prot · GG0933 · 1992-11-27 00:00:00 — De stolpar som tas ned skall vara avsamma storleksordning som de nytillkommandeeller i övrigt vara särskilt angelägna att få bort.Valet av de stolpar som skall tas ned skall göras isamråd mellan och ,som i sin tur rådgör med berörda kommuner.Tillkomsten av Baltic Cable innebär alltså enminskning av antalet kraftledningsstolpar iområdet.Efter denna information övergår jag till PerStenmarcks huvudfråga, nämligen om regeringenär beredd att, mot bakgrund av de nya tekniskafakta som är kända, ompröva beslutet omkoncession till Baltic Cable-projektet.Per Stenmarck refererar i sin fråga till det danskakabelprojektet mellan Gedser i ochRostock i . Diskussionen om detta projektär enligt vad jag erfarit fortfarande iinledningsstadiet och ingen konkretledningssträckning är ännu beslutad. Det underlagsom jag har tagit del av och som i huvudsak var käntvid regeringens prövning visar att man i Danmarkdiskuterar minst fem alternativaledningssträckningar med kombinationer avluftledning och markförläggning.Markförläggningen varierar mellan 13 och 115 km.Om danskarna, av något skäl, väljer att markläggaen kabel och därigenom är beredda attacceptera en lägre tillgänglighet, driftsäkerhet ochverkningsgrad är detta, som framgår av vad jag nysssagt, tekniskt möjligt.Jag har kunnat konstatera att det i intehar kommit fram någon ny teknik eller nyalösningar för skarvning och markförläggning avstora likströmskablar med bibehållande av detekniska och ekonomiska krav som måste ställas påen sådan kabel. Det bör även noteras att dettidigare i inte har gjorts någon längrekabelförläggning av denna kapacitet.Som avslutning vill jag konstatera att Baltic , som alla större infrastrukturprojekt,kommer att innebära ett visst intrång på natur- ochkulturmiljön. Regeringen har gjort en samladbedömning av de energipolitiska, miljöpolitiskaoch ekonomiska intressen som finns i projektet.Regeringen har efter prövningen kommit fram tillatt tillstånd för att dra fram och använda enhögspänningsledning mellan och Tysklandskall lämnas till på de villkor somföreskrivits i beslutet. Den information som jag harinhämtat från bl.a. föranleder inte någotändrat ställningstagande vad gäller regeringensbeslut.Anf. 28 PER STENMARCK (m):Fru talman! Låt mig inledningsvis tackanäringsministern för det utförliga svaret.Som nämnts både i min interpellation och i svaret ärBaltic mycket omfattande. Svenskindustri är i behov av billig elenergi. På en alltmeravreglerad marknad ökar nu möjligheterna attbåde exportera och importera elkraft. Detta skaparnya möjligheter, och i grunden är detta en positivintegrationsprocess i utveckling.Det s.k. Baltic är ett led i en sådansatsning. Avsikten är att dra en kabel på Östersjönsbotten mellan i och södra tillgodoser vi ett krav som är viktigt isammanhanget, nämligen behovet av elkraft. Mendet finns ytterligare ett krav, och det gäller naturenoch miljön. Detta har inte på ett tillfredsställandesätt tillgodosetts.Näringsministern uttrycker förståelse för detta i sittsvar. Han säger att regeringen har gjort ''en samladbedömning av de energipolitiska, miljöpolitiskaoch ekonomiska intressen som finns i projektet''.Jag anser att regeringen har gjort en felaktigbedömning och kommit till en felaktig ochbeklaglig slutsats. Just genom att projektet är såstort och så omfattande borde det rimligtvis ocksåfinnas möjlighet att lösa problemen i den del avprojektet som jag har tagit upp i min interpellation,nämligen att genomföra det hela på ett acceptabeltsätt från miljö- och natursynpunkt.Låt mig i det sammanhanget säga att det är positivtatt regeringen också ställer krav på attreducera antalet luftledningar i området. Det skallske genom att två stolpar monteras ned för var ochen som sätts upp. Men när näringsministern sägeratt de som skall tas ned skall vara i sammastorleksordning som de nytillkommande kan jagbara konstatera att några sådana inte finns.Samtliga de stolpar som det här är tal om ärbetydligt större än alla andra som finns påSöderslätt. Det gör att det blir en negativ effekt förden natur- och kulturmiljö som näringsministern isvaret säger sig slå vakt om.Låt mig understryka att stora delar av det berördaområdet är av riksintresse, såväl för naturvårdensom från kulturhistorisk synpunkt. Stora delar avområdet anges i miljöskyddsprogram somekologiskt känsliga. Det är i det området somkabeln skall dras fram, och det är också i detperspektivet som kravet att kabeln i stället skallgrävas ned skall ses.Det är i det sammanhanget också intressant attnäringsministern säger att detta faktiskt är fulltmöjligt tekniskt sett. Det är därför frågan måsteställas: Varför gör vi då inte detta? Den fråganställer jag nu; jag anser att jag inte har fått någottillfredsställande svar på det. Varför kräver intenäringsministern just detta?I diskuteras detta på fullt allvar. Därställer politikerna, när det gäller ett projektliknande Baltic Cables, uppenbarligen kravet attkabeln skall grävas ned.Jag har i min hand ett brev från det danskaföretaget till den danske miljöministern ller; man skriver där som svar påpolitikernas krav: Styrelsen är mot denna bakgrundinställd på att kabellägga likströmsdelen avTysklandsförbindelsen från (Rislev) tillGedser. -- Det bör rimligtvis vara en sträcka som äroerhört mycket längre än den som vi i alla tänkbaraalternativ diskuterar på den svenska sidan. Detvittnar om att det i finns en positivinställning i frågan, en inställning som innebär attnär politikerna ställer krav går dessa väldigt oftaockså att uppfylla.Man kan undra: Varför har vi här inte sammainställning? Varför ställer vi inte samma krav somde gör? Trots att den tekniska möjligheten finns hardenna möjlighet aldrig på allvar funnits med i dediskussioner som förts i . Den har förts åtsidan på ett tidigt stadium. Alla har utgått från attärendet skall hanteras på samma sätt som tidigare.Detta är som jag ser det ett svaghetstecken. Det ären kritik som det finns anledning att rikta mot alladem som deltagit i beslutet, alltifrån länsstyrelsentill regeringen.Låt mig avsluta med att i det sammanhanget fråganäringsministern: På vilket sätt har regeringenframfört krav till initiativtagarna till Baltic att gräva ned kabeln i hela dess längd påden svenska sidan?Anf. 29 Näringsminister ():Fru talman! Beredningen av ärendet har varitutomordentligt noggrann. Vi har, vågar jag säga,haft dialog med de flesta som har haft synpunkter iden här frågan.Det är inget tvivel om att det finns tekniskamöjligheter att gräva ned kabeln, även om detinnebär mindre tillgänglighet, mindreverkningsgrad och större risk för driftsavbrott änom man har en luftförlagd ledning.Vi har under beredningsarbetet ställt ökade krav.Vi har förlängt den markförlagda delen från 1 kmtill . Vi har, för att försöka värna miljön idetta område, ställt kravet att man skall plocka bortdubbelt så många stolpar som man sätter upp. Vi ärmedvetna om att det i förs en debatt omatt göra ännu längre, markförlagda ledningar. Vibara noterar att det vi nu begär av Baltic Cable ABär den längsta av denna dimension som ännu sålänge har genomförts i världen.Till sist kommer man ändå alltid till ett samlatövervägande av kostnader och olika typer avintrång, både när det gäller markförläggning ochluftförläggning och när det gäller driftskostnaderför projektet. Vi har i den samlade bedömningenkommit till den slutsatsen att de ganska väsentligtökade krav som vi har ställt på omen kraftigt förlängd markförläggning av ledningennärmast kusten och om ett borttagande avstolparna är en rimlig samlad bedömning av deolika intressena.Anf. 30 PER STENMARCK (m):Fru talman! Låt mig inleda med att ställa en frågatill näringsministern när det gäller de stolpar somskall tas bort när andra skall sättas upp. Får jagtolka näringsministerns svar så, att de stolpar somskall sättas upp inte får vara större än de som nuskall monteras ned? Det är en möjlig tolkning avdet svar som näringsministern har givit.Så tillbaka till min ursprungliga fråga om de kravsom bör ställas. Det som är så beklagligt isammanhanget är ju att detta krav i praktikenegentligen aldrig har ställts på företagen bakomBaltic Cable. Därmed har man, som jag ser det,inte heller gått till roten med hela den här fråganoch undersökt vilka förutsättningar som verkligenfinns, tekniskt och ekonomiskt, att lösa detta på ettbetydligt bättre sätt.Som näringsministern sade i sitt kompletterandesvar kommer Baltic Cables kabel nu att grävas nedi , och detta är naturligtvis en utomordentligtstor framgång. Om man hade grävt ned den i heladess längd hade det rört sig om ca 17,5 km.Det är säkert också helt riktigt, somnäringsministern säger, att alla beslut på dendanska sidan ännu inte är klara. Vi vet inte exakthur lösningen där kommer att bli. Men -- detta ärskillnaden mot handläggningen i -- man harställt de nödvändiga kraven. Det har viuppenbarligen inte vågat göra i . I de olikaalternativ som man där diskuterar är denkortaste sträckan för jordkabling. Alla andraalternativ är eller mer, dvs. alla andraalternativ är längre än det som skulle behövas påden svenska sidan. Och är det ändå högst troligtatt den danska lösningen innebär en nedgrävdkabel i en betydligt längre sträckning. Man görockså bedömningen att detta skall ge endriftsäkerhet på . Jag måstefråga: Menar näringsministern att vi inte skullekunna uppnå samma rimliga resultat också iSverige?Anf. 31 Näringsminister ():Fru talman! Driftsäkerheten blir ungefärdensamma. är det som bekant inte bara frågaom driftsäkerheten, utan det gäller äventillgängligheten och verkningsgraden i kabeln.Vi skall självfallet försöka ta de största stolparna ijämförelsen. Sedan är det en fråga om vilkenstorlek på stolparna vi behöver för Baltic . Det finns litet olika storlekar påstolparna, och storleken är beroende av var dekommer att finnas. Det rör sig om stolpar på mellan25 och 39 meter.Det har prövats om det är tekniskt och ekonomisktmöjligt. Det förnekas inte att det är tekniskt möjligtatt göra markförlägggning hela sträckan. Jagnoterar dock att vi har ställt krav på den längstamarkförläggningen i världen av en kabel avdenna storlek. Vi har därutöver ställt krav pårivning av dubbelt så många stolpar som har ställtsupp för att mildra påverkan på landskapet. Jagförnekar på intet sätt att den här typen avinfrastrukturprojekt, liksom de flesta andra,påverkar landskapsbilden. Det här är dock ett sättatt försöka göra en avvägning.Anf. 32 PER STENMARCK (m):Fru talman! Jag är medveten om att det är fråga omavvägningar som ibland är svåra att göra.Låt mig säga två saker beträffandenäringsministerns kompletterande. Jag tolkar detnäringsministern säger om stolparnas storlekpositivt. Näringsministern säger att det här är denlängsta jordkablingen i världen. Det är säkertriktigt, så som förutsättningarna är . Det ärändock en bråkdel av det som man diskuterari att man skall kunna uppnå.Jag inledde den här debatten med att konstatera attvi lever i en marknadsekonomi och att vi gör detäven på det här området. Det innebär att vi har rättoch skyldighet att ställa krav på dem som är aktörerpå den här marknaden. Jag menar att det är detman har gjort i . Det borde vi göra iSverige också. Vi är inte längre beroende av ettmycket litet antal företag som i praktiken harmonopol på sin marknad inom ett givet geografisktområde. Även förmedlingen av elenergi avreglerasnu. Det är den positiva sidan av det här projektet.Jag menar att det som är tekniskt möjligt iDanmark självfallet också är tekniskt möjligt iSverige. Näringsministern har också hållit med omatt så är fallet. De natur- och miljökrav som ärrimliga att ställa i är, som jag ser det,även rimliga att ställa i . Det ansvar förnatur och miljö som tas i är givetvismöjligt att ta även i insisterar på att man inteklarar av en jordbunden likströmskabel, måstepolitikerna ha is i magen och säga nej. Då kommermed säkerhet en av två olika saker att inträffa inomnågra månader. Det ena är att Baltic Cable ABåterkommer och förklarar att man klarar av atthantera en jordbunden kabel. Det andra är att detvisar sig att något annat företag, i den friakonkurrensens namn, klarar av det. Så fungerar enfri ekonomi. Vi kan ställa större krav än tidigareoch därmed också få en bättre miljö. Jag menar attregeringen borde ha gjort på detta sätt.Anf. 33 Näringsminister ():Fru talman! Avslutningsvis vill jag säga att vi nuavreglerar marknaden för att få bättre effektivitet,förhoppningsvis lägre priser och en bättrekapitalrationalisering inom elmarknaden. Jag troratt detta kommer att bli mycket positivt förkonsumenterna.När det gäller den aktuella kabeln har vi skärptkraven utöver vad man har gjort någon annanstansi omvärlden genom att kräva längre markförlagdkabel. Vi har också ställt krav på rivning av stolpar.Jag tycker att det är en mycket klar skärpning iförhållande till den politik som har rått. Närman gör den här typen av skärpningar tycker jag attdet är rimligt att det sker någorlunda jämnt och intemed väldiga hopp då man får vissa problem med attuppnå de krav på effektivitet, verkningsgrad ochtillgänglighet som man kan ställa på kabeln.Jag är fullständigt övertygad om att detta medBaltic och den markförläggning som härsker av kabeln inte är det sista steget i de olikaskärpningar som sker. Men jag tror att det är enrimlig avvägning i detta läge att göra dennafemdubbling av den tänkta markförläggningen avkabeln och ställa dessa extra miljökrav. Man måstetrots allt göra en samlad bedömning i förhållandetill kostnader, de tekniska förutsättningarna och demiljömässiga kostnaderna ett sådant här projektför med sig.Överläggningen var härmed avslutad.AjourneringKammaren beslöt på förslag av talmannenatt ajournera förhandlingarna till , dåregeringsinformationen skulle börja.Återupptagna förhandlingarFörhandlingarna återupptogs kl. 11.00.5 § Information från regeringen ompropositionen om åtgärder för att stärka detfinansiella systemetAnf. 34 Statsrådet ():Fru talman! De förslag som läggs fram ipropositionen om åtgärder för att stärka detfinansiella systemet är av sådan karaktär ochomfattning att de förutsätter en noggrann ochkontinuerlig information till . Jag hardärför bedömt att redan nu bör information ges ombakgrund, syfte och förutsättningar för förslagen.Det finansiella systemet har haft stora problem desenaste åren. Den sammantagnakreditförlustvolymen för bankkoncernerna rör sigunder perioden --1992 om ungefär 100miljarder kronor. De problem som den svenskafinansiella sektorn upplever är i och för sig inteunika, men i är problemen mycket djupaoch allvarliga.Orsakerna till att vi har hamnat i den situation somvi nu befinner oss i är att den nödvändiga ochönskvärda avregleringen av kreditmarknadenskedde i fel miljö. Under mitten av 80-taletpräglades svensk ekonomi av hög inflation. Efterhand fick vi en överhettning i ekonomin till följd avbrister i den ekonomiska politiken. Vi hade undermitten av och högamarginalskatter, och därmed sammanhängandehöga skattemässiga avdragsvärden förränteutgifter.Avregleringen och den miljö som då existeradeledde till en mycket kraftig kreditexpansion, somframför allt kom att användas för olika former avfastighetsinvesteringar.Genom de ändrade förutsättningarna, genom att viäntligen har fått lägre marginalskatter, genom attinflationen har kommit ner på en nivå som kan varalångsiktigt rimlig, fick vi fallande fastighetspriseroch därmed problem vad gäller säkerheterna för debeviljade lånen. När man ser det kan mannaturligtvis också ifrågasätta den finansiellasektorns möjligheter och förmåga att hantera deproblem som uppkom.Det är klart att man måste ta sin del av ansvaret.Men även här har det politiska systemet naturligtvisansvaret för att vi hade en regleradkreditmarknad.Mycket talar för att kreditförlusterna under denärmaste åren kommer att ligga kvar på en hög nivåinom den finansiella sektorn. Den uppkomnasituationen påverkar i stor utsträckning denekonomiska utvecklingen och det ekonomiska lägeti dag, även om det kanske i vissa fall glöms bort ianalyserna om hur den ekonomiska politiken skallutformas. Det finns mycket stora risker som enföljd av vad som inträffat inom den finansiellasektorn.Självklart skulle situationen kunna skapa en orohos insättare och övriga fordringsägare, vilketskulle kunna leda till en kraftig instabilitet ibetalningssystemet och i hela samhällsekonomin --inte minst vad gäller den internationella situationenoch de valutaproblem som skulle kunnauppkomma.Till det kommer att en situation som den nuvarandekan riskera att leda till en sämre kreditförsörjninggenom den åtstramning som följer av krympandebalansräkningar, av sämrekapitaltäckningsmöjligheter och av att det inombanksektorn krävs väldigt mycket tid för atthantera kreditförluster, snarare än att arbeta medde kreditförsörjningsfrågor som är så viktiga för detsvenska näringslivet.Det är mot den bakgrunden man måste se statensansvar för stabiliteten i betalningssystemet. Statenhar ett ansvar, och måste ta ett ansvar, för attbevara stabilitet och förtroende för det finansiellasystemet. Men staten har inget ansvar för enskildabanker eller andra institut inom denna sektor.Regeringen har vidtagit ytterligare åtgärder somsyftar till att underlätta situationen vad gällerkreditförsörjningen, vad gäller stabiliteten ibetalningssystemet. Fastighetsskatten förkommersiella lokaler slopas den 1 januari 1993.Avskattningsreglerna för banksektorn harförändrats så att de kan användas på det sätt somgäller övriga företag. Och vi har möjliggjort enombildning av utländska bankers dotterbolag tillfilialer utan skattekonsekvenser, vilket kanförbättra förutsättningarna för enkapitalförsörjning.De problem som har uppstått har lett till att statentvingats gå in i vissa enskilda kreditinstitut. Statenhar ett ägaransvar vad beträffar Nordbanken, ochdet ägaransvaret har naturligtvis inneburit ettkapitaltillskott, som har beslutats av riksdagen.Första fick sedanstora ekonomiska problem. Även i det avseendetfick staten gå in med stödåtgärder av olika slag, ochi höstas fick vi information om situationen i GotaBank.I samtliga dessa fall har vi haft ettinformationsutbyte med Socialdemokraterna närdet gäller de åtgärder som sedermera har vidtagitsefter enskilda beslut av riksdagen.När vi har bedömt utvecklingen har det stått klartunder rätt att situationen var så allvarlig attmycket talade för ett generellt åtagande frånstatens sida. Det var emellertid viktigt att inte iförtid utfästa ett sådant åtagande, därför att det isin tur skulle ha skapat större oro i sig. Det gälldeatt gå in och avisera det som harförelagts riksdagen.De förslag som har tagits fram har som syfte att manför det första ser till att insättarna i det svenskabanksystemet skall känna sig trygga och för detandra ser till att kreditförsörjningen fungerar på etttillfredsställande sätt, vilket ju inte minst är viktigtför de mindre och medelstora företagen. För dettredje är syftet att se till att förtroendet för helabetalningssystemet såväl i som utomlandsskall kunna bevaras. De förslag som läggs fram ipropositionen har utarbetats efter samråd medSocialdemokraterna. En remissomgång har ocksågenomförts, vilket framgår av propositionen.Förslaget innebär att staten garanterar att bankeroch vissa andra kreditinstitut som anges ipropositionen kan fullgöra sina förpliktelser i rätttid. Detta är ett åtagande som måste göras för att viskall kunna uppnå målsättningarna om trygghet förinsättare och andra fordringsägare, en fungerandekreditförsörjning och ett förtroende för helabetalningssystemet.Det finns naturligtvis problem förknippade med attstaten går in på det vis man nu gör. Ett är att närstaten gör ett åtagande för vissa delar av ekonomin,uppkommer naturligtvis en risk för snedvridningkonkurrensmässigt. Detta är ofrånkomligt. Detgäller naturligtvis att avväga förslagen, så att manminimerar eventuella risker för snedvridning. Mendet är självfallet inte möjligt att lämna enomfattande garanti för hela den svenska ekonomin.Det kommer alltså att bli fråga omgränsdragningar. Då gäller det att se till attgränsdragningen blir så snäv som möjligt för attändå uppnå syftet med förslagen, att garanterabetalningssystemets stabilitet.Det är också viktigt att se till att det skapasförutsättningar för så snabb återvinning sommöjligt för de insatser som staten kan komma attgöra i olika former, att genom avgifter för garantier,genom återvinning för eventuella lån och andrastödformer se till att statens, och därmedskattebetalarnas, kostnader minimeras. Det ärsjälvklart en grundmålsättning för de förslag somläggs fram. Det är också någonting som är oerhörtviktigt för att minimera eventuella risker försnedvridning. Det gäller alltså för de institut somkommer att ha en överlevnad att veta att man intekan utnyttja situationen till att skaffa sigkonkurrensfördelar. Staten kommer att begäraåtervinning, avgifter, för att täcka de förluster somannars skulle ha uppkommit.Det gäller naturligtvis för de institut som inte haren överlevnad att genomföra en avveckling,självfallet i ordnade former och med den garantistaten har lämnat. Också detta är viktigt för attminimera risken för konkurrenssnedvridning.Det är viktigt att se till att inte den uppkomnasituationen leder till att man börjar ifrågasätta denaturliga och riktiga marknadslösningarna. Denavreglering av kreditmarknaden som genomfördesvar som jag sagt nödvändig och önskvärd.Den borde ha genomförts i en annan ekonomiskmiljö. Där ligger problemet.Vi hade en höginflationsekonomi. Vi hade ettskattesystem som av en del betecknades somperverst, och i det här avseendet fick detmotsvarande effekter. Det är där problemen ligger,inte i avregleringen. Den måste ligga fast och måstefördjupas på andra områden.Mot den bakgrunden är det också självfallet att vidtillämpningen av stödformerna i det längstaundvika att staten kommer att bli ägare till delar aveller hela banker eller andra kreditinstitut. Syftet ärnaturligtvis att inom marknadslösningarnas ramklara de problem som vi måste klara.Sammanfattningsvis: 80-talets ekonomiskautveckling har skapat de problem vi står inför.Det finns anledning att i annat sammanhangutvärdera dessa orsaker mer noggrant. måstevi ta ställning till hur vi löser problem som haruppkommit, garanterar trygghet för insättare,garanterar kreditförsörjningen och bevararstabiliteten i betalningssystemet. Det är mot dennabakgrund regeringen har lagt det förslag somlämnas till i dag.Anf. 35 TALMANNEN:Sveriges riksdag gästas av en delegation ledamöterfrån , och vi hälsar dem hjärtligtvälkomna.Anf. 36 ():Fru talman! Skattebetalarna har gått in medstödåtgärder på många miljarder i det finansiellasystemet. skall nya garantier utfästas. Jagförstår väl att det är nödvändigt att garanterainsättarnas pengar i bl.a. banksystemet. sägerstatsrådet att vi också skall ha enåtervinning av de pengar som skattebetalarna harplöjt in, bl.a. genom att avgifter sätts på olikagarantier. Det kan förmodligen handla om ganskasmå summor som vi kan få tillbaka på det sättet,jämfört med alla de miljarder som kommer attplöjas in.Vi har ett annat exempel. I hade man en radsparbankskrascher där de statliga myndigheterna,för det var väl myndigheterna, mer eller mindreofrivilligt fick ta över bl.a. stora delar av detfastighetsinnehav som sparbankerna hade. Jag lästeför inte så länge sedan en uppgift om att detfinansiella läget för den federala budgeten i USAgenom detta ofrivilliga ägande faktiskt är bramycket bättre än det annars skulle ha varit, i ochmed att fastighetspriserna återigen börjar stiga.Det finns också de som har gjort bedömningen attom vi och förhoppningsvis får en nyhögkonjunktur i mitten och slutet , kanbl.a. fastighetsvärden komma att stiga ordentligt,och då kan de banker som mer eller mindreofrivilligt har fått del av alla de panter som harförfallit i kreditsystemet bli mycket rika.Min fråga till är: Vad avser statsrådetatt göra för att skattebetalarna skall få ta del ocksåav dessa stora vinster och därmed verkligen få enrejäl återvinning på de inpumpade skattepengarna?Anf.