prot · GF0969 · 1992-02-25 00:00:00 — Det är min uppfattning att det imycket stor utsträckning finns en bred och positivuppslutning bakom mina förslag.Genom en helhjärtad uppslutning kring de nyaåtgärderna kan den unga generationen få denarbetslivserfarenhet och yrkeskompetens sombehövs som näringslivets långsiktigabehov av arbetskraft kan tryggas. Detta är enförutsättning för en återhämtning av den svenskaekonomins utvecklingskraft.Att satsa på ungdomarna är att investera iframtiden.Anf. 51 ():Fru talman! Jag tackar arbetsmarknadsministernför svaret. Socialdemokraterna kommer alldelessjälvklart att vara positiva till insatser som ger ungamänniskor en chans att komma in påarbetsmarknaden, men jag kommer inte ifrån attsvaret mera väcker nya frågor än ger svar på minenda fråga.Jag har läst om det aktuella förslaget i ettpressmeddelande och i riksdagenssnabbprotokoll -- arbetsmarknadsministernredovisade förslaget inför i -- och när jag studerat detta har jag blivitorolig. Förslaget bygger på att man tar bort andraviktiga insatser för unga människor. Då är det inteett tillskott utan en ersättning. Om det nu är så,vilka nya insatser räknar arbetsmarknadsministernmed att detta förslag kan innebära för ungamänniskor och hur många fler ungdomar kan vi gearbete med ett sådant här förslag?Om jag har förstått informationen från den 20februari rätt, är det finansplanens beräkningar omarbetslöshet som ligger bakom detta förslag. AvAMS pressmeddelande framgår att vi redan haröverskridit den arbetslöshetsnivån. Är det dårimligt, arbetsmarknadsministern, att räkna medatt dessa ungdomsinsatser skall kunna ske inombefintliga ekonomiska ramar?Anf. 52 Arbetsmarknadsminister ():Fru talman! Åren 1984--1985 hade vi mångadiskussioner i denna kammare. Det gällde då densocialdemokratiska regeringens förslag omungdomslag. I dessa skulle man arbeta på halvtid,och i stort sett skulle alla lag sättas in ikommunerna, i landstingen eller på det statligaområdet. Vi hade inom oppositionen denuppfattningen att detta inte var bra och menade attnäringslivet i övrigt i större utsträckning skulleinnefattas av förslaget. Men för att slå vakt om attverkligen få i gång en verksamhet svalde viinledningsvis ett förslag som vi icke tyckte var bra.Jag vet att jag får stöd för vårt förslag av TCO, avSACO och av småföretagarna. Jag vet att LO äremot vissa delar, men ändå vill nå goda resultat, ochjag hoppas därför på ett gott stöd även därifrån. Jagär övertygad om att vi då mycket lätt når talet40 000 nya platser med dagens situation somutgångspunkt. Men tyvärr är det så att ungdomarnafår svårt att komma in på arbetsmarknaden, så detligger mycket i det tal som AMS har redovisat förläget framåt hösten, nämligen inte mindre än 60 000ungdomar. Det är min förhoppning att våra förslagskall klara den utvecklingen.Anf. 53 ():Fru talman! Jag vill betona, eftersom propositionenhar lagts fram , att socialdemokraterna iarbetsmarknadsutskottet inte har haft någonmöjlighet att ta del av detaljerna. Jag reagerar medutgångspunkt i den redovisning som harlämnats.Låt mig ställa följande fråga: Hararbetsmarknadsministern i sitt förslag tittat på vadsom händer om den positiva inställningen -- som jagförvisso också själv känner till en hel del avtankegångarna -- ''slår runt'' ute påarbetsmarknaden, så att man plockar bort anställdafrån arbetsplatser och ersätter dem med ''gratis''arbetskraft?Anf. 54 Arbetsmarknadsminister ():Fru talman! Det kommer att gå till så att både deyngre och de äldre ungdomarna genomjobbsökarklubbar söker sig till de företag där detror att de får den bästa utbildningen och till företagdär de vill vara yrkesmässigt verksamma närutvecklingen vänder.Vi har också resonerat om att AMS,länsarbetsnämnderna och arbetsförmedlingarnaskall se till att ungdomarna inte söker sig till företagdär det sker en personalminskning, eftersom detdär är mycket svårt att komma in på nytt. Det harvi blivit medvetna om via utbildningsvikariaten. De10 000 platserna inom denna stödform har ihuvudsak varit förlagda till kommuner ochlandsting, inte till näringslivet, just på grund av attdet har varit litet svårt att gå in i företag som är påväg nedåt. Man skall alltså i första hand söka sig tillföretag som inte är inne i en avskedandeprocess.Anf. 55 ():Fru talman! Låt mig komma tillbaka,arbetsmarknadsministern, till att dessaungdomspraktikplatser nu skall ersätta vissa av denuvarande insatserna för ungdomar under 25 årsärskilda inskolningsplatser, handledarstöd ochberedskapsarbeten för unga människor under 25 år.Då är det enligt min verklighetsbild så att mångasom är 23--i stället borde få möjlighettill ett beredskapsarbete.Vad som skall hända är, om jag har förståttförslaget rätt, dels att de får enungdomspraktikplats, dels att de får behålla KASovanpå det. Menar arbetsmarknadsministern då attdet inte ligger en konflikt i att ungdomar skall harätt till dessa platser, men att det inte skall vara enskyldighet för någon arbetsgivare att erbjuda dessaplatser för unga människor? Jag tänker framför alltpå dem som ligger nära 25-årsgränsen.Anf. 56 Arbetsmarknadsminister ():Fru talman! Som känner till är det rättmånga på arbetsmarknaden som riskerar attutförsäkras i åldrarna 25--. Det finns också enhel del äldre arbetskraft som inte vill sätta sig påskolbänken när de bara har ett fåtal verksamma årkvar. Jag bedömer för min del att vi också har enskyldighet att förbehålla de beredskapsarbeten somgår att få loss för dessa grupper. Härigenom kanman klara också dem som riskerar att utförsäkrasoch de litet äldre.Det finns också en finess i att ha lika möjligheter.Ett antal länsarbetsnämndsdirektörer har talat omför mig att det förekommit att ungdomar med svagutbildning har vägrat att gå in i utbildning därför attde kunnat få ett kommunalt beredskapsarbete ochfå mycket bättre betalt. Det är inte bra vare sig förde unga eller för kommunen.Anf. 57 ():Fru talman! Jag vill för min del avslutningsvis barapoängtera att det är bra att vi får diskutera insatsersom gör att vi får ut ungdomar påarbetsmarknaden. Jag kommer tillbaka till att visocialdemokrater självfallet skall pröva förslagetmed mycket stor öppenhet, för det är en svårsituation, men jag måste ändå få deklarera att dets.k. arbetstagarbegreppet enligt min mening ärtvingande. Utför man ett arbete på en arbetsplatsoch helt står under arbetsgivarens arbetsledning,skall man betraktas som anställd. Såsom förslagethittills har presenterats och efter det svar som jag har fått från arbetsmarknadsministern hängerdenna fråga fortfarande i luften.Vi får dock komma tillbaka,arbetsmarknadsministern, när vi har studeratförslaget. Det kanske finns skäl att då ställaytterligare frågor i denna kammare.Anf. 58 Arbetsmarknadsminister ():Fru talman! Det rör sig här om försöksverksamheti ett utomordentligt besvärandearbetsmarknadsläge, och de som verkligen far illaär unga människor. Det är det som är grunden tillatt vi har tagit fram detta förslag. Vi har samarbetatsåväl med fackliga organisationer som medarbetsgivarorganisationer och har haft ett brettsamråd med arbetsmarknadsmyndigheter för att fåfram ett bra avvägt förslag. Alla förslag som gårutanför ordinarie arbetsmarknad har ett och annatinslag som kan vara något besvärande, men härmåste vi se på helheten, och det innebär att våraungdomar inte skall leva på bidrag utan skall gå ini utbildning eller praktik.Anf. 59 ():Fru talman! Jag tackar återigen för svaret ochbetonar, som sagt, att vi är beredda att behandladetta med stor öppenhet. Men även om det är enförsöksverksamhet finns det ingen anledning attrycka undan grunden för det som i övrigt fungerarbra när det gäller arbetsmarknadspolitiska insatser.Överläggningen var härmed avslutad.10 § Svar på fråga 1991/92:424 omarbetsmarknadsinsatser för handikappadeAnf. 60 Arbetsmarknadsminister ():Fru talman! har frågat mig vilkainsatser regeringen kommer att vidta för attarbetsmarknadsstyrelsen inte skall prioritera bortinsatser för handikappade.Bakgrunden är, som nämner ifrågan, ett uttalande i radion avlänsarbetsdirektören i län.I regeringens budgetförslag för /93föreslås tillsysselsättningsåtgärder för arbetshandikappade.Närmare 1,3 miljarder ytterligare föreslås tillyrkesinriktad rehabilitering -- dvs.arbetsmarknadsinstitutens () verksamhet --och till utbildningsbidrag åt de inskrivna vid AMI.De här resurserna är helt eller, vad gäller , tillstora delar avsedda för arbetshandikappade.Därmed är det en självklarhet attarbetsförmedlingarna måste arbeta med dessasökande.Som ett led i statsmakternas mål- ochresultatstyrning av den statliga verksamheten harregeringen budgetproposition ocksåangett vilken inriktning arbetsmarknadspolitikenskall ha. Där sägs att ''utsatta grupper skallprioriteras'' och att arbetshandikappade i ökadomfattning skall få del av dearbetsmarknadspolitiska åtgärderna.För innevarande budgetår gäller följandeföreskrifter för arbetsmarknadsverket: ''Detförsvagade arbetsmarknadsläget får inte innebäraökad utslagning av de arbetshandikappade.Insatserna för att bistå denna grupp skall fortsättaliksom de särskilda insatserna för ungahandikappade. ''Som framgår av vad jag anfört om regeringenskrav på arbetsmarknadsverket har regeringen intesänkt kraven på verkets insatser förarbetshandikappade. Inte minst i nuvarandearbetsmarknadsläge är det viktigt att stödjagrupper som annars riskerar att helt slås ut frånarbetsmarknaden.Anf. 61 ():Fru talman! Jag kände mig både ledsen och arg närjag hörde en del inslag i radio i slutet av . Jag tänkte att det är lätt att slå mot desvagaste i svåra tider.Jag vill tacka arbetsmarknadsministern ärligt ochuppriktigt för det här svaret. Det är klart ochentydigt. Det är inte ofta man får så raka puckar häri . Jag tycker att det är bra och viktigt attvi är överens i dessa frågor. Politiken på det härområdet har inte ändrats, utan de som har olikahandikapp skall känna sig trygga för att de också fårsin del och det stöd som de behöver.Jag vet inte om det går, men jag skulle något viljaunderstryka arbetsmarknadsministerns uttalandegenom att läsa upp slutorden ihandikapputredningens arbetsmarknadsdel: ''Detär utredningens bestämda uppfattning att fortsattastora ansträngningar måste till för att utveckla ochöppna vägar till arbetslivet för personer medfunktionsnedsättningar. Detta är väsentligt för attnå målet med full delaktighet och jämlikhet. ''Jag gör den tolkningen att vi är överens om detta.Överläggningen var härmed avslutad.11 § Svar på fråga 1991/92:415 om den tillfälligaföräldraförsäkringenAnf. 62 Socialminister ():Fru talman! har frågat mig omregeringen avser att ta initiativ för att ökapersonkretsen inom den tillfälligaföräldraförsäkringen.Ett grundläggande villkor för rätt till tillfälligföräldrapenning enlig 4 kap. lagen (1962:381) omallmän försäkring är att man är förälder till ett barneller att man likställs med förälder. Detta villkoromöjliggör för en ensamstående förälder att vidbl.a. barns sjukdom överlåta rätten till tillfälligföräldrapenning till t.ex. barnets morförälder.Reglerna missgynnar således de ensamståendeföräldrarna som har större behov än andra av attöverlåta tillfällig föräldrapenning i denna ochliknande situationer.Riksförsäkringsverket har i en rapport (RFVANSER 1989:2) bl.a. beräknat kostnaderna för attinföra en rätt för ensamstående och ensamboendeföräldrar att överlåta tillfällig föräldrapenning tillannan person till i storleksordningen 100 milj.kr.per år.Det nuvarande ekonomiska läget gör detnödvändigt att i största möjliga utsträckningundvika ökningar av statens utgifter. Trots att detfinns goda motiv för ett initiativ i den riktningCharlotte önskar finns det därför förnärvarande inte ekonomiskt utrymme härför. I ettförbättrat samhällsekonomiskt läge finns detemellertid skäl att pröva frågan.Anf. 63 ():Fru talman! Jag får tacka socialministern för svaret,även om det kanske inte var det svar som jag allrahelst hade önskat. Det fanns ändå en positivunderton och en förståelse för det problem som jagtagit upp.Den s.k. tillfälliga föräldrapenningen kanmamman, pappan eller styvföräldern få ta ut av fyraolika anledningar. Det är vid sjukdom eller smittahos barnet eller hos barnets ordinarie vårdare, vidbesök i samhällets förebyggande barnhälsovård,om vårdbehov uppkommer till följd av att barnetsandra förälder besöker läkare med ett annat barntill någon av föräldrarna under förutsättning attbåda barnen är eller vid s.k.kontaktdagar. Sedan kan man också få den härtiden utökad , men det behöver vi integå närmare in på nu.Detta är en bra förmån, men den har brister därföratt av alla barn lever tillsammansmed bara en förälder. De har visserligen oftakontakt med den andra föräldern också, men närdet gäller vård av sjukt barn är det nästan enbartden ensamstående föräldern som tar ansvaret.Detta är bakgrunden till min fråga.Jag har också tagit upp detta i en debattartikel iDagens Nyheter. Det var ganska mångaensamstående mammor, för det handlar främst omdem, som poängterade detta och berättade att detfinns många farföräldrar, morföräldrar och fastrarsom säkert skulle vara intresserade om de kunde fåut sjukpenning om de tog ledigt för att ta hand omnärstående barn när de är sjuka.Dessutom kan man inte komma ifrån att deensamstående har stora bekymmer påarbetsmarknaden i dagensarbetsmarknadspolitiska läge. Det finns allanledning att noga fundera hur man skall förbättradet.Jag skulle naturligtvis helst ha önskat att allaföräldrar hade den här rätten att föra över tillfälligföräldraförsäkring till annan person. Men detskulle, som socialministern tagit upp här, kosta 100milj.kr. Det vore dock bra om man allvarligtfunderade över om inte de ensamstående även i ettsvårt ekonomiskt läge skulle kunna få den härrätten.Nu är min fråga direkt till socialministern: ''''? Är det socialministernsuppfattning att detta kan ske inom den innevarandemandatperioden?Anf. 64 Socialminister ():Fru talman! säger att detta inteär det svar som hon helst hade fått. Det är inteheller det svar som jag helst hade givit.Jag delar helt och hållet på att den nuvarande ordningenmissgynnar ensamstående föräldrar. Det hadenaturligtvis varit trevligt att kunna utlova ettförslag, men det är enbart av ekonomiska skäl somjag inte kan göra det. Om de restriktionerna intefanns, skulle jag med nöje driva den här fråganvidare.För närvarande betyder , dvs. dendagen när vi har en bättre samhällsekonomisksituation hoppas jag att vi skall komma tillbaka iden här frågan. Då tycker jag, som jag sade i mittsvar, att det finns skäl att pröva att gå i den riktningsom föreslår.Huvuddelen av dessa 100 milj.kr. gäller tyvärr justensamstående. De skulle ha nytta av den härreformen. Därför sparar man inga pengar på attgöra reformen bara för ensamstående, begränsaden till dem och inte tillåta det för sammanboendeeller äkta makar.Det är en angelägen reform. Så snart det finnsekonomiskt utrymme hoppas jag kunnaåterkomma till i denna fråga.Anf. 65 ():Fru talman! Jag har läst den rapporten, och jaginser också att ungefär 75--80 miljoner av de 100skulle falla på de ensamstående. Det får dock intevara så att när förslaget kommer -- jag har förståttatt socialministern vill arbeta för det -- skall detbara gälla farföräldrar och morföräldrar ellernärstående. De som har det allra besvärligast ärfaktiskt de som inte har någon närstående alls. Detmåste vara så att man kan överlåta detta till enperson som föräldern väljer som lämplig till att fåtillfällig föräldrapenning. Delar socialministern denuppfattningen?Sedan skulle jag vilja ställa en andra fråga.Riksförsäkringsverket hänsyftar till att det skulle geytterligare 20 årsarbetskrafter till försäkringskassanom man genomförde en sådan reform. Det kan väländå inte vara skälet ? Vi organiserar ju omarbetet på på andra sätt. Jag villha det klart dementerat av socialministern att dettaskulle vara ett skäl till att inte genomföra en sådanreform.Anf. 66 Socialminister ():Fru talman! De 75--80 miljoner som CharlotteBranting nämnde, nämns också i utredningen, menden är . Det motsvarar nog 100 miljoner bara för ensamstående. Skall man därtill göradet för övriga blir reformbeloppet ännu högre.Jag tycker också att den här rätten skall kunnaöverlåtas till vem som helst. Det behöver inte varakrav på att det skall vara en släkting. Deensamstående bör naturligtvis också kunnaanvända en granne eller vem som finns till hands.Det är inte den ökade belastningen påförsäkringskassorna som har varit huvudskälet. Detär de ökade utgifterna för själva försäkringen, alltsådessa 100 miljoner, som gör att vi inte kan läggafram det här förslaget . Jag hoppas naturligtvisatt vi kan göra det inom rimlig tid.Anf. 67 ():Fru talman! Tack, socialministern. Jag instämmerinnerligt i den förhoppningen.Överläggningen var härmed avslutad.12 § Svar på frågorna 1991/92:385, 395, 397, 398och 406 om åtgärder mot väpnade rån, m.m.Anf. 68 Justitieminister ():Fru talman! har frågat mig vilkakonkreta åtgärder jag avser att vidta för att stoppaden skrämmande utvecklingen av vålds- ochrånbrott riktade mot handeln.Hans Dau har frågat mig vilka åtgärder jag ärberedd att vidta för att skärpa straffen för brott därvapen kommer till användning.Göran och har frågat migom åtgärder för att minska innehav och användningav illegala vapen.Slutligen har frågat mig vilkaåtgärder jag är beredd att vidta för att motverkaväpnade rån mot värdetransporter och andravåldsdåd där polismän och väktare utsätts försärskilt stora risker.Jag besvarar frågorna i ett sammanhang.Frågorna är ställda mot bakgrund av bl.a. denkraftiga ökningen av antalet väpnade rån, mordetpå en polisman och de våldsbrott som riktat sig motköpmän med invandrarbakgrund.Det är lätt att instämma i att rånbrottslighetenunder senare år utvecklats på ett skrämmande sätt.Vad som inger särskild oro är ökningen av antaletbrott där vapen kommer till användning. Jag delarockså helt och fullt den upprördhet som frågornager uttryck för och känner starkt med offren ochderas familjer.Det är självfallet viktigt att vi noggrant tänkerigenom vilka åtgärder som står till buds för attmotverka den utveckling som pågår och ärberedda att fatta de beslut som kan varanödvändiga. vill jag varna för enöverdriven tilltro till att det skulle vara möjligt attkomma till rätta med problemen med några snabbaoch enkla medel. Om vi skall lyckas vända påbrottsutvecklingen måste vi också vara beredda attarbeta med långsiktiga och breda åtgärder.När det gäller insatser från statens sida i det arbetetär två avgörande faktorer vilka resurser som vi ärberedda att satsa på polis och rättsväsende i övrigtoch vilken utformning som vi har på vårtstraffsystem. Regeringen bedriver ett målmedvetetarbete i dessa avseenden.Antagningen till har ökats. Ävenom det kommer att ta är det endast på detsättet som vi kan möta behovet av flerpoliser. När det gäller straffsystemet är detangeläget att avskaffa den obligatoriskahalvtidsfrigivningen. Jag räknar i den delen med attredan under våren kunna presentera ett förslag tillförändring. En särskild utredning kommer ocksåatt få i uppdrag att lämna förslag till hurstraffsystemet bör utformas för att bästtillgodose de olika krav som vi måste ställa på detta.Samtidigt måste vi vara medvetna om att statenaldrig ensam kan klara uppgiften att motverka ochkontrollera brottsligheten. Det är nödvändigt attockså enskilda, organisationer och företag ärberedda att ta sin del av ansvaret. Det gäller inteminst den typ av brottslighet som de olikafrågeställarna tar upp. Det är viktigt att såvälhandeln som banker och andra penninginrättningarsjälva aktivt verkar för att minska utrymmet förrånsituationer. Jag vill här bl.a. peka på att bådebrottsförebyggande rådet och hargivit ut handböcker med förslag till olika åtgärder.Olika företrädare för berörda företag ochorganisationer har också gjort och görbetydelsefulla insatser för att föra ut kunskap ochmedvetenhet om behovet av förebyggandeåtgärder. Senast fanns detexempelvis en artikel i av ensäkerhetschef som tog sikte på hur olika berördaparter skulle kunna utnyttja de kunskaper somfinns för att motverka brott mot värdetransporter.Även om jag tror att vi måste acceptera att det äråtgärder av det slag jag nu har exemplifierat som ärviktigast för att bryta utvecklingen av såvälrånbrottsligheten som annan brottslighet, är detnaturligt att också fråga sig vilka mer specifikaåtgärder som kan vidtas från statsmakternas sidaför att minska antalet rån.Av avgörande betydelse är naturligtvis att poliseninom ramen för de resurser som finns prioriteraruppklaring av rånbrottslighet. Regeringen harockså, såväl i regeringsförklaringen som ibudgetpropositionen, framhävt kampen motvåldsbrottsligheten som ett prioriterat område. Jagvet att polisen tar dessa signaler på största allvaroch beaktar dem i sitt arbete.Göran och tar upp fråganom illegala vapen. Som frågeställarna säkert vet varden frågan uppe i samband med de ändringar avvapenlagen som trädde i kraft vid årsskiftet.Kraven när det gäller förvaring skärps , och kommer inomkort med nya anvisningar om vad som då kommeratt gälla. Förhoppningsvis skall detta leda till attantalet vapenstölder minskar.Hans Dau tar i sin fråga direkt sikte på strafftidernavid brott där vapen kommer till användning. Jagtror att och jag är helt ense om både attden typen av brott måste tillmätas ett högtstraffvärde och att vi politiker har ett ansvar för attse till att straffskalorna för olika brott lämnarutrymme för straff som motsvarar de olika brottensstraffvärde. Själv är jag dock inte säker på att detföreligger något behov av en lagändring. För grovtrån är minimistraffet och maximistraffet tioårs fängelse, och även om brottet inte bedöms somgrovt medger faktiskt straffskalan upp till sex årsfängelse. Jag har mot den bakgrunden svårt att seatt ändrade straffskalor skulle vara ett verksamtmedel mot rånbrottslighet.Nu är det möjligen inte straffskalorna Hans Dauoch de andra frågeställarna som tagit upp straffenprimärt inriktar sig på. Det kan ju exempelvis ocksåvara kriterierna för det grova brottet eller denallmänna regleringen av försvårandeomständigheter. Att vapen kommit till användningnämns inte uttryckligen i något av dessasammanhang.Det bör dock framhållas att det helt klart följer avde allmänna principer som gäller för gradering avbrott och straffmätning att användning av vapen ären omständighet som både kan och skall beaktas.Domstolarna har emellertid stor frihet att avgöradessa frågor utifrån förhållandena i det enskildafallet. Vid sidan av vapenanvändningen finns detgivetvis en rad andra faktorer som måste beaktas.Jag tror att det är viktigt att vi politiker visarrespekt och förtroende för domstolarnas förmågaatt hantera dessa svåra frågor. Min uppfattning äratt domstolarnas straffmätning generellt settframstår som väl avvägd, och praxis visar dessutomatt man tar hänsyn till utvecklingen i samhället.Historien visar också att en alltför detaljriklagstiftning ofta leder till en tillämpning som kanframstå som stötande i enskilda fall. Om vi villfrämja grundläggande straffrättsprinciper som likabehandling och proportionalitet måste vi nogacceptera att domstolarna ofta är bättre skickadeatt värna principerna än en aldrig så välmenandemen detaljinriktad lagstiftare.Anf. 69 ():Fru talman! Jag vill först tacka justitieministern försvaret.Det går ju inte utan att vi kan läsa om rånsom riktas mot butiker, och allt oftare förekommerdet skjutvapen i samband med dessa rån. Det harunder skett en 30-procentig ökning.Jag känner köpmän och handelsanställda som gåromkring med en ständig rädsla över att det är derastur att nästa gång vara utsatta för ett sådant rån. Desom har varit utsatta för ett rån säger att det ärnågot man inte kan glömma i första taget.När jag läser svaret får jag uppfattningen attjustitieministern i och för sig är medveten omproblemen, och hon hänvisar i svaret till generellaåtgärder.