prot · GG0948 · 1992-12-18 00:00:00 — Detför , som jag uppfattar det, en ganska märkligoch ynklig propaganda -- jag vill inte partiadresseraden -- om att regeringen skulle önska dennautveckling för att kunna vrida politiken åt höger.Det är en helt felaktig bild av verkligheten. Det ärinte bättre när ett sådant budskap förs fram avpersoner från det parti som har haft mer ansvartidigare.Lika litet som byggdes , lika litet djupa krisen i den svenska ekonomin skapatsunder . Orsakerna är många ochstår delvis att finna flera decennier tillbaka. Detfinns en del som inte förstår detta samband. Därförskall jag redogöra för det en gång till. Jag gjordedet i början av denna riksdagssession. Då fick jagen förståsigpåarkommentar om att man trodde attjag hade varit utomlands under krisveckorna. Menbakgrunden till den svenska utvecklingen underden står att finna även i det som händeunder 70- och 80-talen.Man kan börja med att nämna den energipolitiksom en gång ledde in i ett betydandeoljeberoende. När oljeprischockerna uppstod blevde ett hårt slag mot samhällsekonomin. Vem drevupp oljeberoendet till ? Jo, det var de som tyckte att det var viktigtatt importera mesta möjliga olja till den tidens lågapriser, och sedan satt man fast i detta beroende.Sedan steg oljepriset från 3 miljarder till 30miljarder . Ingen ville bära denbördan. Det var en anledning till att staten dengången fick problem med både finanser ochunderskott mot omvärlden. hade vikostnadchocken på 1975--1976, som helturholkade den svenska konkurrenskraften.När socialdemokratin återkom till regeringsmakten1982 slog man till med konkurrensdevalveringen på16 %. Det skadade förtroendet för att Sverigesenare skulle kunna hålla en fast växelkurs.Eftervården uteblev.1980-talet blev ett förlorat årtionde när det gällerproduktiviteten i industrin. Det fanns inte etttillräckligt omvandlingstryck, som det brukar heta . Den offentliga verksamheten utsattes inteheller för något effektiviseringstryck.I stället ledde devalveringen till snabbt stigandevinster i exporterande storföretag, våldsaminflation, överhettning -- framför allt påbyggmarknaden och i storstadsområdena -- bankeroch kreditinstitut som formligen kastade pengarefter svenska folket, spekulation i fastigheter ochlöneglidning långt från den ekonomiskaverkligheten.Industriproduktionen tappade farten ,även om det definitiva raset väntade till 1989. Motden bakgrunden tycker jag att det är riktigt att sägatill dagens arbetslösa industriarbetare, och kanskeframför allt till byggjobbarna, att det är 80-taletsmisslyckade socialdemokratiska politik som nukräver sin tribut i form av arbetslöshet.Socialdemokratin gjorde inget för att förhindra denutvecklingen. Vi från varnade föröverhettningen, men vi möttes av hån. Då somtidigare kallades vi för storstadsfiender, när vitalade om att det var en orimlig situation att så attsäga blåsa upp byggmarknaden på det sätt somskedde t.ex. i denna region. När väl eninvesteringsavgift mot överhettningen infördes varden för sen och för liten. Men vi fick tyvärr rätt.Detta är ett av de stora problem som vi nu bärbördorna av -- upphaussade priser på fastigheter,vilka belånades, men lånen kan sedan inte betalastillbaka.Sanningen är att raserades grundenför balans i samhällsekonomin . Istället är det nu som företagensproduktivitetsökningar kommer. Det belastarytterligare arbetsmarknadspolitikens konton i dag.I denna situation är det viktigt att skapatrovärdighet kring hanteringen av det strukturellabudgetunderskottet. Det kräver ekonomiskstramhet. Räntan måste ned till nivåer som skaparinvesteringslust i stället för 80-taletsspekulationsiver. Det framställs ibland i debattensom om det skulle finnas någon motvilja mot ensänkning av räntan. Självfallet finns det inte det.Men i en öppen ekonomi finns det gränser för hurlångt den räntan kan sänkas, dvs. den korta räntan,utan att den långa räntan stiger. Det finnsnaturligtvis ett direkt samband med hur kursen påden svenska kronan utvecklas i förhållande tillandra valutor på grund av räntepolitiken.Detta är emellertid ekonomiska restriktioner. Denpolitiska viljan finns i varje fall från vårt håll att fåned räntan. Det är en självklarhet. Detta ärgrunden för att få i gång naturliga, kommersiellaoch lönsamma investeringar.I och signaleras nu en offensivpolitik. För del är det något att ta intryckav när det gäller industripolitiken. Om viktigainvesteringar kan komma till stånd genom statligmedverkan måste sådana prioriteras. Det finnssådana projekt. Jag tänker t.ex. på utbyggnaden avmassaproduktionen och tillvaratagandet av skogeni -- Mönsteråsfabriken. Där finns detmöjligheter att tidigarelägga ett sådant projekt.Det behövs nämligen goda exempel.Det handlar inte om 80-talsmodellen, där ochVolvo fick stöd mitt i högkonjunkturen. Statenskall satsa på de många mindre och medelstoraföretagen, på egenföretagen, på forskning,utveckling och utbildning.Klyftorna mellan dem som har det bäst och demsom har det sämst ökade under 80-taletshögkonjunktur. Att försöka vända den trenden ären annan huvuduppgift som vi har.Samma historia får inte upprepas under 90-talet.Därför måste besparingsåtgärder hanteras utifrånprinciperna om bärkraft och grundtrygghet. Denfortsatt differentierade momsen på mat är ettexempel. Att slopa reallöneskyddet iinkomstskatteskalan för dem som tjänar mest är ettannat. Vi i har bidragit till detta, och vifortsätter att värna rättvisan. Därför markerar vivår begränsade entusiasm för vidare förändringarav pensionsåldern eller ytterligare karensdagar.Det finns dess värre de som anser att miljöpolitikär något som är förbehållet tider av högkonjunktur.Det är en trångsynt uppfattning som grundar sig påtron att miljöskador inte är en kostnad.Inget kan vara mer fel. Vi måste gemensamt betaladen miljöskuld som bara för del . Om vi betalarkostnaden , slipper vi amortera en ökadmiljöskuld.Det är nödvändigt att vi slår in på återanvändnings-och återvinningsvägen, och det kommer att ske avolika skäl, både av miljöskäl och av resursskäl.Detta är inget hot, det är ett löfte och ennödvändighet. Uthållig tillväxt och trygga jobb iframtiden skapar vi bara genom att aktivt ta oss anuppgiften att lösa miljöproblemen, men ännubättre genom att förebygga deras uppkomst.(Applåder)Anf. 45 (nyd)replik:Herr talman! tog upp frågan omdebattupplägget, osv. Jag vill kommentera detockså på ett sådant sätt att det vid ett flertaltillfällen har nämnts namn på personer utanatt talmannen har ingripit.Häromdagen talade jag om politiska utnämningarsom en företeelse. Då ingrep talmannen --minsann. Det är en intressant iakttagelse till vilkenman skall lägga hela upplägget av denna debatt somär sällsamt för att vara...Anf. 46 TREDJE VICE TALMANNEN:Repliken gällde miljöministerns anförande.Anf. 47 (nyd):Herr talman! Ja, det är precis vad det gör just nu.Mycket av det som sade stämmer.Men det finns vissa punkter där han har fel.Herr talman! Det går attsänka den korta räntan. Alla vet det. Det skulleframstå som föga begåvat om det från den härkammaren gick ut uppgifter om att det inte går. Och detta gör . Frågan är omdet går med den riksbankschef som vi nu har.Sedan har jag en fråga till . Dethandlar om miljön. Det är riktigt att vi måste göranågot åt miljön. Men jag skulle vilja ha ett svar påfrågan om miljöministern är med på attsatsningarna skall göras där vi får mest förpengarna. Frågan är ytterst relevant. Vi talar ju omtider då det egentligen inte finns pengar. Det finnsdock miljöinsatser som ger hundra eller tusengånger större effekt än de som planeras här. Alla deinsatserna görs i andra länder, på andra sidanÖstersjön. En kommentar, tack!Anf. 48 Miljöminister ():Herr talman! Nej, i den här debatten är vi inteämnesvis begränsade. Jag hoppas att skillnaden,jämfört med andra debatter, klart framstår.När det gäller räntan har jag inte hävdat att det integår att sänka den. Jag har sagt, och det ären självklarhet, att det naturligtvis är Riksbankensom har det fulla ansvaret i den delen.Vad regeringen kan göra är att skapaförutsättningar för en trovärdighet som gör att detfungerar på marknaden när det gäller att sänkaräntan.Det jag räknade upp var de ekonomiskarestriktioner som kan finnas. Finns det inga sådanarestriktioner, kan räntan sättas till noll. Men jagtror att det finns ekonomiska restriktioner på vägendit -- för att uttrycka det väldigt tydligt. i valutakursen, relationen lång--kort ränta ochtilltron i omvärlden till vår politik.När det gäller miljösatsningarna: Jag satt härrelativt ensam, det skall jag erkänna, -- IanWachtmeister var inte i kammaren då, jag tror attdet var -- och lyssnade påbehandlingen av tre betänkanden om miljön. Detgällde kärntekniklagen, miljöskyddslagen ochfrågan om satsningar på Östersjöregionen.Ett förslag har alltså förelagts underhösten inom ramen för de 500 miljoner som jag, tillallmän förtret, förhandlade fram inomramen för energiskatteuppgörelsen i samband medden Hjalmarsonska utredningen. Vi satsar alltså påÖstersjön och på just de baltiska staterna ,även om vi beträffande huvudgreppet naturligtvisär beroende av att vi kommer fram till en sortsrimlig gemensam satsning runt Östersjön.Jag tänker på vad en gång toginitiativ till -- och allt det somnu sker inom ramen för Helsingforskommissionen.I mars blir det en finansieringskonferens i ,där alla penningbidrag är välkomna. Det är klart attÖstersjöländerna då kommer att gemensamt ta ettgrepp för att försöka få ökade satsningar österutoch för att det skall gå att komma åt de värstautsläppskällorna.Vi har alltså redan nu börjat med vissa insatser, somalla känner till. Det handlar om kärnsäkerheten --ett intresse för våra vänner i , ochnaturligtvis i första hand för . Men det är ihögsta grad ett intresse för hela den här delen avEuropa. Vi måste satsa stora pengar. Det gäller juatt försöka höja säkerhetsnivån i de här områdena.Vi satsar på förnybar energi i . Vi satsarpå avloppsreningsverk i . Ja, IanWachtmeister, det är bara att läsa riksdagstrycket!Anf. 49 (nyd)replik:Herr talman! my lips, har president jag frågar om i miljösammanhang gäller en litetstörre fråga än vad som tas upp i ett riksdagstrycke.d.Min fråga är om regeringen, vars representant i dehär frågorna är , är beredd att helttänka om i de här frågorna. Vi har inte pengar sådet stör precis -- vi har ju 200 miljarder ibudgetunderskott. Därför är det fantastiskt viktigtatt helt och hållet prioritera miljösatsningarna påde ställen där de ger en jätteeffekt jämfört med vadvi här håller på och petar med, för det är småsakeri den jämförelsen.Vidare vet jag att ni tror att ni gör vad ni kan för attfå ner räntan. Men ni vet inte ens var någonstansräntan ligger. Räntan är inte den som står itidningarna. Räntan är för den företagaresom skall gå ut och låna pengar -- det rör sig om tali den storleksordningen. Men det går inte att ha dennivån.Det här är den allvarligaste, största och viktigastefrågan i . Det går inte att bara säga skall titta på det här, att man gör vad man kanosv. Man har möjlighet att få ner räntan -- och detmåste ske för annars stannar båten, som jag harsagt.Anf. 50 Miljöminister () replik:Herr talman! Uppriktigt sagt förstår jag inte vemdet är som debatterar med.Förmodligen är det riksbankschefen. Om det är så,tycker jag att skall välja ett annatforum.Det finns ingen ovilja i regeringskretsen mot att fåsänkt ränta. Vad är det som händer?Marginalräntan sänks , naturligtvis iden takt som man bedömer är möjlig. Det ärmöjligt att man kan gå snabbare fram, och det ärbra om det är möjligt. Men det finns ingarestriktioner i det fallet. Det finns alltså ingentingsom säger att vi måste upprätthålla en viss räntenivåför att klara några andra mål.Jag tror att det är viktigt att vi inte förstorar detproblemet eller försöker att nå så billiga poäng.Som sagt: Ni är väl också representerade iRiksbanksfullmäktige, där jag antar att ni gör eninsats. Om ni inte är representerade, kan ni juagera genom ombud.Så till frågan om miljön. Den debatten har vi förtförut. Jag skall inte repetera för mycket. Men dethandlar om att själv också måstevara trovärdig. Ni motarbetade det som skapaderesursen för vår insats . Hade det ankommit påer, skulle det alltså inte ha funnits några pengar fören start före Gdyniaöverenskommelsen --jag bara konstaterar det.När det gäller trovärdigheten i miljöpolitiken gälleri internationellt samarbete att sopa rent framföregen dörr och att visa vad man kan. Det är ju påden grunden som vi kan göra en bra insats i andraländer. Vi kan en hel del saker som man där intehaft råd, möjlighet eller kunskap att genomföra.Försök således inte med det enkla greppet att ställadet ena mot det andra, därför att situationen är inteså enkel. Vi har ett gemensamt ansvar kringÖstersjön, för och för vår gemensammamiljö. Det arbetet är startat, och här vill jag gärnage en eloge. Men det är intefinansierat. I den frågan återkommer vi tillriksdagen längre fram. Jag utgår från att IanWachtmeister då är beredd att betala vad som krävsför att leva upp till de mycket stora ord som han nuanvänder i fråga om att vi skall satsa i österled. Detskall vi göra, men problemet är att en och annankrona saknas.Tredje vice talmannen anmälde att IanWachtmeister anhållit att till protokollet fåantecknat att han inte ägde rätt till ytterligarereplik.Anf. 51 Statsrådet ():Herr talman! Den gångna hösten har på något sättvarit ockuperad av eruopeiskt svårmod.-- På har ondskan blossat upp ochtriumferat.-- De europeiska ekonomierna, som ännu intehunnit sammanfasas, har varit ute på rent gungfly.-- har rådbråkat relationernainom EG.-- I har debatten i mångt och myckethandlat om krispaket och räntor.Det finns självfallet ingen som helst anledning attvifta bort eller förneka den europeiskaverkligheten. Det finns ingen som helst rimlighet iatt förneka att vi i levt över våra tillgångari 20--och att det därför nu måste till kraftfullaåtgärder.Men det finns all anledning, tycker jag, att se detpositiva, möjligheterna som ligger framför oss.Om vi inte höjer blicken, finns det risk för att vi inteheller kommer framåt.-- har hackats ner, glöm inte det!-- Kommunismens terror och människoförakt haravslöjats och dess irrläror har totalkollapsat.-- Gamla europeiska gränser, runt vilkamisstänksamhet och hat grott under generationer,har rivits.-- Insikten om att jorden är odelbar och att vi ärberoende av varandra och har ansvar för varandrahar i varje fall börjat breda ut sig i de teoretiskasammanhangen.Jag tror att det nu -- trots allt mörker och elände --är dags att förmedla visionen. Och den måste fåhandla om en morgondag där fred och frihet, därförsoning och samförstånd överflyglar hat ochosämja. Vi måste nå fram till det samhälle där denunge känner att han kan påverka, får ta ansvar, gesmöjligheter att förverkliga egna önskemål och blirrespekterad för sin unicitet och sin personligavärdighet. Vi fastnar lätt i gamla hjulspår ochgräver ofta ner oss bekymmer. Självfallet ärdet för en stor grupp människor, det har alla sagthär och jag vill också gärna understryka det,alla som drabbats av arbetslöshet, inte lätt att se påmorgondagen med framtidstro. Därför har vi ocksåalla ett ofrånkomligt ansvar att solidariskt ställaupp under den här mörka arbetslöshetsperioden.Men det kommer att ljusna, var säker på det!Det är helt klart -- vilken partibeteckning vi änrepresenterar -- att den offentliga sektorn, staten,eller hur vi nu uttrycker det, kan vara ettslags allomfattande garanti, något som man kan tysig till i precis varje tänkbar situation, utan attavkrävas egna insatser och eget ansvar.Men detta är inte, tror jag, enbart av ondo. Vimänniskor måste få uppleva att vi behövs förvarandra och att idealitet är berikande, inte minstför den som består med den. Sedan är det densjälvklaraste sak i världen att de som själva intemäktar, skall ha samhällets stöd. För att det stödetskall finnas och räcka till fordras att vi, som självaorkar och kan, tar vårt ansvar och deltar iskapandet av en bättre värld.Det är lätt att vi med välmenande omsorg sökerförutsäga och ta hand om varje tänkbart behov. ''Dom har inte spolat'', säger grabbarna som varitnere på idrottsplatsen och funnit att isen inte ärfärdig. ''Dom ligger där alldeles ensamma ochsorgsna'', säger den som för någon timme brutit sinkarriär och besökt en gammal släkting eller bekantpå ålderdomshemmet. ''Dom har inte fått lära sighut och vett av någon'', säger den stressade pappan,som knappt har tid med de egna barnen, när hanunder några minuters TV-nyhetssändning serungdomar från grannskapet som vandaliserar i ettlitet samhälle eller som söker bränna ner enflyktingförläggning.Snart dyker det då upp opinionsgrupper som kräverfler kommunalt anställda, som skall spolaidrottsplatsernas isbana, fler vårdbiträden somskall spräcka de gamlas tristess och ensamhet, flerfritidspedagoger och annat yrkesfolk, som skallfostra och utveckla ungdomarna också på derasfritid samt fler poliser som skall vakta oss alla.Tyvärr är det delar av de gamla folkrörelserna,vilka just hade lokal förankring och som utgick frånatt man med lokala, gemensamma ansträngningarkunde lösa problem själva, som har infekteratsav de värderingar som just fallit i . Förrinspirerade folkrörelserna människor till att lösaproblemen direkt. väljer deras företrädare inteså sällan att bli lobbyspecialister, som har somhuvuduppgift att hitta påtryckningsmedel för merkommunala eller statliga bidrag, fler anställda osv.Det är just med det perspektivet många betraktarEuropafrågan. De storskalighetstroende ochöverhetsbeundrande ser en ny allsmäktig och visstorebror som skall ta hand om alla våra problemoch som man kan söka mer bidrag hos. Deräddhågade pessimisterna ser den nya gökungenhelt ta kommandot över våra svenska möjligheter.Båda perspektiven är fångade i en variant avuppifrånsamhället, där solidaritet och gemenskapfostrades fram från samhällstoppen. Vi måste semöjligheterna för människans skapande i en nysituation.De små gmenskapernas möjlighet och det ideellaarbetets kreativitet är inte sådant som skallupplevas som marginella förstärkningar av statensoch kommunens uppgifter. Samhällspyramidenmåste vändas upp och ner. Det är subsidiaritet attden större gruppen eller gemenskapen stöder ochfredar den mindre gemenskapens möjligheter ochinitiativlust.EG skall inte spola våra isbanor, skapa trivsel ochgemenskap för våra gamla, fostra våra barn. Nej,EG och andra större gemenskaper skall ta hand omproblem på sådant sätt att vi kan fatta våra beslutsjälva, besöka våra gamla, fostra våra barn ochungdomar, lära dem och leva ut att människovärdetoch respekten för individerna i vår egen omgivningär grunden för allt mänskligt samliv.Vi har alla mängder av exempel i vår närhet på hurpersonliga eller gemensamma lokala initiativ, medett måttligt stöd eller försiktigt regelverk frånkommunens eller statens sida, kan blomstra. Tänkpå alla enskilda och frivilligorganisationer somengagerat sig i vårt största sociala problem,drogmissbruket. En person som och denorganisation han arbetar i, , har restupp och restaurerat människovärde åt hundratalsgrova narkomaner, tusentals alkoholister, lärt demse sina egna möjligheter, stött deras förstastapplande steg mot eget arbete och egna initiativ.En sådan rörelse är ingen komplettering till statensmöjligheter. Nej, det är staten som kankomplettera en sådan verksamhet. Den har jugenom åren sparat miljarder åt det gemensamma.Vi borde hjälpas åt att bygga ett bättre . Jagbeklagar ärligt om det nu blir så att SAP skall hoppapå en slags kameleontstil och byta åsikter eftervindarnas läge i opinionen. När man tar del avAllan skrift och tal blir man häpen. Enadagen skall vi hata inflationen. kan vitydligen vänslas med den. Det är klart att vi måstefå fart på igen. Men jag tror inte på enpolitik som nära nog påminner om hur somligahurtbullar nyttjar anabola steroider. Vi skalltydligen bygga upp en snygg ekonomiskmuskelmassa, utan att tänka på biverkningarna.Det har vi gjort. Risken är väl bara att detta ledertill besvikelser och aggressioner, till biverkningarsom kräver att vi tar mer av den s.k. medicinen.När vi i regeringen diskuterar finansplanen ochtalar om BNI hit och BNI dit, talar om hurköpkraften har minskat men skall öka, har jag gångpå gång påmints om det lilla perspektivet. Det finnsstora grupper vars primära intressen lätt fallerutanför diskussionerna om BNI och köpkraft. Deäldre på ålderdomshem och i andra institutioner fårinte automatiskt mer gemenskap av att köpkraftenökar. Övergivna eller gatufostrade barn blir intemindre övergivna eller mer solidariskasamhällsmedlemmar av att vuxna får mer iplånboken. Jag tror att vi måste vidgavälfärdsbegreppet. Välfärdsschablonerna får intebara gälla materiella värden. Utan en hållbar etiskgrund, som ställer människovärdet och individensvärdighet i centrum, fungerar inte samhället, ingengemenskap, varken lokal eller universell.Det är därför en av de viktigaste uppgifterna för ossatt vårda den grunden, tro på människan, respektför hennes värdighet, genom att skapa en miljö somgynnar hederlighet, trohet och gemenskap.Vi är glada över att det åter betonats av regeringenatt skolan skall hämta sin grundläggandeinspiration ur de värden som genom kristendomenoch den västerländska humanismen har en djupförankring i vårt folk. Men vi blir irriterade över attläroplansförslaget skjuter denna grund åt sidanmed ordvändningar som låter de här kristnagrundvärdena bli en förtunnad välling, en liteningrediens karakteriserad med förledet ''blandannan''.Hemmens och skolans fostran är grunden till att viskall lyckas skapa den framtidstro som jag talat om.Samtidigt måste vi förstås röja undan det somförkväver ett ärligt, hederligt, solidariskt samhälle.Dit hör den ekonomiska brottsligheten. Det ärbrott som stör det ekonomiska livet. Risken är attkostnaden för hederlighet blir så hög attohederligheten framstår som nödvändig. Vi talarmycket om åtgärder som skall förbättrakonkurrensen. Ett av de värsta konkurrenshindrenär just den ekonomiska brottsligheten, somsnedvrider konkurrensen mellan företag. Vikristdemokrater har lagt fram ettantal förslag till hur man kan motarbeta ekobrottenpå kort och lång sikt. Och det är viktigt! Vi ser hurdet blir allt svårare att få fram resurser för det vi villgöra.De små naturliga gemenskaperna klarar inte självaav att t.ex. ta hand om vården av de långvarigt ochsvårt sjuka. Jag tror personligen att vi måsteprioritera om, skaka fram mer resurser till dennavård. Alla vägar som motarbetar ohederlighet ochkriminalitet på det ekonomiska området hjälper tillatt skaka fram resurser till det vi vill göra. Detbehövs snabb och effektiv kirurgi mot bl.a.ekobrotten för att vi skall få loss nya skatteresurser.Vi får inte glömma att rikta samma glasögon motvårt eget land som vi så gärna riktar mot u-länder.Samhällssolidariteten kan snabbt försvagas, om''vanligt folk'' ser att företrädare för maktelitenbryter spelreglerna för hederlighet och ärlighet. Vikan faktiskt bygga in en sorts självförstörandemekanism i vårt eget välfärdssamhälle. Denmekanismen är att ett antal makthavare isamhällstoppen inte visar det föredöme och densamhällssolidaritet som är grunden förvälfärdssamhället. Om den här tendensen forsätter,får vi lägga allt större resurser på att vårda ett sjuktsamhälle, i stället för att vårda dem som är verkligtsjuka.Herr talman! Avslutningsvis skulle jag vilja tatillfället att önska ledamöter ochanställda en riktigt God Jul. Låt mig få erinra omSkriftens ord: ''Det fanns inte rum för dem ihärbärget. . .'' Sådana ord placeras så lätt tillbaka ibiblisk historia, men låt oss ta till oss det faktum attovanligt många medmänniskor -- i synnerhet påsödra halvklotet -- lever utanför allt vad värme ochombonad gemenskap heter. Detta gäller också föråtskilliga i vårt land.Herr talman! I arbetet på att öppna dörren för alladessa, som finns fjärran och nära, vill jag tro att vialla kan göra gemensam sak.Herr talman! Som ett litet postskriptum vill jagannonsera att jag tänker överlämna en enkeljulklapp till , litet julläsning.