prot · GG096 · 1992-10-14 00:00:00 — Låtoss här i visa att vi också vill lyfta framfamiljen och ge den det stöd den behöver även närden kommer i kris.Anf. 198 (nyd):Herr talman! Fler och fler medborgare blirarbetslösa och sysselsätts genom särskilda åtgärder.Samtidigt får samhället fler medborgare medhjälpbehov av olika slag. I praktiken finns det intepengar för att på traditionellt sätt uppfylla deökande behoven av t.ex. sociala insatser frånkommunerna. Vi måste finna nya lösningar för attförbättra situationen för många människor.Det är en socialdemokratisk myt att vi kansysselsätta fler inom vårdsektorn. Det är fel metod.Det är en kortsiktig lösning som användes underhögkonjunkturen och gav uppskattningsvis 150 000ofinansierade arbeten. hade i verkligheteninte råd med denna ökning av kostnaderna.För att få en sund ekonomi behöver vi ställa kravpå de medborgare som får bidrag. De måste gesamhället en motprestation. Pengar växer sombekant inte på träd. Någon måste arbeta ochproducera något som kan efterfrågas påvärldsmarknaden för att vi skall få resurser attfördela till de behövande.Herr talman! Tusentals, ja hundratusentals,svenska medborgare behöver tillsyn, hjälp ellerservice av något slag. De behövande finnsexempelvis bland äldre, handikappade,barnfamiljer, ensamstående och missbrukare. Allade önskar ett mjukare samhälle som ger dem enpositiv framtid.I får nu 300 000 hushåll socialbidrag. Desocialbidragen uppgår till kanske sju miljarderkronor. I får över 200 000 medborgarearbetslöshetsersättning från A-kassorna.Arbetsmarknadsministern sade att, om jaghörde rätt, detta kommer att kosta varjesvensk , när man har räknat inalla effekter. Bland annat dessa mottagare avbidrag och ersättningar måste aktivt hjälpa till medt.ex. de behövandes behov. Det är välkänt attpassiva bidrag kan bryta ner enmänniskas normala beteende och resultera idepression och uppgivenhet.Med projekt , som jag har döpt dettill, behövs en förändrad politisk attityd. Någonsådan har ännu inte varit synlig hos dennakammares representanter i socialutskottet. Manhar där avstyrkt en motion i vilken jag har pekat pådessa möjligheter. Det tyder på att visionerna ärganska låsta hos etablissemanget i politiken.De hjälpande och stödjande tjänsterna behöverinte göras genom ansställningsformer i traditionellmening. Vi måste se på andra lösningar. IHallstahammar bedriver man en verksamhet för etttjugotal personer som har svårigheter med attkomma in på arbetsmarknaden. Det är ett lovvärtförsök som bör stödjas och utvecklas. Jag anserdock att det finns mycket större och meraomfattande behov i samhället som måstetillgodoses.Herr talman! Det finns ett behov av hjälp bl.a. närdet gäller besök hos ensamma åldringar, kontaktför handikappade som behöver hjälp,vuxenkontakt för vissa ungdomar, viss barntillsyn,kontakt för ensamma, områdesservice i glesbygdoch utförande av enkel miljövård ochlandskapsvård. Dessutom behöver mångamedborgare kompetenshöjande utbildning, vilketen rapport från visar där manhar gjort en jämförelse med andra länder i Europa.Vi kan mycket väl kombinera utbildning och visssysselsättning i projekt oss alla finns en inneboende kraft att vilja görarätt för sig i samhället. Låt oss ta tillvara dessaresurser. Många av de nuvarande passivabidragsmotttagarna kan och vill utförasamhällsnyttig verksamhet.Herr talman! Att få ersättning utan meningsfullmotprestation bryter ner människor. De förlorarsin plats i tillvaron och mår psykiskt dåligt. Allaberörda medborgare, även de med t.ex.arbetsskador, kan få möjlighet till en stimulerandetillvaro genom en egen insats i samhället. Samtidigtfinns det i dagens samhälle ett stort hjälpbehov sominte av. Låt oss med projekt ett mjukt och människovärdigt trotsdagens kärva ekonomi. Jag hänvisar till en artikel iSvenska där det framgår attliknande system redan finns i USA.Anf. 199 MY ():Herr talman! Att tala i kammaren vid denna senatimme har vissa likheter med att åldras -- detglesnar omkring en.Liksom vill jag citerastatsministerns ord ur årets regeringsförklaring. ''Den svages rätt till trygghet och integritet och denensammes rätt till delaktighet utgör grunden för enpolitik som slår vakt om människans värdighet ochsamhällets sammanhållning. ''Vem är det då i vårt som är den svageoch ensamme? Det finns förvisso många människori olika åldrar som hör till den skaran, och jagfruktar att de blir allt fler. Ändock finns det engrupp som jag vågar beteckna som den mest svaga,utsatta och ensamma -- nämligen den generationäldre, de mycket gamla, som efter ett långtsträvsamt liv har drabbats av sjukdom ochisolering. Dessa våra gamla varken orkar eller -- ivissa fall -- kan föra sin egen talan. Någon annansom talar och kämpar för dem och för deras rätt tilltrygghet, integritet och värdighet finns ofta inte. ''Solidariteten kommer att sättas på prov'', sadesocialministern i förra veckans partidebatt. Måhända tenderar man att visa störresolidaritet med de människor eller grupper somhörs och syns mest. Detta kan vara en förklaring tillatt de av våra äldre som är mest utsatta -- de svårtsjuka, de dementa, de mycket gamla -- inteomfattas av samma stora engagemang somexempelvis våra barn. Jag menar att inte minstkvällens debatt visar på detta.Barnen har en en stor kader av engagerademänniskor som för deras talan -- föräldrar, lärareoch intresseorganisationer av många slag. Detordnas namninsamlingar, protestmöten ochdemonstrationståg. I denna kammare finns detockså många, ordrika ledamöter som för barnenstalan. Detta är bra. Jag har själv som vårdare avutvecklingsstörda barn, som småskollärare och somförälder värnat om alla barns rätt till en godtillvaro.Om de äldres talan fördes av lika många, likaengagerat och lika uppmärksammat, skulle jagaldrig ha behövt möta den förvirrade 79-årigakvinna som skickats hem från akutsjukhuset till enlångt ifrån mänsklig tillvaro i väntan på en plats inågot boende som hon själv inte kan påverka utanbara ''tacksamt'' ta emot.Jag skulle inte heller ha behövt möta dennypensionerade värkbrutne mannen, som efter ettslitsamt liv på fabriken nu i åttonde våningen ihöghuset bara hade ensamheten som sällskap ochsom enda trygghet löftet från dottern i huset mittemot att i händelse av yttersta fara få signalera meden plastpåse på balkongräcket.Inte heller hade jag behövt möta den gamla böjdakvinnan som av närstående utsattsför såväl psykisk som fysisk misshandel.Detta är inte uppdiktade exempel, utan detta är enverklighet som jag alltför ofta tagit del av. Mångagamla människor i vårt land lever i djup misär.Och med misär avser jag då inte brist på husrumoch mat.Herr talman! ''Solidariteten kommer att sättaspå prov.'' Att vara solidarisk är att vara rättvis, attinte sätta en människa före en annan, en grupp föreen annan grupp.Jag hyser farhågar för att vi i dagens ekonomisktsvåra tider kommer att få svårt att vara solidariska,rättvisa. Och jag fruktar att samhällets äldsta -- varstalan jag försöker föra i denna församling --kommer att bli satta på undantag vad gäller justuppmärksamhet och resurser.Att vilja lagstifta om full behovstäckning ibarnomsorgen, när vi långt ifrån har uppnåttsamma mål inom äldreomsorgen, skorrar falskt.Att vilja lagstifta om en barnombudsman, som bl.a.skall bevaka att rörande barnsrättigheter efterlevs i vårt land, när vi inte ens engång har en konvention som stadgar den gamlamänniskans rättigheter, känns för mig sombristande solidaritet.Jag anser att vi alla har samma skyldighet mot våragamla som mot våra barn, att med kraft arbeta föratt även den gamla människan skall ges möjlighettill en värdig tillvaro.Hur många vet att övergrepp mot de äldre ihemmet enligt en färsk rapport från Socialstyrelsenär en företeelse i vårt samhälle som tenderar attöka?Hur många vet att SCB i Rapport 72 om socialarelationer uppger att av de hemnmaboendei åldrarna 75--är socialt isolerade, något som imånga fall leder till självmord?Hur många vet att av dem som är över 85 årlider av någon form av demenssjukdom, något sominte bara förmörkar deras egna liv utan också derasanhörigas.Det är ifrån kunskap som denna som vi, av helafolket valda representanter, har en skyldighet attsöka initiera och fatta de beslut som är nödvändigaför att tillförsäkra också våra gamla derasrättigheter, även i tider då många skall dela på deknappa resurser vi har och då solidariteten sätts påprov.Herr talman! För övrigt anser jag att om riksdagenanser att en barnombudsman bör tillsättas, så är deten självklarhet att vi också inrättar enäldreombudsman.Anf. 200 Statsrådet ():Herr talman! Jag har medintresse lyssnat på den diskussion som har pågåttunder den här programpunkten i denallmänpolitiska debatten. Jag vill ge ett parkommentarer på några punkter och några försöktill svar på några punkter.Sten tog med all rätt upp de brister somfinns inom den svenska psykiatrin. Vi kommerinom frånSocialdepartementets sida att remittera ut detförslag som psykiatriutredningen har lagt fram fören bred och djupgående remiss så att vi på så sättkan få ett bra underlag för att kunna se vilkaförbättringar vi kan genomföra under kommandeår.Karin och tog upp endiskussion om antalet sjukhus i . påpekade bl.a. att det är de enskildalandstingen som bestämmer vilka sjukhus som skallfinnas, och detta är förstås helt korrekt. Dendiskussion som statssekreteraren iSocialdepartementet hade vidrört rörde ju bl.a.den stora minskningen av antalet vårdplatser i vårtland som går att förutse under kommande år.Chatrine betonade vikten avkvalitetssäkringen i sjukvården. Jag kan glädjandenog säga att ett arbete för att förbättra kvalitetennu bedrivs såväl inom , SPRI och desvenska landstingen som ute på enskilda klinikeroch vårdcentraler.Laila höll ett i min mening mycketengagerat anförande om en av de värstaföreteelserna som finns i vårt land och i andraländer, nämligen sexuella övergrepp mot små barn.Det jag däremot hade litet svårt att förstå var hurhon kunde koppla ihop dessa företeelser med inslagi de krispaket som har lagts fram under den senastemånaden.My inlägg och tidigaretill förmån för de äldre är väl förtjänt av alluppmärksamhet. Låt mig för min del ändå barapeka på att en av de glädjande sakerna inom svensksjukvård är att vi som går kankonstatera att en allt större andel av de resurser viavsätter till sjukvård går till de äldre. Denna ökadeandel går på intet sätt att förklara enbart genomökningen av andelen äldre, utan det handlar om attvi gör större och större insatser.Pontus var orolig för frågan om eventuellasuperdataregister. Jag kan lätt lugna honom på denpunkten. Det kommer inga superdataregister, och iden mån vi nu förstärker ADB-hjälpmedlen ute påförsäkringskassorna, vilket förövrigt önskade, kommer detta i så fall att ske isamband med att tar ställning till enspeciell registerlag.Till sist i detta anförande vill jag kommentera BertilPerssons skiss av en ny, fjärde modell för hur denframtida sjukvårdsfinansieringen skall se ut. Jagtycker att den innehöll flera intressanta inslag. Jagvill dock peka på att jag tror att ett avgörandeproblem med modellen är att klara av det somBertil själv tog upp, nämligen att se till attvarje check täcker risken för varje person. Att klaradetta utan allvarliga ingrepp i den personligaintegriteten och utan att hamna i en situation därselektionsproblemen blir mycket stora tror jag ärsvårt att undvika. Men låt oss gärna fortsätta dendebatten.(forts. 7)4 § BordläggningAnmäldes och bordladesPropositionerna1992/93:24 Dubbelbeskattningsavtal mellanSverige och samt om ändring i lagen omdubbelbeskattningsavtal mellan ochNederländerna1992/93:74 Ytterligare medel tillForskningsrådsnämnden för /93Motionmed anledning av prop. 1992/93:49 Förlängd trafikpå inlandsbanan1992/93:T1 av m.fl. (s)5 § Kammaren åtskildes kl. 20.43.Förhandlingarna leddesav talmannen från sammanträdets början t.o.m. 3 §anf. 29 (delvis),av förste vice talmannen därefter t.o.m. anf. 49(delvis),av andre vice talmannen därefter t.o.m. anf. 92(delvis),av förste vice talmannen därefter t.o.m. anf. 140(delvis,av andre vice talmannen därefter t.o.m. anf. 159(delvis) ochav förste vice talmannen därefter tillsammanträdets slut.