prot · GF0998 · 1992-04-22 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1991/92:98Onsdagen den 22 aprilKl. 9.001 § Hänvisning av ärenden till utskottFöredrogs och hänvisadesProposition1991/92:167 till lagutskottetSkrivelse1991/92:136 till socialutskottetMotionerna1991/92:So23--So27 till socialutskottet1991/92:L17 till lagutskottet1991/92:Jo35 till jordbruksutskottet1991/92:Kr3--Kr8 till kulturutskottet1991/92:So28 och So29 till socialutskottet1991/92:Ju10--Ju16 till justitieutskottet2 § Förnyad bordläggningFöredrogs men bordlades återFörsvarsutskottets betänkande 1991/92:FöU10Socialutskottets betänkanden /92:SoU15 ochSoU16Näringsutskottets betänkanden /92:NU22 ochNU24Bostadsutskottets betänkande 1991/92:BoU183 § Internationellt utvecklingssamarbeteFöredrogsutrikesutskottets betänkande1991/92:UU15 om internationelltutvecklingssamarbete (prop. 1991/92:100 delvis).Anf. 1 ():Herr talman! De globala banden knyts närmare påsnart sagt varje område -- ekonomin, miljön ochkulturen. De utmaningar vi möter måste världensländer möta tillsammans.Vårt levnadssätt är på väg att göra vår planetobeboelig. Över 1 miljard människor lever idjupaste armod, och deras antal växer. Kärnvapnenoch krigsmakterna kan fortfarande förgöra oss.Otålighet med världens orättvisor underblåserkonflikter världen över.Samtidigt har vi helt nya förutsättningar attmed politikens kraft bygga en hållbar globalsamarbetsordning. Den hårda konfrontationenfrån förr har fått vika för ett nytt samarbetsklimat.Resurser som bundits i överstora krigsmakter kannu frigöras både i nord och syd och i öst och väst.Förenta nationerna kan bli den organisation somden var avsedd att bli.Detta tillfälle får inte gå oss förlorat. Vi står införvår tids verkliga revolution. Världens nationermåste ha modet att bygga en genuint global ordninggrundad på internationell lag med lika rättigheteroch skyldigheter för världens länder och folk.Bara samarbetets, förståelsens och toleransens vägleder oss dit. Vi är alla därför djupt oroade över detendenser till ökad intolerans, till inskränktnationalism och till meningslöst våld som vi kan se,också i vår del av världen. Inte heller kan enordning byggd på en stormakts eller på vissastormakters dominans klara uppgifterna.För Socialdemokraterna har ett engagemang förinternationellt samarbete, för internationellsolidaritet, varit ledande för den utrikespolitik somvi fört -- och, vill jag säga, i bredenighet i denna riksdag. Den politik som Sverigefört har vunnit stor respekt världen över.Det är också i den andan som haråtagit sig att tillsammans med en bred oberoende kommission ominternationellt samarbete, i Brandt-, Palme- ochBrundtlandkommissionernas anda. Dess uppgift ärjust att utveckla förståelsen och att komma medkonkreta förslag om hur en ny globalsamarbetsordning skall kunna ta form.Det globala samarbetet kommer att behövaunderbyggas med alltmer resurser. Den situationsom vi har haft -- att resursert.o.m. gått från världens fattigare länder till derikare -- är fullständigt ohållbar. När 80-taletinleddes gick till . flödar ut ur u-världen varje år.Nu behövs det betydligt mer resurser: för ett nyttinternationellt miljösamarbete, för att klarautvecklingen i , för att säkra fred ochpåbörja återuppbyggnaden i krigshärjadeområden, för att bekämpa flyktingskapets orsakeroch för att lindra nöden bland världens flyktingar.Samtidigt har behoven för världens fattiga inte pånågot sätt minskat. Tvärtom har behoven, ochockså möjligheterna, att göra insatser bara ökat.I-ländernas låga sparande är ett allvarligt globaltproblem.I ljuset av detta bör det framstå med all tydlighethur oerhört viktigt biståndet är. För en stor del avdet internationella samarbetet är biståndet den heltavgörande resurskällan. Vid sidan av handel ochkommersiella lån och investeringar utgör biståndeten omistlig del av de internationella resursflödena.Biståndspolitiken är en alldeles central del av vårutrikespolitik. Den är inte bara ett mått på vårtmoraliska engagemang utan också ett uttryck förvår upplysta insikt om de globala sambanden.Solidaritet handlar om gemensamt ansvarstagande.De grunder som vi sedan dagar,med som drivande kraft, lagt fast håller.Enprocentsmålet för biståndets volym samthuvudmålet och de fem särskilda biståndspolitiskamålen för biståndets innehåll har antagits avenhälliga riksdagar. För svensk politik har målenoch enigheten kring dem utgjort en oerhört viktigtillgång. är det den första storabiståndspropositionen lades fram, proposition1962:100. I Socialdemokraternas biståndsmotion,''De fattigas rätt'', har vi tagit fasta på detta ochåterigen lyft fram våra mål. Årets riksmötekommer att bekräfta deras giltighet.Herr talman! har i denna riksdag ett parti tagitplats som gjort det till en av sina huvuduppgifter attsopa undan solidariteten och kapa biståndet.Partiet är motiverat, som jag ser det, avtrångsynthet, kortsiktighet och egoism. Det äringet mindre än en skam för denna riksdag, enskam för Sverige.Det må vara ett litet och flyktigt parti. Men i denmån har en röst i världen, och i den måndenna röst har genomslag, är Ny demokrati tillskada för vårt land. I dagens biståndspolitiskadebatt skulle det vara befriande att höraregeringspartiernas företrädare, alltså ävenmoderaterna, kraftfullt ta avstånd från detta partisåsikter om biståndet.I årets budgetproposition upprätthållsenprocentsmålet. Det är bra, och det betyder attModeraterna inte vågat göra verklighet av denedskärningskrav som man under alla år rest iriksdagen.Moderaternas dominans har i stället kommit tilluttryck på annat sätt. I regeringsförklaring ochutrikesdeklaration talas det om en väsentligomläggning av biståndspolitiken till stöd förmarknadsekonomi och demokrati. Men det ärfattigmansversioner av dessa begrepp som gäller.Det är en inskränkt ideologi, sammanblandningarav medel och värden. Och den predikande tonenför osökt tankarna till den moderatleddaregeringens ständiga tal om ''den enda vägen''.Vi behöver andra visioner. I riksdagensutrikespolitiska debatt uttryckte jagSocialdemokraternas vision om att bygga envärldsordning--grundad på gemensam säkerhet,--genomsyrad av en demokratisk kultur och--präglad av en strävan till allas välfärd och till enekonomiskt och socialt hållbar utveckling, iharmoni med naturen.Här syns skiljelinjerna mellan huvudfårorna isvensk politik, mellan socialdemokratin ochhögern. Däremellan slits ochmittenpartierna, och det syns också ibiståndspolitiken.Låt mig först, herr talman, ta upp den ständigapredikan om marknadsekonomins välsignelse.Det råder inget tvivel om att en bättre ekonomiskpolitik skulle ha behövts i många , enpolitik som bättre utnyttjar marknadensmöjligheter och som också bättre bygger på defattigas förmåga.Att stödja hållbara återhämtningsprogram har variten betydelsefull beståndsdel i svenskt samarbetemed många länder . I den politiskadebatten har emellertid behovet avmarknadsekonomiska reformer ofta vulgariserats.Det är inte stora klasskillnader som driverutvecklingen. Då borde ha blomstratunder det gångna årtiondet. Det är inte svaga statersom är förutsättningen för tillväxt. Då borde inteÖstasien ha utvecklats så dynamiskt.Nej, erfarenheterna runt om i världen visar attminskade klasskillnader, jämn fördelning avägande och inkomster och breda skol- ochhälsovårdssystem gynnar produktivitet och tillväxt.Den vulgära marknadsdyrkan som den svenskahögern fortfarande ägnar sig åt står långt ifrån desynsätt som vunnit allt bredare gehör i världen,både i och i t.ex. Världsbanken.Glöm inte att marknadsekonomin har visat sig gåutmärkt att kombinera med några av världens mestavskyvärda diktaturer. Marknadsekonomin trivdesockså under och P W Botha.Jag vill fråga om han kan redogöra förregeringens samlade syn på marknadsekonominsvälsignelser för u-länderna.Om en god ekonomisk politik är en del av nyckelntill tillväxt så är tillgång till resurser en likaavgörande del för de fattiga länderna. Och här ärskuldavskrivningar helt nödvändiga. Jag ställde eninterpellation till i denna fråga för etttag sedan: Vad har det blivit av svensk skuldpolitik?I regeringsställning drev vi socialdemokraterskuldfrågorna hårt. hör vi ingenting.Jag kommer att få svar, inte från AlfSvensson, utan från . Detta är alltsåAlf chans att svara, eller hänger inteskuldstrategin längre ihop medutvecklingspolitiken? Är detta i så fall en följd avregeringens marknadsekonomiska ideologi?Herr talman! Låt mig nu också ta upp, som jag serdet, regeringens torftiga tolkning av demokratin.Kärnan i solidaritetens idé är de fattigas rätt: defattigas rätt till människovärdighet, till frihet frånarmod och förtryck. ''Medborgarrätten'' var ordetsom användes i vårt eget land i arbetarrörelsens ochdemokratins begynnelse. På samma sätt somkraven på rösträtt och rätt till arbete här gick handi hand är demokratin i grunden de fattigas ochförtrycktas kamp. Utan demokratin vinner defattiga inga bestående segrar.Demokratin måste erövras. Den måste växainifrån. Demokratin har rötter i alla världsdelar,men demokratins institutioner har olika historierpå olika platser. Våra ting och riksdagar, vårstatsapparat och vårt rättsväsende, våra skolor ochvår press föregick med många hundra årdemokratins genombrott. Genombrottet kom närfolkrörelserna hade formerats, och de krävdedemokratin. Ingen gav dem rösträtten, utan denutkrävdes.Det perspektiv som vi hade här hemma får integlömmas när demokratiseringdiskuteras. Som stöd för de medborgerligarättigheterna och för flerpartisystem behövs endemokratisk kultur.Nu formerar sig de demokratiska rörelserna ochväxer sig starkare. De har en chans att någenomslag. Det är vår uppgift att ge den processendet stöd vi kan.Klart är att demokratifrämjande bistånd har sin rolli alla länder. Vilka som är de lämpliga formerna iSydafrika eller , i eller , iIndien, eller , i , ellerCuba, det må avgöras från fall till fall om manmenar allvar.Den socialdemokratiska regeringen hade under desenaste nio åren byggt upp ett stort och mycketvarierat demokratibistånd, som ärmedveten om. Dessa insatser fördes förrabudgetåret samman till ett demokratianslag mednya riktlinjer. För pionjärinsatser i attutveckla ett demokratibistånd har vi rönt storinternationell uppmärksamhet. Det gäller kanskesärskilt det s.k. systemöppnande biståndet.Jag vill därför om den moderatleddautrikespolitikens trumpetstötar om demokrati sägaföljande:För det första verkar det som om där inte finnsnågon förståelse för hur demokratin hänger ihopmed de fattigas rätt. Där finns inte förståelsen förvad en demokratisk kultur består av, för vad somdriver en demokratisk samhällsutveckling. Högernförstod det inte 1920 i vårt eget land, och manförstår det inte heller när det gäller u-ländernaeller . Det är ett torftigtdemokratibegrepp man går till torgs med -- enintellektuell torftighet, som leder till arrogans härhemma och som knappast lindrar förtrycket därute.För det andra skulle jag vilja säga att det enda nyasom följt på regeringens trumpetstötar är enminskning av biståndet till ett antal länder, detminst konstruktiva sättet att försöka stödjademokratin.Vad visar regeringen för omsorg om demokratinnär den börjar med att kraftigt skära ned biståndettill och ? Båda dessaländer, två av världens absolut fattigaste länder, harunder en lång följd av år genomfört djupgåendereformer, både av det ekonomiska och av detpolitiska livet i den riktning vi har förespråkat. Dehar haft framgång. införs också flerpartisystem.Vad är det för signaler regeringen skickar? Ja, intepåverkar den borgerliga regeringens nedskärningardessa länders vägval. Men signalen om hur framförallt vill markera sitt tyckande ibiståndspolitiken, en signal om att svenskbiståndspolitik är konsekvent, den hargått ut tydligt och klart, tyvärr.Hur är det med stödet till ? Här har vi ettland som har utkämpat ett av de längstabefrielsekrigen under den s.k. efterkrigstiden. Därföds alltjämt missbildade barn och naturen själv ärstympad efter ett av världens värsta bombkrig. Detär ett land som av det förnekades sittoberoende men som , efter det slut,åter är på väg in i det internationella samarbetet.Vietnam genomför ettekonomiskt reformprogram. Reformerna harapplåderats av , ochnu är också landet på väg att få det internationellastöd som reformerna behöver.Vad gör då den ? Jo, i stället föratt driva på reformarbetet skär regeringen stolt bort100 milj.kr. från vårt bistånd. Det är inskränktinrikespolitik. Det är inte framsyntutvecklingspolitik.Cuba är ett annat exempel. Det är ytterligare ettland som hanterats särskilt hårdhänt av det kallakriget. Här måste naturligtvis också endemokratisering komma till stånd. Men tycksmed sin sanktionspolitik göra allt för att denövergången inte skall kunna äga rum i fredligaformer. t.o.m. skärpte denna politik,som fördöms av hela det demokratiskaLatinamerika och av den inhemska cubanskaoppositionen.Samtliga ledande demokratiska dissidenter i Cubavänder sig mot sanktionspolitiken, som de menarsnarare leder till kaos och våld än till demokrati ochfrihet. Att svälta ut ett folk i demokratins namnfinner de oacceptabelt. Det vet alla som harkontakter med oppositionen.Men ansluter sig nu i praktiken till denamerikanska synen och kapar de kontakter som vihar. Det systemöppnande bistånd som övrigaLatinamerika hade god nytta av undermilitärjuntornas år, sådant bistånd får inte ges tillCuba.Herr talman! Det är i hur man hanterar de svårafallen som det visar sig vad man går för. Det är ikonsekvent handlande som långsiktig trovärdighetbyggs upp. Den första verkligt tydliga förändringensom genomförs i svensk biståndspolitik, dessanedskärningar, gör inget annat än skadar Sverigesanseende och våra möjligheter att påverka.Nedskärningarna bringar inget gott för denödlidande.Kan man inte vara uthållig och konsekvent i stödetmot fattigdom och förtryck, blir de storadeklarationerna inget annat än falskdeklarationer.Svensk biståndspolitik har under en lång följd av årarbetat målmedvetet med de svårasteutvecklingsproblemen. Vi har tillsammans här iriksdagen varit nydanande när det gällt att ta frameffektivare metoder och former. Vi har mycketkonkret bidragit till en kraftfullare multilateralsamordning, t.ex. i samarbetet i FN, Världsbankenoch OECD.Biståndets kritiker, framför allt inom Moderaternaoch Ny demokrati, erkänner inte dessaförändringar. De kanske inte känner till dem ens.De diskuterar i stället sina egna nidbilder. Ochbakom nidbilderna döljer sig i själva verketlikgiltighet inför människors lidande.Jag skulle vilja höra säga att hanstår upp för biståndet, inte bara på moraliskagrunder, utan också för alla dem som arbetar medbiståndet, inom förvaltningen, inomorganisationerna och på många andra håll i vårtsamhälle. Efter de osakliga angrepp som förts framockså i denna kammare, i tonfall vad jag vet utanmotstycke i historia, mot en av vårabiståndsmyndigheter, SIDA, vill jag höra AlfSvensson stå upp till försvar för allt det goda ochkreativa arbete som där görs. Det är i regeringen. Att försvara biståndeti princip, men inte dem som arbetar med det, voreinget annat än hyckleri.Alf , driv månglarna ur templet, stå emotMammondyrkan och fariséerna och stå upp förbiståndet!Jag yrkar bifall till samtliga reservationer ochstödjer Socialdemokraternas biståndspolitik.Anf. 2 (nyd):Herr talman! Att bistå fattiga länders människormed hjälp och kunskap och att försöka brytamänniskors fattigdom är en ädel tanke. Att spridakunskap om demokrati och mänskliga rättigheterär en minst lika ädel tanke. Det tänks så många ädlatankar runt om i världen, men vad blir det av dem.Ser vi några praktiska resultat någonstans? Ja,några finns det självfallet, men fattigdomen växer,och den växer mest där vi pumpat in mest pengar,dvs. i Afrika.Det svenska biståndet som fyller har undersocialdemokratisk ledning gått en törnbeströddstig. Det började med en u-landsproposition år1962, utarbetad av dåvarande byråchefen . Mycket av biståndet gick till socialistiskadiktaturer i tredje världen. Något har kommitmänniskorna till del, men u-landsbiståndet har inteså sällan bidragit till att bevara diktaturer ochmotverka demokratiseringsprocesser. Socialistiskakorrupta regimer har ''satt sprätt'' på vårt bistånd,utan att fattigdomen har lindrats.Detta är ett faktum och inte mycket att orda om,men vi kan konstatera att svenska folket skuldsattsig på grund av ett omfattande u-landsbistånd tillnästan ingen nytta alls.Nu har vi fått en borgerlig regering. Vi har fått enny regering som skulle ta krafttag och utarbeta enny strategi för biståndet, trodde en och annan.Även jag hade förhoppningar om en annan strategi.Det lät ju så bra i regeringsdeklarationen -- manskulle främja marknadsekonomi, och man skullestrypa biståndet till kommunistiska diktaturer somVietnam och . Man minskar visserligen stödettill , men inte helt. Man minskarprogramlandsbiståndet till och Kenya.Även och fårneddragningar i programlandsbiståndet, mensamtidigt fyller man på med näringslivsutvecklingav ungefär samma omfattning somneddragningsbeloppen har.Många känner förmodligen inte till att medanlandramen /91 för våra båda störstamottagarländer var på 475 miljoner tillMoçambique och 585 miljoner till , vardet totala biståndet från till Moçambique830 milj.kr. och till 750 milj.kr. Förnästkommande budgetår föreslår regeringenungefär samma politik som . Samma SIDA-tjänstemän är inkopplade och samma summapengar utbetalas.Att ett nytänkande är nödvändigt och att manmåste bryta upp slentrianmässigt handlandeframgår med önskvärd tydlighet av de skandalersom dyker upp då och då. Jag tänker påskandalerna i , där sandinisterna ladebeslag på biståndsutrustning, som skulle ha kommitfattiga bönder till del. Jag tänker på ,där vi kanske aldrig får fram hela sanningen omomfattningen av den korruption som ledde till atten svensk biståndsarbetare fick respass hem. Jagtänker även på den senaste affären, där BITSvisade sig ha alltför dålig kontroll över ettPolenprojekt, med en svensk storbanksdirektörinblandad. Förmodligen har vi bara sett toppen påett . Jag är inte ute efter att leta syndabockaroch skandaler, men regeringen måste inse att detkrävs krafttag. Bryt invanda mönster hos SIDA ochhos övriga institutioner och organisationer som ärinkopplade på utvecklingsbistånd. Framtiden fårvisa om den nuvarande regeringens biståndspolitikleder fram till de vackra målsättningar somuttrycktes i regeringsdeklarationen. Man hoppadespå ett trendbrott, men det mesta pekar på ensuccession av socialistik politik.Pierre menar att bistånd är en omistlig del iu-ländernas möjligheter att lämna fattigdom ochnöd. Så är det inte. Jag återkommer till detta närjag kommer till det som vi kallar parallellbistånd.Vilken syn har då Ny demokrati på biståndet? Tillatt börja med anser vi det oansvarigt mot vårauppdragsgivare, väljarna, att fortsätta pumpa inpengar i länder som har hög korruption och högamilitära utgifter i förhållande till sin budget och därparallellbistånd ibland gör mer skada än nytta.I ett och samma land finns det kanske ett 20-talolika pumpfabrikat och ett 10-tal olika slagstraktorer. Vilka bekymmer skapar inte detta förmottagarlandet i form av en mängd besökandedelegationer från givarländerna, i form avutbildningsbehov hos reparatörer och i form avolika reservdelslager.Ett sätt att lösa problematiken med det s.k.parallellbiståndet är att se till att endast ett fåtalländer fungerar som biståndsgivare till ettmottagarland. För detta krävs internationellaövrenskommelser. Låt oss inse att biståndet måstesamordnas bättre, även det bilaterala.Att sätta gränser för hur höga militära utgifter visom givare skall acceptera att mottagarländerna fårha är svårt. Vi bör emellertid sätta fingret påproblemet och påpeka för länder med storakostnader för vapenköp att vi stryper biståndet omman inte ändrar sig. Varför ska vi ''pytsa ut'' 415miljoner i bistånd -- det gäller -- när indiernaköper vapen för mer än 20 miljarder ? Saksamma gäller korruptionsproblemet. Om vi finneratt stora belopp försvinner i korruption så låt ossreducera biståndet med de belopp som harförsvunnit. Vi är alldeles för flata! Varför skall vifinna oss i att våra skattepengar försnillas på andrasidan jordklotet?Att vara generös är ju alltid trevligt, och mångasvenskar känner medlidande med svältande ochfattiga människor långt bort från vårt land. Så fortdet har inträffat katastrofer öppnar vi plånbokenoch ger en slant. Men är det någon privatpersonsom går in på banken för att låna pengar och sedanger bort de lånade slantarna till fattiga ochsvältande människor eller till länder där manfunderar på insatser för demokrati eller mänskligarättigheter?Nej så är det nog inte. Vi ger av det som vi har, meninte av det som vi inte har. som nation görprecis tvärtom. Vi skuldsätter oss med mellan70 och 100 miljarder och lämnar omkring15 miljarder i bistånd. Vilka skall betala för det?Delvis vi själva naturligtvis, som är med och fattardessa beslut, men också våra barn och barnbarnsom får dras med stora budgetunderskott och högaskuldräntor.Jag är inte inne på att vi skall slopa u-landshjälpenhelt och hållet och på så sätt minskabudgetunderskottet . Men när vi självahar en ekonomi med mångmiljardunderskott, ärdet då riktigt att vi överträffar FN:srekommendation om av BNI i form av u-landsbistånd? Vi höjer ju i stället ribban. Viblandar bort korten för svenska folket genom attsäga att vi ger av BNI i bistånd. Det gälleremellertid bistånd till länder utanför . Vilämnar ju dessutom bistånd på 1 miljard till länderi Öst- och . Utan att någon närmarehar reflekterat över det -- regeringen har självfalletgjort det -- har vårt bistånd till vårt närområde,genom att det kallas för samarbete, ökat till mer än1 % av BNI.Vi i Ny demokrati vill förändra biståndspolitiken.Vi ser att mycket har gått fel, inte minst i . Påandra håll -- i där man har fått mycketmåttlig biståndshjälp -- har man att välstånd somligger ljusår från de afrikanska ländernas. Vi måsteinse att vi inte kan hjälpa alla. Låt oss då försökalindra nöden i vår närhet.Inte kan vi hjälpa tredje världens länder genom attinte hjälpa säger någon. Jo, när man i nuvarandebiståndsmottagarländer inser att biståndet ebbarut, måste man själv ta itu med problemen och kaninte längre förlita sig på att andra ryckerin med hjälp.Vår idé om hjälp till självhjälp är sund, men den harför många länder inneburit ett biståndsberoendesom inte har varit nyttigt för mottagarlandet.Samma sak skulle i och för sig kunna inträffa omman följer vår rekommendation att fördubblabiståndet till våra grannar på andra sidanÖstersjön. En väsentlig skillnad är att länderna iÖst- och har en struktur som merliknar vår egen. Vi har därför lättare atttillsammans med mottagarländerna se vad somverkligen behövs. Vi bör också ha bättremöjligheter till kontroll och uppföljning.Administrationen förbilligas självfallet också om viflyttar biståndsarbetare från avlägsna länder tillmer närliggande länder.Vi i Ny demokrati föreslår en neddragning avbiståndet till med omkring3,4 miljarder. I detta belopp ingår reducering av detmultilaterala biståndet med drygt 700 milj.kr. Vianser inte att det är nödvändigt att just skallvara bäst -- eller värst -- bland givarna till olika FN-fonder. SIDA-biståndet vill vi reducera med 2miljarder. Vi vill att det av regeringen föreslagnaanslaget till programländerna om 4 miljarder skallportioneras ut . Imottagarländerna vet man vad man har att väntaunder , och man insersamtidigt att vi svenskar inte finner oss i attfortsätta en hjälp som ger så dåliga resultat somhittills. Vi vill också dra ned på biståndet tillSAREC-forskning och till skuldlättnadsåtgärdermed 600 milj.kr. Vi anser vidare att SIDA och fleraandra biståndsorganisationer måste rationalisrasoch effektiviseras. Vi föreslår en nedskärning avanslagen med drygt 100 miljoner.I gengäld vill vi höja biståndsanslaget till Öst- ochCentraleuropa med 1 miljard, dvs. en fördubblingi förhållande till regeringens förslag. Jag ber att fååterkomma till det anslaget i en senare debatt.Herr talman!