prot · GF0975 · 1992-03-12 00:00:00 — Man är inte särskilt noga med hur manhanterar de personer man vill ha kontakt med. Detkan räcka med att en person kommer med ettparaply en regnig dag för att han skall bli beskjuten.En allvarlig sak är också bosättarnas sätt att agera.Vi besökte borgmästaren i , berättade om hur han för sedanhade blivit angripen i sin bostad av bosättare frånKiryat Arba, en bosättning strax utanför Hebron.Han hade barn i huset, som blev livrädda när deblev beskjutna av bosättarna. Just bosättarnasuppträdande, tillsammans med en del andra sakerman ser, gör att man måste konstatera att, somockså organisationer för mänskliga rättigheter iområdet säger, den totala laglösheten råder inomde ockuperade områdena.En annan sak jag tycker är mycket frustrerande attse är den klassindelning av palestinierna som finnsinom de ockuperade områdena. Bor man i Gazahar man ett speciellt och en speciell skyltpå bilen, bor man på har man en annanskylt, och bor man i har man en skylt.Om man råkar bo på och vill besökaöstra , där man kanske har bott tidigareoch har släktingar, får man inte göra det om maninte går till militärmyndigheterna och begär särskilttillstånd.Jag träffade bl.a. en präst och avsattborgmästare från , som berättade att hanhade varit tvingad att söka ett särskilt tillstånd föratt träffa oss . Det är ganska grymtatt människor skall behandlas på det sättet. Mankan exempelvis inte visa en flagga utan att blitrakasserad eller kanske t.o.m. beskjuten. Det hargått så långt att också FN:s egen organisationUNWRA är drabbad.Med anledning av denna situation har jag en frågatill utrikesministern. Är regeringen beredd attmedverka till en förstärkning av skyddet förpalestinierna på de ockuperade områdena i form avett internationellt skydd, lämpligen i FN:s regi? Detär något man efterfrågar på grund av de osäkraförhållanden man lever under.Jag tycker att det som utrikesministern anger närdet gäller fredsprocessen är ett bra avstamp. Tillskillnad från uppfattar jag inte denradikala förändring som talade om.Detta gör att jag genast blir intresserad av att tillutrikesministern ställa frågan: Vari ligger denradikala förändringen i svensk utrikespolitik pådetta område? har ju tydligen upptäckten sådan förändring och dessutom en radikal sådan.Jag skulle gärna vilja ha svar på den frågan, och omdet har skett en sådan förändring tycker jag att viskall debattera den här . Det är i så fall viktigt.Borgmästare inställning är intressant attförmedla till kammaren. ingår alltså iförhandlingsdelegationen, och han säger attpalestinierna är beredda till en dialog under allaomständigheter tills freden är nådd. Palestiniernaär alltså inte beredda att ge upp samtalen. Jagtycker att det visar på en enormt försonande ochhoppingivande inställning när en ledande ledamotav förhandlingsdelegationen, som säger sigrepresentera hela delegationen, uttrycker sig på detsättet.Det är naturligtvis viktigt att regeringen är aktiv iden här fredsprocessen och ger den allt stöd denkan få. spelar i detta sammanhang enavgörande roll, och jag förutsätter att regeringengör allt vad den kan för att aktivt stödjafredsstiftande krafter, inte minst agerande.Har utrikesministern några nyheter när det gällerregeringens insatser just till stöd för självafredsförhandlingarna?Jag skall be att i mitt nästa inlägg få återkommamed ytterligare några synpunkter, men jag vill nupassa på att fråga : Har besökt de ockuperade områdena?Anf. 24 ():Herr talman! Jag har med glädjekonstaterat att utrikesministern i mångasammanhang uttalar sig för fortsatta stödför FN och för en vilja att delta i arbetet med attstärka FN som globalt konfliktlösningscentrum. Iingen annan fråga har FN författat så många klaraoch entydiga resolutioner som just i frågan omPalestina. Det är därför glädjande att ta del avutrikesministerns svar på den här interpellationenoch konstatera att regeringen vidmakthåller denprincipiella uppfattning som har haft ochsom vi har drivit i FN och i andra internationellasammanhang.När invaldes som medlem i FN den 11 maj1949 lovade man att oreserverat accepteraförpliktelserna i FN:s stadga och infria FN:sresolutioner. Det var då framför allt tvåresolutioner, nr 181 om delning och nr 194 omflyktingarnas rätt att återflytta. Dess värre harIsrael som bekant inte uppfyllt de förpliktelser somman åtog sig enligt resolution 273, vilkenmarkerade invalet av staten i FN. harinte heller respekterat den fjärdeGenèvekonventionen, trots att man har ratificeratden. FN har i ett flertal resolutioner, såväl iGeneralförsamlingen som i , klartsagt ifrån att den fjärde ägergiltighet på de ockuperade områdena. harockså i omröstningar i Generalförsamlingen stöttdessa resolutioner.Artikel 49 i konventionen lyder:''Ockupationsmakt må icke deportera elleröverflytta delar av sin egen civilbefolkning tillområde som den ockuperar.'' Trots denna klaraformulering har ockupationsmakten på olikasätt konfiskerat av ochnågot mindre del av samt överfört en kvartsmiljon människor till de ockuperade områdena.I denna troligen för låga siffra ingår alla debosättare vars mark nu kringgärdar östraJerusalem -- mark som av räknas somannekterad. De illegala bosättningarna, som harofficiellt israeliskt stöd, genomförs nu allt öppnareoch hänsynslösare och i en rasande fart. Dessabosättningar innebär att man övertar palestinskmark. har detuppförts lika många bosättningar som under de tioföregående åren.Precis som utrikesministern säger i sitt svar ärbosättningarna på och i östraJerusalem ett av de största hindren mot en fredliglösning av konflikten mellan ochpalestinierna.Om den principiella inställning somutrikesministern här redovisar kvarstår och om detinte finns några radikala förändringar i den -- somherr , men inte jag har kunnat uttyda -- måstejag ställa en fråga till utrikesministern. Dennaprincipiella hållning får ju inte leda till svenskpassivitet, till att man gömmer sig bakom deofficiella ställningstagandena och bakom EG:s ochUSA:s agerande. har i andra sammanhangfört en mycket aktiv utrikespolitik och påtalat brottmot mänskliga rättigheter, också när stater somman kan förvänta sig mer av, speciellt sådana somkallar sig demokratiska, bryter mot avtal som dehar ingått eller konventioner som de har skrivitunder.Den förändring som jag möjligtvis hade förväntatmig i utrikesministerns svar hade alltså snarare varitatt hon mera hade velat gå till handling för attförsvara de centrala delarna i dessa konventioner.Jag har också uppfattat att regeringen iregeringsdeklarationen i allmänna uttalanden harsagt att just värnet om de mänskliga rättigheternaskulle vara en än viktigare fråga för den regeringsom nu sitter. Det är med den utgångspunkten somjag hade förväntat mig att utrikesministern hadehaft några ord att säga om vad man nu aktivt tänkergöra. Tänker man kraftfullt påtala de brott mot FN-resolutionerna som faktiskt har begått ochbegår även nu? Vad gör regeringen för att påtalaoch förhindra vidare brott mot den fjärdeGenèvekonventionen, som också vårt land haranslutit sig till? Vi har också förbundit oss att sörjaför att konventionen följs.Vad har regeringen gjort för att påtala de illegalabosättningarna och att man ockuperar områdensom tillhör palestinierna, bl.a. stadsdelen iJerusalem? Det gäller deporteringarna, dekollektiva bestraffningarna, hussprängningarna,stängning av skolor, utegångsförbud och böter somdrabbar familjer vars medlemmar har tagits av denisraeliska militären.Vad som behövs -- jag hoppas att utrikesministernkan hålla med om det -- är mer av handling från densvenska regeringens sida just för att försvara demänskliga rättigheterna, de rättigheter sompalestinierna frånrövas av en av en stat somkallar sig demokratisk.Avslutningsvis vill jag fråga utrikesministern omhon överväger något mer aktivt agerande för demänskliga rättigheterna men också för att se till atten stat som i internationella sammanhang, genomGenèvekonventioner och FN-resolutioner,förbundit sig att agera på ett visst sätt ocksåverkligen fullföljer detta, på samma sätt somSverige och andra länder avkrävde ett sådantagerande, varvid vi hävdade folkrättens principer.Anf. 25 ():Herr talman! Också jag vill bland mig i dennadebatt. Jag tycker att den deklaration somutrikesministern här har gjort är mycketvälgörande. I huvudsak följer vi inom alla partieren gemensam linje när det gäller att verka för fredi , vilket är den enda vägen framåtför befolkningen där.Men jag tycker i likhet med också attdet löfte som gavs i regeringsdeklarationen omkraftigt stöd för mänskliga rättigheter runt om ivärlden inte tillräckligt kraftfullt har följts upp närdet gäller konflikten mellan ochpalestinierna.Självfallet måste det få ta tid, med tanke på djupetoch svårighetsgraden av denna konflikt, men det ärockså, som jag upplever det, i viss mening bråttom.Om de krafter och det synsätt som PLO står för iförhandlingarna inte visar sig framgångsrika, finnsdet nämligen en betydande risk för att andra kraftertar över bland palestinierna och i ,något som kan få förödande konsekvenser. Detmåste vara förhandlingsvägen som kan leda tillframgång.Jag vill fråga: Ser utrikesministern någonorganisation som bättre än PLO skullerepresentera palestinierna ?Det finns förutom rapporterna från den grupp somnu har besökt naturligtvis också, somvi känner till, rapporter från organisationer förmänskliga rättigheter. harju inför för mänskliga rättigheterräknat upp en rad av de övergrepp som begås.FN:s säkerhetsråd har också i en resolution den 6januari fördömt beslut att deportera tolvpalestinier. Det var en mycket skarp och fastdeklaration. Jag kan inte minnas att jag i dettasammanhang såg någon reaktion från regeringen.Utrikesministern talade om de bestialiska mord påsovande israeliska soldater som inträffade för en tidsedan, och hon använde då ett kraftfullt språkbruk.Men när sedan i FN:s tredje kommittéför mänskliga rättigheter talade om de ockuperadeområdena uttryckte hon sig som om de ockuperadeområdena fortfarande bara är en källa tillbesvikelse och oro. Språkbruket har i dettasammanhang en viss betydelse.Den 29 november stängde Bir-Zeit-universitetet på för ytterligare tremånader. Har den på något sättagerat med anledning av detta?Jag tycker också att kärnvapenfrågan är av storbetydelse i det här området. Det är, som fleratalare, också , har sagt, nödvändigt förhindrar att det där utvecklas kärnvapen.Israel har naturligtvis ett stort ansvar för att inteutveckla kärnvapen. Det är som anförs somett huvudsakligt argument av de arabledare som villutveckla kärnvapen i dag.Anf. 26 ():Herr talman! Liksom kom jag isöndags, fru utrikesminister, hem från en veckolångresa till . Till skillnad från jag då gjort min första resa i området och mittförsta besök i och de ockuperade områdena.Jag har inte tidigare engagerat mig så djupt i dennafråga. Jag har som politiskt intresserad följt dendebatt som har förts och på TV och radio fåttinformation om de grymheter och brott motmänskliga rättigheter som begås där nere.En veckas besök gav mig en verklighetsbild som ärlångt värre än den som man kan uppleva imassmedia. Det förövas systematiska och dagligabrott mot de mänskliga rättigheterna i deockuperade områdena. Det gäller t.ex.förstörandet av hus. Det är alldeles absurt att omnågon familjemedlem har kastat en sten motisraeliska soldater drabbas hela familjen. Det gällerinte sällan stora familjer, med småbarn. Ofta lever de under små omständigheter.Man kör systematiskt ned husen med caterpilleroch ställer familjerna på gatan. Vi såg hus somutsatts för detta och hus som skulle försöras inomde närmaste timmarna.Det andra är att man stänger skolor, universitet,kindergarten m.m., men också fängslar barn påväldigt dåliga grunder. Från FN:s representanterfick vi exempel på att man fängslade femutvecklingsstörda barn därför att de kastat sten påisraeliska soldater, och man höll dem fängslade i jagtror fem dagar.Det sker också andra brott mot de mänskligarättigheterna. Det förekommer ordkrig påväggarna runt om i de ockuperade områdena.Israeliska soldater beordrar då palestinier att tabort slagorden, ofta med detsamma när deisraeliska soldaterna tycker det passar. Det gjordeman då en kirurg var på väg till sittarbete för att utföra en operation. Det togs ingenhänsyn till om det var en viktig operation, om deteventuellt gällde en annan människas liv. Vad som händemed den människa som låg på sjukhuset ochväntade vet vi inte.Det händer många positiva saker. Det är positivt atten fredsprocess kommit i gång, men efter att jagträffat många personer i detta område är minoptimism inte absolut. Det har ju inte kommit utsärskilt mycket av fredsprocessen hittills.Jag är nog inte ensam om att tro att fredsviljan hosden nuvarande israeliska regeringen inte är särskiltstor, såvida inte det blir fred på den regeringensvillkor. Och detta är alldeles omöjligt, för då blirdet aldrig någon fred.Låt oss fortsätta att hoppas att fredsprocessenfortsätter. Precis som tycker jag attdet är positivt att den palestinske företrädaren,borgmästaren i , hade en så uthållig ochtrots allt optimistisk syn på fredsprocessen.Andra har talat om bosättningspolitiken, men jagskulle också vilja säga något. Bosättningarna harökat i omfattning alldeles markant. Det ärnaturligvis ett hot mot fredsprocessen att det skettunder den tid fredsprocessen pågår. Det skeregentligen infantilt: man bygger, inte bara runtomkring , utan runt omkring palestinskabyar. Man bygger in dem.Vi var själva ute och såg precis hur det gick till. Mantar ifrån de palestinska byarna deras område medmotiveringen att de inte odlar där. Denna mark german till israeler som sedan uppför nya bosättningar.Man ringar in byarna så att det senare inte finnsnågon möjlighet för dem att utvidga sina odlingaroch utveckla sin verksamhet.Inte heller jag uppfattar att det föreligger någonförändrad inställning från regeringens sida. Densvenska inställningen ligger fast. Det var också detintryck som palestinierna hade, men man var räddför att den svenska aktiviteten skulle minska.Sverige har aktivt bidragit till den fredsprocess somnu är i gång. Det är onekligen så att harändrat inställning i riktning mot den svenskainställningen.Jag hoppas att den svenska aktiviteten inte avtar,utan fortsätter med den inrikting på politiken somvi har haft hittills.Anf. 27 ():Herr talman! Jag hade inte föravsikt att delta i denna diskussion. Jag är själv jude,och för mig betyder en viktig trygghet infördet som kan hända i världen med mig och andrajudar , med mina barn och minabarnbarn. Men jag kände mig nästan tvungen att gåupp i talarstolen och säga någonting.Det är flera som vill tolka tonen i utrikesministernsanförande. Jag tror att kangöra det bäst själv. Men jag vill säga för min egendel att jag upplevde statsrådets anförande sombalanserat. Det uttrycker förståelse för båda sidorsproblem. Det gäller tyvärr inte alla anföranden , och det smärtar mig djupt.Det som händer i är djupt, djupttragiskt för alla parter. När vi diskuterar dagenssituation, måste vi ändå titta litet på bakgrunden.Det finns alltid en historisk bakgrund till dagenshändelser.Dagens situation i och de aktuellaproblemen har sin grund i ömsesidig, välgrundadmisstro. tillkom 1948 genom en omröstning iFörenta nationerna. Vad som ledde världens dåligasamvete till att rösta så vet alla.I 44 år har det lilla landet inte haft en enda dagsfred. har varit berett till fred vid mångatillfällen. Men vi vet alla att har blivit anfalletgång på gång. Det måste man komma ihåg när mandiskuterar dessa förhållanden.Israels situation är inte avundsvärd . Jag trorinte att någon skulle vilja byta situationmot . har inte fred, har inte haft freden enda dag och får inte misslyckas i ett enda krig.Vi vet vad som händer om misslyckas i ettenda krig: blir utplånat.Vi är alla överens om att vi önskar fred iMellanöstern. Vi önskar fred överallt i världen.Men frågan är på vilket sätt freden kan uppnås. Detfinns inga enkla lösningar, som man antyder här.Jag delar utrikesministerns uppfattning att det harägt rum en positiv utveckling. Jag ser positivt på attSverige skall spela en aktiv roll och är berett attaktivt bidra i den processen. Men då måste Sverigesinställning och agerande uppfattas som balanseratoch neutralt. Alla måste väl vara medvetna om attSveriges inställning under den tidigare regeringenoch -- inte tidigare -- inteuppfattades som neutral. Det ena utspelet efter detandra uppfattades som en partsinlaga.Jag ser optimistiskt . Jag måste göradet. Situationen i med ochomgivande arabiska länder och palestiniernassituation är djupt tragiska. Men ingen av oss i dettarum vet hur den ömsesidiga misstron och rädslanskall överbryggas. Om vi skall delta i den processenmåste vi visa en smula ödmjukhet.Anf. 28 ():Herr talman! Jag skulle också vilja instämma meddem som säger att detta var ett uttömmande ochmycket bra svar, som jag tror att vi alla i riksdagenkan ställa oss bakom. Det tycker jag är glädjande.Det är viktigt, som många också sagt här, attSverige tar en aktiv del när det gällerfredsprocessen och att man kommer vidare. Det ärju ännu bara en början, och misstron mellan deolika folkgrupperna här är ju väldigt stark. Det ärviktigt att man försöker bryta detta misstroendeoch i stället kommer över till ett förtroende mellanfolken. Det är en önskan man har på lång sikt.Utrikesministern tar upp ESK som en modell somman skulle kunna hoppas på att kunna bygga ut iden här regionen. Det handlar om ett väldigt litetområde. måste människorna här kunnasamarbeta. Det gäller inte minst vattenfrågan, somär väsentlig för alla. Den måste lösas gemensamt.Sedan vill jag också instämma i vad när han tog upp kärnvapenspridningen, som ären väldigt viktig fråga, nämligen att vi från svenskthåll aktivt agerar för att kärnvapen inte skallspridas i regionen. Det gäller heller inte barakärnvapen, utan det gäller massförstörelsevapenöver huvud taget, som de biologiska och dekemiska vapnen. Vad man kan hoppas på är att deti den här regionen blir en zon fri frånmassförstörelsevapen. Det skulle jag också önskaatt den aktivt verkade för.Anf. 29 ():Herr talman! Jag hade inte hellertänkt gå upp i debatten, men jag tycker att det kanvara motiverat att göra några reflexioner efter demånga inlägg som har gjorts. En av dem gäller justnödvändigheten av att sätta fredsprocessen icentrum.Denna region, som har haft sina konflikter och krigunder snart ett halvt sekel, måste nu få en effektivfredsprocess. Man kan då ställa sig frågan: På vilketsätt kan bäst främja en fredsprocess? Detkan man naturligtvis ha olika meningar om, menjag tror att det centrala nu är att se till att man intepå olika sätt gör utspel eller tar initiativ som kan taintresset eller initiativet från de förhandlingar somnu faktiskt har påbörjats. Man kan göra litet olikavärderingar av deras möjligheter att nå framgång,men det är faktiskt Madridförhandlingarna som nustår i centrum -- även om de inte sker i ivarje ögonblick kallar jag dem förMadridförhandlingarna.Vi har en sådan erfarenhet. Just poängteringen avCamp David-processen tyckte jag var värdefull iinterpellationssvaret. Det finns erfarenhet av enframgångsrik fredsprocess i . Det varfaktiskt så att man nådde fram till ettförtroendefullt och varaktigt fredsförhållandemellan och . Det har också beståttprovet under betydande påfrestningar --, Intifadan och annat. Likvälfinns här ett förtroende och en hållbar fredsordningmellan och ett av dess grannländer. Det börvi ta fasta på och se som en utgångspunkt för hurman kan gå vidare. Det är naturligtvis somhar möjligheten att driva de förhandlingarnaframåt med kraft. Det kommer att krävas kraft frånutomstående för att de skall bli framgångsrika.En fråga som många har varit inne på och som igrunden måste lösas är frågan om den israeliskasäkerheten, detta att måste känna sig tryggti sin existens. Det är en rättighet som man i varjeeuropeiskt land, inte minst vi i , har käntunder -- århundraden, kan man kansket.o.m. Denna trygghet måste få. Det ärinte så alldeles enkelt att åstadkomma en processsom leder fram till detta.Vi kan som ett skräckscenario tänka oss att mankunde få en Västbank som kom att likna ,en statsledning på som säger sig varaför demokrati och frihet men som inte förmårupprätthålla ordningen, precis som vi har sett iLibanon alltsedan 1975/76.Jag säger det här mest för att framhålla vikten avatt det måste vara fråga om hållbara och realistiskasäkerhetslösningar. På det måste förhandlingarnapå det här området koncentreras. mycketcentrala roll kan vi som utomstående i ett litet landsom inte ersätta, och den kan kanske inteheller någon annan ersätta -- den fundamentalastyrkan är att via sina insatser och via densjätte flottan utgör den sista trygga garanten förIsraels existens. Därför ligger det ett centraltsvenskt intresse i att på alla sätt främja och stödjafredsprocessen. Det måste vara vår främstaprioritering i relationerna till Mellanöstern.Det gör också att det är nödvändigt att vi beter ossså i våra deklarationer och i våra framträdanden attvi spelar en aktiv och positiv roll när det gäller attfrämja fredsprocessen. Även om den rollen ärblygsam, eftersom vi inte är en central aktör iområdet, måste det vara av högsta prioritet. 30 Utrikesminister ():Herr talman! Låt mig först säga att jag tycker att viför en värdefull diskussion här i kammaren i dag.De olika inläggen belyser olika sidor i den tragiskasituationen i , men samtidigtuppskattar jag att det i alla inläggen finns enkonstruktiv grundton.Jag skall inte recensera mitt egetinterpellationssvar, men jag vill framhålla att maninte kan säga allt i ett interpellationssvar. Jag villdock säga att jag tar på allvar den kritik somtidigare har riktats mot för att föra enensidig Mellanösternpolitik. Jag tror att vi gör bästnytta i om vi för en balanseradMellanösternpolitik.Denna balans får dock inte upprätthållas till prisetav tystnad -- det vill jag gärna understryka. Vimåste reagera på övergrepp och orättfärdigheteroavsett vem som begår dem. I detta perspektivförtjänar mr-läget och bristen på demokrati iarabvärlden att noga granskas. Endast om vi ärtydliga och uppriktiga också åt detta håll kan vårkritik av när den måste förekomma -- dengäller bosättningspolitiken, och den gällersituationen i de ockuperade områdena -- fåsubstans.Demokratifrågorna måste lyftas fram när det gällerMellanöstern. Enbart om vi också får endemokratisk utveckling i kan enframförhandlad fred bli bestående. Det är riktigt,som här har sagts, att fredsprocessen nu är detcentrala. Det är också riktigt att naturligtvisframför allt de bilaterala förhandlingarna måstelyckas.Samtidigt delar jag önskan ochförhoppning att vi skulle kunna få se ESK-processen förd vidare i . Det gör att vifrån svensk sida är mycket uppmärksamma påmöjligheten att bidra i de multilateralaförhandlingarna. Det är någonting som inte i förstahand ankommer på oss -- vi måste få förfrågan omdet, vi måste få se intresse för det från dedeltagande parterna, men vi är mycketuppmärksamma på om vi kan lämna något bidrag ide multilaterala förhandlingarna. Jag tror ändå attdet är här, i någon form av ESK-process -- med dessbetoning av demokrati och mänskliga rättighetermen även av andra frågor som det är så viktigt förregionen att lösa i samverkan -- som man kan se etthopp för framtiden för länderna i ochframför allt för människorna i Mellanöstern.Icke-spridningsfrågorna är kolossalt viktiga, HadarCars, och vi arbetar med dem i olika fora ochkommer naturligtvis att fortsätta att vara mycketuppmärksamma där. Svenskarna är ju inblandade ide aktuella frågor som dryftas i FN:ssäkerhetsråd, och vi stöder FN:s arbete i dettahänseende.Anf. 31 ():Herr talman! Tack, utrikesministern, för dennaklargörande och rättsyftande replik.Liksom underströk jag i mitt förstainlägg balansen och tonfallet i utrikesministernssvar. Det innebär en radikal förändring sedanPalme----Schori-epoken.