prot · GG096 · 1992-10-14 00:00:00 — Trefjärdedelar av bankernas förluster härstammar frånfastighets- och byggbranschen. En stor del avförlusterna har uppstått vid spekulation medfastigheter utomlands. Detta är emellertid historianu, och man måste se framåt.Nationen befinner sig nu i ett läge därkonkurrenskraften ytterligare måste förbättras föratt vi snabbt skall kunna få tillbaka den ordinariearbetsmarknaden. Jag garanterar Hans Anderssonatt det inte finns någon annan åtgärd som ärlönsammare för de enskilda anställda, även om detkan bli litet tungt . Om vi får tillbakatillväxten blir det mera att dela på. Med deproduktivitetsförbättringar som har skett och skerfinns det en möjlighet att ett flertal av åren under90-talet blir riktigt bra år.Vi har i denna kammare faktiskt varit överens närdet gäller AMU och länsarbetsnämnderna om att viskall ge stora summor. skallsedan fördela pengarna till länen i förhållande tillhur stora svårigheterna är i olika län. Inom länenfördelar länsarbetsnämnderna resurserna så att depå bästa möjliga sätt skall komma kvinnor, män,ungdomar, ja alla, till godo.Jag måste säga att jag ibland tycker att det skullevara roligt att rycka in någonstans, där jag finner inte har gjort på riktigt rätt sätt. vetjag att om jag skulle göra på det sättet skulle jag fåtiotusentals ärenden. Uppriktigt sagt tycker jag attjag har nog att göra på grund av den arbetsmarknadvi har.Förste vice talmannen anmälde att HansAndersson anhållit att till protokollet få antecknatatt han inte ägde rätt till ytterligare replik.Anf. 95 ():Herr talman! Det finns sannerligen anledning tilloro. Vi befinner oss i en situation som vi aldrig harmött tidigare. Det finns emellertid krafter som är igång för att ta hand om den situation som haruppstått. Det finns sådana som är beredda attförändra och tänka nytt.I det senaste numret at uppreparMona vad hon har sagt undersenare tid, nämligen att: ''har som nationlevt över sina tillgångar i flera tiotals år.'' Honfriskriver varken socialdemokratiska ellerborgerliga politiker, arbetsgivare eller fackligaorganisationer från ansvaret.Det är välgörande att ansvariga politiker talarklartext på det sättet. Det vittnar också ompersonligt och politiskt mod.Denna insikt finns hos ansvarigasocialdemokratiska politiker även om det inte alltidlåter så i kammaren . Den insikten var ennödvändig förutsättning för att de bådaöverenskommelserna mellan regeringen ochSocialdemokraterna skulle komma till stånd.Därmed börjar också lösgöra sig från debojor som en socialistisk samhällssyn har lagt påpolitiken. Vi kan börja se slutet på den mentalasocialisering som så länge har präglat debatten ochpolitiken. Det är en nödvändig förutsättning för attkomma till skott med de beslut som krävs för attvända den onda cirkel som vi befinner oss i till engod cirekl. Det räcker inte att vilja väl. Man måsteockså kunna göra rätt.Vi har, som tidigare sade i debatten,aldrig haft en så svår situation som . I stället förfull sysselsättning har vi den högsta arbetslöshetensedan 1930-talet. har utvecklingen rasatbrant utför.Basen för vårt välstånd, industriproduktionen, harpå minskat med . Under sammatid ökade den inom våra konkurrentländer inomOECD med 10 %.Varje år sedan den kraftiga har vi förloratmarknadsandelar på exportmarknaderna.Inflationen har ätit upp vår konkurrensförmåga ochdärmed även basen för vårt välstånd.Detta har också drabbat löntagarna. Av 1980-taletslöneökningar på fick löntagarna efterinflation och skatt bara behålla 1/. Det varalltså bara luft i lönekuverten.När jag inför den här dagen gick tillbaka till desenaste årens arbetsmarknadspolitiska debatter ikammaren, kunde jag konstatera att varningar förden arbetslöshet som vi nu dignar under upprepatsintill tjatighet. Vi vet också att det i tidigaresocialdemokratiska regeringar fanns de som insågvart utvecklingen var på väg och varnade för''arbetslöshetens stålbad''.Men är det inte mycket mening i att se bakåt iannat syfte än att lära av begångna misstag. Efterde förlorade är det nu avnöden tvunget att vi för en riktig politik för tillväxtoch välfärd. En sådan omläggning inleddes för ettår sedan, och överenskommelserna mellanregeringen och Socialdemokraterna utgör ettviktigt steg i huvudsakligen rätt riktning.Under debatten har de ökade satsningarna påarbetsmarknadspolitiken och den sysselsättningdessa skapar prisats. Dessa satsningar har fåttmotivera ökade skatter och uteblivnaskattesänkningar. Jag menar att detta egentligen ären felaktig politik. Höjda skatter är ettutomordentligt dåligt medel för att skapa arbete.Höjda skatter har snarare motsatt effekt.Ett av de inslag i överenskommelserna som harförutsättningar att få den största positiva effektenpå sysselsättningen är i stället sänkningen avskatten på arbete, dvs. en del av den skatt sominryms i arbetsgivaravgifterna. Momshöjningenkan däremot få motsatt effekt.Ändå måste överenskommelserna anses vara braoch accepteras även ur arbetsmarknadspolitiskaaspekter, eftersom trycket mot kronan och desvindlande höga räntenivåerna var och är ett störrehot mot sysselsättningen. Men det finns anledningatt återigen erinra om att vi fortfarande har en långväg att gå och att det kommer att bli värre.Herr talman! Vi må i denna kammare anslå storamedel till arbetsmarknadspolitiska åtgärder, men viskapar inte därmed arbete. Däremot medverkar vitill att arbetslösa får någonting att göra medan deletar efter nytt arbete och ställer om sig. Detta harett egenvärde, eftersom det förhindrar attmänniskor fastnar i passivitet och ger demmöjlighet att bli bättre rustade för att i sinom tidåtergå till riktigt arbete. Men detta får inteförväxlas med riktiga arbeten på konkurrensutsattavillkor.AMS har på ett berömvärt sätt klarat av att på korttid öka sina insatser mycket kraftigt. har AMStänjt sig till det yttersta och kan inte ta på sig såmycket mer. När åtgärderna får en så här storvolym är det dessutom risk för dålig kvalitet ochdålig kontroll.Vi har gång på gång påpekat hur arbetsmarknadenbefinner sig i permanent obalans. Perioder medarbetslöshet har avlösts av perioder med eninflationsdrivande brist på arbetskraft. Bristen påutbildad personal har varit besvärande också i tiderav hög arbetslöshet, även om just detta inte tycksvara fallet nu.Behovet av arbetsmarknadspolitiska åtgärder ochstöd har växt praktiskt taget oberoende avkonjunkturerna. Även under de överhettade årenkostade arbetsmarknadspolitiken 20--25 miljarderkronor. Ändå slogs människor ut, och 50 000förtidspensionerades . är det fråga om100 miljarder kronor, fick vi höra avarbetsmarknadsministern tidigare i debatten.Det är nödvändigt att effektivisera och sänkakostnaderna för de arbetsmarknadspolitiskamedlen liksom att effektiviseraarbetsmarknadspolitiken i bred mening. Vi måsteför räkna med mycket högaarbetslöshetstal. Det är beklagligt, men det finnsinga snabba lösningar på problemet. För lång tidframåt måste vi räkna med mycket stora insatser avarbetsmarknadspolitiska åtgärder. Vi måste göravad vi kan för att mildra stötarna för dem somdrabbas, men vi måste också se till att pengarnaanvänds på rätt sätt, och vi måste se om vi kananvända dem på ett bättre sätt. Att hjälpa dem somär arbetslösa innebär att vi måste balansera på slaklina och se till att inte konkurrera ut deriktiga jobb som kommer att finnas så småningom.Ungdomspraktiken är ett nytt och bättre sätt, ochdet är bra att den har mötts av så stort intresse frånbåde ungdomarna och arbetsgivarna. Av detta lärvi oss att det finns en stor öppenhet för praktiskalösningar som kanske inte på alla punktermotsvarar vedertagna regler. Vi måste alltså haöppenhet för nya tankar.Vi måste också fråga oss vilken effekt politiken påandra områden har för utvecklingen påarbetsmarknaden.Det är de små företagen som kan erbjuda de mångajobben. Drygt 160 000 företag med mindre än 20anställda sysselsatte 1991 sammanlagt mer än600 000 personer. Lägg härtill mer än 300 000enmansföretag. Om hälften av dessa anställde enperson var, skulle vi inte ha någon arbetslöshet.Därför är det alarmerande att i en studie av 1 400småföretag läsa att angav ovilja att anställaytterligare personal som huvudorsak till att de inteville expandera. Vi kan finna orsakerna på mångaområden. Dit hör otvivelaktigt skatterna. Dit hördet som vi brukar innefatta i begreppet krångel. Dithör klimatet för och attityderna till arbete ochföretagande. Dit hör regelsystemet påarbetsmarknaden.Jag har tidigare lovordat Socialdemokraternas,eller i varje fall en del socialdemokraters, förmågaatt tänka om. Men då det gäller förhållandena påarbetsmarknaden sitter de fast i gamla mönster ochgamla dogmer.De har, tills vidare i alla fall, lyckats hindratillkomsten av en allmän obligatoriskarbetslöshetsförsäkring, som omfattar allaarbetande på lika villkor. För Socialdemokraternaär det viktigare att slå vakt om det fackliga A-kassemonopolet än de arbetslösas behov av ettfungerande ekonomiskt skydd. Då får t.o.m.principen om den generella välfärdspolitiken makapå sig.Samma sak då det gäller arbetsrätten.Socialdemokraterna motsätter sig denmodernisering av lagstiftningen som är absolutnödvändig för att den skall utgöra ettinstrument för att öka det lokala inflytandet och deenskilda anställdas möjligheter till inflytande på sitteget arbete, för att medverka till ökad produktivitetoch flexibilitet, för att främja anställning i stället föratt utgöra en broms. Detta går igen i vaktslåendetom arbetslivsfonden med dess 25 fondkanslier.Det är illavarslande att Socialdemokraternautnyttjar läget till att mera slå vakt om och stärkade egna intresseorganisationerna än omarbetsmarknadens behov av fungerande spelregler.Sverige behöver inte mer utan mindre avkorporativism, inte mer utan mindre av politisk ochfacklig detaljreglering.Till dem som har medverkat till två decenniersfelaktig ekonomisk politik hör i hög grad parternapå arbetsmarknaden. Lönekostnaderna har drivitsupp till nivåer långt utöver vad produktionen harkunnat bära. Det är nu nödvändigt att vi får enannan tingens ordning. Avtalsförhandlingarna bliravgörande för utvecklingen. Varje krona i ökadekostnader kommer att slå ut fler människor frånarbetsmarknaden, och det finns ingen störreorättvisa än den som arbetslöshet åstadkommer.Det sista vi behöver är facklig fundamentalism.Däremot behöver vi kunniga och ansvariga fackligaföreträdare, sådana som i allmänhet finns ute påarbetsplatserna.Om vi skall undvika en långvarig massarbetslöshetoch om vi skall kunna räkna oss till deländer som präglas av välstånd och välfärd, är detnödvändigt att vi fortsätter den omställning avpolitiken som har påbörjats, att vi fortsätter attbygga upp utbildning, fortsätter att bygga ut denförsummade infrastrukturen och får till stånd ettbättre regelverk på arbetsmarknaden. Arbete,utbildning, sparande och företagande måstefrämjas. Ansträngningarna måste koncentreras påatt förbättra konkurrenskraften ochinvesteringsklimatet.De enskilda människorna måste få möjligheter attta till vara och utveckla sin egen kraft och förmågaoch att ta ansvar för sitt eget liv. Den mentalasocialiseringen måste brytas. Målet, herr talman,måste vara mindre av sysselsättningspolitik och merav politik för arbete. Det är det som skall varaarbetslinjen.Anf. 96 FÖRSTE VICE TALMANNEN:Jag hemställer att de ärade talarna håller sig till denanmälda taletiden med hänsyn till det mycket storaantalet talare som är anmälda till debatten.Anf. 97 () replik:Herr talman! säger att vi kan börja seslutet på den mentala socialismen som präglatSverige. Jag tror, , att det faktiskt ärprecis tvärtom. Jag tror att människor, oftastkvinnor, kommer att kräva mer av jämlikhet ochmer av minskade klyftor. Jag är övertygad om kommer att kräva mer av fördelningspolitik,och man kommer att kräva större utrymme förmjuka frågor, som kultur, omsorg och vård, detsom oftast läggs inom ramen för ''den mentalasocialismen''. Min uppfattning är attsocialdemokrati är mycket bra.Det är därför, mot den bakgrunden, som jag tyckeratt det är så viktigt att den bas som vi hämtar våraresurser ur, dvs. industrin, inte får försvagas. Påden punkten kan vi vara överens. Jag blir likaledsen varje gång jag hör ensidiga angrepp på den fackligarörelsen: Det är bara de fackliga organisationernasom är dogmatiska och fasthållande. Detta är ju såfullständigt fel. De fackliga organisationerna ärberedda till förändringar inom arbetsrätten, mende är inte beredda att urholka arbetsrätten så attderas egna medlemmar ställs utan skydd. Dettycker jag att man skall ha respekt för. Det ärutomordentligt viktigt för det kommande arbetetnär det gäller både att skapa nya resurser och attförstärka industrins konkurrenskraft, att vi hardjup respekt för parternas ansvar och parternas rättatt ta ansvar för sina egna medlemmar.Anf. 98 () replik:Herr talman! Mental socialisering, ,innebär att människor tror att politiker,organisationer, beslut i denna kammare, storasatsningar av allmänna medel och ständigt höjdaskatter är det som ger välfärd. Det är det inte.Välfärden får vi av ett väl fungerande näringsliv, avmänniskor som är välutbildade, av en välfungerande offentlig sektor som inte är en gökungei vårt ekonomiska liv utan fungerar väl och kanmotivera sin roll i ekonomin och samhället. Dessbättre är vi nu på väg att på bred front få insikt omatt vi inte är en stor gigantisk offentlig sektor därpolitiker styr och delar ut pengar och talar om hursaker och ting skall vara. Det är inte det välfärdenkommer av utan den kommer av enskildamänniskors arbetande, företagande och sparande,av att man satsar på sig själv genom utbildning ochatt man får chansen att ta ansvar för sin egentillvaro. Det är då vi får välfärd och välstånd.Ingela tyckte att min kritik mot de fackligaorganisationerna var ensidig. Ja, de fackliga ochcentrala organisationerna för en kolossalt ensidig,likriktad politik. Jag tycker att , ilikhet med de fackliga företrädare jag har mött utepå arbetsplatserna, som är vettigamänniskor, skall läsa intervjun med . Hon säger att facken är egoistiskaibland och mer bryr sig om dem som har jobb ändem som är utan. Hon är väldigt irriterad på derasreaktion när de i den här situationen ställer till ettfasligt oväsen kring de . MonaSahlin säger så är: Jag retar mig till förbannelse påatt man mitt i en akut kris kör framsemesterdagarna så hårt. Sedan talar hon om vadhon tycker att ni har åstadkommit: Vi gjordeuppgörelsen för att förhindra att förlorarännu fler industrijobb än de 200 000 som harförsvunnit , och så bråkar man så om tvåsemesterdagar.Jag håller med . Hon har förstått detta.Hon ser också hur dogmatiska de fackligaorganisationerna är. Det är inte det vi behöver. Vibehöver fackliga organisationer som slår vakt omsina medlemmar och tar ett ansvar.Anf. 99 () replik:Herr talman! säger att hon intetycker att vi skall ha ett samhälle där politiker sitteroch delar ut pengar. Jag tycker inte heller att vi skallha ett samhälle där politiker sitter och delar utpengar. Jag har varit förtroendevald sedan 1979.Jag har aldrig delat ut några pengar. Däremot harjag varit med och skapat förutsättningar och reglerför hur samspelet mellan anställda, företag,kommuninvånare, kommunanställda ochverksamheten i kommunerna -- och isamhället -- skall kunna fungera på ett bra sätt.Jag tycker att skall sluta att beskyllade centrala organisationerna för att varadogmatiska. Jag vet vad reagerademot. Jag tycker att de fackliga organisationerna harall rätt i världen att reagera på något som de tyckerär orättvist. Det betyder ju inte att jag delar derasuppfattning. Det betyder inte att jag tycker att detvar fel att göra upp om semesterdagarna. Jag stårför den uppgörelsen och tycker att vi gjorde rätt.Men vi skall ju inte hindra företrädare förlöntagarna att reagera för det som de anser varalöntagarnas intresse. Någon ordning får det väländå vara på våra uttalanden. De fackligaorganisationerna är en part; de skall uppträda somparter. Jag tycker att de i huvudsak uppträder somkorrekta parter.Anf. 100 () replik:Herr talman! Tänk, , vi är överens.Jag tycker också att löntagarorganisationerna skalluppträda som parter. Men det är på den punkten vii grunden skiljer oss. Socialdemokraterna vill gedem så mycket längre gående befogenheter, ochhar också gjort det. Vi får här i kammaren senareunder hösten en debatt om de arbetsrättsligafrågorna. Då får vi tillfälle att utveckla detta mer.Jag tror att de flesta som hör detta inser precis varskillnaden ligger i de här frågorna.Ingela säger att hon ipolitiken inte har delat ut några pengar; hon sätterupp regler och talar om vad som skall gälla. Det harju gjort med skattebetalarnas pengar.Vi har världens högsta skattetryck. Det är medhjälp av de skattemedlen som politiker landet runtsitter och fördelar pengar på det sätt som de tyckerär riktigt. Det måste vara slut med det. Vi måstebegränsa vårt bestämmande över människorstillvaro. Vi måste låta människor bestämma meröver sig själva. Vi har ju en gemensam syn -- det ärden som ligger bakom överenskommelserna mellanregeringen och Socialdemokraterna -- bl.a. att des.k. transfereringssystemen nu har fått en volymsom vi inte kan bära. Vi har inte råd med vårt i ochför sig fina system. Vi måste börja lita mer på deenskilda människorna. Vi måste ge dem en chans.Vi måste skapa möjligheter för näringslivet attutvecklas; det gör det inte . Man investerarhellre utomlands än i , och har gjort såunder . Klippekonomin växte upp undersocialdemokratisk tid. Jag tycker att det bordestämma till någon liten ödmjukhet. Den finns i ochför sig världen runt, men den har utvecklats mycketstarkare i än kanske i något annat land.Det är många människor som lider av detta. Vi äralla förlorare i den här situationen. Ingen kankompensera sig i detta läge.Först vice talmannen anmälde att att till protokollet få antecknat att hon inteägde rätt till ytterligare replik.Anf. 101 HANS () replik:Herr talman! har ju drivit en politiksom inte alls har varit framgångsrik. Man har drivitsin privatiseringspolitik och fått ställa in den. Denär inte produktiv. Man skulle dela utlöntagarfondspengarna, som var avsedda att gynnasvensk sysselsättning, till sparstimulanser i ett lägedå realräntan var högre än den någonsin varit.Jag kanske kan fungera som en trovärdigrepresentant, . Jag har varit lokalfacklig representant i 20 år.Låt människorna bestämma över sig själva. -- Detär inte så det fungerar i arbetslivet. Jag har sett hurman tvingar folk att under mycket hårda villkorarbeta på ackord och slita sönder sina kroppar. Omvi kunde ha kommit fram på något enkelt sättgenom självbestämmande, hade det inte varit någraproblem. Men det är den lokala fackföreningensom med stöd av den centralafackföreningsrörelsen är vår trygghet, och i de allraflesta fall löntagarnas trygghet. Det kan säkerligenförekomma misstag.Vi lever över våra tillgångar. -- Ja visst. Men mångalever mycket mer över tillgångarna, tycker jag, änandra.Vi har ett högt skattetryck. -- Ja, för att kunna genågon välfärd åt de många. Jag tror att de som sitteri den här salen har tillräckligt mycket över för attkunna avstå rejält och hjälpa dem som har detsvårt ekonomiskt och som saknar arbete.Jag kände en viss avsmak när jag fickett pressmeddelande från , , som inleds:Kravmaskiner som LO och TCO bär ett stortansvar för den ekonomiska krisen. Kravmaskiner --ja, möjligtvis genom att kräva arbete åt alla. Jagtycker att det är bra. Men det är en djup och grovförolämpning att kalla svenska löntagarescentralorganisationer för kravmaskiner.Det visar den inställning som har. Jaggläder mig åt att kunna ta upp frågorom arbetsrätt och arbetsmarknad med SonjaRembo och försöka visa henne en annan verklighetän den hon tydligen har i huvudet.Anf. 102 () replik:Herr talman! Vi bör inte jämföra meriter här ikammaren, men jag undrar om inte jag har längrearbetslivserfarenhet än vad har.Mina i näringslivet innan jag blev politiker påheltid här i lärde mig mycket om hurverkligheten ser ute i företagen.Hans Andersson säger att den moderata politikeninte har visat sig trovärdig. Nej, vi fick i den häröverenskommelsen med Socialdemokraternanaturligtvis göra avkall på en hel del punkter, påsamma sätt som Socialdemokraterna fick göra det.Det är ju så med kompromisser -- varje deltagandepart i en överenskommelse får släppa till någonting.Det är så det fungerar. Men det är ju ingenting somsäger att vi därmed har givit upp vår politik.Tvärtom -- vi kommer naturligtvis, precis som allaandra partier, att driva våra frågor och tala om vaddet är vi vill åstadkomma. Vi har en valrörelse framföross och ett val då väljarna skall ta ställning en gångtill. Väljarna har då rätt att få veta vad de olikapartierna står för. Det är inte särskilt bra om vi blirutslätade bara därför att vi råkat träffa enkompromiss. Jag tycker att det viktigt att redovisavari skillnaderna består.Ja, jag anser att man är en kravmaskin när man kräver kompensation för t.ex. momshöjningen.Detta är ett felaktigt tänkesätt. Vi kan intekompensera oss för den kris som vi nu befinner ossi. Vi kan inte skipa millimeterrättvisa mellan denena och den andra gruppen. Vad framför allt vi iarbetsmarknadsutskottet måste rikta in oss på är attskapa en politik som undanröjer den arbetslöshetsom är den största orättvisan av alla orättvisor idetta samhälle. Det viktigaste vi kan göra nu är attförsöka få i gång hjulen i industrin, få i gånginvesteringarna och få upp sysselsättningen. Vi haren lång väg att gå innan vi kommer dit. Vi skallkomma ihåg vad sade om att det ärflera decenniers misslyckad politik som har lett ossin i denna situation. Den uppgiften kan vi inte fixapå ett par månader.Anf. 103 HANS () replik:Herr talman! Nej, jag tror inte heller att man fixardet här , eftersom det har gått nerså djupt. Det är djupt tragiskt att man så illaförvaltade det pund som devalveringen i början avl980-talet gav oss och svindlade bort så oerhörtmycket pengar andra hälft.Vi skall öka investeringarna och sysselsättningen,sade . I det jobbet kommer SonjaRembo att ha mig som en allierad partner, om honmenar allvar med vad hon säger.Vi skall akta oss för millimeterrättvisa, sade SonjaRembo vidare. Jag har knappast så långameterstavar att jag kan mäta upp de orättvisor somman, tyvärr med socialdemokratisk politik men iborgerlig anda, har skapat under 80-talet.Det har tidigare i debatten talats omsemesterfrågan. Låt mig till det säga att jagverkligen tycker att det är ett mycket dåligt förslag,som även har gått med på. Det gerpraktiskt taget ingen sparstimulans. Det ger ingetekonomiskt bidrag och det bidrar inte tillsysselsättningen, utan det är en ren klasslag, somdrabbar framför allt industriarbetare. Jag kan inteförstå på vilket sätt detta skulle vara positivt annatän att man vill ta hämnd på dem som har det kärvasti samhället -- jag vet att det finns politiska partiersom vill göra det.Anf. 104 () replik:Herr talman! Det skulle glädja mig om vi kundekomma överens om åtgärder som ökarinvesteringarna och ökar sysselsättningen. Jagtvivlar dock på att det är möjligt sedan jag lästVänsterpartiets motioner här i . Det ärbara att konstatera att den politik Vänsterpartietföreträder skulle driva ännu mycket längreut i det träsk som vi har hamnat i.Jag tycker att det finns anledning att erinra om attvad den borgerliga regeringen tog över förra höstenlångt ifrån var något dukat bord, även omSocialdemokraterna så sent som försökte göragällande att så var fallet. Vi tog bl.a. över enskuldbörda på meden räntebelastning på över 60 miljarder. Man hartidigare i debatten försökt göra gällande att det varvad som var kvar från den tidigare borgerligaregeringen. Därmed erkänner man faktiskt att manunder den längsta och högsta högkonjunktur somvi haft någonsin inte lyckadesbetala av på den skuld som i och för sig uppstod närvi hade en borgerlig regering men som vi ådrog ossunder en lågkonjuktur med oljeprischocker. Dessapengar användes i stor utsträckning tillarbetsmarknadspolitiska åtgärder. VadSocialdemokraterna gjorde var att manfördubblade den skulden. Det tycker jag att manskall komma ihåg.