prot · GF0970 · 1992-02-26 00:00:00 — Vi skulle få ett i vår egensfär -- vilket drag under galoscherna!Denna idé har vi i en något modestare formlanserat som en valutagarantifond i någramotioner. Landet behöver inte vara . Mendet skulle med fördel i varje fall kunna varaSverige.(Applåder)Anf. 5 ():Fru talman! Jag har aldrig hört någon i den härtalarstolen ge uttryck för så pass mycket av drygstorsvensk självgodhet som härgjorde.Att tala om adoption av ett land visar vilkenhalvkolonialistisk syn på omvärlden som grasserar iNy Demokrati. Vad vi skall syssla med ärsamarbete med våra grannländer på lika villkor ochmed ömsesidig respekt för våra resp. ländersintegritet.Vapenexporten skall släppas fri, menar . Den skall tydligen ersätta vårarelationer med tredje världens länder.Är det inte så, , attvapenexporten och krigen i tredje världens länderär ett av skälen till den flyktingsituation som råderi världen och som påverkar också vårt land?Vilka är det som har bidragit till korruptionen itredje världens länder? Ja, naturligtvis de som harlåtit sig korrumperas men också de som har stått förkorruptionen -- bl.a. vänner i desvenska multinationella storföretagen, som haranvänt sig av sådana här metoder för att kunnafrämja svensk handel i den här delen av världen.Detta är också ett problem.Fru talman! Det är nu drygt 14 månader sedan videbatterade svenskt medlemskap i -- enansökan som måste ses som ett av de viktigastebesluten . Det handlar om ettbeslut som i en förlängning innebär ett hot attnationen underordnas beslut som fattas i ensuperstat och som gör slut på en lång epok avmilitär alliansfrihet och neutralitet.Besluten fattades utan attnågon egentlig debatt hade förts i vårt land. Det varinte särskilt många som kände sig välinformeradeom konsekvenserna. Dessutom hade inte riksdagengjort någon djupare analys. Stora partikongresserhade också genomförts utan att frågan ägnatsnågon större uppmärksamhet.Nu efter Maastrichtmötet skall enligtgällande portalparagraf vara med om att hävda deneuropeiska identiteten på världsscenen genom attförverkliga en gemensam utrikes- ochsäkerhetspolitik, som i slutänden skall innefattaformandet av en gemensam försvarspolitik.Om som EG-medlem skall använda sinvetorätt i försvarsfrågor kommer detta givetvis attställas mot vår lojalitet gentemotMaastrichtöverenskommelsen. Såvitt jag förstårsluter utrikesministern upp bakom denna. det läget upprätthålla alliansfrihet och neutralitettorde inte vara en lätt uppgift.Det sätt på vilket EG-frågan har handlagts i densvenska är inte ägnat att stärkaförtroendet för den demokratiska beslutsprocesseni vårt land. Dessutom är det illavarslande förframtiden.Det faktum att den ena supermakten nu upplösesoch försvinner kan inte dölja förhållandet attklyftorna i världen kommer attinnebära avsevärda konfliktrisker.Rustningarna i fattiga länder pågår fortfarande.Även vår regering hoppas på ökande vapenexport.Miljöförstörelse i form av jorderosion,ökenutbredning, överavverkning av skog,överkonsumtion av sötvatten och växthuseffekt kanleda till nya flyktingvågor. Lägg därtill skuldkriseni de fattiga länderna och de synnerligen ojämlikahandelsvillkor som de rika länderna har påtvingatdem. Av t.ex. EG-områdets handel är u-ländernashandel en minskande del. Betydelsen avbiståndspolitiken försvagas också.Som världen ser ut behövs alla krafter som ärberedda att utan alliansbindningar försökamedverka till att lösa de konflikter som med allsannolikhet kommer att uppträda på deninternationella arenan. Ett medlemskap i givetvis att binda upp den svenska utrikes-och säkerhetspolitiken. I övriga internationella foratalar EG med en röst. Som delstat får finnasig i att agera inom EG:s politiska system.Jag noterar också att talar sigvarm för den nya ekonomiska världsordningen. Men vill attden skall avföras från FN:s dagordning.I EG-betänkandet 1990 skrevs: ''Institutioner förkonfliktlösning håller på att utvecklas så attmotsättningar mellan alla länder kan lösasinnan konfrontation uppstår.'' Man tänkte dånärmast på ESK-processen. Bara är nubilden delvis annorlunda. Detta speglas också iregeringens utrikesdeklaration.Även om situationen i på mångasätt ter sig hoppfull, kan ingen dölja att resterna avStalins imperium skakas av hotfulla konflikter.Vänsterpartiet ser positivt på den ökandeekonomiska ramen för samarbetet med ,men det är illavarslande att så litet av detekonomiska samarbetet kommit i gång. Denkaotiska situationen i OSS-staterna måste vara envarning även för oss.I realiteten är redan två ESK-stater i krig medvarandra. Jag tänker då närmast på ochAzerbajdzjan. Den jugoslaviska stat som i hög gradpräglades av har slitits sönder i blodigakonflikter. I f.d. ger sig nu FN in i enmycket känslig balansgång mellan olika intressen.Om FN:s uppdrag misslyckas kan konflikten iBalkanområdet sprida sig. EG:s förslag att erkännaMakedonien har väckt starka reaktioner iGrekland. har erkänt och harlovat att erkänna den nya staten.Här ser vi hur gamla fiendskaper och allianseråteruppstår. och tävlar om inflytandeti de islamiska republikerna i f.d. Sovjetunionen.Pakistan uppvaktar och medlockande erbjudanden, och detta framkallar i sintur oro i Kina.Omvälvningarna i den här delen av världen lockarockså militanta krafter att slå på trumman för ettnytt islamiskt block, som skall sträcka sig frånCentralasien till , och som skall kunna takonfrontationer med västvärlden.Konflikten vid måste väl ändå ha lärtoss att konflikter på litet längre avstånd även kanhota vår säkerhet. Det går inte att närsynt stirrabara på vårt allra närmaste område och tro attSveriges alliansfrihet och neutralitet nu inte längrebehövs.Det är bedömning att ettmedlemskap i skulle leda till störrerisker för att dras in i militära konflikter änmed bibehålen verklig alliansfrihet och neutralitet.Gudrun kommer att närmareredovisa våra argument mot ett medlemskap i säger att den hårda kärnan fortfarandeär alliansfriheten, med skyldighet att upprätthållaen betryggande självständig försvarsförmåga, föratt kunna vara neutrala i händelse av ett krig i vårtnärområde. Men vad händer om vi är oeniga medden framtida västeuropeiska unionen om hurhotbilden ser ut i vårt närområde? Kan dennaframtida förbundsstat med gemensam utrikes- ochförsvarspolitik tillåta att vi som delstat sätterförbundsstatens säkerhet på spel? Jag tvivlar pådetta. I den försvarspolitiska propositionen, somkom i går, och i utrikesministerns anförande i dagmotiveras ökade satsningar på det militäraförsvaret bl.a. med hotbilden i vårt närområde.Trots statsfinansiell kris och att alla andraindustriländer minskar sina rustningar, satsarregeringen på ökade militära rustningar för att nåökad säkerhet. Man får nästan en känsla av att dengamla rysskräcken åter håller på att spelas upp.Konflikter mellan stormakterna kan leda tilangrepp på , heter det i propositionen.Vilka stormakter kan det tänkas vara? Om det ärRyssland och en framtida tyskdominerad europeiskunion är ju likheterna mellan de tidigarespänningarna mellan och NATOpåfallande. Varför skulle i så fall inte den gamlariktiga alliansfriheten i fred, syftande till neutraliteti krig fortfarande hålla som säkerhetsdoktrin?Europas säkerhet kan bara skapas gemensamt avalla och folk. Därför skall vårtsäkerhetspolitiska arbete ha sin tyngd i ESK ochinte i EG. har ett särskilt ansvar nu närordförandeskapet i ESK skall förvaltas. Sverigesroll måste vara att arbeta aktivt för att lösakonflikterna med fredliga medel, för avspänningoch nedrustning, för skärpt kontroll avvapenhandeln och för att stärka ESK så attuppföljningsmötet i verkligenproducerar resultat, som också ökar säkerheten ivår del av världen.Skrotandet av kärnvapnen måste fortfarande varaen central strategi. måste arbetetfortsätta för att stärka FN, så attvärldsorganisationen äntligen kan fullgöra sinafredsbevarande och fredsskapande uppgifter. Detgäller inte minst att skaffa fram pengar till demånga fredsbevarande operationer som FN nu harsatsat sin prestige på.Det är genom ett stärkt samarbete nationernaemellan som krig görs omöjligt. har kunnat hålla sig utanför militära konflikter,utan att ingå allianser med stormakter. Dengeografiska belägenheten har varit en viktigförutsättning för vår speciella utrikespolitik. Denhar haft större betydelse än några speciellamoraliska kvalifikationer hos våra medborgare.Den geografiska belägenheten är trotsomvälvningarna och kriserna i vår omvärlddensamma.Fru talman! är fortfarande denhetaste konflikthärden. agerande påMellanösternkonferensen riskerar att förlama den.President kommer sannolikt inte att hamycket tid -- och inrikespolitiskt stöd -- att ägnaMellanösternkonferensen när nu valkampanjen iUSA börjar. är det ''first'' som gäller.Därför anser vi att det var mindre klokt avstatsministern att inte hörsamma om initiativ. Statsministern kunde gott hatalat med Bush om vad som hotar om fårfortsätta med sina nya bosättningar och med terrormot palestinierna. Det ligger inte i fredens intresseatt passivt se på hur PLO:s auktoritet försvagas ochhur extremiströrelser -- styrda från --vinner ökat stöd bland jagade och desperatapalestinska ungdomar. är det hög tid attfredsprocessen leder till resultat, om inte en nykatastrof skall drabba de plågade folken i dennaregion.Samtidigt måste frågan om kärnvapen tasupp, för det är ju hotet från dem som de arabiskahärskarna utnyttjar för att skaffa sigkärnvapenkapacitet, för att skaffa sig en ''islamiskbomb''. Det räcker inte att förstöra anläggningarnai . Hotet kommer att bestå så länge Israelskärnvapen finns.Fru talman! firas 500-årsminnet av ''upptäckt''. Detta jubileum är bittertför indianer. För dem har det varit 500 årav folkmord. guld- och silverskatterplundrades, vilket gav kapital till Västeuropasutveckling. Peruanska ekonomer har räknat ut attSpanien är skyldigt sina forna kolonier iSydamerika . Underplundringarnas epok hämtades slavar från Afrikasom sedan såldes till plantageägarna i Amerika.Triangelhandeln med slavar, socker och bomullblev motorn i ekonomiska utveckling.Det var här som klyftan uppstod mellan rika ochfattiga länder.När 500-årsminnet nu skall firas borde européernaerkänna att den europeiska identiteten inte barabestår av vårt demokratiska och humanistiska arv.Det är också conquistadorerna och slavhandlarnasom har präglat historia. Vore det därförinte lämpligt att regeringen just på något sättägnar indianer en särskilduppmärksamhet? Erkännandet av kolonialismensskuld skulle t.o.m. vara ett sätt att förtydliga vadsom menas med den europeiska identiteten.Anf. 6 Utrikesminister ():Fru talman! Låt mig först uttrycka min glädje överatt nu driver på i rätt riktning. Hanvill öka stödet till . Han villskynda på regeringen. Men visst är det en smulaironiskt och kanske t.o.m en smula magstrakt atthöra säga det han säger. sig i det längsta kallsinnig till Baltikumssjälvständighetssträvanden. Så sent som 1989förklarade han att det var ofrånkomligt att debaltiska staterna var en del av . Hanär ju också representant för socialdemokratin, somi regeringställning hade ytterligt svårt att bådetankemässigt och i praktisk handling få i gång ettsamarbete med Central- och Östeuropa.Samarbetet med låg på enså låg nivå att regeringen nu vill höja nivån så attomfattningen blir större. Regeringen harlagt fram ett förslag till i denna fråga.De förslag som regeringen har lagt fram i riksdagenkan med benägna bistånd först träda ikraft innevarande år. Föratt se till att vi inte behöver vänta så länge harutrikesutskottet mycket glädjande hjälptregeringen genom att ställa multilaterala medel,avsatta i en särskild EFTA-fond för , tillregeringens förfogande. Det har möjliggjort att vifaktiskt har kunnat göra insatser även nu när vi harhaft att verka enligt den gamla regeringensbudgetanslag. Vi har kunnat öka stödet till debaltiska staterna. Vi har kunnat lämna ensuveränitetsgåva till de baltiska staterna på10 milj.kr. Vi har kunnat satsa ett ganskaavsevärt katastrofbistånd för att hjälpa dem i derasnödläge.Det är bra. Det måste innebära, , attregeringen kommer att få stöd för sina förslag iutrikesutskottet. Vi kommer att få en kraftigt ökadram för Central- och Östeuropaanslaget. Jag vetdessutom att regeringens samordnare för insatsernatill Centraloch var i utrikesutskottet och föredrog de riktlinjer som regeringen harenats om för biståndet till och Central-och Östeuropa.Jag ser med tillförsikt fram emot att denna hjälpkommer i gång -- den har kommit i gång -- och attvi även får en organisation inomutrikesdepartementet och utanför UD självfalletsom kan hantera dessa frågor. Den fanns inte hellernär ni lämnade Arvfurstens palats.Det som bekymrar mig mera är klart uttalade oro för att regeringensEuropaengagemang, satsningen påEuropapolitiken, skall gå ut över regeringensglobala engagemang. Jag tycker att det är allvarligt.Det innebär ju att socialdemokraterna själva intetycker och tror att det går att klara av såväl ettEuropaengagemang, en kraftfull Europapolitik,som en kraftfull global politik. Den nuvaranderegeringen är övertygad om att det går. Vi arbetarefter denna riktlinje. Vi är förvissade om det går attklara av både en kraftfull Europapolitik och ettglobalt engagemang. Hur är det med svensksocialdemokrati? Klarar man inte båda dessasaker? Det vore intressant att få svar på den frågan.Vi i regeringen ser ingen motsättning mellan vårtdeltagande i ett Europasamarbete och vårtengagemang i världen i övrigt. Vi lever i en värld avömsesidigt beroende. står mänskligheteninför en serie problem och utmaningar som måstelösas globalt.Jag nämnde i utrikesdeklarationenkärnvapenspridningen, kränkningen av demänskliga rättigheterna och miljöproblemen. Ifråga om biståndet står vi fast vid enprocentsmålet.Vi har föreslagit att samarbetstödet till Cenral- ochÖsteuropa skall gå ut över ramen för det vanliga u-landsbiståndet. Därigenom är regeringengenerösare än den föregående regeringen.Samtidigt verkar vi för att ge biståndet en bättreinriktning, så att vi solidariserar oss med enskildamänniskor, inte med enskilda regimer. Vi vill ge ettstarkare stöd åt mänskliga rättigheter, demokratioch marknadsekonomiska lösningar, så attbiståndet kommer till bättre användning iframtiden.Regeringen har vidare mycket klart uttalat sitt stödför FN och strävandena att stärka denna globalasamarbetsorganisation såväl i FN:s generaldebattsom i den svenska . Under den gångnahösten presenterade de nordiska länderna för FN:sgeneralförsamling konkreta förslag på dettaområde, med tonvikt på den fredsskapandeverksamheten.Vid det nordiska utrikesministermötet i januariöversände mina kolleger och jag ett särskiltmemorandum till inför desstoppmöte i . På det sättet kunde vi geimpulser till stärkandet av FN:skonfliktförebyggande och fredsbevarandeverksamhet.Genom vår satsning på EG, ESK och FN har videmonstrerat att vi i det internationella arbetetsöker lösa viktiga problem i samarbete med andraländer. Ett starkt stöd för FN har varit en svensktradition. Alltför ofta har dock vår utrikespolitikbestått i att vi på egen hand eller i tvivelaktigtsällskap kritiserat länder som borde ha varit vårasamarbetspartner.Det är denna regerings övertygelse att vi har enkonstruktiv roll att spela i ett , som är öppetmot världen och som genom sitt engagemang fördemokrati och samverkan kan tjäna som ettexempel på det globala planet. Vi vill vara en aktivpartner i ansträngningarna att tillsammans medandra länder bygga upp en bättre världsordning.Jag skulle vilja kalla detta en samverkanslinje, istället för Alleingang, för en bättre värld.Pierre nämnde betydelsen av enighet iutrikespolitiken, och det var bra. Jag nödgas att idetta sammanhang ta upp en aktuell fråga. StårPierre och svensk socialdemokrati bakomMona krav på att statsbesöket i republikenIrland skall inställas? Regeringen vill ha ett svar. Vianser att det är viktigt att få veta om svensk sociademokrati står bakom detta krav.Anf. 7 ():Fru talman! Anledningen till att vi i vårdeklaration, som jag läste upp, har uppehållit oss såpass länge kring och de gamlasovjetrepublikerna är att de i allra högsta grad haratt göra med vår säkerhet samt med ochvärldens säkerhet. När nu ändå så mycket pengarsom avsattes , ärdet rimligt att fråga sig varför inte avdessa betalats ut. Är det verkligen så att det avvästvärldens hyllningar till frihetens ochdemokratins genombrott bara blir en rännil avbistånd i avvaktan på att marknaden skall lösa allaproblem. Så tänkte man faktiskt inte närMarshallplanen mobiliserades för att hjälpaVästeuropa på fötter. Det var en blandning av olikaåtgärder som sattes in. Vad som behövs är enbråkdel av det resursflöde som på nolltid gick attmobilisera för kriget vid Persiska viken.Sedan vill jag uppmana attstudera dossierna på UD litet mera. Av demframgår när det gäller det bistånd som densocialdemokratiska regeringen gav till Baltikumoch till att biståndet till är detstörsta av alla bistånd och biståndet till ett avde största. Vi satte i gång över 300 projekt, storasom små, som täcker in alla samhällets sektorer,just under de rubriker som upp här och som hon utgav för att vara nya,vilket de icke är. Detta bistånd tog i anspråk 3miljarder kronor.Det som vi nu kritiserade var att mycket tid har gåtttill spillo. Vi trodde att ni var färdiga att sätta igång. Ni håller på att utreda och jag vet inte vad.Ni är kanske heller inte eniga. Detta har försinkatframförhållning och annat när det gällerÖsteuropabistånd. Det behövs insatser på särskilttre områden.För det första behövs det miljöinsatser iÖstersjöregionen. brötårtionden av låsningar kring . Dessalåsningar utgjorde ett hinder mot gemensammasatsningar för att återställa miljö. Det äranmärkningsvärt att regeringen inte ens tar uppÖstersjöns miljö i sitt biståndsförslag. Ordet''miljö'' nämns knappast över huvud taget iförslaget.För det andra behövs det ett samlat program för attförbättra livsmedelsproduktion och distribution.Man kan inte bara åka med ett plan till S:tPetersburg. Det är alltså en kris ilivsmedelsförsörjningen, som innebär lidande ochatt hela reformprocessen kan hotas. Därför borderegeringen undersöka möjligheterna till ett samlatprogram, där man mobiliserar svenskt näringsliv,kooperationen, lanbruksrörelsen, folkrörelsernaoch ett strategiskt tekniskt bistånd för att förbättralivsmedelsförsörningen i hela regionen,inkluderande och omkringligganderyska, vitryska och ukrainska områden.För det tredje behövs det starka ekonomiskareformprogram för de baltiska republikerna. Dentidigare regeringen lade en grund för att Sverigeskulle kunna spela en central roll i ett samlatekonomisk-politiskt stöd för att återupprätta debaltiska staternas ekonomiska suveränitet, bl.a.genom förberedande studier, kontakt och utbytemed svenska myndigheter och internationellaorganisationer osv.Det är en sak som jag finner märklig, men somMargaretha kanske kan förklara för osshär . Det förefaller att vara ett dubbelspel pågång när det gäller det baltiska guldet. Margarethaaf sade i denna kammare att detta guld skulleåterbetalas till . De baltiska folken skullekompenseras. När hon sedan pressades på hurbetalningen skulle gå till, verkar det som attpengarna skulle tas ur biståndet. Det är varkenåterbetalning eller kompensation. Det var intekonstigt att Andres Küng sade att det var skandal,och att brinnande buske i Vilniusbrann ännu mer.Jag menar inte, fru utrikesminister, att Sverigemåste kompensera för guldet. Gjort är gjort, ävenom det var fel, så att säga. Dessutom är vårtsamarbete i övrigt med de baltiska staterna värtguld. Men att förespegla en sak och sedan göra enannan är att föra oss bakom ljuset. Att säga att detär fråga om kompensation, men att ta ur befintliga,redan avsatta medel, är ett språkbruk som inteliknar , utan . 8 (nyd):Fru talman! Jag vill börja med att ta upp herrHurtigs anförande och hans kommentarer omBaltikum. Han sade att vi inte skall adoptera. Hanfick på slutet ihop det till att det var typiskt förstorföretag att förstöra för andra. Jag talade inteom att ockupera, vilket är en term som väl ärvanligare inom den sfär som brukarröra sig i. Jag talade om hur man skall hjälpa andraoch samarbeta med andra. Jag vet att det är termersom är helt främmande för såväl som Leninsom och de andra grabbarna. Men förtiden kan man tala om hjälp och samarbete.Det är viktigt att få i gång handel, att få dit företagsom investerar och bygger samt att folk får en ökadstandard och kan äta sig mätta. I dagens läge måsteman se möjligheterna. Vi är väldigt bra på att helatiden se svårigheter. Möjligheterna tillförbättringar måste ju var jättestora i länder somskövlats av de hänsynslösa kommunister som harstyrt, dvs. de som inte hann få bort ''pk:t'' och blibara vanliga, trevliga och samhällstillvända ''v'', såsom ni har blivit inom ''v'' här i Sverige.Det finns formella byråkratiska hinder för attåstadkomma det där som jag talade om, men dethandlar inte om det, utan det handlar om idéen skulle kunna göra någonting, att vi i Sverigeskulle kunna anta en utmaning om någonting somär värt namnet och säga att vi nu på fullaste allvarskall försöka hjälpa ett annat land. Jag tycker ändåatt vi skall titta på detta. Visst vore det väl trevligtom vi kunde göra någonting sådant, eller hur, frutalman?Jag har en annan briljant idé när det gäller u-hjälpen. U-hjälpen är ett misslyckande. Låt ossvara överens om det och inse det. Sedan kan vi juskylla på andra. Jag kan skylla på er och ni kanskylla på mig. Men det har ju inte blivit bättre inågot av mottagarländerna, till vilka vi har skickat100 miljarder kronor av skattebetalarnas pengarunder de senaste åren.Sydostasien, däremot, har inte fått något biståndalls. Det rör sig om länder som växer med en taktsom gör att det mörknar för ögonen t.o.m. på oss.Dessa länder växer med i genomsnitt ,och det finns länder med en tillväxttakt på . ISydostasien förstod man vad det handlade om ochtog vara på möjligheterna. Man jobbade på. Manfick lära sig att förstå vad småföretag ochinfrastruktur betyder. Där växer det så att detknakar. Man talar om att länderna i Sydostasientillsammans kanske t.o.m. skulle kunna passeraUSA om 30--40 år.När det gäller den u-hjälp som vi betalar ut, menarjag att principen om ett mottagarland och ettgivarland bör vara vägledande. Det bryter givetvismot Jantelagen, framför allt mot den paragraf somsäger att om det hade varit så enkelt, så hade viredan gjort det. Men bortser vi från detta -- denhär paragrafen gäller ju för alla goda idéer.Hjälpen till fjärran länder måste förändras. Denhar inte varit framgångsrik, och därför måste mangöra någonting rationellt, t.ex. införa principen omett givarland och ett mottagarland. Densammanlagda byråkratin skulle då minska,som u-landets kapacitet att tillgodogörasig hjälp skulle öka i motsvarande grad. Insiktenom vad man sysslar med skulle antagligentiodubblas, om det bara finns en givare till resp.land. Dessutom skulle ansvaret rent matematiskträknat tjugodubblas, eftersom det är fråga om ettmottagarland i stället för 20.Vidare skulle mottagarlandet slippa ha problemetatt ha reservdelar för 60 olika sorters pumpar från30 olika länder, 100 olika sorters och 50olika sorters traktorer med 300 olika sorters hjulosv. Mottagarlandet skulle också undvika att blipassiva bidragsmottagare. går en stor del avden kvalificerade arbetskraften åt till att ta emotalla möjliga u-hjälpsdelegationer som kommer påbesök. Med de resor som olika utskottplanerar förstår jag precis hur illa de måste ha det idessa länder, om det kommer människor åkande isamma utsträckning från alla möjliga parlamentrunt jordklotet, och dessutom tillkommer SIDA:salla delegationer.Om man lyssnar till folk som hararbetat i , förstår man att u-hjälpen i dagär en parodi. Det värsta är att denna parodi är entragedi. gäller det att få till stånd en rationelltutformad, välskött hjälp, givetvis med mycket storainslag av hjälp till självhjälp.I dag finns det alltså 20 mottagarländer som äraktuella för svenskt bistånd.