prot · GF0974 · 1992-03-11 00:00:00 — Hur kanSocialdemokraterna tro att skatterna kan höjasmed nära tio miljarder ? Går det att beskattaSverige ur krisen? Hur kan man tro att vi råder botpå problem genom att höja subventioner,bidrag och andra offentliga utgifter med minst likamycket?Om det vore höjda skatter och ökade offentligautgifter som satte fart på tillväxten ochsysselsättningen, skulle vi inte ha några problem ivårt land, utan då skulle ekonomin blomstra. Menså är det som bekant inte. Tvärtom är detta slagspolitik orsaken till våra problem, och därför är detså nödvändigt att sänka skatter och att skapautrymme för det genom att minska de offentligautgifterna och avreglera.Sedan kommer tillbaka till detsom är favoritämnet för dagen: bygga, framför alltbygga bostäder. Jag upprepar att vi har medsubventioner, inspirerade av socialdemokraterna,drivit fram en överkonsumtion av boende som nisocialdemokrater ingrep mot genom utformningenav skattereformen. Den gjorde det relativt settdyrare att bo, och människor har börjat anpassa sigtill detta genom att inte efterfråga större, dyrarebostäder i den utsträckning som skedde tidigare.Vi skall ha klart för oss att det inte räcker med attsysselsätta ledig arbetskraft genom att bygga.Sedan skall fastigheterna hållas i gång, som sagt, . Driften skall betalas, och vi kan intehålla en högre boendestandard i vårt land än vadmänniskor är beredda att själva betala och göra detmed sina egna inkomster.Anf. 15 HANS () replik:Fru talman! På min fråga hur tredje vägens politiki kunde skapa en två så storarbetslöshet i , i och på andrahåll svarade att det var så förfärligtuselt i , därför att man hade haft ensocialdemokratisk regering, och att det har tagit såväldig tid att reparera skadorna.Jag vet att det tar . Jag vet hur det var när viövertog en usel ekonomi efter er 1982. Det togåtta--att reparera, och det gjorde vi samtidigtsom vi sett till att arbetslösheten har hållit sig på enunikt låg nivå.Att ta arbetslösheten i , som har den högstasysselsättningen i världen, som ett uttryck för ettmisslyckande av tredje vägens ekonomiska politik,när alla avancerade industriländer runt omkring osshar två eller så hög arbetslöshet, är medförlov sagt ett ovanligt illa valt argument från LarsTobissons sida.Låt mig sedan fortsätta med det som upp senast, huruvida det var byggandet somskulle få fart på eller om det var industrinsom borde sätta fart på byggandet. Det är dengamla diskussionen om hönan och ägget, så attsäga.Situationen är den, , att i är80 % av byggandet på något sätt samhällsanknutet.40 % är kommuner och staten, ärbostadsbyggandet och är det övriga. Därför ärbyggandet så oerhört beroende av den hållning somvi intar, medan näringslivet inte befinner sig i detläget utan har andra utgångspunkter. Därför är detbåde vår skyldighet och vår möjlighet att skapaförutsättningar för byggandet.Det behöver byggas, och byggnader behöverunderhållas. Det finns ett ''underhållsberg'' på denkommunala sidan när det gäller bostäderna. Detgår inte att försvara att låta 17--gå arbetslösaoch betala ut miljarder i arbetslöshetsunderstöd,när det finns nyttiga ting att göra.Min tid är ute, så jag skall be att få återkomma vidsenare tillfälle.Anf. 16 () replik:Fru talman! Det är häpnadsväckande att höra HansGustafsson säga att han vet att det tar tid attreparera misstag i ekonomin, för det tog förSocialdemokraterna att göra det efter denborgerliga regeringsperioden. Menar verkligenHans Gustafsson att den ekonomi som niöverlämnade till oss efter senaste valet -- och sommänniskor uppenbarligen hade insett inte höll -- varnågonting som var reparerat och satt i stånd igen?Det är ju fullkomligt omöjligt att föreställa sig attdet kan vara uppfattningen, när vi har en negativtillväxt i landet sedan åtskillig tid tillbaka och underöverblickbar tid. Kom ihåg att arbetslösheten hadebörjat stiga långt före regeringsskiftet . Vihade förutsagt att det skulle ske.Vi vet att arbetslöshet kommer sent i detekonomiska förloppet. Vi såg att den politik som Socialdemokraterna fördemåste leda till ökad arbetslöshet, större än vad vihar upplevt tidigare i modern tid, och vi har blivitsannspådda. Arbetslösheten fortsätter att växaäven sedan nu politiken lagts om, och tyvärrkommer det att dröja innan den tillväxt somkommer förmår att absorbera den strukturellaarbetslöshet som uppkommit.Vi skall göra allt för att lindra svårigheterna fördem som drabbas, men vi kommer inte att återfallai en politik som stimulerar efterfrågan, för att få tillstånd konstlade jobb. Det är utbudssidan som skallfrigöras, och det sker genom förbättradkonkurrenskraft, genom att vi satsar påutvecklingskraften. Det är den vägen, genom enexpansion av naturliga jobb, som vi kan råda bot påarbetslösheten.Sedan måste jag återkomma till hur ni hanterar eroppositionspolitik.Ni tvingades mot slutet av er regeringstid till enomläggning: sänkta marginalskatter, sänktkompensation i sjukförsäkringen, kommunaltskattestopp, inställd förtida avveckling avkärnkraften, närmande till EG, anknytning avkronan till ecun. Allt detta var bra, men det varborgerlig politik. Finansministern fick avvisapropåer från LO om att stimulera ekonomin frånefterfrågesidan.Men när ni Socialdemokrater är i opposition ärdet dags igen. Då kan ni inte hålla er. Ni ärmedvetna om att den politik regeringen för är denenda vägen. Men det måste framstå som om ni harnågot eget att komma med och att ni snabbt kanråda bot på de problem ni själva har skapat. Därförblir det denna politik som är så full av motsägelser.Jag vill citera ur det pressmaterial ni har skickat ut:''Politiken skall inriktas på att successivt sänka deoffentliga utgifternas andel av BNP. Det kräver ettfortsatt arbete med att effektivisera de offentligaverksamheterna och de offentliga utgiftssystemen.En sådan politik skapar möjligheter att på siktsänka skattetrycket.''Jättebra! Men så kommer det: ''Mot denbakgrunden bör en ökning av de offentligautgifterna 1993 vara en väl avvägd nivå. ''Det här säger väl allt om hur Socialdemokraternaspolitik håller ihop.Talmannen anmälde att anhållitatt till protokollet få antecknat att han inte ägde rätttill ytterligare replik.Anf. 17 () replik:Fru talman! Jag blev nyfiken när i sittsvar till sade att det inte ärbyggandet som är intressant utan industrin. Det ärdär arbetena förloras. talade om attpressa prisnivåerna och kostnaderna och frånnågonstans frigöra utvecklingskraften.Då blev jag nyfiken. På vilket sätt frigörs dennautvecklingskraft och vad består den av? Är det enutvecklingskraft som å ena sidan kräver ännu lägrelöner och ännu högre vinster? Eller är det enutvecklingskraft som å andra sidan kräver enoerhört vidare kompetens i samhället -- inte bara avnågra få utan av många? Eller är det enutvecklingskraft som anser att arbetslivet skall varaorganiserat inom denna industri?Det här handlar ju ändå om att vi har enstrukturkris , som bl.a. beror på den tredjevägens politik och inlåsningseffekt. Nya impulseroch idéer kommer fram. Vad skall de baseras på?Vad är drivkraften till dessa nya investeringarframöver, ?Vad hör jag då från regeringen? Det är ju LarsTobissons egna turboministrar. En skall till varjepris sänka skatterna -- dvs. skatteministern.Man funderar ibland om det över huvud taget finnsnågra begränsningar. sade nyssatt regeringens avvägning av att sänka skatternaskulle göras med en viss finess med beaktande avhur omgivningen såg ut. Men när man får höradessa ministrar är allt rakt fram. säger själv att det gäller enanpassning till EG. Då blir man fundersam ochundrar om det ändå inte handlar om sänktaarbetsgivaravgifter och den interna devalveringen,som för fram. Det här borde vi diskuteraeftersom det är det verkligt viktiga. Det voreoerhört bra att få svar på vad dennautvecklingskraft är.En annan fråga som verkligen är intressant gällerutförsäljningen av statliga företag. De är inte pånågot sätt misskötta på marknaden. Här är detfråga om ideologiska skäl. Vad innebär detta försignaler? Skall man satsa i statliga företag somredan fungerar, i stället för att ta igen den förloradetiden i industrin? I stället kör en av ministrarnastenhårt på linjen om utförsäljning. Det måste i dethär läget utgöra en felaktig signal som inte kangynna som industrination -- oavsett omSverige är med i EG eller står utanför.Anf. 18 ():Fru talman! Styrkan i regeringens politik är, somhar påpekats, överensstämmelsen mellan delångsiktiga målen och de kortsiktiga åtgärderna.Det finns en påtaglig brygga mellan de långa och dekorta perspektiven. Det gäller aktörernas tilltro tillden ekonomiska politiken. Investerare ochplacerare har blivit besvikna ochlurade av den ekonomiska politiken. De har trottpå försäkringar om en stram finanspolitik somskulle hålla kostnadsutvecklingen under kontroll --men de har blivit lurade. De har trott påförsäkringar om att kronan inte skall devalveras --men de har blivit lurade.Det här har lett till en utbredd misstro mot svenskekonomisk politik. Det betalar vi nu ständigt förgenom en högre ränta i , som innehåller eninte obetydlig riskpremie.Om man för en ekonomisk politik som bygger påresonemanget att visserligen behövs sänkta skatter,de skall sänkas , men först skall dehöjas, och visst behövs det bättre kontroll över deoffentliga utgifterna, de skall sänkas, men först höjsde, minskar tilltron och därmed ökar också riskenför räntechocker.I det här perspektivet, när jag hör Hans Gustafssonoch andra Socialdemokrater, kommer jag närmastatt tänka på Döbeln vid Jutas som bad om enmedicin ''som gör mig för sjufalt värre,men hjälper mig på mina ben''. Denmedicinen behöver vi inte. Styrkan är att vi nu harkraft att ta steg mot de nödvändiga långsiktigamålen.Hans Gustafsson började med att säga att Sverigehar stora problem. är nu inne i enkonjunkturnedgång. Jag noterade att i en av sinasenaste repliker sade han att socialdemokraternabehövde åtta för att reparera svensk ekonomiefter de borgerliga regeringsåren. Han frammanarbilden att 1990--1991 var problemen lösta i svenskekonomi. Sanningen är ju den motsatta. I självaverket har det funnits grundläggandeproblem i svensk ekonomi. Mot slutet av 1980-taletoch blev de alltmer påtagliga.Sverige har haft en sämre växtkraft iekonomin än andra länder. Den upphörde helt desenaste åren. har haft storabytesbalansunderskott, även under de årvärldskonjunkturen var lysande och nästan allt somtillverkades gick att sälja till hyggliga priser. Ävendå, med undantag för något enda år, hade Sverigeunderskott i bytesbalansen. led landetunder förväntningar om devalvering. Marknadernafruktade risken att svenska politiker skulle fattabeslut om devalvering. Ett tecken på dessa problemvar att nästan oavbrutet hade en högreinflation än andra länder.Det är därför viktigt att komma ihåg att Sverigesproblem inte är lågkonjunkturen.Lågkonjunkturen är ett av problemen. Menlågkonjunkturen förstärks av de mera djupgåendeproblemen.Det finns en och annan ljusglimt i svensk ekonomisom har påpekats här. Men jag menar att denojämförligt viktigaste ljuspunkten är att haren regering med en trovärdig ekonomisk strategioch med styrkan att genomföra denna strategi. Denpolitiken bygger inte på några besvärjelser omimaginära vändpunkter, utan den bygger påhandfasta förändringar i svensk ekonomi imarknadsekonomisk riktning.Nu fullföljer vi först och främst destrukturförändringar som vi tvingade densocialdemokratiska regeringen att initiera redanunder förra valperioden. räknadenyss upp dem. Vi fullföljer den EG-ansökan somIngvar lämnade in. Vi fullföljerintentionerna i skattereformen genom att fortsättaatt sänka skattesatser som är tillväxthämmande.Vidare reformerar vi sjukersättningen. Vi följerupp ecu-anslutningen med en nödvändighårdvalutapolitik.Till dessa strukturförändringar kommer ocksåsådana som man inte tillräckligt tog itu med på densocialdemokratiska tiden. Jag tänker först ochfrämst på förnyelsen av den offentliga sektorn. Pådet området skall vi nu genomföra en omfattandeavmonopolisering och avreglering, som kommer attöka effektiviteten. Vi har också med större krafttagit itu med besparingsarbetet inom den offentligasektorn för att öka möjligheterna att få kontrollöver de offentliga utgifternas utveckling.Jag tycker inte att socialdemokratisk ekonomiskoppositionspolitik är särskilttrovärdig. Det märks ganska tydligt när man läsert.ex. Socialdemokraternas reservationer att denoenighet som var så uppenbar under densocialdemokratiska regeringstiden fortfarandefinns kvar. Mitt i reservation 1 finns en mening somlyder: ''Möjligheterna att använda finanspolitikenför att utjämna konjunktursvängningar är starktbegränsade av vår ofullständiga kunskap om denframtida ekonomiska utvecklingen ochfördröjningar i politikens verkningar. ''Det är ett mycket intressant och riktigt påpekande,men det ter sig då litet egendomligt att praktiskttaget hela Socialdemokraternas politiska agitationnu är av konjunkturpolitiskt slag;Socialdemokraterna hävdar att regeringen för enfelaktig konjunkturpolitik. Man funderar på vilkenkonjunkturbedömning Socialdemokraternaegentligen gör, eftersom den uppenbarligen spelaren sådan central roll i hela deras uppläggning. Vihörde ju ständigt att vändpunkten var nära, för att inte sägapasserad, men verkar vändpunkten så att sägahelt och hållet ha försvunnit. Det är nämligenuppenbart att en hel del av de åtgärderSocialdemokraterna vill sätta in kommer att fågenomslag först i då många tror attkonjunkturen har vänt uppåt.Att döma av en del inlägg i debatten vidtar denborgerliga regeringen inga åtgärder för att hållaarbetslösheten nere. I själva verket har regeringenju lagt fram omfattande sysselsättningspaket. Jagvill påpeka att nästan av statligapengar under innvarande budgetår satsas påombyggnader av skolor. Det var ett av de förstabeslut vi fattade efter valet. Trots att vi har en delprincipiella invändningar av skolpolitisk natur motden uppläggningen, i och med att vi harkommunaliserat skolan, bestämde vi oss för att avsysselsättningspolitiska skäl godkänna denproposition lade fram före valet ochsom innebar att 900 milj.kr. satsas påallergisanering och annat i skolor. Den härregeringen gör alltså en hel del.Den bristande trovärdigheten iSocialdemokraternas agitation beror enligt minmening också på de ganska tvivelaktigabokföringsknep de ägnar sig åt. Jag är personligeninte en lika dogmatisk motståndare som en delandra till att ändra ägarförhållandena iStadshypotek på det sätt som Socialdemokraternaförespråkar. Däremot tycker jag att det är närmastbarnsligt att så att säga blåsa upp den åtgärden tillnågonting viktigt i budgetpolitiken, eftersom ensådan engångsåtgärd inte på något sätt kan göra enannan budgetpolitik trovärdig.Av Socialdemokraternas försörjningsbalansframgår att både den privata och den offentligakonsumtionen skall öka. Det låter ju jättebra.Detta skall ske genom en uppskrivning av BNP-prognosen. Tänk om det vore så enkelt! Varförhade vi före valet med praktiskttaget ingen tillväxt om man bara kan bestämma sigför att helt enkelt höja BNP och på sätt öka bådeden privata och den offentliga konsumtionen?Socialdemokraterna vill åstadkomma detta genomatt med lånade pengar sätt i gång offentligaarbeten, men det är ju den vägen som har bidragittill att vi har så stora problem här i landet.Om det är så att bostadsbyggande och byggandeöver huvud taget sätter fart på ekonomin, varförhade vi då inte lysande tillväxtsiffror ? Då talades det om överhettning ibyggbranschen, men utvecklingen av BNP var ändåutomordentligt blygsam. Detta faktum illustrerardet som bl.a. har tagit upp här idebatten, nämligen att byggbranschen inte kan draupp ur den nuvarande ekonomiskasvackan.Jag tycker också att Socialdemokraterna är ute påganska lösan sand när de talar omfördelningspolitik. Jag brukar tänka på denvalaffisch Socialdemokraterna hade inför valet1985 med killen i cabrioleten med en dalmatiner ibaksätet och med budskapet ''Vi har klarat svenskekonomi''. Efter detta följde en inflations- ochspekulationsvåg i svensk ekonomi, som åstadkomenorma omfördelningar av förmögenheter. Detviktigaste steget i den riktningen hadeSocialdemokraterna tagit för sittmakttillträde efter valet . Efter att ha vunnitvalet på devisen ''Folkets väl går före storfinansens''började de med en jättedevalvering som överfördetiotals miljarder just från folket till storfinansen.Även det är en fördelningspolitisk förändring av enhelt annan klass än vad som finns med i någraförslag som vi har kommit med.Låt oss alltså, även om det innebär en delpåfrestningar, sätta in alla våra åtgärder i ettlångsiktigt mönster, nämligen att försvara den lågainflationen och successivt förbättra vårkonkurrenskraft. sade här något istil med att Socialdemokraterna inte prioriterar nedinflationsbekämpningen, men jag har läst ettantal av era dokument och artikel iDagens Nyheter, och det är odiskutabelt att detmycket bestämda intryck man får är att ni anser attinflationsrisken är borta. Jag tror att det är ettalldeles för kortsiktigt och farligt resonemang. Jagnoterade också att föreslog olikaåtgärder därför att han fruktade att priserna skulle''sticka iväg''. Jag tror att vi skall vara medvetna omatt kampen mot inflationen vinner man aldrig engång för alla, utan den måste vara encentral del av ens ekonomiska strategi.Herr talman! Det finns en del ekonomer sombrukar påpeka att lågkonjunkturer har sinbetydelse i ett lands ekonomiska utveckling, ochden vi just nu är inne i utgör väl ett bra exempel pådet. avslöjas mycket av det sjuka i 80-taletsspekulationsekonomi. De inslag av pratbubbloroch luftbubblor som fanns i 80-taletsframgångsmyter ersätts av en renässans för äldre,robustare sanningar. Det finns sällan någragenvägar till framgång. Det är arbete, kreativitetoch känsla för kvalitet som skapar uthålliglönsamhet snarare än roulettspel om förväntadevärden, med allt högre insatser och större risker.Men lågkonjunkturer är alltid ett gissel. Mångafamiljer har en medlem eller en nära anhörigsom går arbetslös. I andra familjer förgiftasstämningen av oro för att det lilla familjeföretagetskall gå i konkurs. Lågkonjunkturer har ett högtmänskligt pris. De har också en märkvärdigförmåga att prägla hela samhällsklimatet. Det ärinte bara de ekonomiska barometrarna som pekarpå baisse när ekonomin går neråt. Debatt- ochkulturklimat får ett omisskännligt drag avdomedag, fördelningskonflikter skärps, ochpessimismen breder ut sig. Alla dessa symtomfördjupas i vårt fall av de strukturella problemen.Lars nämnde , somju har gått till historien som en ekonom somintresserade sig mycket för hur man skall dämpakonjunktursvängningar. Som framgick av det citatfrån den socialdemokratiska reservationen som jaganförde är möjligheterna att göra detta med deinstrument som vi nu har begränsade. Men dethindrar inte att det är en riktig tanke att det alltidär ett samhällsorganisatoriskt misslyckande attmänniskor som vill arbeta inte får göra det.Vi skall ha kvar våra höga ambitioner när det gälleratt hävda den fulla sysselsättningen. Vi skallåstadkomma det genom mer av internationellsamverkan, bl.a. för att undvika attkonjunkturavmattningar blir onödigt utdragna pågrund av att regeringar bedriver något slagsekonomisk krigföring. Vi skall också åstadkommadet genom att satsa på ett mera företags- ochinvesteringsvänligt klimat, bl.a. genom att fullföljainflationsbekämpningen. Vi skall se till att vi har enväl fungerande arbetsmarknadspolitik, bl.a. genomatt vid sidan av AMS verksamhet släppa framprivata arbetsförmedlingar. Vi skall naturligtvis haen effektiv och rättssäker offentlig sektor och envälfärdssektor som medverkar till att öka båderättvisan och friheten i samhället.Låt mig avsluta med att säga att regeringen och deborgerliga partierna naturligtvis hade behövt stödav Socialdemokraterna också för de obekvämaåtgärder som vi nu vidtar. Det hade ytterligarenågot stärkt förtroendet för den ekonomiskapolitiken. Jag skulle ändå vilja vädja till er att,framför allt av ett annat skäl, ta er en funderareöver er uppläggning av politiken, nämligen medtanke på förtroendet för politiken över huvudtaget.Jag tror att ni bidrar till en skepsis och en misstromot det politiska och demokratiska systemetgenom att så snart som ni hamnar i oppositionhoppa av från den ansvarsfulla uppläggningen ochägna er åt mer opportunistisk politik. Det vore brabåde för ekonomin och för politiken om denförnyelse av socialdemokratisk politik som manibland har sett vissa tecken på fullföljdes också iopposition.Jag yrkar bifall till finansutskottets hemställan.Anf. 19 HANS () replik:Herr talman! Jag kan gärna instämma med LarsLeijonborg i att det vore bra om vi alla tog ett ännustörre ansvar för att upprätthålla och stärkapolitikernas anseende, men man skall inte kastasten om man själv sitter i glashus. Jag tror att det ärstörre sannolikhet för att en granskning av deborgerliga partiernas uppträdande före valet ihöstas och de åtgärder som sedan har vidtagitsskulle medverka till att minska förtroendet förpolitikerna och politiken.Vi behöver inte åberopa mot Ny demokrati och deförhandlingar med Ny demokrati som ni sitteri, utan kan i stället peka på många andra frågor avfördelningspolitisk karaktär -- vårdnadsbidrag osv.Jag tror att det vore ganska rimligt om LarsLeijonborg först ville försöka hålla rent i eget hus.När man anklagar andra för dålig moral har manofta svårt med sin egen.Lars ville också ge intrycket att jagskulle göra gällande att alla problem --1991 är borta. I så fall har jag blivit alldelesmissförstådd. Jag har aldrig velat göra gällande attalla problem är borta. Det finns problem i varjelands ekonomi, . Även de ländersom har en bra tillväxt har problem med att hanterasin ekonomi. Det har vi i , och jag är räddför att vi kommer att fortsätta att ha det. Någotidealläge, där man kan sitta med armarna i kors ochsäga att allting är bra, existerar inte vare sig hos osseller på något annat håll.Lars sade vidare, om jag uppfattadehonom rätt, att det besvärliga inte ärlågkonjunkturen utan de andra problem som vi hari vår ekonomi. Det viktigaste och det mest positivaär, som jag ser det, att vi har lyckats komma tillrätta med en kostnadsutveckling som var ytterligtskadlig och oacceptabel för oss. Svensk industriåtervinner konkurrenskraft varenda dag. Vi har enlönekostnadsutveckling som är hälften av dentyska, och vi har en inflation av god europeiskmodell.Även måste väl medge att det ärresultat också av den socialdemokratiskaregeringens politik. Inte var det ni som ställde uppbakom för att försökaåstadkomma en långsiktig nedväxling avkostnadstrycket, utan det var vi och Centerpartietsom fick ta det ansvaret.Anf. 20 () replik:Herr talman! För att börja med det sista tror jag,och jag har en känsla av att de flesta ekonomerinstämmer i den bedömningen, att det faktum attvi har haft en ganska låg lönekostnadsutveckling påsenare tid beror dels på den ekonomiskaavmattningen, dels på skattereformen, vilken sombekant i hög grad låg bakom, delsmöjligen marginellt också påRehnbergkommissionen. Men denna har ju interiksdagen att göra med. Det var ju densocialdemokratiska regeringen som tillsatte den. Vihar i och för sig inte haft några invändningar på denpunkten, men man överdriver kraftigtRehnbergkommissionens effekt för att uppnå denlugnare lönekostnadsutvecklingen.Man kan säkerligen hitta exempel på att alla partierföre ett val har sagt saker som de inte borde ha sagt.Jag hävdar dock att det finns en betydandegradskillnad på detta område.