prot · GF09103 · 1992-04-29 00:00:00 — I ett mer eller mindre laglösttillstånd etablerar sig snabbt kapitalismen i sin mestråa och normlösa form.Nationalistiska och chauvinistiska idéer blommarupp, liksom främlingsfientlighet. I en delcentraleuropeiska länder har bruna idéer blivit merrumsrena, och tas åter upp förstudium. Jag noterade också oroför denna utveckling. Vi kan inte säkert säga vilkakrafter och politiska ledare som blirtongivande.Därför menar jag att stödet till demokratisktsinnade folkrörelser inom områdena miljö ochfacklig kamp är viktiga. Det är till syvende och sistfolket självt -- inte byråkraterna -- som skall bäraupp demokratin. Marknadsekonomin kan, om vi ejser upp, bryta ned demokratiska krafter i stället föratt frigöra dem. Jag tycker att det är synd att stödettill demokratin i Öst- och inte fått enstarkare inriktning mot demokratiska folkrörelseroch vänortsutbyte.Anf. 53 ():Herr talman! Kanske är det något av en ödets ironi,eller möjligen vishet, att vi som sista ärende föreförsta maj diskuterar uppstädningen efter enmansålder av socialism i vår världsdel.En gammal socialist och revolutionsledare, ja,faktiskt en av grundarna av såväl det tjeckiska somt.o.m. det sovjetiska , försökteredan vid tiden för 1968 varna oss. Hanhade kommit till insikt om vilket eländekommunismen leder till och försökte förklaravarför västvärlden måste bry sig om vad som händeri -- detta för en tvivlande svensk TV-journalist, som undrade om det inte vore att läggasig i andra länders inre angelägenheter. ''Tänk er attni har en granne'', sade han då. ''En granne sommisshandlar sin fru. Ni hör honom slå henne, ni hörhenne skrika, , år ut och år in. Är detderas inre angelägenheter? ''är gardinerna fråndragna i fönstren till den östralägenheten i det europeiska huset. Ingen kan längrelåta bli att höra eller att se. Men även om mångatalar om det, tror jag ändå att det är få som inserden verkliga vidden av förödelsen och av de kravsom det socialistiska humanistiska,politiska och ekonomiska återuppbyggnad kommeratt ställa under de närmaste åren.Ta t.ex. , eller Lettland.Före kriget tillhörde de världens rikaste länder. Nuär deras verklighet den, att praktiskt taget vartendahus, praktiskt taget varenda fabrik, praktiskt tagetvartenda fordon och praktiskt taget varendaenergianläggning måste bytas ut eller byggas omfrån grunden för att uppfylla ens elementära krav.Enväldiga och korrumperade makthavare måstebytas ut, förverkade administrativa och politiskasystem vändas upp och ner, ägarförhållanden ochrättssystem återinföras. Det är det socialistiskasystemets arv till eftervärlden, och det ärförödande.Den i regeringens budgetförslag upptagnatredubblingen av svenska statens stöd tillÖsteuropa och är därför mer änvälkommen. Tillsammans med andra åtgärder, somregeringen aviserat i kompletteringspropositionen,och tillsammans med det som görs i andra delar avdet svenska samhället, visar det vilja attställa upp i denna stora räddningsaktion försocialismens offer.Som syns i utskottets betänkande, är det tänkt attSveriges insatser i första hand skall gå till våragrannländer, dvs. , , ,och det ryska närområdet. Detta ärnaturligt -- vi har lättast att bygga upp kunskaperoch kontakter i våra grannländer -- men det ärockså lämpligt, därför att andra västländerkoncentrerar sina insatser på andra länder.Inom ramen för det mer begränsade östbistånd somgetts har kommit först. Insatser därhar varit möjliga tidigare än i övriga grannländer.De baltiska ländernas återvunna frihet gör att detnu blir både möjligt och nödvändigt att ökainsatserna i dessa tre länder.Vad gäller , och bör visätta in det svenska biståndet i sitt historiskasammanhang. var det första landet nästNazityskland som erkände införlivandet av de trebaltiska länderna i . komsåledes strax efter det Nazityskland som i pakt medStalins hade delat upp mellan sig --den pakt vars konsekvenser våra baltiska grannarlevt med . lämnade därefteröver de baltiska ländernas beskickningar iStockholm till den sovjetiska ambassaden. Sverigelämnade ut och guld, liksomandra baltiska tillgångar -- ja, t.o.m. de skraltigabåtar som flyktingarna undan sovjetförtrycket komtill med -- till . Sverigelämnade ut unga balter, som hade rekryterats tillden ena ockupantens armé, till den andraockupanten.Under många och långa ockupationsår vägradesvenska regeringar -- till skillnad från bl.a.Danmark och -- att ge de baltiska folken ensett moraliskt stöd för sin frihetskamp. Så sent somför hade den dåvarandesocialdemokratiske utrikesministern mage att, inför ett besök i ,påstå att inte var ockuperat. Att iESK-sammanhang skulle kräva att ,och själva skulle få avgöra sittöde, kallade den socialdemokratiskeriksdagsmannen för ''tokigheter somman naturligtvis odlar på den extremmoderatakanten''. hade i massmedieintervjuersvårt att hitta balter som ville ha självständighetfrån Sovjetunionen.Det slog mig, när jag hörde , att det verkar som omsocialdemokraterna har tagit som sin historiska rollatt ständigt varna för förändringar i . Förnågra år sedan varnade man för provokativa kravpå politiska förändringar och för nationellfrigörelse i alltför snabb takt, och varnar PierreSchori för vad han kallar stålbad i den ekonomiskareformprocessen. Kanske gör han det i tron attÖsteuropa kan stanna till vid någonsocialdemokratisk mellanstation och därifrån väljaett tredje vägens stickspår vid återgången frånsocialism till marknadsekonomi.Jag tror att den här bakgrunden är viktig när vidiskuterar biståndet till , därför att det ärviktigt att slå fast att den budget vi behandlarbara är en del av vad man skulle kunna kalla en nysvensk Baltikumpolitik.Grunden för denna politik är vårt politiska stöd;vårt stöd för att , och skallfinnas på kartan i alla internationella sammanhang;vårt stöd för att , och skallfå respekt för sin självständighet också från denforna kolonialmaktens arvtagare; vårt stöd för attEstland, och skall få bort dekvarvarande ockupationstrupperna från sinaterritorier; vårt stöd för att , ochLitauen skall kunna bygga sina demokratiskainstitutioner utan att grupper med anknytning tillden mäktige grannen skall kunna störa ellersabotera processen; vårt stöd för att ,och självständighet skallgaranteras i den nya europeiska säkerhetsordningsom håller på att växa fram; vårt stöd för attinvånarna i , och skall fånjuta samma frihet som vi ser som självklar iSverige.Detta politiska stöd ses i som viktigare änallt annat. Stöd till ekonomisk utveckling ärvällovligt; stöd till den politiska självständighetenär helt nödvändigt -- inte för att man känner att manskulle ha fått särskilt mycket stöd från tidigaresvenska regeringar, utom möjligen under den kortaperiod före självständigheten när den dåvarandesocialdemokratiska regeringen föreföll ansluta sigtill tokigheterna på den extremmoderata kanten.Men förhoppningarna att skall uppvägaårtionden av tystnad i är nu mycketstarka.I denna Baltikumpolitik ingår också att Sverigebetalar tillbaka det vi tagit från balterna. Därför ärdet naturligtvis mycket glädjande att regeringen ikompletteringspropositionen har pengar som göratt man nu kan betala tillbaka ochLitauens guld.I denna politik ingår dessutom att det är genom vårunika möjlighet att som grannland öppna oss församarbete inom samhällets alla områden som vibäst kan bidra. Det svenska folket -- enskilda,organisationer, företag, kommuner ochinstitutioner -- har mycket snabbt ökat sin''samverkansbudget'' med de baltiska länderna.Det ger en bredd och en mångfald i vårt samarbeteoch vårt stöd som inga statliga insatser någonsinkan uppnå.Detta breda samarbete kan statsmakterna givetvisunderlätta på olika sätt. Det vore t.ex. angeläget attvisumfritt kunna resa mellan , ,och . En annan, kanske mernäraliggande, förhoppning är att de iblandoförlåtligt långa hanteringstider som drabbatsomliga som ansökt om statligt stöd till sina projektskall förkortas. För detta finns också pengar ibudgetförslaget.Det viktiga är att förslagen i budgetpropositionenskall ses som en del i en större Baltikumpolitik. Detär ett viktigt samarbetsprogram i sig, men det ärframför allt en viktig symbol för någonting större.Herr talman! Jag tror att socialdemokraternasmindre ärofulla förflutna när det gäller vårabaltiska grannar nu lockar dem tillreservationspiruetter i denna kammare. Deaccepterar att den nya regeringen tredubblarstödet, men de vill fördela litet mer till någrabiståndsorgan och krympa regeringensutrymme, som de facto innebär att man krymperdet utrymme som regeringen har att betala tillbakaEstlands och guld. Den enda rimligaförklaringen till detta måste vara attsocialdemokraterna inte tycker att det är särskiltviktigt att betala tillbaka guldet. som manklagar över vad man kallar tomma ramar frånregeringen, har man från socialdemokratiskt hållinget förslag om hur guldet skall kompenseras.Påståendet att ramarna i budgetpropositionenskulle vara tomma är för övrigt felaktigt. Som jagtror att och socialdemokraterna iutrikesutskottet säkert vet, tillsatte regeringen,ungefär som budgetpropositionen ladesfram, en särskild utredare som skulle se överinriktningen av och formerna för det svenskabiståndet till , därför att det fanns ettutbrett missnöje med detta. Utredaren har undervåren löpande redovisat sina förslag, ochutrikesutskottet har fått ta del av dem.Utan att kritisera våra biståndsorganisationeralltför mycket vill jag nämna att jag, när jagträffade baltiska politiker, på ett mycket tidigtstadium fick frågan från en ledande estniskpolitiker, hur det kom sig att bistånd tillmarknadsekonomi i förmedlades viabiståndsorganisationer och människor som tydligeni huvudsak ägnat sig åt att bygga uppplanhushållning i . Jag tror nog att dessasvenska myndigheter har en bättre förmåga än vadjag uppfattade i reaktionen från estnisk sida, mendet belyser ändå en del av problematiken i detta.Problematiken med väntetider är känd, och desenaste dagarna fick vi en pikant illustration tillsvårigheterna att utforma biståndet på ett korrektsätt, när den finska tidningen avslöjadeatt den person i det estniska somär ansvarig för de prioriteringar som BITS gör förbiståndsinsatser, hade utvisats från förolovlig verksamhet . Detillustrerar naturligtvis svårigheterna att utforma ettbistånd som verkligen bidrar till att stödja dekrafter och mekanismer som förändrar systemet, istället för att stödja sådana krafter och mekanismersom bevarar det gamla systemet.Därför, herr talman, tillstyrker jag utskottetshemställan i alla dess delar.Anf. 54 ():Herr talman! Det känns naturligtvis bra att i ettutskottsbetänkande få läsa följande om sin motion:''Det anförda bör som sin mening geregeringen till känna. Därmed tillstyrks motionFi711 (fp). ''Det handlar om motion Fi711, i vilken ElverJonsson och jag skriver att vi anser att skallkompensera , och därmed naturligtvis ävenLitauen, för den guldreserv som deponerades härstrax före och som den svenskaregeringen överlämnade till Sovjetunionen.I betänkandet från utrikesutskottet anmodasregeringen att till lämna förslag om hurkompensationen skall betalas. Det har regeringenredan gjort i kompletteringspropositionen.Kompensationen skall tas ur det s.k. östbiståndet.Enligt min mening hade det varit bättre om det såatt säga hade varit friska pengar som hade kunnatbetalas tillbaka till och , och ännuär kanske inte alla möjligheter att så sker uttömda.Det har sagts att denna kompensation är ett slagshedersskuld. Det kan jag instämma i. Ochhedersskulder skall man betala tillbaka så snabbtman kan. Något besvärande känns det därför attSverige, som var först med att på Sovjetunionensönskan 1940 betala tillbaka guldet, nu tycks bli detsista av de länder som balterna anförtrodde guld åtför och som är redo att betalatillbaka guldet.Herr talman! Trots allt är det bra att regeringen,utskottet och snart förmodligen även riksdagenkommer att säga att det s.k. baltguldet skallåterbetalas. Jag hoppas naturligtvis att denna fråga,som har utgjort, som utskottet skriver, en historiskbelastning för oss här i i vårtgrannskapsförhållande till och ,därmed får sin lösning. Då har vår motion ändå nåttsitt syfte.Anf. 55 ():Herr talman! Vi har sett en alldeles fantastiskutveckling i under de senaste två och etthalvt åren, en utveckling som jag tror att få hadeförutsett och ännu färre egentligen hade vågat troskulle ske.Vi brukar ofta säga att kommunismen haravvecklats i . Det är till viss del sant.Kommunismen har haft två komponenter. Den enahar varit proletariatets diktatur. Det är bara iRumänien och i några av OSS-staterna som vifortfarande ser litet grand av detta. Den andrakomponenten har varit den socialistiskasamhällsstrukturen, den struktur som mödosamtoch noggrant har tagits fram under mycket långtid -- i och i övrigaÖsteuropa. Den strukturen finns i mycket storutsträckning fortfarande kvar.Vi känner alla till resultatet av detta. I flera inlägghar detta betonats. Fattigdomen ochmiljöförstöringen behöver jag inte säga många ordom -- den känner vi alla till. Det finns även effektersom kanske inte har uppmärksammats lika mycket,nämligen det faktum att det finns en social misärsom har blivit oerhört omfattande.Det finns en arbetslöshet som de facto säkert harlegat på 30, 40 eller . Visserligen har manformellt inte haft någon arbetslöshet alls. Den harvarit noll. Men i praktiken har väldigt mångamänniskor gått till arbetsplatser där de inte har haftnågot vettigt att göra. Arbetsplatserna har varitotroligt överbemannade där ingenting har blivituträttat. Det innebär alltså att man även harmisslyckats med mycket av det som utgjorde skälentill att man införde systemet -- argument om skulle lösa sociala problem och att man skullefå bort arbetslösheten.De kanske största skadeverkningarna har skett pådet som man kan kalla det moraliska ellerhumanistiska området, detta att cynismen ochlikgiltigheten har blivit så oerhört utbredda. Attsamhället och människorna har tagit så stor skadaunder denna långa tid är kanske ett av de störstaproblemen nu när man skall försöka återföra dessasamhällen till vad man i ofta kallar deciviliserade ländernas krets.Övergången är en smärtsam process. Den ärsärskilt smärtsam för dem som är tvingade attförlita sig på det samhälle som genomgår dennaenorma omvandling, dvs. pensionärer, sjuka,handikappade och andra. Pensionärer ser jubokstavligen hur de pensioner som de har tjänatihop har försvunnit på grund av enhyperinflation.Det är mycket svårare att gå från en planekonomitill en marknadsekonomi än tvärt om. Det är lätt attsocialisera ett samhälle. Det är lätt att förstatligaprivata företag och annat. Det går ganska fort.Sedan påbörjas degenereringsprocessen. Det ärsvårare att gå åt andra hållet, därför att man dåskall återvinna många av de egenskaper som liggerbakom det marknadsekonomiska samhället.Det är nästan förunderligt hur väl många länder harlyckats identifiera vad de behöver göra -- att läggaupp förnuftiga regeringsprogram och fatta mycketlångtgående beslut. I korthet kan man säga att deför det första behöver genomföra avregleringar, tabort de regleringar och bestämmelser som har låstin samhället i stagnation. De behöver för det andravidta stabiliseringsåtgärder för att få en valuta attfungera, att få bort hyperinflationen, somomöjliggör vettiga ekonomiska åtgärder ochtransaktioner mellan individer och mellan företag.För det tredje behöver de privatisera, dvs. överföraäganderätten från det offentliga tillbaka till detprivata.Avregleringen går relativt fort. Stabiliseringen tarnågot och kommer att kräva betydandestödåtgärder från väst. Det finns en radinternationella program för stabilisering. Sverigehar, tillsammans med sina nordiska grannländer, ettsärskilt bilateralt ansvar att se till att det blir enstabilisering i , och Litauen.Privatiseringen är en betydligt mer utdragenprocess. Den lilla privatisering som består i atttjänsteföretag, handel och kanske även enskildalantbruk kan gå över i privat ägo är relativt lätt attgenomföra, åtminstone jämfört med de enormaproblem som det innebär att privatisera storaföretag, som är enormt nedgångna ochsom det är svårt att hitta någon som över huvudtaget är beredd att ta över ansvaret för, särskilt somdet i många fall är osäkert om det ens skall bedrivasnågon verksamhet i dessa företag med tanke påkvaliteten på det som görs.I denna process att montera ned den socialistiskasamhällsstrukturen har västvärlden ett stort ansvar.Man måste på olika sätt hjälpa till. Det första somman tänker på är den rena nödhjälpen. I vissaområden krävs det fortfarande direkt nödhjälp --leveranser av livsmedel, säd, t.ex. till ,reservdelar och annat som måste till i det mycketkorta perspektivet.Det finns vissa övergångsstöd som kan pågå i fleraår men som i allt väsentligt handlar om att manmildrar övergången och ser till att åstadkommavalutastabilisering och möjliggöra import avnödvändiga varor då man i dessaländer inte själv kan betala för detta. Dettaövergångsstöd kommer rimligtvis ändå inte att pågåunder så väldigt om reformarbetet lyckas.Det viktigaste som västvärlden kan göra är faktisktatt bedriva frihandel, att öppna gränserna och se tillatt de östeuropeiska länderna får tillgång till devästliga marknaderna. Det är nämligen det endariktigt uthålliga stödet som vi kan ge, dvs. att manser till att dessa länder verkligen blir en del av deneuropeiska ekonomin och av de europeiskasamhällena. Det är lätt att tala om frihandel -- imånga talarstolar talas det vackert om frihandel --men den blir ofta litet smärtsam att genomföra,eftersom det även i västsamhällena ställs krav påanpassningar. Vi måste alltså ta på oss en del avanpassningsbördan genom att tillåta import avprodukter, vilket kan drabba sektorer som också vihar svårigheter med, t.ex. textil, stål och livsmedelför att ta tre områden där man kan se att Östeuropaså småningom, när man har kommit en liten bit påväg, kan komma att exportera.Herr talman! För att klara av detta stöd krävs detatt man på olika sätt binder samman Väst- ochÖsteuropa, t.ex. demokratiskt. I dettasammanhang spelar en stor roll, ochde första stegen tas genom medlemskap iEuroparådet. Tre av länderna är redan medlemmardär. Jag hoppas att också snart, efter friaval, skall kunna bli medlem i Europarådet.Ett annat område är säkerhetsordningen. De härländerna behöver kunna känna att gränserna ärsäkrade. Den historiska parallellen för ärnaturligtvis 1918-1919, då man var självständig mendå det inte fanns någon europeisk säkerhetsordningsom tryggade de små ländernas säkerhet. Därförmåste vi på allt sätt från svensk sida, och från helavästvärlden, försöka se till att det skapas eneuropeisk säkerhetsordning som gör att de härländerna kan känna trygghet i sina yttre gränser.När det gäller att binda ihop välståndet kommerEG att spela en central roll. EG har ju redan träffatavtal med tre av de nya demokratierna -- ,och -- och kommer attutveckla sådana avtal vidare.Ett av skälen till att det är så viktigt med ett svensktmedlemskap är just att vi måste finnas med i deneuropeiska samverkan som krävs både för att viskall säkra vårt eget samhälles trygghet, säkerhetoch välfärd och för att vi skall kunna hjälpa till attsäkra utvecklingen i . Vi kan inte ha enpolitik som innebär att ställer sig vid sidanom, och säger att det är det övriga uppgiftatt sköta denna samverkan, utan vi måste föra enpolitik som innebär att ingår helt och fullt.Jag tycker, herr talman, att det är glädjande att vinu har ett förslag som innebär ett rejält stöd förÖsteuropa. Det innebär också att vi äntligen kanbetala tillbaka baltguldet. Detta stöd sker inomramen för en svensk Europapolitik med enmedveten östpolitik. Det är ju, som , inte bara fråga om ett stöd, utan framför alltfråga om att strävar efter att förbindaÖsteuropa med den europeiska civiliseradevärlden, för att återigen använda detta ryskauttryck.Med detta ber jag att få yrka bifall till hemställan iutskottsbetänkandet.Anf. 56 ():Herr talman! I det betänkande som vi nu diskuteraranges att kunskapsöverföring av olika slag kommeratt ha högsta prioritet vad gäller bistånd tillBaltikum. Framför allt kommer insatserna att gällautveckling av demokratiska institutioner, enfungerande marknadsekonomi samt förbättring avmiljön. Samarbete i fråga om forskning och högreutbildning anges också som viktiga uppgifter. Jagdelar betänkandets syn på dessa prioriteringar.Samtidigt tror jag att det är viktigt att med mindredelar av biståndsmedlen stötta de mångasmåskaliga, ofta kostnadseffektiva projekten -- inteminst för att ta vara på det engagemang och denentusiasm som finns runt om i landet. Listan övermotioner med förslag till sådana insatser är lång ibetänkandet, bl.a. har jag en motion, nr 508, somhandlar om tandhälsosatsningar i . Jagåterkommer till hur jag tycker att biståndsinsatser iform av små projekt kan administreras.Inte sedan krigsåren har vi i sett ett så brettengagemang för hjälpverksamhet som det vi i dagser vad gäller . Enskilda människor,kyrkor och organisationer av allehanda slag står fören flora av insatser vid sidan av dem som stat,kommuner och landsting svarar för.Kalmar län har genom sitt geografiska läge ochäven historiskt många band med Baltikum.Vänortsutbytet är rikt och många balter har underde varit i vårt län, liksom i andra, föratt studera demokrati och samhällsservice av olikaslag, inte minst hälso- och sjukvård.Vänortsföreningarna bedriver hjälpverksamhetgenom insamling av pengar, förnödenheter ochkläder.I sakens natur ligger risken för vildvuxenhet ochbristande samplanering. Många projekt överlapparvarandra och många har liten eller ingen förankringi de mottagande länderna. har det blivitalltmer uppenbart att någon typ av regionalsamordning krävs för att insatserna skall bli mereffektiva och ge långsiktiga effekter.Under den kommande helgen kommer därför enBaltikumkommitté att bildas i län. Desssyfte är att initiera och samordna projekt inomframför allt utbildning, hälso- och sjukvård samtjord- och skogsbruk. Målet är att projekten skall fåen struktur som gör att de kan fortleva av egenkraft. Genom att inventera de insatser, riktade motBaltikum, som görs i länet, hoppas vi kunnasammanföra grupper med samma inriktning. Enannan viktig uppgift för kommittén är att förmedlahjälp till balter för att tolka och värderakommersiella kontrakt innan de skrivs under.Lycksökeriet grasserar, cyniskt nog, i handeln medde marknadsekonomiskt ofta obevandradeköparna.Vi hoppas också kunna höja ambitioner ochkvalitet i vissa projekt och starta nya. Stort intressefinns från t.ex. våra jord- och skogsbruksskolor,liksom från vård- och annan yrkesutbildning, attbedriva kompetenshöjande utbildning av baltiskayrkesgrupper för att i ett senare skede delta iuppbyggandet av motsvarandeutbildningsinstitutioner på andra sidan Östersjön.I ett totalt sammanhang är kostnaderna för sådanaprojekt mycket små, men kostnadseffektiviteten äruppenbar. Det kan gälla kostnader för resor,uppehälle, frakter eller utrustning. Projekten harofta en så liten kostnadsram att det är direktorationellt att belasta t.ex. SIDA eller BITS medansökningar. Bättre vore att regionalasamordningsorgan, t.ex. den nämnda kommittén,som har god översikt över existerande ochplanerade projekt, kunde tilltros uppgiften attfördela pengar för sådana insatser. Det är minförhoppning att det synsättet kan vinna gehör vadgäller de biståndspolitiska insatserna i Baltikum.Många av de ideellt arbetande människorna läggerner mycket tid och kraft på hjälparbete. De harmånga idéer och drömmar. Låt mig sluta med ettexempel: vänort i är Ventspilsoch i finns en förening som heterVentspils vänner. De har lagt nedett fantastiskt arbete på insamlingar och på attknyta kontakter. De har en speciell dröm: De skullevilja ha ett eget litet fraktfartyg som kunde gåmellan de båda vänorterna med insamlad tekniskutrustning, kläder och annat. Det skulle ocksåfinnas plats ombord för ett litet antal passagerare.Tanken är att såväl upprustning av tänkbart fartygsom drift till stora delar skulle ske på ideell bas.