prot · GG0920 · 1992-11-10 00:00:00 — har frågat vadregeringen gör i FN och i andra lämpliga fora för attfolkomröstningen om framtid ochfredsplanen i övrigt skall kunna genomföras.Avgörande hinder härför är de motsättningar sområder mellan parterna vad avser kriterierna förrösträtt i denna folkomröstning.Polisario håller fast vid det ursprungliga förslagetsom grundar sig på en spansk folkräkning från 1974.Marocko har godkänt ett senare förslag från FN:sförre generalsekreterare som går ut på attrösträtten utsträcks till alla västsaharier över 18 år.De försök som generalsekreterarens särskilderepresentant har gjort för att närma parterna och fåbådas godkännande av rösträttskriterierna har intelyckats.Fru talman! Regeringen är, liksom frågeställaren,väl medveten om frånvaron av framsteg för attgenomföra folkomröstningen och fredsplanen. Omläget förblir låst finns risk för attgeneralsekreteraren tvingas meddelasäkerhetsrådet att folkomröstningen inte kangenomföras i enlighet med fredsplanen.Som frågeställaren påpekar, stödjer den svenskaregeringen i dess arbete att nå en fredlig lösningpå konflikten i . Vägen till dennalösning går via den planerade folkomröstningen.Sveriges stöd för har vid olikatillfällen uttalats både offentligt och vid samtal medde berörda parterna.Från svensk sida har vi vid olika tillfällen, i NewYork liksom i , uttryckt oro för åtgärder somkan störa den pågående fredsprocessen och kraftigtunderstrukit den vikt vi fäster vid attfolkomröstningen kan genomföras. Vi har likaledesframfört detta i samtal med representanter förMarocko och Polisario i och kommeräven fortsättningsvis att noggrant bevaka frågan.Anf. 50 ():Fru talman! Jag tackar utrikesministern också fördetta svar. Situationen när det gäller prekär med hänsyn till att fredsplanen har funnitslänge och , som jag ser det, förhalar dessgenomförande.Västra är den sista kolonin. Sedan den 6september 1991 står under FN:sbeskydd. FN:s flagga vajar på territoriet. Ändåagerar kung på ett mycket fräckt sätt ochgenomför en folkomröstning om en ny konstitutionockså i . Det är en fräckhet mot FN,mot FN:s medlemsstater, som har accepterat ocharbetat för denna fredsplan.Det skulle behövas en politisk, och eventuellt ocksåen ekonomisk press, på så att de förståratt de inte utan reaktion kan göra på det här sättet.I november förra året sade utrikesministern här iriksdagen att den skullefortsätta att noggrant bevaka frågan och inte tvekaatt påtala åtgärder som försvårar eller förhindrarFN:s arbete. Min alldeles självklara fråga blir dåom det inte är dags att reagera nu på sättatt sköta det hela. Folkomröstningen företogs iseptember månad i år.Anf. 51 Utrikesminister ():Fru talman! Som jag redogjorde för i mitt svar är juden inställning i frågan alldelesklar. Grundläggande är att vi måste stödja FN:sansträngningar. Det är FN som har möjligheter attagera, och det är FN:s ansträngningar vi måstestödja. Det gör vi också. Det har vi gjort både iNew och . Det är den vägen Sverigesinsatser är som allra mest effektiva. Vi måste stödjaFN:s agerande. Det är en fråga av den naturen attdet är FN som har huvudrollen och huvudansvaret.Anf. 52 ():Fru talman! Det är självfallet FN som har bollen,men jag tror att man mycket väl kan påverka FN iden här frågan och uppmana FN att agera litetkraftfullare.Jag tycker att svaret andas litet uppgivenhet närutrikesministern skriver att om läget förblir låstfinns risk för att generalsekreteraren tvingasmeddela säkerhetsrådet att folkomröstningen intekan genomföras i enlighet med fredsplanen. Kanregeringen verkligen bara låta detta ske? Vi hararbetat för detta, och bara för att den ena partenobstruerar låter vi det falla. Så tamt brukar inteSverige reagera.Anf. 53 Utrikesminister ():Fru talman! Detta är återigen ett konstaterande avfakta. Det är FN som är huvudaktör. Det är FN vimåste stödja. Det är FN vi måste stödja i NewYork, och i de andra huvudstäder som har ettinflytande i den här frågan. Jag kan inte se någotannat än att politik måste inriktas på attstödja FN i den här frågan.Anf. 54 ():Fru talman! Jag är övertygad om att det effektivastestödet för FN är att ge stöd för den fredsplan somFN har lagt fram och att mycket aktivt uttala detstödet i olika sammanhang. Jag är litet rädd för attfrågan har fallit igenom. Det hörs litet överallt i FNi dag att man accepterar en utveckling åt det härhållet. Jag tycker att det är grymt mot detvästsahariska folket som har levt i kappsäck enganska i flyktinglägren, när den härfolkomröstningen ideligen blir uppskjuten. De harvarit beredda på att få resa hem. Det vorevälkommet med ett kraftfullare agerande frånSverige.Överläggningen var härmed avslutad.9 § Svar på fråga 1992/93:170 om domen motmilitären och demonstranter i IndonesienAnf. 55 Utrikesminister ():Fru talman! har frågat mig om jagavser ta några initiativ med anledning av de straffsom utmätts mot militär och demonstranter somvarit inblandade i massakern på den 12november 1991.Redan dagen efter händelsen gjorde jag ettuttalande. I detta framhölls bl.a. nödvändighetenav en snabb och grundlig utredning samt att ansvarutkrävs gärningsmännen. Vi begärde också hos denindonesiska regeringen att rättsliga åtgärder måttevidtas mot de skyldiga. Jag har också ikammaren haft anledning att kommentera dentragiska händelsen i och de rättsligapåföljderna av det inträffade. Jag redogjorde dåbl.a. för dessa åtgärder.Som påpekar dömdes ett antaldemonstranter till långa fängelsestraff medandomarna mot de inblandade militärerna blevtämligen lindriga.Detta strider givetvis mot svensk rättsuppfattning.I samtal på hög nivå med regeringsföreträdare förIndonesien har vi påtalat detta.Jag vill också peka på de initiativ som tagits inomFN i frågan. Vid årets möte med FN:s kommissionför de mänskliga rättigheterna deltog aktivti behandlingen av Östtimorfrågan. Behandlingenvid mötet resulterade i ett uttalande avkommissionens ordförande, i vilket Indonesienuppmanades upprätta och straffa dem sombefanns skyldiga. regeringuppmanades också att över huvud taget förbättraläget avseende de mänskliga rättigheterna iÖsttimor.Det åligger att vid nästa årskommissionsmöte redovisa vilka åtgärder somvidtagits med anledning av kommissionensuttalande.Jag kan försäkra att ävenfortsättningsvis avser aktivt verka för attIndonesien uppfyller sina förpliktelser ochskyldigheter på mänskliga rättighetsområdet.Anf. 56 ():Fru talman! Jag tackar utrikesministern för svaret.På torsdag är det som bekant den härmassakern inträffade i , huvudstad.Mer än 150 fredliga demonstranter mördades avden indonesiska ockupationsarmén.Indonesien lovade att straffa de skyldiga. Vi vetockså hur det blev. De tiotal militärer som utfördedessa mord fick symboliska straff. Det högsta varpå 18 månader. Ett par generaler omflyttades ochersattes av ett par ännu mer hårdföra generaler.De unga människor som genomförde den härdemonstrationen fick straff på från och åttamånader och upp till livstid. Två unga timoresiskapojkar dömdes till fängelse för att de hadeuttryckt fientlighet, som det heter i domen. Dettaär parodi på rättvisa, och det är vi överens omutrikesministern och jag.Frågan är vad som händer . Vi vet att denindonesiska ockupationsarmén nu bedriver enformlig klappjakt på de människor som hävdarrätten till mänskliga rättigheter på . Vadhar utrikesministern och regeringen gjort införtorsdagen? Tänker ni göra något? Detinternationella trycket på den indonesiska regimenär viktigt.Anf. 57 Utrikesminister ():Fru talman! Vi har ju tagit upp dessa händelser ochdessa domar. Jag har ingen anledning att avvikafrån bedömning av själva domarnaoch hur vi i ser på dem. Det har vi bl.a. tagitupp när vi hade poolchef här iStockholm för inte så länge sedan.Det är naturligtvis så, som säger, attomvärlden nu kommer att se med stort intresse påhur hanterar årsdagen. Det finns allanledning att här och i kammaren uttrycka attSverige kommer att följa detta mycket noggrant. Vifår hoppas att kan agera i enlighet medinternationell rättsuppfattning och demokratiskaspelregler och med respekt för mänskliga fri- ochrättigheter. Jag tycker att det är angeläget att göradet uttalandet här i dag.Anf. 58 ():Fru talman! Jag tackar utrikesministern för detsistnämnda. Jag betvivlar inte att utrikesministerntar upp den här frågan i alla de sammanhang därhon har möjligheter att göra det.Jag hoppas att också de ministrar som har besöktIndonesien har haft samma uppgift.Vi vet att den svenska näringsministern har träffatpresident . Jag hoppas att ävenhan förde fram det här budskapet. Det är bra attden här deklarationen har gjorts i kammaren i dagnågra dagar före ettårsdagen.I de UD-kommentarer som kommer om olikaministrars besök, t.ex. de som har gjorts närindonesier varit här, nämns inte att man har tagitupp denna fråga. Jag tycker att det är litet synd. Detvore bra om utrikesministern kunde ta det med sigoch titta litet grand på dessa pressreleaser somkommer från UD. Det borde finnas med i dessa,men jag har inte sett det.Anf. 59 Utrikesminister ():Fru talman! gav mig ett tillfälleatt tala om att denna fråga tas upp från svensk sida.Överläggningen var härmed avslutad.10 § Svar på fråga 1992/93:146 om återkrav avfelaktigt utbetalda bostadsbidragAnf. 60 Socialminister ():Fru talman! har frågat mig om vilkaåtgärder jag ämnar vidta med anledning av attkommunerna inte har rätt att återkräva felaktigtutbetalda bostadsbidrag. Frågan är ställd motbakgrund av att Regeringsrätten den 9 januari 1992prövat en ansökan om resning i ett ärende omåterkrav av bostadsbidrag. Rätten har därvid tagitställning till verkan av att det, i samband med att enny förordning om bostadsbidrag trädde i kraft den1 , saknades övergångsbestämmelsersom reglerade tillämpning av den tidigare gällandeförordningen efter ikraftträdandet.Regeringsrättens ställningstagande innebär attkommunerna efter utgången av inte kanåterkräva bostadsbidrag som lämnats med stöd avden då gällande förordningen.För bostadsbidrag som lämnas för ellersenare har bidragstagarensåterbetalningsskyldighet reglerats på ett sådant sättatt motsvarande situation inte kan uppkomma.Den problematik som Lében tar upp i sin fråga ärsåledes inte aktuell för bidrag som lämnas efter år1987.Anf. 61 ():Fru talman! Jag vill tacka socialministern för detklarläggandet. Det fanns anledning att även här fådetta klarlagt, eftersom delvis felaktig ellerförvirrande information lämnats ut via media. TT-telegrammet väckte stor förvåninggenom påståendet att det saknades en lag som gerkommuner rätt att efter krävatillbaka bostadsbidrag.Jag är emellertid inte helt nöjd med svaret, somstatsrådet säkert förstår genom vår lilla privataöverläggning i bänken alldeles . Det finns kvarolösta problem kring bostadsbidrag som ärutbetalda före . Människor somhar fått ut bostadsbidrag på felaktiga underlag skallnaturligtvis återbetala dessa. Det känns självklart.Troligen har de flesta gjort det också.Regeringsrättens dom blottlägger en besynnerligsituation i sammanhanget. Frågan är vilka signalervi sänder ut från . I allmänhetensrättsmedvetande finns en självklarhet och enacceptans inför regler om återkrav i de fall för högabidrag utbetalats. Kommunerna har alltså krävt attde som fått för mycket skall återbetala, vilket deflesta gjort. Men nyheten att kommunerna i helalandet med lagens hjälp kan tvingas att återigenbetala ut återkrävda överskjutande belopp, väckermånga frågor.Detta beror inte på kommunernas felaktigahandläggning, utan ytterst är det som haransvaret för att lagstiftningen inte fungerade. Nuråder viss förvirring. Signalen är att det lönarsig att på nytt göra anspråk på felaktigt utbetaldabidrag. Jag vill fråga socialministern vad han ämnargöra för att undersöka möjligheterna att korrigeradetta misstag och sända etiskt riktiga signaler tilldet svenska folket.Anf. 62 Socialminister ():Fru talman! Man kan beklaga att det inte fannsnågra övergångsbestämmelser 1987. Det är det somhar orsakat dessa problem. har kommunen --det är som haruppmärksammats i media -- ännu inte beslutat omnågon återbetalning.Kommunförbundet har gjort bedömningen att ävenom det inte finns övergångsbestämmelser, skulleman kunna göra gällande att den som har lämnatfelaktiga eller vilseledande uppgifter äråterbetalningsskyldig för vad han har erhållit. Detblir intressant att se vad som händer om kommuneninte verkställer återbetalningen. Då kan denenskilde naturligtvis väcka talan mot kommunenvid allmän domstol. Hur en sådandomstolsprövning skulle utfalla vågar jag inte hanågon uppfattning om . Jag hoppas att inteheller frågeställaren anser det vara etiskt riktigt attgå in och reglera detta med retroaktiv lagstiftning.Anf. 63 ():Fru talman! konstaterar att bostadsbidragsom lämnats inte kan återkrävas. I ettbrev till kommunernas förmedlingsorgan och tilllänsbostadsnämnderna belyser de att återkrav intekan ske. De berättar att överklagade återkrav skallupphävas. De berättar också -- och det är det mestalarmerande -- att begäran om omprövning kanleda till att återkravet upphävs. Man kan alltsåvända sig till kommunen och klaga.I kan de bli tvungna att betala tillbakaen miljon och i sex sju miljoner. Listankan göras lång. Enligt vissa uppskattningar som jaghar fått ta del av kan det röra sig om belopp på 100miljoner kronor eller mer om samtliga somåterbetalat överskjutande belopp skulle drivakravet att få tillbaka sina pengar. Detta kännsotillfredsställande, eftersom det då blir deinitiativrika och starka och kanske t.o.m. de somkan anses något fräcka som ser till att få tillbaka,medan andra inte gör det. Detta är ett förvirrandeläge.Anf. 64 Socialminister ():Fru talman! Jag delar uppfattningen att läget ärbeklagligt snarare än förvirrande. Det beror alltsåpå det slarv som den gamla regeringen gjorde sigskyldig till när man inte införde någraövergångsbestämmelser 1987. Att , 1992,retroaktivt införa övergångsbestämmelser är dessvärre inte möjligt och inte förenligt med den etiksom jag företräder. Jag beklagar att situationen ärsom den är, men vi kan nog inte göra så mycket åtden.Anf. 65 ():Fru talman! Jag är lika bedrövad över läget, ochden etik som vi båda företräder säger att det här ärsvårt. Trots mina inbyggda spärrar mot att beslutskall gälla retroaktivt, var det ändå så, när dessaansökningar handlades, att alla parter varmedvetna om att det normala är att felaktigtutbetalda belopp återbetalas. Det ingår i detallmänna rättsmedvetandet, och därför förväntarsig allmänheten nog en korrigering. Jag skulle viljaveta om statsrådet tänker söka en möjlighet att lagadet här på något sätt.Anf. 66 Socialminister ():Fru talman! frågar om jag skall sökavägar att laga det här, men jag förstår uppriktigtsagt inte vad han tänker på. Om jag kan få någrakonkreta förslag är jag beredd att pröva dem.Anf. 67 ():Fru talman! Den enda möjligheten är lagstiftning,som då får retroaktiv verkan. Det ogillar jag i allrahögsta grad, men man kanske borde undersöka omdet är möjligt.Anf. 68 Socialminister ():Fru talman! Jag tror dess värre inte att det ärförenligt med svensk grundlag, men om RolandLében inte tycker att det är ett tillräckligt hinder gårdet att pröva. Jag är dock inte beredd att göra det.Anf. 69 ():Fru talman! Jag ville endast fråga om statsrådet ärberedd att undersöka om det verkligen är omöjligtatt göra en ändring.Överläggningen var härmed avslutad.11 § Svar på fråga 1992/93:166 om fosterbarnsseparation från familjehemAnf. 70 Socialminister ():Fru talman! har frågat mig omjag avser att ta initiativ för att separationer mellanfosterbarn och familjehem skall undvikas om detfinns en stark knytning dem emellan och barnetvistas i familjehemmet under lång tid.En grundtanke när det gäller barns placeringutanför föräldrahemmet är att den inte skall pågålängre än nödvändigt. En av förutsättningarna föratt barnet skall kunna återförenas med sinaföräldrar är att kontakten dem emellan varit godunder placeringstiden. har därförgivits ett särskilt ansvar för att främja barnetskontakt med föräldrarna och med andranärstående.Socialnämnden skall också noga förberedabarnets återförening med sina föräldrar. En sådanbestämmelse har därför införts i lagen (1990:52)med särskilda bestämmelser om vård av unga,LVU. Avsikten är att betona respekten för denkänslomässiga bindning barnet kan ha utvecklat iförhållandet till familjehemsföräldrarna. Enhemtagning får alltså inte ske abrupt, utan skall skei den takt som är bäst för barnet.Även om en strävan således bör vara att barn ochföräldrar skall återförenas kan man dock inte heltbortse från att det finns fall där det står klart attbarnet inte inom överskådlig tid kommer att kunnaåterförenas med sina föräldrar. Likaså finns det falldär barnet vistats större delen av sitt liv ifamiljehemmet utan närmare kontakt med sinaföräldrar. Om det i de fallen är uppenbart bäst förbarnet att få vara kvar i familjehemmet bör manpröva möjligheten att med stöd av den redan 1983införda bestämmelsen i (nuvarande6 kap. 8 §) om just sådana fall flytta över vårdnadentill familjehemsföräldrarna.I propositionen om vård i vissa fall av barn ochungdomar behandlades frågan om överflyttande avvårdnaden till familjehemsföräldrar. Riksdagenuttalade då som sin mening att möjligheten att fåvårdnaden om barn och ungdomar överflyttad tillfamiljhemsföräldrar borde kunna utnyttjas i störreutsträckning än som dittills varit fallet. Jag delarden uppfattningen.Jag har vid tidigare tillfällen betonat hur viktigt detär att se till barnens behov och förstärka ettbarnperspektiv inom individ- ochfamiljeomsorgen. En förutsättning för att dettasynsätt skall få större genomslag är att ökakunskaperna hos den personal som kommer ikontakt med barnen. Kompetensutveckling hosbåde socialsekreterare och familjehemsföräldrar ärdärför en viktig del i regeringens uppdrag tillSocialstyrelsen, det s.k. Barn i fokus-projektet.Anf. 71 ():Fru talman! Jag får tacka socialministern för svaret.Frågan är föranledd av ett brev som bådesocialministern och jag har fått, och det handlar omett fosterbarn som mellan nio månaders och sex ochett halvt års ålder vistades i ett familjehem, medytterst sporadisk kontakt med mamman. Efter enganska mödosam utredning återförenades barnetmed mamman och visade sedan psykiska problempå grund av skilsmässan frånfamiljehemsföräldrarna.Debatten om barnets rätt kontra föräldrarnas rätthar pågått . Jag har följt den debattensedan början av 80-talet, och jag vet att det är svårtatt handlägga de här fallen. Då sattes föräldrarnasrätt klart före barnets rätt, och det ökadenaturligtvis svårigheterna för personalen.Vi i liberalerna har i olikamotioner understrukit barnens behov och sagt attde alltid måste komma i första hand. Det är dåbekymmersamt när man får brev med sådana härbeskrivningar -- det här brevet är inte det enda somhar kommit till min kännedom. Det finns en bristpå barnperspektiv i handläggningen av en del fall,och föräldrarnas rätt går fortfarande före barnensrätt.Av socialministerns svar framgår att vi är överensom hur de här fallen skall handläggas. Problemet äratt så inte sker ute på fältet. hoppas jag att denkompetensutveckling som Barn i fokus-projektetsyftar till genomförs med förtur och inte bara nårsocialsekreterarna och familjehemsföräldrarna,utan också psykologer och andra som handläggerde här fallen.Överläggningen var härmed avslutad.12 § Svar på fråga 1992/93:167 omhemtjänstpersonalens kunskaper i psykiatriAnf. 72 Socialminister ():Fru talman! har frågat mig omregeringen avser att ta initiativ för att ökahemtjänstpersonalens kunskaper i psykiatri.Stöd och utbildning av hemtjänstpersonalen är enviktig förutsättning för att äldre och handikappadeskall kunna bo kvar i det egna hemmet, kännatrygghet och få olika behov tillgodosedda avkompetent personal. Som en följd av attinstitutionsboendet minskat har många nya ochkvalificerade arbetsuppgifter tillförts ,framför allt . traditionellahemtjänstuppgifter för i huvudsak de äldrekompletteras nu med kompetens för att också mötamänniskor med funktionshinder, psykiskaproblem, missbruksproblem osv. Den psykiatriskavården har genomgått stora strukturförändringarunder . Större krav ställs påkommunerna att svara för service och vård förpsykiskt störda människor, men också på attsamarbeta med landstingens personal och få del avden specialistkompetens som redan finns.I ett delbetänkande från ,Psykiskt stördas situation i kommunerna, redovisasbl.a. att personal efterlyserutbildning och handledning från psykiatrin. Detfinns dock kommuner där utbildning givits i storutsträckning genom medverkan från psykiatrin,t.ex. Detnyligen framlagda betänkandet Välfärd ochvalfrihet -- service, stöd och vård för psykisktstörda, redovisar bl.a. de oklarheter somfortfarande råder mellan ochpsykiatrin när det gäller psykiskt störda människorsom behöver stöd i det egna hemmet. Bl.a. föreslårutredningen att kommunerna ges huvudansvaretatt planera och samordna de sociala insatser sompsykiskt störda behöver.Jag gör också bedömningen att behov av utbildningoch framför allt handledning avhemtjänstpersonalen som arbetar med psykisktstörda människor är stort. Min förhoppning är attkommunerna i gemensam planering medlandstingen tillgodoser personalens grundläggandebehov av sådana kunskaper. I detta sammanhangvill jag påminna om beslut att anslå 500miljoner kronor till kommunerna förutbildningsinsatser i samband med äldrereformen.Jag vill också nämna att genom medel från Arvsfondenproducerat ett utbildningsmaterial om psykiskohälsa som vänder sig till hemtjänstpersonalen.Frågan om utbildning av personal berörs iPsykiatriutredningens slutbetänkande liksom iHandikapputredningens slutbetänkande Ettsamhälle för alla. är ute påremiss, och jag vill därför avvaktaremissinstansernas synpunkter innan jag är bereddatt ta några initiativ i frågan omhemtjänstpersonalens utbildning.Anf. 73 ():Fru talman! Jag skall be att få tacka socialministernför svaret.Jag tror att vi är ganska överens om att det lönar sigför både samhället och människorna i samhället attsatsa mer på utbildning av hemtjänstpersonalen.Jag håller med socialministern om att avvecklingenav den svenska institutionsvården för psykisktsjuka, som har pågått , har gjortatt dessa människor har hamnat litet grand mellantvå stolar. Det kan synas märkligt att behovet avsamordnat patientstöd inte har uppmärksammatsmer. fick ju ta över ett mycket stortansvar, ofta utan att personalen hade adekvatutbildning. Vi har ett väl utvecklat socialt system,och då måste vi se till att den personal som stårpatienten/klienten närmast också har kunskaperoch förmåga att tackla de problem som hon ellerhan möter.Det jag har tagit upp i frågan har jag hämtat frånSPRI, och av den enkät som jag refererar tillframgår det att av vårdgivarna inte vet vemde skall vända sig till. Det är mycket allvarligt. Minuppfattning är att personalen behöver psykiatrinsstöd, bl.a. i det kontinuerliga arbetet i form avfortbildning. Jag vet också att det är så på mångaställen i , bl.a. i , som jag kommerifrån. Det är bra att en utredning nu har kommitfram till att kommunerna bör få huvudansvaret föratt planera och samordna de sociala insatser sombehövs.Eftersom vi båda vet att utför ettovärderligt arbete och att det brådskar, skulle jagvilja fråga: När tror socialministern att ett förslagkan komma? Det får inte gå , med fortsattovisshet för hemtjänstpersonalen.Anf. 74 Socialminister ():Fru talman! De utbildningsmedel som ställdes tillförfogande i samband med ÄDEL-reformen finnsredan för kommunerna. Än så länge har mananvänt en ganska liten del av medlen påsammanlagt 500 miljoner, men där finns alltså enkälla att ösa ur för bl.a. den här typen avfortbildning.Vilka slutsatser som kan dras med anledning avPsykiatriutredningens och Handikapputredningensslutbetänkanden vågar jag inte ha någonbestämd uppfattning om. hargått ut på remiss, och är påväg ut på remiss, och så snart remissvaren kommerin får vi se vilka slutsatser vi kan dra.Anf. 75 ():Fru talman! Vi har i socialutskottet konstaterat attdessa människor i samhällets utkant har en svårsituation, och de behöver stöd.