prot · GF0953 · 1992-01-16 00:00:00 — Jag tillåter mig betvivla att dettaintresse verkligen har fått tillräckligt genomslag.Alltför mycket tyder egentligen på motsatsen.Det finns anledning att misstänka, att omkvinnoforskningens resurser delas ut på de olikaforskningsråden, kommer dessa resurser attförsvinna i det stora hela.Per säger att detta är en del avomorganisationen i övrigt inom högskolan. Menden omorganisationen är det inte så många sombråkar om, och den borde kunna genomföras utandenna förändring.Jag tycker faktiskt att man bör se över hur det skallbli och hur dessa viktiga områden skall skötas innanman fattar beslut, och inte tvärtom. Jag kan inteföreställa mig att just den delen skulle äventyraregeringens högskole- och forskningspolitik i övrigtpå något sätt.Anf. 18 Utbildningsminister ():Herr talman! Får jag till de senaste inläggen baragöra några få kommentarer.Barbro hävdar att det var dåligmanagement att slå sönder någonting som fungerati bara . Någon i ett tidigare inlägglät antyda i samma ärende, att vad som skulleinträffa om man förändrade en organisation förforskningsadministrationen var att forskningenskulle gå i stå.Får jag återigen påminna om att vi talar omorganisationen av forskningsadministrationen, inteorganisationen av forskningen. FRN utför inteforskning. FRN administrerar och delar ut pengartill andra som utför forskning.Det är viktigt att understryka detta. Det är ocksågarantin för att den kvinnoforskning som redan harinletts självklart kommer att fortsätta även om denadministrativa överbyggnaden till denna forskningskulle komma att förändras.Ewa Hedkvist säger att jag borde lyssnamera på kvinnorna. Men jag gör det. Jag lyssnar påvad kvinnorna säger om hurforskningsadministrationen skall se ut. Jag lyssnartill vad universitet, högskolor och alla andra somockså har kloka synpunkter säger om huradministrationen borde ordnas i framtiden.Ewa drar av min påstådda oviljaatt lyssna den egendomliga slutsatsen att hon redannu kan se vad konsekvenserna skulle bli av ennedläggning av denna uppgift inom FRN. Det ärfascinerande att hon kan se konsekvenser avnågonting som ännu inte är utarbetat. Jag tror attEwa Hedkvist liksom många andra serspöken på ljusa dagen och av ett eller annat skäl,för mig obegripligt, inte riktigt förstår att skilja påforskningens innehåll och forskningensadministration.Björn återkommer till sitt krav på att viborde vänta med att fatta beslut. Någon annanmenar, i samma anda, att allting fungerar utmärktäven om man bryter ut denna del.Nej, det är inte riktigt så enkelt. I regeringensorganisationsförändring av högskolan liggertillskapandet av en kraftfull servicemyndighet förden högre utbildningen och forskningen. Den skallstå i de nya, mera fristående högskolornas ochuniversitetens tjänst. Till dem knyts ett antalcentrala uppgifter som hämtas från olika håll i dennuvarande forskningsadministrationen ochhögskoladministrationen, bl.a. till en del frånFRNs övriga uppgifter, som här icke debatterats.Vad vi diskuterar här är faktiskt ''bara''organisationen av den tvärvetenskapligaforskningen. Därutöver har FRN i olika omgångarpålagts arbetsuppgifter som i regeringens förslag tillny myndighetsstruktur föreslås föras till bl.a. dennya servicemyndigheten.Vad jag för min del är särskilt nyfiken på i den härdiskussionen är att hur vi skall organisera dentvärvetenskapliga sidan. Det blir anledning attfundera kring detta och utväxla tankar om det. Detär en betydelsefull uppgift och bör finna en form iden nya forskningsadministrationen som gör attden kan växa och frodas på de kvalitativa grunderjag till min glädje hör att vi är ense om skall ställaspå denna typ av organisation.Anf. 19 ():Herr talman! Jag har fått veta att jag skall sitta neri bänken när jag talar, annars blir det problem förTV.Per visar att han inte vet hur det går till närman arbetar med bedömning avforskningsansökningar. Han menar att FRN ochdess kvinnoforskningsenhet inte forskar själv. Nej,det gör man inte, men när man anslår medel harman en överblick över alla ansökningarna. Det var116 , och det gällde 32 milj.kr. Man har dåmöjlighet att prioritera mellan dessa ansökningar.Det arbetet går avsevärt lättare om man kan göradet samlat än om ansökningarna ligger splittrade påde olika råden och man skall skicka dem emellan sigoch ha samråd. Det är sådan klumpigadministration som den här regeringen försökerarbeta bort i den offentliga sektorn.Jag nämnde förut att det hade varit naturligt att seöver rådsorganisationen över huvud taget ochinbegripa FRN. Då hade man fått helheten och settden i sitt sammanhang.Givetvis skall all verksamhet i offentlig regivärderas, kritiseras och utsättas för självkritiskgranskning och nydaning. Men att lägga en kallhand på en verksamhet som har fungerat väl i ettoch tycker jag är dålig management.Nu verkar det finnas ett ganska brett stöd iriksdagen för denna verksamhet. Vi är ett av de tvåpartier som kommer att lägga fram partimotioner,efter vad jag förstår, och kvinnor ocksåstödja denna verksamhet. Jag upprepar: Kom medera namn, kvinnor, så kan vi samla ihop dem till denmotion som finns ute i varje parti !Anf. 20 FÖRSTE VICE TALMANINGEGERD ():Enligt reglerna måste man tala från sin egen bänk,vilket inte gjorde. (: O förlåt!'')Anf. 21 ():Herr talman! Först vill jag instämma i vad BarbroWesterholm säger att det vore det bästa att i dettasammanhang se över hela forskningsorganisationenoch de andra råden också, och inte bara specifikt tadetta.Per säger att vi skall skilja på administrationoch forskning. Det är klart. Men det finns någrafrågor som inte har fått svar här och som vi inte fårsvar på, utan som tydligen skall ses över avkommittén. Jag skulle vilja att vi innan beslutenskall fattas fick svar på dessa frågor. Vem skall taansvaret för kvinnoprojekten och för detvärvetenskapliga kvinnoprojekten? Vem skall egentligen göra detta? Det ärnämligen ganska svårt,med tanke på alla deansökningar som kommer in. Vem skall avgöra varett projekt skall hamna? Och vem skall skötainformationen?Dessa frågor har vi över huvud taget inte fått någotsvar på. Per säger att det är kommittén somskall se över detta. Jag tycker att det är fel att förstfatta ett beslut och sedan avvakta en utredning. Vibrukar inte göra så. Jag tycker att handläggningenskall vara precis tvärtom.Anf. 22 ():Herr talman! Per säger att det handlar omden tvärvetenskapliga forskningens administrativastruktur. I så fall är det enligt min uppfattning ännumer angeläget att det här beslutet samordnas till1993, då vi äntligen bör kunna få en samordning avhögskoleutbildningsanslagen ochforskningsanslagen. Jag tillhör dem som både inommitt eget parti och i i övrigt har slagits föratt vi äntligen skall komma fram till en situation därdet blir möjligt att så att säga synkronisera dessaanslag för att få ut så mycket som möjligt av varjesamhälleligt satsad krona. Jag tycker inte om attsom riksdagsledamot tvingas fatta ett beslut sombereder mark för något som jag inte riktigt vet hurdet kommer att se ut och vad det kommer attinnebära för både grundutbildningen och denkvinnovetenskapliga forskningen i Sverige.I sitt senaste inlägg gjorde Per ytterligare enkoppling. Han gjorde en absolut koppling mellanfrågan om den tvärvetenskapliga forskningen ochförslaget om en nedläggning av UHÄ, som finnsmed i den proposition där man föreslår ennedläggning av FRN. Eftersom jag inte delarregeringens uppfattning i den frågan, eftersom jaginte gillar skapandet av två nya byråkratier inomhögskolan, vilket är vad regeringen föreslår, såförstår jag att jag och Per aldrig kommer attkomma överens om metoden -- att vi inte äröverens om politiken förutsätter jag. Somriksdagsledamot, herr talman, tycker jag mycketilla om att här i fatta beslut som gör attjag misstänker att jag låser upp mig till att mednödvändighet inta politiskt manöverutrymme i detbeslut som kommer att följa på det tidigare.Det var ju just för att undvika sådana härsituationer när det gäller högskolan ochforskningen och för att de som är verksamma inomhögskola och forskning skulle veta vilken vägregering och riksdag för kommeratt slå in på, som vi skulle ha denna samordnadebeslutsordning . Men jag misstänker att PerUnckel är på väg att bryta mot dettariksdagsuttalande.Anf. 23 ():Herr talman! Utbildningsministern säger att detta''bara'' handlar om organisation ochadministration. Jag tycker faktiskt att frågan omvilken organisation och administration man har förforskningen är viktig. Det är nämligen ett medel attnå dit man vill. Att inte utbildningsministern kanförstå detta, tyder enligt min uppfattning på dåliginsikt i kvinnofrågor. Det är inte bara inomforskningen som det är viktigt hur man organiserarsig, utan det gäller även många många andraområden. Det är bl.a. av den anledningen, för attvi skall nå längre i dessa frågor, som vi harkvinnoförbund i våra partier.Jag menar att det är viktigt att hålla ihop de pengarsom faktiskt har beslutat om, eftersom debehövs. Det är nämligen mycket svårare att görasärskilda satsningar på angelägna områden om mansplittrar upp pengarna.Kvinnoforskningen är, som jag har sagt, ett ungtområde, och det behövs samlade satsningar där.Det behövs också satsningar inomforskningsområden där kvinnor har svårt attkomma fram, t.ex. teknik och medicin. Sådanasatsningar blir möjliga genom dessa pengar. Det ärdärför bra att samla pengar på ett ställe, så att mankan använda dem där det är angeläget att satsa vidett visst tillfälle och där kvinnor anser att det ärangeläget vid det tillfället. Hur forskningenorganiseras och administreras är alltså av stor viktom dessa samlade satsningar skall kunnagenomföras.Per har lagt fram ett förslag som inte är bra,och han hänvisar fortfarande tillorganisationskommittén. Men vad säger attorganisationskommittén kommer att ta hänsyn tillvad kvinnor vill och vad kvinnoforskare tycker? Vivet inte heller något om detta. Det är därför intebra att inte Per nu har en uppfattning om åtvilket håll detta bör gå, så att han kan säga ifrån attdet inte skall ske någon splittring av dessa pengar.Jag vill upprepa min uppmaning till Per attinte lägga ner FRN, eftersom det bl.a. inte är braför kvinno- och jämställdhetsforskningen och inteär bra för de framsteg som kvinnor har gjort iSverige men som man ibland kan befara är stegtillbaka. Ändra på förslaget, Per !Anf. 24 Utbildningsminister ():Herr talman! Flera talare har under diskussionensgång understrukit behovet av att det görs enöversyn av hela forskningsrådsorganisationen. Jagtror faktiskt inte att det är vare sig angeläget ellernödvändigt. Jag tror att nästan alla under flera århar dragit slutsatsen attforskningsrådsorganisationen i allt väsentligt fylleren viktig funktion och är konstruerad på ettändamålsenligt sätt. Ett av de uttalanden jag allraoftast möter är nämligen beröm över hurforskningsrådsorganisationen fungerar.Någon påstod att detta förslag lägger en kall handöver kvinnoforskningen. Jag vill då som en andrakommentar så här mot slutet av diskussionen säga,att jag tror att det är nyttigt att ånyo be om att vilitet till mans vaktar orden. Ett sådant påståendekan nämligen leda till att någon tror att det faktisktförhåller sig på det sättet, och det vore synd för justdenna forskning. Denna forskning behöver ingakalla händer eller fötter eller omslag, utan denbehöver stimulans och uppmuntran, vilket bl.a.denna kammare är i stånd att ge den.Flera talare i den här debatten har ventilerat en orooch sagt att det går illa för forskningen om vi intehar ett organ som kan prioritera. Jag skulle som entredje kommentar vilja polemisera mot detsynsättet. Jag tror att det är felaktigt somgrundläggande utgångspunkt för forskningen atttro att det skulle vara särskilt gagneligt att ett organsvarade för allting. Tvärtom tror jag att det för heladet svenska forskningssystemet ligger ett värde i attolika organ bedömer samma idé eller sammaforskningsansökan. Därigenom utelämnas inte denenskilde forskaren till eventuellt godtycke ellereventuell bias av andra slag från den som i förstainstans har att bedöma hans eller hennesforskningsidé.Sedan en fjärde och sista kommentar. BjörnSamuelson sade sig vara emot helaomorganisationen av universitets- ochhögskoleämbetet etc., och han antydde med dettaatt vi nog inte kommer att bli överens hur mycketvi än fortsätter att diskutera. Det förefaller vara enkorrekt slutsats.Andra, har jag emellertid noterat, har en någotstörre öppenhet till omorganisationer i störstaallmänhet och i fråga om betydelsen av att försehögskolan med en slagkraftig organisation, somkan sätta den tillbaka på dess rättmätiga plats i deninternationella forskarvärlden. Jag skall i min turkvittera den öppenheten med att säga, att även omjag inte delar oron över tvärvetenskapens framtid iden nya organisationen, är det klart att också jag äröppen för förändringar i förslag som tar hänsyn tilldetta men inte äventyrar omorganisationen av dencentrala myndighetsstrukturen för högskolan iövrigt.Tvärvetenskapen skall alltså finna en form ocksåinom ramen för en ny organisation som tillgodoserdess intressen. Jag är öppen för fortsatt diskussionkring detta.Förste vice talmannen anmälde att BarbroWesterholm, , och anhållit atttill protokollet få antecknat att de inte ägde rätt tillytterligare inlägg.5 § Svar på interpellation 1991/92:58 ommoralsynen i skolans läroplanAnf. 25 (m):Herr talman! har frågat mig vilkenmoralsyn jag anser skall ligga till grund för denläroplan som är under utarbetande avläroplanskommittén.I direktiven till läroplanskommittén påpekarregeringen att skolans verksamhet inte är och inteskall vara värderingsmässigt neutral. I direktivenstår det: ''Den bör liksom tidigare bygga på etiskanormer, såsom människolivets okränkbarhet,individens frihet, solidaritet med svaga och utsatta,respekt för den enskilda människans särart ochintegritet och allas lika värde vilka genom kristenetik och västerländsk humanism, har en djupförankring i vårt land. Detta är värderingar som deflesta människor i , utifrån olikautgångspunkter och kulturell bakgrund, kanacceptera. ''Med detta avses de grundläggande värden omtolerans, humanism, kärlek till sin nästa ochpersonligt ansvar som finns i bl.a. den kristnaetiken och i vårt kulturarv.Det är riktigt, som påpekar, attregeringen vid ett antal tillfällen har understrukitvikten av den etiska dimensionen i skolansundervisning. I när vi får rapporterom mobbning och om intolerans mot främmandenationaliteter är detta viktigt. Det är kanske fel attsäga att skolan har misslyckats, för skolan speglar idet avseendet det samhälle i vilket skolan verkar.Skolan är bara en del i den kedja som ger oss denetiska dimensionen, där t.ex. familjen ochkamratkretsen är andra delar. Men skolan har inteheller varit tillräckligt framgångsrik i dennauppgift. Och kanske har också kravet på att skolanskall stå neutral i livsåskådningsfrågormissuppfattats och blivit till en värderelativism, enhållningslöshet och ett teknokratiskt synsätt däretiken och livsåskådningen kommit i skymundan.Jag har i dessa sammanhang använt begreppet etiskkompass, för jag anser att det som skolan skallhjälpa till med är att ge barn verktygen att självagöra etiska ställningstaganden. För den uppgiftenär bättre kunskaper i svenska, historia, språk,religionskunskap och kulturarvet i vid meningviktiga. Det är också i ljuset av detta som man skallse den särskilda markering regeringen har gjort viddessa ämnen i läroplansdirektiven.Nu har fråga en särskild udd, sominnebär att god moral skulle kräva att man betalarmer skatt än vad de skattelagar beslutatom kräver.Detta är en politisk eller personlig ståndpunkt somInger självfallet är i sin fulla rätt att ha.Men som jag hoppas har framgått av mitt svar, ärdet inte riktigt detta snäva perspektiv på moral ochetik vi syftar på i läroplansarbetet.Anf. 26 ():Herr talman! Jag kan ha förståelse för att BeatriceAsk inte vill gå in i en djupare diskussion ominnebörden av statsministerns uttalande. Det ärinte heller min avsikt att pressa henne på det.Beatrice och jag har olika syn på vilkaskatteregler som skall gälla i vårt samhälle, men detär inte det den här debatten handlar om.I interpellationssvaret spelar begreppet etiskkompass en viktig roll. Barnens fostran i samspelmed hemmen är en bärande idé i dagens läroplan.Barnen skall själva få de verktyg som en djuparemoralisk insikt står för. Det är inte bara yttre reglersom skall styra vårt agerande som människor. Vårthandlande skall också styras av en inre övertygelseom vad som är rätt och fel.Det kan inte bara handla om vårt ansvar för våranärmaste utan också om vårt ansvar för våramedmänniskor i vid mening. Vi socialdemokraterkan aldrig se den gyllene regeln som enhandlingslinje bara för den lilla världen utan ocksåför världen omkring oss.När regeringen kommer till vårt ansvar sommedborgare och medlemmar i samhället är det intelängre den etiska kompassen som gäller. Då skall vibara låta vårt handlande styras av strecken påkartan. Jag tror att det är ett mycket farligtresonemang.I ett modernt samhälle är skatten ett instrumentför omfördelning mellan den som har det bra ochden som har det dåligt, ett instrument föromfördelning över olika skeden i livet och en avmånga förutsättningar för trygghet och frihet förutsatta grupper.Skattelagstiftningarna sätter upp ramen för vårtagerande, men jag tror inte att vare sig BeatriceAsk eller jag vill ha en sådan lagstiftning att dentäcker varje situation i mänskligt agerande. Inte villvi ha så finmaskiga och detaljerade lagar att deförutser varje möjlighet till kryphål. Det måste här,som i alla andra situationer, finnas en etiskkompass, som visar oss vad som är rimligt, vad somvarit avsikten.Det är farligt om ledande statsråds budskap till barnoch unga är, att så länge du håller dig inom lagensråmärken har du rätt att med hjälp av den mestutsökta advokatyr se till ditt och bara ditt intresse.En generös sociallagstiftning bygger också på att vihar en moralisk kompass, att vi känner ansvar föratt efter vår förmåga bidra till välfärden ochanvänder systemet först när vi är sjuka, arbetslösa,har låga inkomster och har moralisk rätt till våramedmänniskors stöd. Börjar vi -- inom lagensråmärken -- manipulera systemet fallerfundamentet för välfärdssamhället.Vi har samma ansvar för miljön. Det räcker intemed att inte köra snabbare än på 90-vägarna.Var och en av oss måste också ta ansvar för att intemissbruka bilåkandet. Vi måste själva fundera övervårt ansvar för sopberg och resursförstörelse.Det är inte lätt för oss som är vuxna. Det är inte lättför våra barn, men vi gör det inte lättare för demom vi inte försöker föra in begreppet etisk kompassi en vidare mening än bara som ett ansvar ifamiljen, i den enskilda skolan eller i närmiljön.Beatrice vill använda ökade kunskaper isvenska, historia, språk, religion och kulturarv sominstrument för att ge barnen verktyg för att självagöra etiska ställningstaganden. Och visst har de ettstort värde, inte bara ur moralisk synpunkt. Mendet är inte pluggandet och kunskaperna som ger ossvår etiska kompass. Med all respekt för kunskap --inte har väl den teologie professorn en säkrare etiskkompass än den lågutbildade kvinnan i kyrkansbesöksgrupp. Och inte menar väl ens moderaternaatt en filosofie doktor har större känsla för vad somär rätt eller fel än ett vårdbiträde som i åratalarbetat bland människor.Det är i mötet med människor med olika villkorsom mycket av vår känsla för andra skapas. Därförblir också den segregerade skola villskapa genom sin skolpeng ett medel som för bortfrån ett djupare ansvar för andra.Vill inte vidga begreppet etiskkompass, så att det inte begränsas av den snävamoralsyn givit uttryck för?Om inte talet om moral och etik skall bli kosmetikai regeringens många uttalanden, måste inte ocksåandra medel än rena kunskaper spela en viktig rolli utvecklingen av den svenska skolan?Anf. 27 ():Herr talman! Moral är väl inte något givet en gångför alla tider och i alla stunder. När det talas ommoral och etik är det viktigt att man försöker ordnaupp begreppen, så att moral handlar om läran omseder och vad som är rätt och fel. Etiken kanske ärden filosofiska disciplinen om moral.Moral förändras alltså över tiden, i olika skeenden.Eftersom barn har behov av ganska tydliga budskapinnebär detta att man i de här frågorna liksom iandra frågor inte får ge barn dubbla budskap.Barn -- och även vi vuxna -- har också behov avförebilder, idoler. Förebilderna och idolerna har en väldig genomslagskraft genom det enormautbud som vi har av media -- nya idoler skapas ochen del gamla faller bort. Det är oroande om manskall ha olika utgångspunkter för värderingen avvad som är rätt och fel när det gäller åtaganden somär gemensamma i samhället, som t.ex. att betalaskatt.När talar om en etisk kompass börman också hålla i minnet att barn inte gör som vivuxna säger, utan barn gör som vi vuxna gör.Talas det då om en etisk kompass grundad påkristen etik måste man ställa frågan: Vilketmoraliskt handlande inom ramen för disciplinenden kristna etiken gäller det då att framhäva? Ärdet att det är rätt att slänga ut månglangarna urtemplet? Eller är det att man på samma villkor somman umgås med andra människor också skallkunna umgås med dem som är sämre sedda isamhället, skökorna t.ex.?Gör man inte det här riktigt klart för sig -- särskiltdå det handlar om ens aktiva förhållande till barn --kan, tycker jag, de olika direktiv som finns ttillexempelvis läroplanskommittén eller resonemangetom etisk kompass betecknas som ingenting annatän filosofisk fundamentalism.Anf. 28 ():Herr talman! Jag skulle gärna vilja komma mednågra synpunkter i den här intressanta debatten.Kulturer och länder har grundat sinexistens och verksamhet på värderingar, normeroch etik. Varje kultur har på olika sätt försöktöverföra de värderingarna till nästa generation.Enligt kristdemokratisk uppfattning kangrundläggande demokratiska värderingar intetolkas fristående från en livsåskådningsmässiggrundsyn. Därför vill jag säga att vi är glada överden deklaration som förekommer iregeringsförklaringen om att skolan skall vila påkristna värderingar. Den har sedan kommit igen iolika sammanhang efter det att denna regeringtillträtt.Kds hävdar att den svenska förskolan och skolanskall förankras i en klart uttalad etik och att detskall vara den kristna och humanistiska etiken.Syften är då inte att förmedla en tro utan attförmedla värderingar som kan ge en referensram iolika livsfrågor.En uttalad etik i grunden gör det lättare att visaförståelse för svaga och utsatta grupper. Den gördet lättare att över huvud taget veta hur man skallleva tillsammans med sina medmänniskor.En skola som är förankrad i kristna värderingar kanbli en moteld till de destruktiva tendenser som vi ivår tid har sett så klara tecken på i form av egosim,våld och främlingsfientlighet. Vi har inte råd att låtavåra barn lämna skolan utan att sådana attityderoch värderingar har blivit naturliga för dem att devänder sig mot egoism, våld ochfrämlingsfientlighet och att de i stället visar kärlek,omtanke och solidaritet med sin nästa.Det innebär naturligtvis inte att detta bara rör denallra närmaste omgivningen. Meningen är givetvisatt de här värderingarna skall sitta i ryggmärgen.Det är viktigt därför att vi, som också har nämntshär tidigare, inte kan ha lagar och regler som rörvarje liten detalj inom vårt livsområde. Det ärviktigt att det blir naturligt för var och en att handlaefter de här värderingarna, att de har blivitgrundläggande för vårt synsätt.Det innebär inte på något sätt att vi blirfullkomliga -- det vill jag klar och tydligt säga. Detär också en förutsättning i kristdemokratiskttänkande att alla människor är ofullkomliga och attvi alla nu och då bryter mot det som vi vet är rätt.Ibland har vi också svårt att veta vad som är rätt ochfel.Där spelar naturligtvis också föredömet stor roll --att vi har människor i vår omgivning som vi ser upptill. Detta är någonting som vi inte kan kommaifrån.