanhang är svårt attföra en debatt och diskussion och föra fram förslagsom sammanfaller med utskottets betänkande. Jaghoppas emellertid att de tidigare talarna ser till attderas partivänner får reda på vad som har sagts idenna debatt. Jag säger inte att jag slår mig förbröstet. Jag vet att det finns brister även hos minaegna partivänner. Men jag tror att det för dehemlösa -- de bostadslösa och uteliggarna, som jagi många sammanhang har mött i , och de ärmånga, och även om kommunen säger att de intefinns där, kommer de alltid fram förr eller senare,om inte annat så när det blir kallt -- är oerhörtviktigt att den här debatten inte bara försiggår idenna kammare, i kommunfullmäktigesalongereller i olika sammanträdesrum utan att det de factoi slutänden visar sig att man kan tillsätta pengar,eftersom det är detta som det handlar om. Det ärvisst viktigt med frivillig och ideell verksamhet --sådan har jag deltagit i, och vi har samlat in pengar,osv -- men denna verksamhet klarar sig aldrig omden inte i slutänden får samhälleligt kommunaltstöd också.När kommunalpolitiker oavsett kulör, för att täckadetta breda spektrum av färgskalan, tvekar, dåhänger det inte ihop. Då betyder det nämligen defacto, som i min hemstad och i , att det som står här och det som MaudEkendahl säger, att de ideella organisationernaaldrig kan ersättas av offentliga institutioner,händer bl.a. i och med hjälp av bl.a.hennes partivänner.Herr talman! Jag vill yrka bifall till hemställan idetta betänkande, och jag hoppas att debatten försut och att vi kan föra den öppnare och så att sägapartilösare ute i kommunerna. Det är nämligen därsom den verkligen behövs, ute bland de människorsom faktiskt behöver pengar och stöd.Anf. 77 () replik:Herr talman! Jag skall inte förlänga denna debatt.Jag beklagar den situation som råder påStadsmissionen i . Jag kommer ju själv frånMalmö, men jag flyttade sedan till Södermanland.Jag vet vilket betydelsefullt arbete somStadsmissionen gör där. Jag tycker alltså att det ärbeklagligt att det har gått som det har gjort. Jaghoppas att man i över partigränsernaarbetar sig samman och lämnar ett bidrag tillStadsmissionen, så att den kan klara sig.Det finns stora problem i , både medprostitution och med de bostadslösa. Jag vet attprostitutionsprojektet där har mycket storaproblem att klara av sin verksamhet.Som sagt, jag hoppas att man även i kan gåsamman över partigränserna, på samma sätt som vii dag är beredda att göra i riksdag, ochställa upp och hjälpa till, så att man kan lösa dessaproblem.Anf. 78 () replik:Herr talman! Jag är nöjd med , och jag tycker att det var bra. Tonfallet varmycket sympatiskt. Jag hoppas bara att AnitaPersson kan slå en signal till sina partivänner ochframföra detta till dem även personligen, så att vifår en lättare situation i Malmö.Anf. 79 () replik:Herr talman! Det som händer i är verkligensynd, . Ändå måste vi tillstå attfrivilligorganisationernas insatser är otroligtviktiga, att det fortfarande finns människor somengagerar sig och samlar in pengar. Kanske går detatt hitta ännu fler former för att utvidga denverksamheten.Självklart är det här ett storstadsproblem, ettproblem som inte finns på landsbygden. Mångamänniskor drar sig till storstäderna. Detta blirdärmed en tung börda för de enskildakommunerna.Jag tänker inte säga att det borde finnas ett särskiltstatsbidrag nu när det skall vara en påse pengar tillkommunerna. Men det blir tungt förstorkommunerna. Om statistiken håller, är t.ex.60 % av de hemlösa i den här storstadsregionenfinländare. Mot den bakgrunden blir det litetlättare att förstå problematiken.Anf. 80 () replik:Herr talman! Jo, det är klart, , kan säga att det som händer i är synd.Däremot är det inte så, att jag tycker att det skallföras en detaljdiskussion om förhållandena hosMalmö . Men jag kan också bära av ansvaret som styrelsemedlem . Det är alltså inte det som är poängen.Jag tycker att diskussionen i denna kammareväldigt mycket utgår från vad som händer iStockholm. Men det finns ju en värld utanförStockholm. Jag försökte tala om hur det i praktikenser ut. Ni har förvisso egna erfarenheter. Men detblev helt plötsligt så stor enighet här. Enighetenmåste dock ha en reell verkan. Det är först närenigheten når ut till kommunerna som den får ensådan verkan. Då räcker det inte att säga tillgubbarna, som jag ofta har träffat: Det är synd attvi inte kan lösa era problem. De här gubbarnabehöver ju få hjälp just . I det avseendet tyckerjag att politiker har väldigt svårt att så att säga lyftasig.Även vi är präglade av vår egen partifärg, vår egenideologi. Vi kan inte komma till skott och lösa deakuta problemen. Då blir det som i . Avolika skäl har det blivit principiella och personligalåsningar. I slutänden kom det att innebära attverksamheten allvarligt försvagades ochriskerades.Jag hoppas på en lösning. Jag kan för kammarenmeddela att man har ettrekonstruktionssammanträde för att just setill att de delar av som kan överlevafår den möjligheten. Jag hoppas på denmöjligheten.Anf. 81 BO ():Herr talman! Jag begärde ordet närmast för attskingra en eventuell missuppfattning. MaudEkendahl hävdade tidigare i debatten här -- i varjefall uppfattade jag det nog så -- attPsykiatriutredningen skulle anse att det finns för fåinstitutionsplatser i . Den uppfattningen harinte . Tvärtom säger vi att detfinns ett ÄDEL-problem även inom psykiatrin. Deinventeringar som har gjortvisar att ungefär 3 000--5 000 personer i onödanfinns på institution inom psykiatrin på grund av attsärskilda boendeformer och särskilt stöd ochservice utanför mentalsjukhusen inte byggts ut.Däremot har ställt frågan.Vad hände med de psykiskt störda efter tiden medmentalsjukhusen? Där kan vi se stora brister. Detbrister i fråga om myndigheternas gemensammaansvar. Man klarar inte bostäder,sysselsättning och omvårdnad. Detta är ett stortproblem som man måste ta tag i. harockså sett en del av verkligheten här i Stockholm.Gruppen störda, och då i kombination meddrogproblem, far nämligen väldigt illa . Är detnågon grupp i som är ordentligt gömdoch glömd, är det just gruppen psykiskt störda.Antagligen är det så, att vi har kunnat se de fysiskthandikappade. Dessa handikappade har suttit i sinarullstolar. Deras handikapp har varit synliga för ossandra. Men de psykiskt störda har inte på sammasätt kunnat visa sina ansikten. De har inte alls påmotsvarande sätt lyckats med att tala för den egnasituationen.Därför beklagar jag att departementet och UllaOrring inte anslöt sig till utredningens förslag omatt bryta ut en del av det vi föreslår om LSS-lagstiftningen, så att frågan om gruppen psykisktstörda hade kunnat behandlas i samband medhandikappropositionen. Här hade man kunnat göraen insats för att påskynda lösningen av ett problemsom vi måste klara, nämligen frågan om de psykisktstördas situation. Vården, omsorgen och boendetför dessa måste ute i samhället. 7 000 av depsykiskt störda inom sluten vård saknar egenbostad enligt våra inventeringar. Här tror jag att detkrävs en hel del solidaritet och också pengar.Folkpartiet, , hade kunnat vara medom att här i göra en stor insats förkommunerna -- där behövs pengarna verkligen --genom att inte dra in de somman vill dra in . Därigenom skulle detkanske ha funnits litet mera pengar kvar i kassan,t.ex. i malmö, för bidrag. men nu signaleras storaneddragningar på den offentliga sidan.Maud , vi är för frivilliginsatser. Men detstora problemet med de psykiskt störda, vilket vihar att ta itu med, kan vi inte klara genom att görainsamlingar. I stället måste vi se till att samhällethar en fungerande organisation för det ändamålet.Samtidigt måste staten och kommunerna avsättapengar, så att det blir möjligt att få ett grepp om denhär omfattande problematiken.Avslutningsvis: Jag tror att socialutskottet underåren framöver får försöka att ordentligt hävdasolidariteten och kika på om de lagar som stiftatsverkligen följs i kommuner och landsting.