prot · GF09118 · 1992-05-22 00:00:00 — 23 Socialminister ():Herr talman! Det är lätt att svara på GullanLindblads frågor. Svaret på den första frågan är: Ja,givetvis inom de ramar vi har. Med en rejäl satsningkan man ju mena litet olika saker, och vi kommernog inte att kunna tillmötesgå alla de anspråk somföreningen åldras är att växa har rest i sin förstaframställning. Vi diskuterar en verksamhet avnågot mindre omfattning än vad föreningen dåtänkte sig.Svaret på den andra frågan är: Ja, vi är beredda attpå olika sätt stödja de frivilliga organisationerna.Det är inte alldeles enkelt att veta hur man iorganiserad form som myndighet skall stödjafrivilligt socialt arbete, men vi har haft den kontaktsom jag nämnde, vid en konferens medfrivilligorganisationer, där vi har diskuterat detta.Vi kommer att fortsätta att ha sådana här kontakteroch på olika sätt föra en dialog medfrivilligorganisationerna för att se hur vi på bästasätt kan stödja deras verksamhet. Jag delaruppfattningen att det är en viktig kompletterandeverksamhet i den generella välfärdspolitik somalltid måste finnas i botten.Anf. 24 ():Herr talman! Jag tackar socialministern särskilt fördet sista svaret, att man från departementets sidakommer att göra vad som är realistiskt möjligt föratt tillmötesgå föreningen åldras är att växa ochKommunförbundet i deras gemensammaansträngningar.Jag tycker att det är roligt att socialministern ärengagerad i detta arbete och att han också harfunnit att det finns ett positivt stöd blandorganisationerna. Tyvärr fanns det närfrivilligt arbete sågs inte bara över axeln utan t.o.m.som något fult och som ett otillbörligt intrång ivård- och omsorgspersonalens arbete. inte de hårda debatterna vi hade i mitt egetlandsting, , där den dåvarandesocialdemokratiska majoriteten helt enkelt förbjödRöda korsets sjukhusvärdinnor att stödja ochhjälpa anhöriga på sjukhusen. Jag hade hoppats attden tiden var helt förbi.I skrift Frivilliga insatserför och av äldre, som jag noga har studerat, sägs dett.ex. att ''stödet från de frivilliga organisationernaär ett viktigt komplement till de offentligainsatserna''. Sedan kan man fråga sig vad som ärkomplement och vad som är de stora insatserna,när vi i debatten tidigare här har hört att 75--80 %av omsorgen egentligen bedrivs av anhöriga ihemmen.I denna skrift, ur ,säger glädjande nog Kommunalarbetareförbundetatt ''medmänsklighet varken kan eller börförmedlas enbart av anställd personal. Förbundeterinrar om att personalen inom den öppna vårdenmöter de äldre om dagen.Under den övriga tiden finns det således utrymmeför grannar, organisationer med flera att bidra medinsatser -- -- --. ''Därför är det litet förvånande att vissaorganisationer har varit starktskeptiska till frivilligarbete och t.o.m. har ställt sigdirekt avvisande. Som jag sade förut och somsocialministern också uttalar i sitt svar, har vårtsamhälle helt enkelt inte råd att undvara allt detfrivilliga sociala arbetet. Det är naturligtvis minförhoppning att frivilligarbete i olika former skallvara ett naturligt och välkommet inslag i det socialaarbetet, inte minst till hjälp och stöd för äldre ochanhöriga.Överläggningen var härmed avslutad.5 § Svar på interpellation 1991/92:179 omhandikapphjälpmedelAnf. 25 Socialminister ():Herr talman! har ställt några frågortill mig om hjälpmedel för handikappade ochHandikappinstitutets kravspecifikationer.Handikappinstitutets kravspecifikationer har tillsyfte att vara vägledande vid konstruktion,provning och inköp av hjälpmedel. De utgörsåledes ett viktigt dokument i olikahjälpmedelssammanhang.När en specifikation arbetas fram sökerHandikappinstitutet fånga upp olikaintressegruppers synpunkter. Härvid spelarbrukarnas medverkan i arbetet en betydande roll.Det sker genom aktivt deltagande från företrädareför handikapporganisationerna både i olikareferensgrupper och i Handikappinstitutetsstyrelse.Kravspecifikationens främsta syfte är att se till attde viktiga säkerhetsaspekterna tillgodoses. Andraväsentliga faktorer som också påverkarutformningen är trafiksäkerhetsregler ochelsäkerhet m.m. Vissa funktionella krav finns ocksåangivna. Kravspecifikationerna kan sägas vara denbas, de minimikrav, som ett hjälpmedel skalluppfylla.När det gäller nordiskt standardiseringsarbetekänner jag till att det finns en kravspecifikation förrullstolar. Tillämpningen av provningsresultatenenligt specifikationen är dock inte densamma i allaländerna. I och genomförs ingencentral upphandling eller informationsspridning,om inte stolen uppfyller ställda krav. I Danmarkoch har provningsresultatet inte sammabetydelse. Något danskt ''godkännande'' av enrullstol finns alltså inte.Vad jag har uppfattat, finns inga bestämmelser ikravspecifickationen som lägger hinder i vägen föratt tranportera rullstolen i en bil. Inte heller finnsdet betstämmelser som förhindrar användningen aven rullstol inomhus och utomhus.Vad gäller vikt och bredd finns klara angivelser.Stolen klassas för olika användningsområden bl.a.utifrån dessa uppgifter. Hänsyn tas då tilldörröppningsbredder, hissmått, färdtjänstfordonm.m.Om en rullstol, som finns på marknaden, intepassar för användaren finns det i de flesta fallmöjligheter att göra en individuell anpassning. Idessa fall byggs rullstolen om så att den tillgodoseranvändarens behov. Beslut om individuellanpassning liksom andra beslut om hjälpmedelfattas alltid av sjukvårdshuvudmännen.Handikapputredningen har i sitt huvudbetänkandeväckt tanken på en särskild hjälpmedelsgaranti.Garantin skulle utformas på så vis att den enskildeinte skulle behöva vänta än en viss angiventid för att få tillgång till ett hjälpmedel via denansvariga huvudmannen. Om överskridsskulle den enskilde, på huvudmannens bekostnad,kunna vända sig till någon annan för att få sitthjälpmedelsbehov tillgodosett.Handikapputredningens huvudbetänkande beredsför närvarande i . Regeringenavser att avlämna en proposition pågrundval av utredningens förslag. Min preliminärabedömning är att en hjälpmedelsgaranti med denutformning som handikapputredningen föreslagitär intressant. Jag är dock inte beredd att nu lämnanågot närmare besked i frågan. Jag vill emellertidmarkera att en garanti av detta slag för mig inte harnågon koppling till självfinansiering med en vissandel av kostnaden för hjälpmedlet. Jag har svårtatt se att en regel om självfinansiering skulle ökaden enskildes valfrihet.Anf. 26 ():Herr talman! Jag tackar statsrådet för svaret. Jagmåste säga att det gjorde mig oerhört besviken. Jagtrodde att nya tankar hade börjat tänkas påsocialdepartementet sedan vi fick en ny, borgerligregering.Att bagatellisera de i många fall stora praktiskaproblem för den handikappade somHandkappinstitutets kravspecifikation visar ochden väldigt stela syn på hjälpmedel som vi har ,är att möjligtvis teoretiskt känna till problemen,men definitivt inte i praktiken.Herr talman! skall jag bli personlig precis somstatsrådet brukar vara när han talar omUlla som vill öppna förskola eller som villöppna privat ålderdomshem. Men, herr statsråd,jag skall tala om min bror som har varithandikappad under många decennier. Jag harkunnat följa erfarenheter under många decennier.Från dessa erfarenheter skall jag dra vissapricipiella slutsatser.Min bror tillhör den grupp som fick polio under densvåra polioepidemien 1946. Han är svårt förlamadmen rör sig tack vare bil och en mycket behändigelektrisk rullstol, som mest liknar en golfvagn. Denfungerar smidigt både inomhus och utomhus har ettvändbart säte så att den kan användas som enutomordentlig arbetsstol. Han har obehindratkunna arbeta och ta sig fram såväl här hemma somutomlands. Handikapphjälpmedlet har bidragit tilljust det vi säger att det skall göra, dvs. tillnormalisering.Denna rullstol överensstämmer emellertid inte medhandikappinstitutets kravspecifikationer. Den kansåledes inte listas och tillhandahållas somhjälpmedel. Det innebär självfinansiering.Det må vara hänt. Det får dock även andrakonsekvenser. Vid reparationer, byte av batterieretc. kan inte hjälpmedelscentralen ställa upp utanatt bryta mot reglerna. Vill det sig illa måste hanåka med sin rullstol till för at få hjälp.Rullstolen ifråga är godkänd eller får användas ochtillhandahållas som hjälpmedel i . Har dethänt olyckor med den i ? Är danskarnalättsinnigare än vi svenskar? Bryr de sig inte omsina handikappade? Tror att dennaamerikanska rullstol kan utgöra en trafikfara ochändå säljas i ? I har man ju strängaskadeståndsregler. Svaret på frågorna är:naturligtvis inte!Felet är att rådgivarna på harhållit fast vid att den sociala eliten alltid vet bäst.Statsrådet sade i svaret: ''Belsut om individuellanpassning liksom andra beslut om hjälpmedelfattas alltid av sjukvårdshuvudmännen.'' denna anpassning gå till? Hur bygger man omstandardprodukter? Man gör det i alla fall inte hursom helst utan oöverstigliga kostnader.Betalning av hjälpmedel sker faktiskt medskattebetalarnas pengar och inte med elitens.Dessa pengar skulle kunna användas betydligtbättre om vi lät en marknad växa fram med ettvarierat utbud av hjälpmedel. Även handikappadehar faktisk olika behov och olika krav för sinvardag.Ingen skulle väl komma på idén att man endastskulle behöva saluföra två sorters skor, låt vara iolika storlekar, en för män och en för kvinnor.Exemplet är faktiskt inte helt befängt. Men sådanaungdomssynder bör väl nu vara förlåtna. Det ärvärre med inställningen när det gällerhandikapphjälpmedel.Jag vill ta upp ytterligare några problem somstatsrådet inte har tänkt på. Ute i världen pågår enständig produktutveckling. En rullstol av 1980 årsmodell är inte samma sak som en rullstol av 1990års modell.När en kravspecifikation är gjord och vissahjälpmedel inte har kunnat listas på grund avavvikelse från denna, kommer de inte att tas upp tillprövning igen. De kommer över huvud taget inteatt säljas i . Vi får en allt sämre fungerandemarknad och ett allt sämre och mera ålderdomligtutbud.Frågan är om inte och en eventuellEG-anslutning kommer att förhindra den här typenav konkurrensbegränsningar somhandikappinstitutets verksamhet de facto innebär.Instämmer i att förfarandet liknarett tekniskt handelshinder?Jag upprepar mina andra frågor. Är det inte så attden som behöver hjälpmedel bäst vet vilka kravsom skall ställas på hjälpmedlet? Eller utgår herrWesterberg ifrån att de som behöver en rullstol intehar förmåga att tänka själva och välja rätt? Anserherr att sjukvårdshuvudmännen bättrevet vilken hjälp den enskilde behöver än han själv?Om svaren på de här frågorna är nej, varför sägerherr då nej till det förslag tillhjälmedelsgaranti som jag har tagit upp mångagånger i egna motioner? har ocksåhaft detta förslag i partimotioner. Kan vi hoppas attEES-avtalet kommer att leda till ändringar påhjälpmedelsområdet?Jag blev väldigt besviken. Jag trodde att vi nuäntligen skulle få positiva signaler så att vi skullekunna få en mycket bättre hjälpmedelsituation medett mycket rikare utbud för dem som har haftoturen att bli sjuka och handikappade. Tyvärr tyderallting på att , åtminstone tills hankom hit, tycker att allt skall bli vid det gamla. Jaghoppas att jag kan få nya signaler.Anf. 27 Socialminister ():Herr talman! Jag har ingen möjlighet attkommentera de speciella problemen med fruGennsers brors rullstol. Hade haftvänligheten att i interpellationen tala om att det varen speciell rullstol jag skulle kommentera, så hadejag naturligtvis kunnat ta reda på fakta. Men jaghade inte den informationen innan jag kom hit, ochjag kan inte kommentera denna speciella rullstol --vilka problem det nu kan vara med den.Låt mig bara säga att när man påstår att det intefinns ett rikt varierat utbud av hjälpmedel förhandikappade visar man bara en fruktansvärdokunskap på detta område. Man behöver inte gålängre än till här i där NHRhar en stor utställning av ett mycket stort utbud avhandikapphjälpmedel på olika områden. Detta ärfaktiskt en väl fungerande marknad.På samma sätt som prövar mångastandardprodukter och kan ge oss konsumenterinformation om hur väl produkterna fungerar,tycker jag att det är rimligt och än mer motiverat atthandikappinstitutet prövar funktionsduglighetenhos handikapphjälpmedel. Det är klart att denenskilde skall ha ett stort inflytande över vilkahjälpmedel man använder. Handikappade skall haoch har ett stort inflytande. Det är inte alltid heltlätt, ens för en handikappad, att veta vad det finnsför utbud och vilken nytta man kan ha av olikahjälpmedel. En viss rådgivning och möjlighet tillanpasning och utprovning tycker jag är rimlig pådet här området.Det finns ett stort utbud och det sker en snabbutveckling. Påståendet att vi bara skulle ha gamlahjälpmedel på grund av handikappinsititutetsverksamhet är fullkomligt befängd. Det tillkommerständigt nya hjälpmedel. Problemet är attkunna överblicka alla de hjälpmedel som finns ochatt verkligen informera de behövande om atthjälpmedlen existerar.Herr talman! Jag tycker att handikappinstitutetfungerar på ett utmärkt sätt. Självfallet skall manalltid se över verksamheter och se om de kanutvecklas. Det är jag också beredd att göra. Menjag tycker att de förslag som harframfört i den här interpellationen och tidigaretydligen motionsvägen inte tillför utvecklingensärskilt mycket.Anf. 28 ():Herr talman! Jag använde metod.Jag utgick från ett enskilt fall och drog principiellaslutsatser. De principiella slutsatserna står jag för.Jag har verkligen följt det här problemet i praktikenoch inte bara min brors problem.Kravspecifikationerna är mycket omfattande ochleder till väldigt många restriktioner. Dessutom blirdet restriktioner för utprovning av en hel del nyaprodukter som kommer. Det här gäller inte baraden typ av elektrisk rullstol som min bror har. Hanhar varit i kontakt med måmga andrahandikappade som har mött samma problem. Dehar blivit tilldelade rullstolar som har varit förbreda, tunga, omöjliga att ta med i bil, svåra ocholämpliga att använda utomhus resp. inomhus osv.Precis som alla vi andra har handikappade olikabehov. Därför förstår jag fortfarande inte varförman inte som ett alternativ skulle kunna användaden metod som Moderata samlingspartiet harbeskrivit i partimotioner under . Detskulle leda till att vi skulle få ett rikare utbud. Vitror ju på marknadsekonomi. Det betyder faktisktatt det är mycket lättare för konsumenten att finnarelevant information än att hitta denna informationgenom intressegrupper, representanter ochintresseorganisationer. Intresseorganisationernakänner inte till den enskildes behov.Jag ställde även en annan fråga: Vad händer medhandikappinstitutet efter ? Jag antaratt den frågan har behandlats isocialdepartementet. Kan vi hoppas på lättnaderden vägen?Anf. 29 Socialminister ():Herr talman! Jag har många kontakter medhandikappade, både med företrädare förorganisationer och med enskilda handikappade,och jag har faktiskt knappast ens stött på problemetatt handikappade skulle påtvingas ickefunktionsdugliga rullstolar. Om detta skulle vara ettstort problem i vårt samhälle är jag alldeles säkerpå att jag skulle ha mött det. Jag har sedan jag blevsocialminister inte fått ett enda brev om dettaproblem, och jag har sysslat med handikappfrågori närmare utan att ha stött på detta som någotstort problem. Jag tror faktiskt inte att detta ärnågot stort problem utanför familjen är alldeles riktigt att handikappade har olikabehov: Det är alldeles självklart. Det är därför vibehöver ett stort utbud av hjälpmedel, och det ärjust på grund av att behoven är mycket olika som viockså behöver gå in med stora resurser för atthjälpa handikappade. Det är därför vi måste hamöjligheter att anpassa bostäder och hjälpmedeltill handikappade. Sådana möjligheter finns, och viskall satsa på att bygga ut dem. Men de finns alltsåredan i dag.I mitt svar till har jag sagt att jagtycker att själva tanken på en hjälpmedelsgaranti ärbra. Denna tanke har framförts ihandikapputredningen och där utformats så, att omman inte får hjälp av sin egen sjukvårdshuvudmanskall man kunna vända sig någon annanstans för attfå hjälp. Jag har emellertid litet svårt att inse att enhjälpmedelsgaranti skulle vara särskilt mycket värdom den innebär att man får ett begränsatekonomiskt stöd. Ofta behöver man ju faktiskt detfulla stödet för att kunna få valfrihet. Att ge ettbegränsat ekonomiskt stöd är inte ett sätt att vidgavalfriheten utan snarare ett sätt att begränsavalfriheten.Till sist: leder inte till några ändringari den svenska handikappolitiken. Den har inga somhelst konsekvenser för den politiken, så denkommer inte att beröras i socialdepartementetsbilaga till EES-propositionen till riksdagen.Anf. 30 ():Herr talman! vet man kanske inte riktigt hurmarknaden ser ut. Det är väldigt svårt att sitta sompolitiker på och lära kännaden varierade verklighet som finns. Det är kanskelättare att komma i kontakt med verkligheten närman har nära kontakt med anhöriga som har svårahandikapp och när dessa anhöriga dessutom harkontakt med andra handikappade -- det finns jufaktiskt närverk, tack och lov. Handikappadehjälper ofta varandra med att hitta lämpligahjälpmedel.Nej, jag sade inte att detta var ett speciellt problemför familjen . Vad jag är förvånad över äratt inte förstår vitsen med enhjälpmedelsgaranti, som skulle innebära att man ivissa fall kunde välja att få ut pengar och själv hittalämpliga hjälpmedel. Det är på så sätt vi fårvariation. Väldigt många av dem som ärhandikappade, som t.ex. har haft polio, är mycketresursstarka människor, som verkligen har förmågaatt hitta utbudet både inom landet och utomlands.Varför inte se till att dessa människor, somverkligen behöver mycket pengar, belastar det härkontot? Det skulle dels innebära att marknadenfick impulser och mer information, dels skapa vissaincitament för de handikappade att själva betala endel av kostnaden. Detta skall naturligtvis existeravid sidan av hjälpmedelscentralerna. På detta sättskulle man kunna få variation. Tyvärr har inte herrWesterberg förstått det.Jag har inte sagt att vi skulle ändra vårhandikappolitik. Jag trodde inte atthandikappinstitutets kravspecifikation varessensen av svensk handikappolitik. Jag trodde atthandikappolitiken gick ut på att ge människormöjligheter att leva ett fullvärdigt liv, trots att dehar råkat ut för olyckshändelser, sjukdom, osv. Jagfrågade därför: Är det inte så atthandikappinstitutets listning av hjälpmedel de factoleder till tekniska handelshinder? Harsocialdepartementet övervägt dessa tekniskahandelshinder? Avser man att försöka ändra dessaregler, eller anser man att det är helt onödigt?Anf. 31 Socialminister ():Herr talman! Jag har i varje fall inte hittillsuppfattat att handikappinstitutets verksamhet ledertill tekniska handelshinder, men det är möjligt attden saken behöver belysas ytterligare.Självfallet kan man inte genom att ''sitta påsocialdepartementet'' -- som uttryckerdet -- lära sig särskilt mycket, även om det finnsmånga erfarna personer där. Ännu viktigare ärnaturligtvis att komma ut i verkligheten och att hakontakt med de intresseorganisationer somverkligen har överblick över det här området.Sådana kontakter har jag både utanfördepartementet och med organisationer snart sagtdagligen. Jag tror därför att jag den vägen kan få enganska hygglig information om hur läget är.Margit återkommer till frågan omhjälpmedelsgarantin. I talas det om att den handikappadeskall få en ersättning motsvarande av vad haneller hon annars skulle ha fått. Det innebär att manförst måste utreda vad den handikappade annarsskulle ha fått, dvs. vad hjälpmedlet kostar iursprungligt skick, vad det kostar efter individuellanpassning och vad som är av detta belopp.Om det är fråga om av ett fast belopp vet manju inte om pengarna räcker till den individuellaanpassning som krävs. Förslaget verkar därförminst sagt något ogenomtänkt. fårväl fundera ett varv till och komma igen såsmåningom.Överläggningen var härmed avslutad.6 § Svar på interpellation 1991/92:173 omsammansättningen av kommittén för nedläggning avbyggnadsstyrelsenAnf. 32 Finansminister ():Herr talman! har frågat mig vilkaåtgärder jag avser vida för att ge begreppetjämställdhet en reell innebörd inom mittverksamhetsområde. Frågan har ställts bl.a. motbakgrund av sammansättningen av kommittén förombildning av byggnadsstyrelsen.Mot bakgrund av propositionen omjämställdhetspolitiken inför 90-talet harstatsmakterna bl.a. antagit konkreta, tidsbestämdamål för kvinnorepresentation i statliga styrelser,nämnder och kommittéer.Målet är att kvinnors andel i de statliga organeninnevarande år bör ha ökat till och tillår 1995 till . Slutmålet jämnkönsfördelning bör vara uppnått år 1998.Inom kommittéväsende utgörandelen kvinnor . Vad gällerjust kommittén för ombildning avbyggnadsstyrelsen har jag numera förordnatytterligare sju personer att delta i arbetet, varav treär kvinnor.En sammanställning över finansdepartementetsmyndigheter och nämnder visar att 347 stycken,dvs. , av det totala antalet ledamöter (1 192stycken) är kvinnor.Låt mig särskilt nämna att ochstatskontoret har 44 resp. 50 kvinnor i sina råd.Statistiska centralbyråns styrelse består till avkvinnor.Vid extern representation där regeringen, i dettafall , utser ledamöter i t.ex.banker, försäkringsbolag och allemansfonderuppgår kvinnorepresentationen till drygt 33 %.Mot bakgrund av det siffermaterial jag nu harredovisat har jag förhoppningar om att deuppställda målen för kvinnors andel avrepresentationen i de statliga organen skall kunnauppnås inom mitt verksamhetsområde. Med dettahar jag svarat på frågan om kvinnors representationi de organ som regeringen själv tillsätter. Jag villdock betona att det krävs flera åtgärder för att gejämställdheten en reell innebörd. Det kräver ettaktivt arbete på många områden, inte bara frånregeringens sida utan också t.ex. frånarbetsmarknadens parter och näringslivet.Anf. 33 ():Herr talman! Jag vill tacka försvaret. Jag uppskattar den mycket grundligagenomgång som finansministern har gjort för attkartlägga jämställdheten inom just sittansvarsområde. Jag kommer att inlämna enrad interpellationer för att få liknande redogörelserfrån andra departement. Jag tror nämligen att detär bra att vi får de här frågorna kartlagda ochuppföljda.Jag uppskattar också intresset för att få en ökadandel kvinnor, men jag blir litet besviken när AnneWibble säger att hon har förhoppningar om attkunna öka kvinnors andel. Jag vet ju att det krävshårt arbete och kanske också en del friktion för skall kunna åstadkomma en rimligkönsfördelning inom de organ som finns inomfinansministerns domvärjo. Jag skulle alltså önskaatt finansministern hade sagt att hon gärna skullearbeta för att öka andelen, inte bara att hon harförhoppningar om att den skall öka.Man kan konstatera att det inom vissa avmyndigheterna inom finansdepartementetsansvarsområde -- som finansministern också tarupp i svaret, nämligen ochstatistiska centralbyrån -- finns en rätt stor andelkvinnor. Men det finns också myndigheter därkvinnor saknas helt eller där det bara finns enledamot som är kvinna, och dessutom återkommeren och samma ledamot på ganska många ställen.Det handlar därför egentligen om väldigt fåkvinnor. Inom finns t.ex. bara enkvinnlig ledamot. och saknar helt kvinnliga ledamöter.Statens arbetsmiljöråd och expertgruppen föroffentlig ekonomi har också bara manligaledamöter. Två av tolv ledamöter i statensarbetsgivarverk är kvinnor.Jag skulle naturligtvis kunna fortsättauppräkningen, men jag tänker i stället gå tillbakatill själva grunden för min interpellation, nämligennedläggningen av . Hur kommerdet sig att det blir sju nya ledamöter som skall deltai arbetet med detta, och varför är bara tre av demkvinnor? blir det en kommitté bestående av elvaledamöter, varav tre är kvinnor. Man kunde kanskeha tänkt sig några fler kvinnor. Vad är skälet tilldetta?Jag vill ta upp ytterligare en fråga, som kanske ärden viktigaste. Det sägs ju att det skall finnas 40 %kvinnor i de statliga organen . Detta harman fattat ett beslut om. Detta måste ju då ocksågälla ordförandeposterna. finns det intenågon kvinna som är ordförande i någon av dessamyndigheter.