prot · GF09111 · 1992-05-13 00:00:00 — Under en femårig förändringstid skullejordbruket omformas till en näring, som skulleexistera på samma villkor som övriga näringar.Endast produkter som efterfrågades på marknadenskulle ersättas, och för sådana tjänster där ingenmarknad fanns skulle vi ta ett gemensamtbetalningsansvar via skatten.Tyvärr råder det ännu osäkerhet blandjordbrukarna. Kommer reformen att fullföljas?Kommer något att ändras? Nej, säger visocialdemokrater. Omställningen skall fullföljas.Nej, säger också regeringen i officiellasammanhang. Men i valrörelsen förutskickade dennuvarande jordbruksministern att beslutet nogkunde ändras i vissa delar, bl.a. när det gällergränsskyddet. Förändringar skulle kunna ske medtanke på EG. När man läser böndernas egentidning, tidningen , framstår böndernasosäkerhet mycket tydligt.I det betänkande från jordbruksutskottet som vi behandlar finns det ett tillkännagivande tillregeringen som den borgerliga majoriteten stårbakom. I detta tillkännagivande krävs attregeringen skall återkomma till medförslag till former för exportfinansiering.Tillkännagivandet är föranlett av en motion frånKds och en från , dvs. två av de partier somingår i regeringen. Detta betyder i realiteten ettavsteg från omställningsbeslutet och attsubventioner på nytt införs i livsmedelspolitiken.Detta kan vi naturligtvis inte ställa oss bakom. Jagyrkar därför bifall till den socialdemokratiskareservationen nr 2.Jag vill fråga de företrädare för regeringspartiernasom har ställt sig bakom detta tillkännagivande omförslaget är förankrat i regeringen. I så fall harregeringen tydligt markerat att konsumenternasintresse får stå tillbaka för livsmedelsnäringensintresse. Förslaget innebär att vi får dyrarelivsmedel i . Detta är tvärtemot vad visocialdemokrater verkar för och alldeles fel väg attgå inför ett EG-medlemskap, eller är det här ettuttryck för motionärernas egna önskemål. I så fallökar förvirringen ytterligare hos bönderna. I bådafallen är det illa.Jag vill fråga om dettatillkännagivande är förankrat i regeringen. Hurskall det i så fall finansieras?Att nu göra avsteg från livsmedelsreformen medhänvisning till EG är inte särskilt klokt. Detframgår mycket tydligt när man tar del av denjordbrukspolitiska debatt som förs inom EG inte så mycket längre kan fortsätta med denjordbrukspolitik som man nu har. Det blir alldelesför dyrbart och en förändring måste ske. Det finnsskäl att tro att subventioneringen inom EGminskar, och det innebär i sin tur att vi har ettförsteg i vår jordbrukspolitik. Det är bättre att tavara på det försteg som vi har, att arbeta vidare föratt vara redo den dag vi går in i EG.Av en rapport från konsumentberedningen som harpresenterats , och som för övrigt ocksådiskuterades i morgonekot, framgår också tydligtatt fortsatt exportstöd endast skulle förlänga enomöjlig och dyrbar överproduktion, och dettaskulle få betalas av skattebetalarna ochkonsumenterna. De som gynnas ärförädlingsindustrin, som ännu säkrar sinavsättning utan att behöva anstränga sig.Den livsmedelspolitiska reformen och åtgärder somvidtogs i samband med den har fört med sig attprisökningstakten på svenska livsmedel harminskat. Dock har vi ännu en rejäl bit kvar tills vinår EG-nivå. I , som är det somhar den högsta prisnivån, ligger ändålivsmedelspriserna under våra priser. För attden svenska livsmedelsindustrin skall kunnakonkurrera på livsmedelsmarknaden inom EGmåste vi alltså sänka den svenska prisnivån ännumer. Vi har i vår motion visat hur det kan ske inomramen för det livsmedelspolitiska beslutet.Ett sätt är att skärpa konkurrensen, bl.a. inomlivsmedelsindustrin som ju verkligen präglas avmonopol. Den socialdemokratiska regeringenbörjade, och måste den borgerliga regeringenfortsätta. Ett tydligt exempel på situationen inomlivsmedelsindustrin är det numera ganska uttjatadeexemplet Arla och den höjning av priserna på bl.a.filmjölk som genomfördes . I stället för attrationalisera och effektivisera tog man till detenklaste sättet att klara lönsamheten, prishöjning.Detta skulle inte ha kunnat ske i ett läge medkonkurrens på marknaden.Mot bakgrund av denna monopolsituation, ochArlas prishöjning som var en följd därav, är visocialdemokrater inte beredda att bifalla ettborttagande av högstpriset på konsumtionsmjölkförrän en fungerande konkurrens råder påmarknaden. Jag yrkar därför bifall till vårreservation nr 6.Ett sätt att öka konkurrensen är att underlättaimport av livsmedel. Detta kan ske inom ramen fördet livsmedelspolitiska beslutet. Jordbruksverkethar bemyndigande att korrigera gränsskyddet i denmån det uppstår varubrist på den svenskamarknaden eller om den inhemska prisnivånkraftigt överskrider referensprisets nivå.Jordbruksverket bör få besked av attdetta bemyndigande skall användas mera aktivtsom ett instrument för att åstadkomma enkonkurrenssituation på livsmedelsmarknaden.Ett annat sätt att öka konkurrensen pålivsmedelsmarknaden är att fortsätta på den vägsom den socialdemokratiska regeringen slog in på isamband med förhandlingarna om ett EES-avtal.Det bilaterala avtal mellan och som då förhandlades fram möjliggjordeett ökat utbyte av livsmedelsprodukter, dvs. såvälimport som export. Detta avtal bör man nu utökagenom att förhandla fram ökade importkvantiteterav livsmedel av hög kvalitet och ökadeexportkvantiteter av förädlade svenskalivsmedelsprodukter till EG. Med detta förberedervi svensk livsmedelsindustri för EG-konkurrensen.Det är alldeles nödvändigt att den svenskalivsmedelsindustrin nu tar ett krafttag för att klarakonkurrensen inom EG. Produktiviteten måsteöka, och en ökad satsning måste ske på forskningoch utveckling. Svensk livsmedelsindustri har i dagden lägsta forsknings- och utvecklingsintensitetenbland industrins olika branscher.I dag förbereder sig den svenskalivsmedelsindustrin på ett EG-inträde genom attkrympa sin verksamhet och genom att satsa på attutveckla produkter med lågt förädlingsvärde.Varför satsar man inte i stället på förädling ochutveckling, på den kvalitet som vi vet att svenskalivsmedel har? Varför satsar man inte påmarknadsföring?Visst kan svenska produkter konkurrera påEuropamarknaden, om industrin bara ansträngersig. Problemet är naturligtvis attlivsmedelsindustrin länge har varit en skyddadbransch, där de produkter som inte kunde säljas påden inhemska marknaden såldes påexportmarknaden med hjälp av exportstöd. Menden tiden kommer inte tillbaka, trots ständigaförsök. Detta måste man äntligen inse. Därförmåste livsmedelsindustrin nu satsa påproduktutveckling, på marknadsföring och påutveckling av varumärken och göra dessa kändaoch eftertraktade.En väl fungerande livsmedelsindustri är enförutsättning för att bönderna skall få avsättning försin produktion. Det ligger alltså i hög grad iböndernas och deras organisationers intresse attlivsmedelsindustrin inte bara överlever utan ocksåutvecklas och stärks. Eftersom bönderna äger storadelar av livsmedelsindustrin borde detta inte varanågot problem.Herr talman! Beslutet om den livsmedelspolitiskareformen ligger fast och skall fullföljas. Men det fårinte hindra att vi inom ramarna för reformen vidtarde åtgärder som är möjliga och nödvändiga för attsänka de svenska livsmedelspriserna till den nivåsom råder inom EG och som ökar konkurrensen påden svenska livsmedelsmarknaden.Vi har i vår motion anvisat möjligheter till det, ochjag har tagit upp dem i mitt anförande:--En skärpning av konkurrenslagstiftningen.--Ett mera aktivt användande av gränsskyddet somett instrument för att åstadkomma konkurrens pålivsmedelsmarknaden.--Bilaterala förhandlingar med EG om ökadeimport- och exportkvantiteter av livsmedel för attöka utbudet och därmed konkurrensen på densvenska livsmedelsmarknaden.Regeringen bör komma tillbaka tillriksdagen med en plan som visar hur det svenskajordbruket skall kunna klara denlivsmedelspolitiska målsättningen om matpriser påEuropanivå, producerade på ett miljövänligt sätt.Mot bakgrund av det anförda yrkar jag bifall tillden socialdemokratiska reservationen 1.Anf. 67 (nyd):Herr talman! Inledningsvis vill jag uttrycka mintillfredsställelse över att i den motion som jag skrevmed anledning av detta betänkande har blivit i stortsett helt tillgodosedda i utskottsbetänkandet. Jagkänner det som angeläget att trots detta ge min synpå en del punkter, eftersom jag förstår att ett ochannat ögonbryn har höjts.Vi anser att regeringen inför de stundande EG-förhandlingarna inte tillräckligt tydligt uttryckerden samlade strategin för långsiktigajordbrukspolitik. Det är önskvärt att fårta del av målsättningen för förhandlingarna i olikainternationella forum, t.ex. , inför EG-inträdet. I betänkandet förutsätts att denna strategiskall redovisas i den arbete. Den kommermed sin första avrapportering redan i höst.Eftersom detta ligger så nära i tiden delar jagutskottets uppfattning att vi bör avvaktakommissionens rapport. Och det gör vi, med stortintresse.Det har talats mycket om det svenskagränsskyddet. Även föregående talare berörde detganska mycket. Gränsskyddet är emellertid inteden viktigaste komponenten i ambitionen att sänkakostnaderna för jordbruksprodukterna. Sverigekan inte heller ensidigt sänka gränsskyddet så längevärldsmarknadspriserna inte speglar den verkligaproduktionskostnaden utan mer ett fiktivt pris somett resultat av alla de exporterande ländernassubventioner. Detta måste därför ske i samförståndmed våra konkurrentländer. Det naturligasteforumet för detta är inom ramen för GATT-förhandlingarna.Att som Socialdemokraterna vill, användagränsskyddet som ett instrument för att ökakonkurrensen, blir mer som att sticka en kniv iryggen på jordbrukarna. Det är väsentligt viktigareatt åstadkomma en sund konkurrens på densvenska marknaden mellan många aktörer.Det finns å andra sidan, herr talman, inte någonanledning att hålla svenska olönsamma företagunder armarna genom ett onödigt och omotiverathögt skydd. Det ankommer på de övervakandemyndigheterna att föreslå förändringar såväl uppåtsom nedåt inom de skilda produktgrupperna omman anser att justeringar är påkallade. Jagförutsätter att så sker.Jag sade att det inte är gränsskyddet som ärhuvudorsaken till de höga svenskajordbrukspriserna och inte heller till de högasvenska matpriserna. Det är bristen på internkonkurrens, hela vägen från jordbruk ochförädlingsindustri via grossist- och detaljistled tilldiskarna där konsumenterna plockar sina varor.Jag konstaterar därför med stor tillfredsställelse attett enigt utskott ställt sig bakom en mycket starkunderstrykning av behovet av och det nödvändigamed en fri konkurrens på den svenska marknaden.Det finns inga andra sätt att skapa reella incitamentför en kritisk granskning av den egnaverksamheten, som leder till en lägre kostnadsnivå.Alla monopol och liknande situationer är av ondo.Detta har tagits upp ganska ordentligt ibetänkandet, och jag skall därför inte upprepa det.Jag nämnde ordet kostnadseffektivitet. Det är justdetta som är det allra viktigaste när vi närmar ossEG. Oavsett hur EG:s jordbrukspolitik ser ut dåSverige blir medlem i EG eller EU, är detkostnadseffektiva och fria företagare som alltid hardet bästa utgångsläget när fri konkurrens på likavillkor verkligen råder. Vid det tillfället kommersvensk livsmedelsindustri att ställas inför hårdaprov, då gränsskyddet tas bort i de omkringliggandeländerna inom EG.Det är således enligt vår mening effektiviteten ochinte volymen som är avgörande för hur bra svensktjordbruk skall klara sig på den gemensammamarknaden i . har vi dock vissförståelse för att det kan finnas strategiska skäl tillatt behålla en viss överproduktion fram till självaEG-inträdet.Vi anser emellertid att det viktigaste skälet till attbehålla en viss överproduktion skall ses motbakgrund av den globala bristen på livsmedel ochdet oetiska i att då minska volymen.Riksdagen begär att regeringen för skallredovisa möjliga former för exportfinansieringfram till EG-inträdet. Jag anser att en sådanredovisning även bör innehålla förslag till enknytning till budgeten för katastrofhjälp ochbistånd till länder som drabbats av hungersnöd.Mot bakgrund av den akuta situationen i Östeuropaoch , bör temporär hjälp till dessaområden särskilt prövas.Det är, herr talman, ytterst angeläget, vilket ävenInge påpekade, att hitta former förexportstöd som inte omotiverat belastarskattebetalarna och de svenska matpriserna.Herr talman! Jag yrkar bifall till hemställan iutskottets betänkande i alla delar utom när detgäller mom. 6, där Ny demokrati har enreservation. kommer i ett senareanförande att motivera vårt ställningstagande pådenna punkt.Anf. 68 ():Herr talman! I den här jordbrukspolitiska debattenhar alltså satt in en reserv. Det är nunågra år sedan jag diskuterade jordbrukspolitik häri kammaren. har vissa beslut fattats påområdet. Om besluten är visa torde kunnadiskuteras.Jag kommer inte att gå in särskilt mycket pådetaljer. Det blir nog i stället vissa funderingar,både stora och små sådana, kring det härbetänkandet.När jag läser igenom denna skrift med dessutskottsskrivning och reservationer finner jag att enhel del av det som sägs är motsägelsefullt. Mansäger sig vilja uppnå vissa syften. Men resultatetbeträffande de föreslagna åtgärderna kan blimotsatsen till vad man väntat. Framför allt tyckerjag att det, trots påståenden om motsatsen, saknasen helhetsbild i fråga om vilkenlivsmedelsproduktion vi skall ha i det här landet. Imotsats till kan jag inte föreslå någonpatentmedicin alls.Jag förstår helt och fullt våra jordbrukares ilska ochförundran över det sätt på vilket dejordbrukspolitiska frågorna har hanterats. Och vadvärre är -- osäkerheten synes få råda ävenfortsättningsvis.Helt nyligen har beslut fattats, och man har börjatgenomföra en ny princip och nya spelregler för vårlivsmedelsproduktion. harförutsättningarna vad gäller det här beslutetförändrats, enligt vad som står att läsa ibetänkandet. Det sägs att det är ansökanom medlemskap i som är orsaken till detta.Jag måste ställa frågan: Kunde inteharmoniseringen i handlandet vara bättre? Nästanomgående måste ju nya åtgärder vidtas. Vidare kanjag inte finna att den proposition som har lagtsfram på något sätt är klargörande när det gällerjordbrukets fortsatta bestånd och problemen infören eventuell Europaanpassning.Jag tycker att det saknas svar på frågan om vifortsättningsvis skall ha en svensklivsmedelsproduktion, en produktion där vi harbestämt sättet för hur den skall ske och hurdjurhållningen skall vara. Vidare gäller det fråganom bekämpningsmedel och detta med att av olikapreparat tillsätts -- antibiotika, hormoner m.m.Även frågor som berör livsmedelsindustrinsframställning och våra livsmedel gäller det. Härmåste också klargöras vilka skatter och avgiftersom skall tas ut eller läggas på näringen. Utan attbeakta en mängd olika faktorer, alltså skildaförutsättningar, har man öppnat för konkurrensutifrån -- från en livsmedelsproduktion där manarbetar under helt andra förhållanden.Vid närmare eftertanke kommer jag fram till attavregleringen kanske skulle ha skett myckettidigare. Oavsett detta bör någorlunda likaförhållanden råda när det gäller vårlivsmedelsproduktion resp. den som finns i t.ex.EG-länderna. Vissa tycks vilja gå ännu längregenom att aktivt använda gränsskyddet och enkonkurrenslagstiftning. Är det möjligen något attfundera över nu när vi nåtts av beskedet attköttimporten har ökat och att enfjärdedel av det kött som finns i affärernaskyldiskar är importerat? Eller är det möjligen så,att det är detta som eftersträvas?Det kan också vara en ambition att vi från svenskthåll försöker få bort de subventioner av exportensom förekommer i andra länder. Men frågan är omdet är en framkomlig väg. Risken finns ju att detsvenska jordbruket inte förmår hålla ut fram tilldess att en sådan lösning finns.Det torde därför vara nödvändigt lämnar förslagom hur de problem som dyker upp skallhanteras. Det vore väl galet om vårt jordbruk slogsut och vi i stället blev tvungna att satsa våra pengarpå åtgärder för att behålla det öppna landskapet.I det här betänkandet talas det mycket omkonkurrens och koncentration samt om attkraftfulla åtgärder måste vidtas för att motverkakoncentrationen inom livsmedelssektorn.Bortsett från att man hänvisar till en nykonkurrenslagstiftning nämns inga konkretaförslag till hur koncentrationen inomlivsmedelssektorn skall tacklas. Vi vet att det är enkooperativ dominans inom livsmedelssektorn. Menhur skall man gå till väga om jordbrukets utövaresamtidigt anser att det skall vara en samverkan?Skall det då till en tvångslagstiftning som förbjuderkooperativ samverkan, eller hur skall man göra?Dessa frågor tycker jag är väldigt svåra. Ännu merakomplicerat blir det hela i ett framtida EG-perspektiv. Såvitt jag vet har den danskejordbruksministern uppmanat de danskalivsmedelsföretagen att gå samman i ett endaföretag för att ha en chans på Europamarknaden.Vi skall då ha i minne att de danskalivsmedelsföretagen redan nu är mycket större ände svenska kooperativa föreningarna.Att, med detta i minnet, vidta åtgärder -- t.ex. ensådan åtgärd som införandet av denkonkurrenslagstiftning som aviserats -- skulleinnebära att den svenska livsmedelssektorn heltställdes off-side i ett framtida EG.I reservation nr 1 sägs det bl.a. följande: ''Ettsvenskt medlemskap i kommer att ökakonkurrensen på livsmedelsmarknaden, och för attden svenska livsmedelsindustrin skall kunna hävdasig i den konkurrensen måste en utveckling ocheffektivisering ske. För att åstadkomma dennaeffektivisering måste skärpningen avkonkurrenslagstiftningen fullföljas. ''Det som sägs i den första meningen stämmer noghelt och fullt, dvs. att det behövs ''en utveckling ocheffektivisering''. Det är ju bl.a. detta som ärorsaken till att den danska livsmedelsindustrinuppmanas samla sina företag i ett enda företag.Men hur kommer den svenska livsmedelsindustrinatt kunna hänga med i konkurrensen om den intefår samverka -- detta enligt det förslag som förtsfram om en ny konkurrenslagstiftning -- och om vikanske tvingar de kooperativa företagen att delaupp sig på mindre företag?Jag har väldigt svårt att få det resonemang som försi betänkandet att gå ihop, om andemeningen är attvi skall ha ett svenskt jordbruk och att detta skallkunna bestå på en framtida större marknad. Jagundrar om den politiska hanteringen av vårtjordbruk inte är litet vårdslös och omkonsekvenserna av det ena eller det andrahandlandet verkligen helt beaktats elleranalyserats.Så några ord om det här med att skärpakonkurrensen. Vi har ju satt upp vissa villkor bådeför jordbruket och för livsmedelsindustrin i det härlandet -- villkor som dessa tvingas leva under. Omandra villkor gäller i andra länder, går ekvationenväldigt dåligt ihop för mig. Att man genom enkonkurrenslagstiftning, dvs. genom attåstadkomma större konkurrens, skulle kunnahävda det svenska jordbruket och den svenskalivsmedelsindustrin är en ekvation som jag icke pånågot vis får att gå ihop.Jag tänker nu gå över till ett speciellt område. har ju vihär i beslutat att vi skall slå vakt om detnorrländska jordbruket. Bl.a. finns det ett beslutfrån om att nivån på Norrlandsjordbruketskall bibehållas nivå. Hur det är meddagens jordbruk i förhållande till detta beslut vetjag inte exakt. Däremot kan jag se att skrivningarnai senare beslut är försiktigare när det gällermålsättningen för Norrlandsjordbruket.Oavsett allt annat som hänt har det särskildaåtgärdsprogrammet varit positivt. Det är därförmycket olyckligt att det inte får en fortsättning. Detär ett stort misstag att nu upphöra med dettaåtgärdsprogram. Det skulle t.ex. kunna ge heltfelaktiga signaler om allvaret bakom stödet tillNorrlandsjordbruket och skapa pessismism ute ibygderna.Den 1 juli kommer, om följerutskottsbetänkandet, det s.k. uttransportstödetsamt högstpriset för konsumtionsmjölk attupphöra. Det är åtgärder som i kombination medett intransportstöd kan få katastrofala följder förjordbruket och befolkningen i norra inland finns ett mejeri i Lyckselesom inhämtar sin mjölk från ett mycket stort ochmycket glest område. Redan nu är avståndenmycket stora, men om mejeriet skulle läggas ned,skulle det medföra rent orimliga förhållanden.Exempelvis skulle man köra mjölken tur och returTärna--för att uppvärma och förpacka den.Det är en sträcka på ca 80 mil.En rad frågeställningar uppstår här. Kravet påservice till producenter och konsumenter, kravet påfärskvara och hänsyn till miljön. Hur mycketkommer mjölken att kosta efter en utflykt på 80mil? Kommer mjölken över huvud taget atthämtas? Frågetecknen är många, men betänkandetlämnar inget svar. Allt som sägs är att utskottetförutsätter att regeringen och jordbruksverket nogaföljer utvecklingen.Stödet till jordbruket i norra uppgår tillnästan . En nedläggning av dettamejeri beräknas ge en besparing på ca 2,5 miljoner.Det är en struntsumma i jämförelse med stödetsstorlek. Men den här besparingen kan få ettförödande resultat för inlandets jordbruk. Det böralla vara medvetna om.Herr talman! För att spara kammarens tid vidvoteringen yrkar jag bifall enbart till hemställanunder mom. 8 och 10 i den särskildameningsyttringen av . 69 ():Herr talman! I en marknadsekonomi är detkonsumenternas efterfrågan som styrproduktionen. Så har vi inte haft det inomjordbrukssektorn. harjordbruket varit reglerat med bl.a. statligaprisförhandlingar och avsättningsgarantier. Det harinneburit att lantbrukarna i första hand harproducerat det regelsystemet har premierat i ställetför det som konsumenterna har efterfrågat.Garanterade priser och avsättning har lett till enhögre intensitet, som i sin tur inneburit hårdaremiljöbelastning och ökande livsmedelsöverskott,vilket med stora förluster måst avsättas på endumpad världsmarknad.Eftersom regleringar ständigt föder nyaregleringar, blev den svenska jordbrukspolitikentill slut ogenomsiktlig.När med stor politisk enighet i juni 1990beslöt att som första land i skulleföreta en inhemsk avreglering ochmarknadsanpassning av jordbruket, utgjordekonsumentaspekterna den yttersta drivkraften.Beslutet innebär, som framhöll, attlantbrukarna efter en femårig omställningstidendast skall få betalt för de varor och tjänster somkonsumenter efterfrågar.Men även för lantbrukarna är det viktigt att få läggaav den tvångströja som regleringarna utgjort.Visserligen försvinner skyddsnäten i form avgaranterade priser och avsättning, men dettauppvägs av att den bundna skaparkraften ochkreativiteten hos lantbrukarna nu släpps fri.Marknadsekonomi åstadkommer i regel endynamisk utveckling, medan planekonomi ochregleringar förhindrar sådan.Men det är viktigt att understryka attmarknadsekonomin på detta område, som påandra, måste tyglas. Att staten måste ange ramarför exempelvis miljö- och djurskyddshänsynföreligger det också en bred politisk enighet om.När jag inledningsvis framhåller den bredapolitiska enigheten bakom beslutet attmarknadsanpassa jordbrukssektorn, vill jagsamtidigt framhålla att jag ser detta som ennödvändighet. Jordbruket, som är en långsiktigverksamhet, oftast med produktionstider på ett åreller mer, klarar inte de tvära kast som vid småmajoriteter kan uppkomma vid regeringsskiften.Det är naturligt att partierna under ett valår kännerett visst behov av profilering. Men är valet överoch det är nödvändigt att vi söker återställa denenighet som vi har haft. Jag återkommer härtill.Enigheten bakom det livsmedelspolitiska beslutethar dock inte inneburit att kritik utifrån uteblivit.Eftersom våra livsmedelsöverskott skall pressasbort, kommer ekonomin för lantbrukarna underövergångstiden med nödvändighet att bli kärv.Lantbrukarna, som lojalt efterlevt de ''spelregler''som staten föreskrivit, tycker ofta att det går förfort och att framtiden blir otryggare utanavsättningsgarantier. För en lantbrukare som inteklarar sin ekonomi hotar en social katastrof.