prot · GF09109 · 1992-05-11 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1991/92:109Måndagen den 11 majKl. 12.001 § Justering av protokollJusterades protokollen för den 4 och 5 maj.2 § Svar på interpellation 1991/92:157 om SverigesskuldstrategiAnf. 1 Finansminister ():Herr talman! har ställt ett antal frågortill statsrådet om regeringens åtgärder föratt medverka till skuldlättnader för svårtskuldtyngda . Arbetet inom regeringen ärså fördelat att det är jag som skall svara påinterpellationen.Jag vill först understryka att jag helt delar PierreSchoris uppfattning att den tunga skuldbördan, inteminst för många av de fattigaste afrikanskaländerna, utgör ett allvarligt hinder för ekonomiskoch social utveckling. Bistånd och skuldlättnad ärnödvändiga instrument för att undanröja dettahinder.Regeringsskiftet har inte inneburit någonändring vad gäller ambitionerna att från svensk sidafortsätta att driva på den internationellaskuldstrategin. Som framgår av åretsbudgetproposition, anser regeringen att Sverigemåste fortsätta att spela en aktiv roll i detta arbete,särskilt när det gäller att medverka tillinternationellt samordnade insatser för defattigaste skuldtyngda u-länderna.Det har vi också gjort. har verkat för störreskuldlättnader för de fattigaste länderna vad gällerbilaterala skulder till såväl offentliga som privatalångivare. Vi kommer att fortsätta med det. De s.k.utvidgade Torontovillkoren, som Parisklubbentillämpar sedan slutet av , utgör ett steg påvägen men är otillräckliga. Vad dessa länderbehöver är mer långsiktiga lösningar som innebäratt skuldbördan minskas radikalt.Jag hade själv tillfälle att i ett nordisktanförande i utvecklingskommittén -- Världsbankensoch Internationella valutafondens gemensammapolicyorgan -- understryka detta. Jag uppmanadedå också alla kreditorländer att tillämpa de nyavillkor som majoriteten i anslutit sigtill. Vi har även på annat sätt, inte minst iParisklubben, gett uttryck för kritiskainställning till agerande i denna fråga.Samordning och bördefördelning utgörgrundpelare i den svenska skuldpolitiken. Effektivainsatser kan bara komma till stånd om allakreditorer och biståndsgivare tar ett gemensamtansvar för att mobilisera de resurser som ärnödvändiga för att stödja egnaansträngningar att ta sig ur skuldkrisen.Det gemensamma ansvaret måste också varavägledande för att minska skuldtjänsten till demultilaterala institutionerna, som tarupp.De internationella finansinstitutionerna har förskuldländerna blivit en allt viktigare källa tillfinansiering allt eftersom nyutlåningen frånbankerna sinat och de kommersiella flödena frånbilaterala kreditorer minskat kraftigt. Det är viktigtatt institutionerna behåller sin ställning somprioriterade långivare så att de kan fortsätta attmobilisera resurser till stöd föranpassningsprogram och ekonomiska reformer iskuldtyngda u-länder.Institutionernas fordringar kan på grund avresursernas karaktär inte omförhandlas. Det skulledessutom få negativa effekter för såväl skuldtyngdasom andra låntagare i form av minskad utlåning ochdyrare krediter.Regeringens politik syftar till att stärkainstitutionerna -- inte att försvaga dem.Ansträngningarna måste liksom inriktas påatt genom särskilda insatser för de fattigasteländerna underlätta återbetalningen av beviljadelån och se till att framtida utlåning kan ske både itillräcklig omfattning och på förmånliga villkor. Detär vår ambition att särskilt verka för ett bredaredeltagande i finansieringen av den typen avarrangemang, i första hand i Världsbanken.Vi skall från svensk sida fortsätta att hållaen hög profil när det gäller stöd till de fattigaste,skuldtyngda länderna. Jag har i detta sammanhangnoterat att socialdemokraterna vill minska det avregeringen föreslagna anslaget för stöd tillekonomiska reformprogram ochskuldlättnadsåtgärder för nästa budgetår med 100miljoner.En konsistent svensk skuldpolitik innebär ocksåenligt min mening att bör kunna medverka isamordnade insatser för andra än de allra fattigasteländerna. Därmed kan vi bidra till att förhindra enpolitisering av skuldstrategin och stärkaförutsättningarna för mer långsiktiga lösningar.Pierre har också frågat vilka initiativregeringen tänker ta med anledning av den rapportsom SIDA publicerat med förslag påskuldområdet, vilka sammanfattats i en skrivelsetill regeringen.Låt mig först understryka att jag varmt välkomnarSIDA:s fortsatta engagemang i dessa frågor.Rapporten har varit föremål för en förstadiskussion i interdepartementalaskuldgrupp, där också bl.a. SIDA och riksbankeningår. Förslagen kommer att beredas av en särskildarbetsgrupp under skuldgruppen.Jag vill inte nu föregripa resultatet av denberedningen. Jag vill dock framhålla att regeringenfäster stor vikt vid ett fortsatt starkt, svensktengagemang i skuldfrågorna. Ett fortlöpande ochnära samråd mellan berörda departement ochmyndigheter är en förutsättning för ettsammanhängande och konstruktivt svensktagerande i olika fora.Därmed har jag också besvarat frågaom hur arbetet i är organiseratnär det gäller att utforma den svenskaskuldpolitiken.Utvecklingen sedan skuldkrisens utbrott har visatatt det inte finns några mirakellösningar. Det ärviktigt att förslag som förs fram från svensk sida kanförankras och vinna brett stöd. Vi måste ocksåkomma ihåg att handel är skuldländernas viktigasteresurskälla och att ett avskaffande av i-ländernashandelshinder är minst lika viktigt som bistånd ochskuldlättnader.Anf. 2 ():Herr talman! Jag tackar finansministern för svaret,även om det var till biståndsministern jag hade ställtfrågan och jag hade förväntat mig svaret frånhonom.Jag vill också tacka finansministern för denerkänsla som hon visar den tidigare regeringenspolitik vad gäller utformningen av Sverigesskuldstrategi. Vi förde fram en lång rad konkretaförslag, som fick betydande genomslag hos andraländer och de internationella organisationerna. AttAnne säger att den nuvarande regeringenskall upprätthålla de svenska ambitionerna på dettaområde lovar gott, om det nu blir verklighet.Ändå måste jag säga att jag tycker att på flerapunkter var svaret ganska tunt. Vad vi talar om ärju de enorma skulder som de fattiga länderna ivärlden har samlat på sig. På de konkreta frågor jaghar ställt har jag fått, tycker jag, mest allmännaförsäkringar om att regeringen vill men knapptnågot om vad som faktiskt skall ingå i politiken, vadman tänker göra.Det är som skrev i sin rapport,som precis har kommit ut, om människors situationrunt om i världen, den s.k. Human DevelopmentReport: ''Trots ett uppfinningsrikt och generösthandlande från vissa internationella institutionerhar den allmänna skuldstrategin varit svag ochosammanhängande och uppenbart ineffektiv''.Ta nu Parisklubbsskulden t.ex., som jag har ställten fråga om. Vi vet att de fattigasteoch då särskilt de afrikanska ländernas situation äromöjlig. De skuldtyngda länderna kan inte betala.Det ligger så gott som helt och hållet i i-landsregeringarnas makt att göra någonting åtdenna den mest tyngande skuldtypen. Ändå bliringenting gjort.För så där fick gehör för des.k. Torontovillkoren, som finansministern nämndehär. Det var ett genombrott men uppenbartotillräckligt, och då drev vi frågan vidare. De s.k.Trinidadvillkoren har legat på bordet . Dessa innebär en mer samlad och merlångtgående skuldavskrivning. Två tredjedelarskulle man då ta bort eller t.o.m. mer.Men några länder och då framför allt gickemot detta förslag, som av så gott som alla andraansågs vara det enda kloka. har vi nuväntat på en uppgörelse i den s.k. G7-gruppen, därde rikaste länderna är med. Det är den endagruppering som tydligen kunde få något att hända,men det kom inget.Till slut gick de andra länderna med på enuppgörelse. Men ''det bidde en tumme'' -- de s.k.utvidgade Torontovillkoren.De nya villkoren räcker inte. Alla vet det, och ändåstår vi där och stampar, medan tiden går. Det äringen överdrift att hävda att skuldbördan dagligenorsakar mänskligt lidande och skördar offer. Omregeringen nu är överens om detta, vilka är då dekonkreta avsikterna när det gäller att göranågonting? Om det sade inte finansministernnågot.Jag ställde också frågor om de multilateralaskulderna. Om Parisklubbsskulden är denmest betungande, kan det mycket väl bli så att deti morgon är den multilaterala skulden, alltså densom härrör främst från Internationellavalutafonden och , och som inte ellerkan omförhandlas, som blir den mestsvårhanterliga.Här ger finansministern standardsvaret ochingenting annat. Man säger att det skadarinstitutionerna att skriva av en sådan skuld, och dethjälper inte i längden. Nej, men det varinte det som frågan gällde. Frågan var omregeringen såg problemet, hade analyserat det ochförberett en strategi.Tidigare gällde det för omöjligt att Internationellavalutafonden skulle hjälpa ett land som inte betalatskulderna till fonden. När det sedan blev särskiltviktigt i ett konkret fall kom man på ett sätt, somman kallar ''the right's approach'' och som var ettsteg på vägen. Det är med den attityden man börfortsätta, herr talman. Risken är nu att vi byggerupp ett framtidens skuldproblem, som vi inte harlösningarna på. Därför krävs det en helhetssyn påresursöverföringarna till , ochskuldstrategin är en avgörande del av den.Regeringen måste visa vad den tänker göra.Anf. 3 Finansminister ():Herr talman! Jag tycker nog att kundeinse att det på den här punkten inte bara är så attdet jag nämnde i mitt svar lovar gott, utan det ärgott. Vi gör alla de insatser som i ordpratar om och som han anser vara viktiga. När detgäller det som har avsatt några spår iregeringsarbetet och i riksdagsbehandlingen, har jutvärtom socialdemokraterna tagit steg tillbakagenom att avsätta mindre resurser förskuldlättnadsåtgärder och i stället lägga pengarnapå biståndsinsatser för m.fl. länder. Dettycker jag inte bådar gott.Sedan interpellationen väcktes har det hållitssammanträden, som säkert vet, iVärldsbankens och Valutafondens gemensammapolicyorgan. Som jag nämnde tog jag själv uppfrågan i det nordiska anförandet omskuldsaneringens betydelse, och framhöll att vi frånnordiskt håll gemensamt, men särskilt från svensksida, menar att de utvidgade Torontovillkoren interäcker, och att vi har fört fram tanken på ytterligareskuldsanering -- i vissa fall, förländer som är särskilt fattiga och som haranpassningsprogram.Samtidigt delar jag uppfattning atten helhetssyn på resursöverföringsfrågan ärangelägen. Självfallet har vi från svensk sida ocksåframhållit detta, och behovet av mera pengar tillIDA för att fylla på när det gäller anspråken där.Och jag delar uppfattning att det ärbeklagligt att bromsar på den punkten. Det ärfaktiskt inte bara som bromsar i samband medIDA, men bromsningarna är inte desto mindrebesvärande.Ett av resultaten av sammanträdet ipolicykommittén blev att frågan omresursöverföringen totalt sett kommer att vara ettav de två ämnen som särskilt behandlas vid nästasammanträde . Det är min avsikt att dåi hög grad fullfölja frågan om att få fram meraresurser för sammantaget, både förskuldsanering och för resursöverföring i allmänheti form av biståndsinsatser.Jag tror att vi kan vara helt överens om att alla deproblem som tar upp är oerhört storaoch till stor nackdel, inte bara för de berördamänniskorna själva utan för en utveckling överhuvud taget i världen och världsekonomin. Jag villgärna understryka att det inte enbart krävsbiståndsinsatser eller skuldlättnadsåtgärder för attdessa problem skall kunna lösas. Därtill är detminst lika viktigt, möjligen ännu mer viktigt, att i-länderna vidtar åtgärder i form avhandelslättnader som gör det möjligt för de berördaländerna att utveckla sin egen industri, sitt egetnäringsliv, och få den utländska valuta som debehöver för att få i gång sina anpassningsprogramoch få dem att fungera på mera normala villkor.Därvidlag har den tidigare, socialdemokratiskaregeringen gjort vissa insatser -- inte så alldelesoffensivt. Men det är vår avsikt att i hög grad föraen frihandelsvänlig politik. Och som har vi t.ex. i den avsikten mycket snabbt slutitfrihandelsavtal med de tre baltiska länderna. Nuingår inte de i just den här frågan, men detta är ettexempel på att regeringen så snabbt som möjligtvidtar de åtgärder som, tillsammans med andra,bidrar till att lösa de problem somskuldproblematik och otillräckliga resurser iutvecklingsländer och andra länder som kräveranpassningsprogram innehåller.Anf. 4 ():Herr talman! Vi talar om stora och viktiga frågor,och jag tycker att det är onödigt att då dra in ochgöra ett stort nummer av att vi här i harolika uppfattningar om hur man skall disponeramedel inom samma ram. Vad vi har talat om, när vivill minska just när det gäller skuldlättnadsfrågan,är att i stället sätta medlen på ett landprogram församma länder, där ni har velat skära ner. Det är juen räknefråga -- och jag hoppas att finansministernär bra på att räkna. Men det är ingenting att ta uppi den här stora debatten seriöst, menar jag.Vad det gäller är en situation som mycket enkeltkan åskådliggöras på följande sätt. När en nyregering i kom tillmakten, efter långt styre av en militärdiktatur, såvar inte det första samtalet som president gratulationer från omvärlden -- för att endemokratiskt vald president nu hade tillträtt, eftertortyren, efter dödsskvadronernas . Detförsta samtalet kom från internationellainstitutioner som sade: När skall ni betala skulden?Det var alltså en skuld som militärerna hade ådragitsig för att köpa in vapen, berika sig själva osv.Detta är alltså ett dilemma som tynger mångademokratiska regeringar. Och här talar vi omviktiga saker, inte om små omdisponeringsfrågor.Vad vi talar om är också risken, fru finansminister,av en global svekdebatt. Jag skall kort förklara vadjag menar.För , efter lång konfrontation,åstadkoms ett slags genombrott i relationernamellan det rika nord och det fattiga syd. Kanskesyntes det tydligast i den överenskommelse somnåddes under FN:s särskilda möte om 1986.Då utfäste sig de afrikanska länderna att ta etthårdare tag om sin ekonomi, ungefär somfinansministern gör i , och reformera den --det är jag inte säker på att hon gör. De rikaländerna utfäste sig att ge sitt stöd i den svåraprocessen -- mera bistånd och radikalaskuldlättnader.Det hela började inte så dåligt. lyckades vi, med mycketkonstruktivt svenskt engagemang -- från UD, frånSIDA och också från -- få enstrategi till stånd, som har hjälpt de fattigasteländerna. Deras tillväxt har ökat avsevärt. Och deafrikanska länderna kommer att fortsätta medsitt ekonomiska reformarbete.I land efter land kommer också reformer somstärker det folkliga inflytandet. Demokratinutvecklas, och en andra generations afrikanskaledare håller på att växa fram. I är detnu också en liknande situation. Efter en långperiod, som jag sade, av odemokratiska regimer idessa länder -- då skuldkrisen skapades av destyrande klasserna och västvärldens banker --började de få ordning på sina ekonomier.Det här gäller egentligen vår moraliska skuld -- omvi har varit kolonialmakt eller om vi har deltagit iett orättfärdigt internationellt handels- ochfinanssystem.När det gäller vet vi hur svårt det är medde krävande samhällsomvandlingarna i öst. För attPolen skulle hjälpas fick landet en skuldminskningpå , och ändå räcker inte detta. Då frågar jagtill slut, fru finansminister: kan inte världensfattigare länder få åtminstone samma villkor somPolen?Anf. 5 Finansminister ():Herr talman! Låt mig först säga att jag tycker att detär något anmärkningsvärt att anser att100 miljoner mer eller mindre inte har någonbetydelse.Detta får nog ses som en indikation på att de vackraorden om skuldlättnadsinsatser inte följs upp närdet kommer till det som faktiskt är angeläget för deländer som skall kunna få sin skuldsaneringåtgärdad, nämligen om det finns några kronor ochören. De vackra orden är inte så väldigt mycketvärda om det inte finns tillräckligt med pengar.Det är därför anmärkningsvärt och beklämmandeatt de stiliga orden och de varma känslorna intemotsvaras av de anslagsyrkanden somSocialdemokraterna för fram. Jag anser att dettahör till frågan, men jag förstår att intetycker att det är särskilt roligt att diskutera. Det harjag full förståelse för. Men jag kan ju hoppas påbättring nästa gång biståndsbudgetar kommer upptill diskussion.Det särskilda programmet för är oerhörtangeläget och viktigt. Det är också viktigt att detfullföljs. Jag tycker nog att skall vararelativt nöjd med att inte så många nya tankar försfram på detta område, eftersom det visar att detfinns en kontinuitet i den svenska strategin för attupprätthålla och fullfölja de hjälpinsatser som görsfrån svensk sida. Det vore mer till skada förberörda länder om man hoppade fram och tillbaka.Tvärtom har den strategi som funnits och somfortfarande finns beslutats i betydande enighet --om än med litet krumelurer fram och tillbaka. Jagmenar därför att bör vara glad överatt denna strategi fullföljs med ytterligare insatserför att stärka, bygga vidare och för att genomförastörre lättnadsprogram med fler insatser för deberörda länderna.Frågan om att gå längre än Trinidadvillkoren, deutvidgade Torontovillkoren, och ge skuldlättnaderpå är en för prioriterad fråga,och vi tar upp den i diskussioner som ger anledningtill detta. Jag tror att inser att det inteär alldeles lätt att få gehör för den typen av ökadeinsatser utan ganska mycket tjat. Men jag kanförsäkra att regeringen kommer att föra fram dennaoch liknande frågor varje gång tillfälle ges. Jag troratt tjat faktiskt kan ha en viss effekt.Det något låsta läget vad gällerinternationella skuldsaneringsinsatser ochresursöverföringsinsatser i form av t.ex. mer medeltill SIDA, ger enligt min mening inte anledning tillatt befara att det blir bestående under mycket långtid. Allt fler länder börjar inse att det är nödvändigtatt gå vidare med utökade insatser för att nåframgång och kort sagt få bättre resultat.Herr talman! Jag vill återkomma till det jagavslutningsvis tog upp i mitt förra anförande,nämligen handelsfrågorna. Jag noterar att PierreSchori inte har tagit upp frågan om utrikeshandelmed och andra länder, inkl. deösteuropeiska länderna, och dessa länders tillgångtill öppna marknader. Det skulle vara värdefullt omPierre för Socialdemokraternas räkningkunde markera att detta med en fri internationellhandel är ett oerhört viktigt komplement till debiståndsinsatser som görs. Det har varit litet skakigtfram och tillbaka med de socialdemokratiskaintällningarna på detta område. Jag skulle därförvärdesätta om en tydlig deklaration nu kundeframföras.Anf. 6 ():Herr talman! är det ju så att det är jag som harnöjet att få ställa frågor till finansministern. Hadejag haft mer tid till förfogande skulle jag göra dedeklarationer som behövs.Självfallet är vi socialdemokrater för en frivärldshandel. Det är inte heller så, somfinansministern försöker ge sken av, att vi skullevara för minskade satsningar för att lösaskuldkrisen. Det är en dispositionsfråga.Regeringens förslag om en ökning avskuldlättnadsanslaget innehåller bl.a. ettbetydande förutsatt bidrag till stöd för Vietnamsåterupphämtningsprogram. Detta hade lika gärnakunnat läggas inom landramen. Att flytta pengarfrån ett konto till ett annat och sedan säga att manär bättre på skuldlättnader är bara en chimär. Detär en bluff.Det som här är allvarligt är just det som jag försöktebelysa och få en diskussion med finansminstern om.De fattiga utvecklingsländerna har åtagit sig attfölja de recept och råd de har fått av deninternationella finansvärlden om reformer ochåterhållsamhet och en mycket hård finanspolitik.Men de får sedan inte tillräckligt gensvar från länder som lovade att ställa upp i motsvarandegrad.Det finns en siffra på detta. Efter så att säga halvaomgången, halva tiden för programmet för ,har av givarnas utlovade stöd betalats ut.Samtidigt har de afrikanska länderna gått vidaremed sina hårda program. Detta är ohållbart ochorättvist. Det faktum att regeringen i detta läge valtatt lägga fram en biståndsbudget som minskar detlångsiktiga stödet via landramarna till Afrikasfattiga länder är ingen bra signal.Det faktum att regeringen inte heller har tagit någranya initiativ till skuldlättnader är som jag ser detockså en dålig signal. Tyvärr ser det ut som defattiga länderna återigen kommer att få sittaemellan när i-länderna blir upptagna av annat. Jagmenar inte att detta är fel, men det behövsen långsiktig skuldstrategi som tar hänsyn till dessafrågor, fru finansminister.Anf. 7 Finansminister ():Herr talman! Jag vill ge tre korta kommentarer.För det första har regeringen tagit -- vilket jag nuhar upprepat -- nya initiativ tillskuldlättnader genom de anföranden som Sverigehar hållit i de policyorgan som har att behandlabl.a. dessa frågor, och regeringen avser att fullföljadetta.För det andra klagar på att regeringeninte har avsatt tillräckligt med biståndsmedel. Jagvill påminna om att vi har anslagit merbiståndsmedel än vad hans egen regering tidigaregjorde, eftersom vi inte har bluffat meddubbelräkning av andra typer av kostnader.Påståendet från var alltså felaktigt.För det tredje menar jag att det är anmärkningsvärtatt påstår att det inte har någonbetydelse vad pengar används till. Jag tycker att dethar mycket stor betydelse. Avsätter man 100milj.kr. mindre till skuldsaneringsåtgärder, somSocialdemokraterna ville göra, måste dettainnebära att man bedömer skuldsaneringsinsatsersom mindre betydelsefulla. Jag delar inte denuppfattningen, och jag förstår att det en aning besvärande att behöva försvaradetta, eftersom han använder denna typ avbortförklaringar. Låt oss hoppas att det var ettmisstag i arbetet.Andre vice talmannen anmälde att att till protokollet få antecknat att han inteägde rätt till ytterligare inlägg.Anf. 8 ():Herr talman! Jag har med stort intresse lyssnat pådenna interpellationsdebatt. Det var ettutomordentligt svar som finansministern gav. Mittintresse beror närmast på att det fanns en del frågorhängande i luften efter den biståndsdebatt vi hadehär i kammaren . Jag ställdedå frågan till om varförSocialdemokraterna vill göra en så kraftigneddragning av anslaget till skuldlättnadsåtgärder.Socialdemokraterna föreslår ganska månganeddragningar i sitt förslag. Man vill dra nedbiståndet till , till , tillmultilaterala insatser och till en del annat. Men detfinns ingen neddragning i det socialdemokratiskaalternativförslaget beträffande biståndet som är såpass stor som just neddragningen av medel tillskuldlättnadsåtgärder. Det tyckte jag varegenartat, inte minst mot bakgrund av det starkaintresse som redan i denna debattuttryckte för skuldlättnadsprogram, något som äroerhört väsentligt, vilket också tidigare talare häralldeles var helt eniga om.Jag fick inte något svar på fråganom varför man hade föreslagit denna neddragning.Nu har jag i denna debatt fått ett antal svar. PierreSchori har sagt detta är små omdisponeringar, detär bagateller, och vad regeringen har föreslagit är isjälva verket en chimär och en bluff. Jag måste sägaatt det var ett mycket klent försvar för ett förslagsom dock seriöst har framförts avSocialdemokraterna, nämligen en neddragningmed 100 milj.kr. på skuldlättnadsåtgärder.Jag tycker att jag fortfarande inte har fått någonklarhet i, , varför ni om ni nu tyckeratt detta är viktigt -- vilket är en uppfattning vi bådatvå delar -- inte är beredda att följa upp detengagemanget med att åtminstone aktivt biträda deförslag som kommer från regeringen. Man kundevänta sig att ni skulle föreslå en ökning, men det harni inte gjort. Ni har föreslagit en minskning med100 milj.kr. på detta program, och det är ganskamycket pengar.Det hör till bilden att man på detta område kan fåen viss hävstångseffekt av de kronor man satsar.Det går att få ner skulderna med mer än 100 milj.kr.om man satsar 100 milj.kr. Det är därför en ganskabetydande inskränkning av möjligheter attagera aktivt som man skulle åstadkomma genomdet förslag som Socialdemokraterna har framlagt.Frågan om detta hänger i luften, är det en chimär,en bluff eller små omdisponeringssaker.Anf. 9 ():Herr talman!