prot · GG0947 · 1992-12-17 00:00:00 — Dess värre tycks inte hellernågon riktningsändring vara direkt förestående. kunde vi höra att antalet anställda i den svenskaverkstadsindustrin har minskat med9 %, och att branschens samlade förluster underinnevarande år uppgår till 4,5 miljarder. Bara inomdenna sektor arbetar var femte anställd i ettförlustföretag.En del av den utslagning som sker och har skettär i och för sig naturliga inslag i enmarknadsekonomi. Skall ett träd växa och ge bästaskörd, så måste de dåliga grenarna kapas. Men detbehövs för utvecklingen både nyplantering ochympning. Därvidlag är företagandet av sammakaraktär. Både för nystartande av företag och förförnyelse av redan befintliga finns nu ett oerhörtstort kapitalbehov, som detta är denkonjunkturmässigt bästa tiden att göra satsningar.Nu skulle våra kreditinstitut verkligen kunna göraden stora insatsen för att utveckla främst densvenska industrin. Och står den svenskakapitalmarknaden med bankerna i spetsen påsvajiga ben som efter en längre febersjukdom. Istället för att tänka som de gör i verkar detsom om man har specialiserat sig på dåligafastighetsaffärer och förlagt resten av sinverksamhet och huvudkontoret till Ebberöd.Mer än 60 % av den svenska industriproduktionenkommer från småföretag med ca 20--30 anställda,och det är också hos småföretagen som den storatillväxtpotentialen finns. Företagen drivs oftast avföretagare av en speciell entreprenörtyp medägarglöd. De satsar på att klara sig själva och villinte ha in andra ägare i bolagen, vare sig statligaeller privata -- precis som näringsminisiternsfarmors far, som han skildrade. Det finnsfortfarande många företagare och entreprenörer avdenna karaktär.Om dessa företag är unga, har ägarna trots nya ochoriginella produkter ofta vad som kallas 2K-problemet, dvs. de saknar kunskaper om hur mandriver ett företag och de saknar kapital, och detberor ofta på att staten har krånglat tillföretagsmiljön. Dessutom är de föremål föröverbeskattning. Just genom att företagen frånstarten har varit underkapitaliserade -- och mednuvarande konjunkturläge -- har många i dagslägetett akut behov av tillskott. Det är när dessa friskaskott på företagsamhetens träd vissnar som denstörsta och oftast oreparabla skadan uppstår.Sverige är fortfarande en av världens främstaidéexportörer, men står vi långt ner pålistan över patentutvecklare. Visst blir man stoltöver vårt lands förmågor, när man hittar svenskauppfinningar som produceras i -- jag har självsett det med egna ögon --, men varförproduceras de inte här? Exemplen på detta ärmånga. Ett redovisades itidningen viktigaste nu är att vårt bank- och kreditsystembyggs upp igen, så att institut och bankerstabiliseras och -- sist men inte minst -- skaffar sigden kompetens som behövs för att kunna gekrediter till de företag som bäst kan utvecklas ochdärmed även ger den bästa avkastningen. Vibehöver bara åka till för att se hurbankerna där bland sina medarbetare har högtutbildade tekniker, gärna medproduktionserfarenhet. De kan bedöma enuppfinning, en produktidé. Det är bl.a. därför somTyskland har lyckats så bra efter kriget. Visst är detriskfyllt att satsa på nyföretagande, men det är trotsallt mera givande än att hålla sig med oerfarnafastighetsmäklare, och -- om än duktiga --valutaskyfflare på arbitrageavdelningarna.Fru talman! Det som föreslås i den aktuellapropositionen, liksom tidigare i prop. 1992/93:41,är -- för att travestera -- inte lösningen påriskkapitalförsörjningen för nyföretag, inte ensbörjan till slutet på problemen, menförhoppningsvis något som kan bli slutet på börjantill en sådan utveckling. Det går att göra ytterligareförbättringar i förslaget. Utskottet har självt gjortsådana, bl.a. i den riktning som anges i motionenav och . Detär viktigt att arbetet med dessa frågor kommer igång snabbt, och det är främst därför somhemställan i utskottets betänkande bör bifallas.Det är också viktigt att arbetet i de organ som nuföreslås få ansvaret för såväl nyföretagens som denågot mera mogna företagens kapitalförsörjninginte drar upp rigida gränser mellan företag somligger i startgroparna och de företag som just hartagit sina första steg. Det kan inte heller varameningen att vara så försiktig som antyddes i ettnummer av tidigare frånen av de ansvariga. De aktuella satsningarna måstei första hand vara för att kapitalet skall kunnaarbeta -- gärna med rivstart -- inte bara förvaltas.Därvidlag är det viktigt att man kan använda sig avde kanaler som finns nära högskolornasutvecklingscentra, såsom t.ex. Chalmersinnovation.Det är också mycket viktigt, vilket till en del ocksåframskymtar i betänkandet, att man under resansgång ser över utvecklingsfondernas roll. Det måstegöras utifrån hur de harlyckats, just i den roll som deras namn anger. har varit mycket framgångsrika iutvecklingsarbetet, medan man helst skulle viljaglömma en del andra.Med nu framtaget kapital, med enkompetenshöjning hos våra kreditinstitut och inteminst med en vilja att våga, kanske vi snart kanbörja att skymta ett -- om än svagt -- ljus i tunneln.Då kan vi också våga hävda att framtid ärdess småföretag. Men fru talman, det brådskar!Anf. 68 BO G JENEVALL (nyd):Fru talman! Det är trevligt att se attnäringsministern är här, inte bara under en del avdebatten utan faktiskt under hela. Jag tycker atthan skall skicka med ett budskap till sina kollegerom att vi gärna ser statsråden här litet mer frekvent.Den senaste talaren talade om ljuset i tunneln. Detär nästan symboliskt att ljuset skiner in så vackert isalen när vi nu snart skall fatta detta mycket viktigabeslut.Det här är slutpunkten för den riskkapitalsatsningsom vi har arbetat med under ett tag -- en ganskakort period för att vara i politiska sammanhang. Viär glada över att tillsammans med regeringen kunnagenomföra denna mycket viktiga satsning.Vi sade redan under den tidiga behandlingen ochnär vi fattade det ursprungliga beslutet den 3 juniatt problem måste lösas 1992. Vi hade somönskemål att det skulle vara klart . Dethar vi ju faktiskt gemensamt kunnat åstadkomma,eftersom vi kommer att klubba beslutet om enstund.Riskkapitalsatsningen är kanske den allraviktigaste i sammanhanget. Med det menar jag attdet kommersiella kapitalet, dvs. t.ex. bankkapitaleller riskkapital i dess olika former, aldrig söker sigtill den här sektorn. Det finns tyvärr inget kapitalför nystarter eller för projektverksamhet. Detmåste därför åligga staten att satsa på sådanverksamhet. Även om vi i andra avseenden harsynpunkter på det tycker vi att det i detta fall ärriktigt och nödvändigt att staten gör det.Det är bara staten som kan satsa på sådant som gerpositiva samhällseffekter. Det är bara staten somkan ta hänsyn till alla samhällseffekter; det gör maninte inom den kommersiella sektorn.Något väldigt viktigt med hela denna satsning, sominbegriper det befintliga , den någotomstrukturerade Industrifonden, riskkapitaletosv., är att åtgärderna utgör en kedja. skulle döpa det kommandeinformationsprogrammet till Kedjan. Det handlarju om att upplysa folk om att vi nu äntligen harformat någonting som rimligen inte skall innehållanågra fallgropar och stup. Det skall finnasmöjligheter från första idé till -- om det går riktigtbra -- en eventuell framtida börsintroduktion.Egentligen tycker jag att det låter som om vi ärganska eniga. Det är nyanser som har diskuterats ikammaren . Det är t.o.m. så att det somuttrycks i reservationerna ligger väldigt näraskrivningen i betänkandet. Det är bra. Det vorekonstigt om det inte var så. Vi lever ju i engemensam värld, och vi är väl alla överens omatt det bara är företagen som kan föra oss fram motbättre tider.Jag skulle vilja uppehålla mig litet vid frågan omIndustrifondens styrelse och dess betydelse särskilti ett sådant här företag. Styrelsen är alltid viktig ialla företag. Jag hoppas att departementet, när manutfärdar föreskrifterna för Industrifondensförändring, inte bygger in låsningar för styrelsen.Man måste först och främst naturligtvis tillsätta enkompetent styrelse, men sedan också ge dennastyrelse det fulla styrelseansvaret så att den kan lösadessa problem på bästa sätt.Jag tror inte att vi här i kammaren är särskilt välskickade att diskutera detaljer när det gäller hurden skall arbeta. Jag har all respekt fördepartementet, men jag tror inte att man heller därhar en sådan sakkunskap att man kan tränga in i alladetaljer. I stället skall man där lägga ned arbete påatt skapa en kompetent styrelse och låta denstyrelsen mot bakgrund av de fattade beslutenarbeta med frågorna på ett sådant sätt att vi får detbästa resultatet.Det indikeras av namnet och även av betänkandetatt en betydande del av insatserna gällernyföretagande i form av detta nyföretagarlån. Detär bra och nödvändigt. Det har prövats i Tyskland.Det kommer säkert att få sin marknad och fungerabra.I fråga om detta har en sak gått litet snett, så tillvida att detta skulle innebära att man samtidigttillförde 1,2 miljarder till de 2,4 miljarderna. Minförhoppning och tro är att det också kommer att skeframöver, efter det att den utredning som harindikerats har slutfört sitt arbete.Samtidigt vill jag säga att de 1,2 miljardernaegentligen redan finns där. I detta sammanhangtalas det om ett intimt samarbete medutvecklingsfonderna. Det är rätt och riktigt. Ochdär finns redan de 1,2 miljarder som man har talatom att tillföra denna omstrukturerade fond.Eftersom pengarna redan finns där, är detta litetgrand en diskussion om påvens skägg. Jag tyckerpersonligen att det är mycket riktigt att centraliseradessa 1,2 miljarder. Skälet till detta harnäringsministern och andra varit inne på, nämligenatt en del av de medel som finns tillgängligatyvärr står overksamma som insatta medel påbanker.Jag vill påstå att alla utvecklingsfonderna faktisktskulle tjäna på om detta kapital centraliserades.Hur kan jag påstå det? Jo, då får egentligen allafonder tillgång till ett mycket större kapital som dekan arbeta med när det gäller de större projekten.Det skall ju vara projektens bärighet som skallavgöra om pengar skall satsas på dem. Jag trordärför att en förnuftig utredning kommer att finnade rätta formerna och att en sådan säkert ocksåkommer att överyga de eventuella tvivlarna omverksamhetens sammansättning förutvecklingsfonderna.Jag skall säga något om filialer. Jag tillhör dem somanser att det med tanke på den tillväxt som nukommer att ske i den nygamla fonden voreförnuftigt att några avdelningskontor bildades, istället för att ytterligare människor samlas i dencentrala förvaltningen. Det finns tre--fyra platser ilandet som kan vara aktuella. Det rimmar ganskabra med min partibroders tankar, även om han villlokalisera dem till någon utvecklingsfond, men detär ju en fråga om var kontoret skall ligga. Jag troratt det vore bra för fonden att växa på det sättet.Annars blir det i många avseenden kanske litetonödigt resande till huvudstaden, och det kanskeinte alla är lika trakterade av.Något som jag däremot i det närmaste saknar heltoch hållet i betänkandet är uppfinnarna. Det endasom jag har kunnat hitta är att man nämner att manhar haft möte med . Jag antardäremot att det är självklart att man kommer att tahänsyn även till uppfinningar och liknande ting iverksamheten. Det tror jag säkert att fondenkommer att göra.Det är viktigt att fonden har så att säga helaverktygslådan, och med andra ord kan använda deekonomiska verktyg som behövs i dettasammanhang.Vi har talat mycket om utvecklingsfonderna, menvi har talat väldigt litet om Nyföretagarcentrum.Det finns en mycket enkel och bra organisationuppbyggd i landet av det -- det är uppbyggt påganska frivillig basis, eller åtminstone är det frågaom satsningar från företagens sida. Jag vill varmtrekommendera att man utnyttjar denna resurs likaväl som man utnyttjar utvecklingsfonderna. Detfinns ett femtiotal , och de kanbidra med många intressanta projekt.Det finns även rådgivare hosuppfinnarföreningarna, vilka också är duktiga påatt gallra ut de viktiga sakerna som de får ta del av.Jag tycker att vi skall titta på möjligheter i stället förproblem. Vi har alltid en tendens att rada upp allaproblem. Låt oss börja med möjligheterna ochsedan lösa problemen.Beträffande namnet Industri- ochnyföretagarfonden, tycker jag att det är litetonödigt med tillägget nyföretagarfonden. Det kanman nog få in på annat sätt. Detta namn blir såtungt. Den kommer därför kanske att ävenfortsättningsvis att kallas för Industrifonden.Det har talats om projektkapitalfonder. Vi tyckeratt det är bra, och vi välkomnar ett kommandeförslag.Jag skall också säga något som ligger litet vid sidanav detta ämne, nämligen om egenföretagarnasskatteproblem. Det bör lösas. Det ärfaktiskt något av en skamfläck.Med det anförda yrkar jag bifall till hemställan iutskottets betänkande.Anf. 69 (m):Fru talman! Industriministern påminde i sittinledningsanförande om att småföretagen harmånga vänner, åtminstone verbalt. Men det finnsen del som inte kombinerar den verbala elegansenmed den praktiska handlingen.För ett par veckor sedan besökte jag några företagi . Utanför ett av bygdens industriellastoltheter, om man får säga så, ett av de verkligtgenuina familjeföretagen, pågick en avflyttning.Man gjorde den sista nedmonteringen av maskinellutrustning till Polen.Felet med detta företag -- ett investmentbolag somhade krisat och kraschat i hägnet avfastighetsbranschens fallissemang -- och deföretagare som en gång drev det och gjorde det tillett genuint välkonsoliderat företag, var att degjorde företaget lönsamt och samlade på sig ettstort eget kapital. De hade, liksom de flesta andramänniskor, med ålderns rätt försökt klaragenerationsskiftet. Men den typen av beskattningsom Socialdemokraterna under flera årtiondenhade drivit, lyckades de inte klara det. De tvingadesatt sälja för att över huvud taget klara sin likviditet.Det som en gång var ortens industriella storhet ochsom gav över 150 man jobb försvann under någraår på grund av en totalt felaktig socialdemokratiskpolitik när det gäller skatten på arbetande kapital,möjligheten att föra över välkonsoliderade företagtill en ny generation. Jag tycker att det finnsanledning att påminna om detta. Och detta är intedet enda exemplet. Bara på denna ort fanns detfyra--fem företag som rönt samma öde. Och på ortefter ort i har hundratals och kansketusentals företag rönt detta öde.I dag kan man konstatera att det finns få saker, omens någon, som är viktigare än att se till att stoppautslagningen av företag i . Det handlar inteom dåliga och misskötta företag -- sådana börförsvinna -- utan om väl fungerande företag,företag som borde ha en klar framtid, men som avolika skäl inte klarar framför allt det högaränteläget.En bra och fungerande riskkapitalmarknad är ensådan åtgärd, som vi nu resonerar om och somframför allt behandlas i näringsutskottetsbetänkande.Med anledning av den proposition som regeringenhar lagt fram, har jag väckt en motion där jag tarupp två frågor. Den ena gäller vilken målgrupp,vilka företag, som skall omfattas av dennakapitalförsörjning. Den andra gäller hanteringenav krediterna.På den första punkten är det mycket glädjande attkunna konstatera att man har tagit intryck både avmin motion och av andras motioner samt attmålgruppen vidgas. Jag tror att det är viktigt i entid som denna, då vi behöver dra nytta av alla godakrafter, att även dra nytta av de hjul som redanrullar. Det måste väl vara lättare att få fart på redanrullande hjul än på sådana som inte är uppfunna.På den här punkten är jag alltså tillfredsställd.Den andra biten, kredithanteringsprocessen, serjag uppdelad på några olika avsnitt. Först handlardet om att identifiera affärsidéer och entreprenörer,om att göra en bedömning av projekten ochentreprenörerna och om att ta fram ettbeslutsunderlag och fatta beslut. Självfallet gällerdet sedan att också följa upp projektet och,förhoppningsvis, att leda det till framgång.Jag tror att erfarenheten mycket entydigt talar föratt om affärsidéer och, inte minst, blivandeentreprenörer, skall bedömas, måste det ske i ennära och tät dialog mellan bedömare och dem somskall bli bedömda. Det gäller projekt och, framförallt, personer. Ett aldrig så gott projekt blir intenågonsin en framgång om det inte finns en genuinentreprenör som verkligen har förutsättningar attföra projektet vidare.Jag har något reagerat på att man i propositionenuttrycker en så stor tilltro till den centrala nivån.Men både i diskussionen här och i utskottetsskrivning tar man -- såväl vid beredningen av denhär typen av ansökningar som vid uppföljningen avdessa -- sikte på att utnyttja befintliga lokala ochregionala strukturer. Duktiga utvecklingsfonderkan vara en aktör. Andra utvecklingsfonder, sommåhända är mindre duktiga, får fundera över vadde skall syssla med . Kanske kan de blinågot duktigare och komma med i det här systemet.Fru talman! Jag har uppfattat utskottets skrivningså, att man i diskussionerna har tagit intryck avdetta och att man försöker att få en sådecentraliserad handläggning som möjligt, även omdet måste finnas -- det är jag medveten om -- ettantal centrala kriterier när det gäller bedömningen.Ju mer man decentraliserar, desto enhetligarekriterier behövs det för att det skall bli ennågorlunda vettig handläggning.Riskkapitalförsörjningen är en del av arbetet medatt restaurera Industrisverige. har bl.a.industriministern tagit upp andra områden. Mendet är också viktigt att få fram nya idéer. Det är junya idéer, uppfinningar och innovationer som måstetill. Utan dessa är det ganska meningslöst att ha ettriskvilligt kapital. Sedan finns det en ömsesidigpåverkan i det sammanhanget.Jag måste säga att det på något sätt totalt sett måsteskapas ett mera uppfinnar- och innovationsvänligtklimat i vårt land. En del åtgärder har vidtagits, ochen del beslut har fattats. Men jag tror att detbehöver uttalas ännu tydligare att innovatören ochuppfinnaren skall känna sig uppskattad för sittarbete. De här människorna, som ibland i positivbemärkelse är något udda, särlingar -- annars hadede kanske inte varit uppfinnare -- skall sättas i fokuspå ett annat sätt än som varit fallet. De skallkänna sig som något av hedersgäster. De skallkänna att strålkastaren ibland riktas på dem och attdet är många som vill träffa dem och ta del av derassynpunkter.Men det är inte alltid så, att uppfinnarna ochinnovatörerna skall föra projekt vidare. Det finnsmycket som talar för att det gäller att hitta andralämpliga entreprenörer. Det är alltså viktigt attuppfinnarna och innovatörerna känner attsamhället totalt sett, både den offentliga delen ochsamhället i övrigt, bryr sig om och inser vikten avdetta.Jag tror att det finns en hel del ytterligare att görapå den kanten. Jag riktar både en vädjan och enuppmaning till industriministern att framöververkligen litet mera sätta de här funktionerna ochde här människorna -- det handlar ändå ommänniskor av kött och blod -- i centrum. Det gälleratt på olika sätt ge dem materiella förutsättningaratt verka och agera, och framför allt gäller det attlyfta fram dem i förgrunden för det här arbetet.Svensk industrihistoria är fylld av enaståendeinnovationer och uppfinningar. Tusentals sådanahar skett i det tysta. Det är viktigt att det härarbetet lyfts fram i förgrunden.Jag hoppas att de år som återstår av 90-talet gördetta decennium till något av uppfinnarnas,innovatörernas och industrialisternas årtionde ochatt vi har möjligheter att med kraftansträngningarrestaurera Industrisverige. Utan industriarbetet lärvälfärden inte kunna tryggas.Fru talman! Med tillfredsställelsen över attmålgruppen har vidgats när det gäller den här typenav kapital och över att jag kan utläsa en vilja att idet här systemet dra nytta av lokala och regionalakompetenser för att snabba upp projekten ochkredithanteringen yrkar jag bifall till utskottetshemställan.Anf. 70 ():Fru talman! Jag skall säga några ord om SIFU. Dethar ju litet spritt talats om SIFU tidigare i dag.Vi i som representerar Sjuhäradsbygdenföreslår i en motion att SIFU inte skall bolagiseras.I stället skall staten kvarstå som huvudman för denhär stiftelsen framåt för att vi på detsättet skall kunna hitta de rätta formerna för enöverföring i privat ägo. Det kan gälla de anställda,SIFU:s ledning eller andra lokala intressen somstartar en privat stiftelse eller ett bolag som såsmåningom tar över det hela.Motionen har avstyrkts. Men varkenmajoritetsskrivningen eller reservationen är helttillfredsställande. Av båda skrivningarna framgåratt man är fixerad vid bolagsformen. Det sägs attregeringens och oppositionens överläggningar ochöverenskommelser skall vara vägledande vid enprivatisering. Men jag tycker nog att reservationenutgör en bättre garanti för att våra idéer förverkligasän vad majoritetens skrivning gör.Litet tidigare i diskussionen här sadenäringsministern att bekymret med SIFU är har fått statligt bidrag. Förvisso har man fåttdet. Näringsministern sade också att det härsnedvrider konkurrensen. Men då är det viktigt attpåminna om vad det statliga stödet har varit avsettför. Det har nämligen varit avsett för att ge kurseroch möjligheter till utveckling i frågor som rörsmåföretag och mindre företag i ganska smågrupper som inte har varit kommersiellt intressantaoch som annars inte skulle ha fått möjligheter tillvidareutveckling. Anledningen har alltså inte varitatt göra kurser billigare som är kommersielltgångbara.Nu har ju det statliga stödet stegvis tagits bort. I ochmed den här propositionen försvinner de sistapengarna. Det har ochSIFU varit överens om i samband medbehandlingen av den här frågan. Kurser som harvarit tärande på verksamheten och som inte buritsina egna kostnader har tagits bort. Därmed skulleman kunna klara denna verksamhet också iframtiden, utan statligt stöd.Detta är naturligtvis en nackdel, men inte i förstahand för SIFU utan för de företagsgrupper ochföretag som genom att det blir på nämnda sätt intehittar någon möjlighet till utbildning. Men denkonsekvensen får vi naturligtvis acceptera. Kanskegår det att lösa detta på något annat sätt -- vad vetjag? Måhända uppstår det så småningommöjligheter här.För närvarande skulle det alltså inte kosta staten,samhället, någonting att stå kvar som huvudmanför den här stiftelsen. Så tycker jag att det kundevara.Jag tycker alltså att reservationen är en bättregaranti för att SIFU:s verksamhet i får varakvar. Man har ju byggt upp en ganska omfattandekompetens. Verksamheten har ganska storbetydelse för småföretagsamheten både regionaltoch i hela , eftersom man har kurser för helaSverige.Vid en eventuell omröstning kommer jag att stödjareservation 7 i detta betänkande, vilken jag alltsåyrkar bifall till. I övrigt yrkar jag bifall till utskottetshemställan i betänkandet i dess helhet.Anf. 71 Näringsminister ():Fru talman! Helt kort ett klarläggande om SIFU.Meningen är att man skall jobba på normala villkor.Den typ av subventionerad utbildning som varitmöjlig kommer att ges även . Men det fårske via upphandling från exempelvisutvecklingsfonderna och av det institut eller denorganisation som kan ge den bästa utbildningen iförhållande till priset.Som säger skall man inomSIFU klara sig på egna meriter. Erfarenheten ärden att det ofta är väldigt viktigt att betona attpersonalen är en betydelsefull intressent i det bolagsom skall driva verksamheten. Det är ju personalensom utgör kompetensen och i praktiken kapitalet ibolaget.Vi försöker hitta den bästa miljön för SIFU -- enmiljö där det är möjligt att ta till vara de resursersom finns och som därmed tillåter att det kanbevaras som skall bevaras.Anf. 72 ()replik:Fru talman! Det är bra att man försöker göra det.Jag tror att det tar litet tid att hitta den bästa formenför ett övertagande från de anställdas, ledningenseller andras sida för att på det sättet privatiseraverksamheten.Dagens konjunktur är inte den enklaste när detgäller att starta en ny verksamhet. Därför blir detså bekymmersamt att göra detta just . Jag tror behöver få på sig. Således är vårtförslag fördelaktigt när det gäller möjligheterna atthitta den bästa lösningen.Anf. 73 ():Fru talman!