prot · GF0963 · 1992-02-13 00:00:00 — Och vi kommer att se till att vi så snartsom möjligt för möjlighet att förverkliga det.Anf. 46 (nyd):Herr talman! Under denallmänna motionstiden har jag inlämnat ett antalmotioner för Ny Demokratis räkning då det gällersjukvården. Sammanfattningsvis kan sägas viföreslår bättre och rättvisare sjukvård, som trotsdetta blir mycket billigare, under förutsättning släpper de alla fina krafter som finns fria ochavskaffar monopol och ''elefanter''. Det är justelefanterna, som jag här visar en bild på, som ärorsaken till att vi har det så svårt. Detta kan sägasvara sammanfattningen av vad vi skriver i våramotioner.I massmedierna har man tyvärr endast framhållitatt vi vill göra sjukvården billigare, att vi sparar.Därför är det viktigt att jag får rätta till detta. Medvåra förslag åstadkommer man en rättvis ochförbättrad sjukvård, som också blir billigare. Jagtror inte på osthyvelmetoden som sparmetod.Det är också fel att tro att man, genom att släppa inprivata initiativ, skulle släppa lös direktörer,aktievalpar och klippare, som skulle suga åt sigpengarna så att det inte blir någonting kvar förmedborgarna. Nej, det är inte på det sättet som viskall få det bättre, utan det är nytänkande inomhela sjukvårdsorganisationen som behövs för att fåsjukvården bättre och billigare.Jag skall förtydliga vad jag menar med att visanågra tablettaskar. Ni känner säkerligen tillreklamen: Domino, Figaro, Tenor -- dubbelt så bra,därför så billiga. På samma sätt är det medsjukvården: gör vi den dubbelt så bra, kan denockså bli billigare. Men det är inte därför som jaghar skrivit mina motioner, utan jag har skrivit demdärför att jag tycker vi skall göra sjukvården bra.Att vi sedan också sparar pengar är ingen nackdel.Vad vi vill i våra motioner är att släppa lösarbetsglädje och innovationslusta. Vi vill alltsåskapa utrymme för privata initiativ. Vi vill avskaffamonopol. Vi vill ha husläkarsystemet enligt denmodell som beskriver, dock efterdet att Dagmarreformen har avskaffats och frietablering för läkare kunnat införas.Vi är mycket kritiska mot det dubblahuvudmannaskapet, som innebär att man inte kanfå en totalbild över ekonomin, varför man slösarmed resurser. ÄDEL-reformen är ett steg i rättriktning, men jag anser att man bör kunna gå ännulängre.Vi talar om ett försäkringssystem för både sjukvårdoch omvårdnad, där pengarna i princip skall följapatienten. Det är alltså fråga om ettproducentoberoende system, dvs. att rollen somfinansiär skiljs från rollen som producent.Herr talman! Mycket av detta står iregeringsförklaringen. Det kan tyckas att jag härslår in öppna dörrar. Det finns emellertid en hel delelefanter som står i vägen och som gör att dessadörrar bara står på glänt. Det gäller att tvinga bortdessa elefanter för att vi skall kunna få de vackratankarna implementerade i praktiken.Jag har velat ta upp några viktiga saker. Jag harredan nämnt det dubbla huvudmannaskapet mellankommun och landsting. Detta innebär att det blirsvårt för privata att öppna egna sjukhem. Där trorjag det finns mycket att göra.I går konstaterade att det behöverbyggas nya ålderdomshem. Detta harsjukvårdspersonalen framhållit ända . Jag skrev min första ledare i en tidning imitten av . Där påpekade jag att detbehövdes ålderdomshem. har det dessutomgjorts en ekonomisk utredning, som visar att detinte bara är bättre med ålderdomshem utan ocksåbilligare. Så låt oss se till att det byggsålderdomshem, både i offentlig och i privat regi.Jag vill avsluta med att redogöra för ett fall sombelyser nödvändigheten av att få bort elefanterna.Det gäller en privatpraktiserande kollega i enStockholmsförort med många invandrare. Han haretablerat sig och gör ett mycket gott arbete där.Kostnaden per patient är ca , ochhuvuddelan betalas av försäkringskassan.Nu har emellertid konstaterat inte har råd att kvar honom som läkare iförsäkringssystemet, trots att inte några formellafel begåtts. Då kommer dessa patienter att omfattasav den offentliga vården, där vi vet att det kostardubbelt så mycket. Det här tycker jag inte är bra.Det är inte bra för patienterna, som känner sindoktor, och det är inte bra för ekonomin. Därför ärdet viktigt att framhålla att ett husläkarsystem skallvara frivilligt, både för läkarna och för patienterna.Den läkare som jag nämnde har nämligen fått ettanbud att om han accepterar anslutning till etthusläkarsystem, kommer han att få stanna kvar.Herr talman! Det var inte på det sättet etthusläkarsystem skulle användas.Avslutningsvis vill jag fråga statsrådet vi kan få hjälp med att implementera de vackratankar som redovisas i regeringsförklaringen. Tack.(Applåder)Anf. 47 ():Herr talman! levererade enintressant betraktelse över elefanterna. Det finnsett afrikanskt ordspråk som säger att när de storaelefanterna slåss, så bryts gräset, men också när deälskar. Under den förutvarande regeringen talademånga om stora elefanter och att gräset bröts. Nufinns det en ny regering, också med mångaelefanter som kanske mer eller mindre älskarvarandra. Det som dessa elefanter har gemensamtär att de är av manligt kön och också har hög lön.Det är ofta en väldigt dålig kombination, om manvill genomföra någonting som gör att gräset intebryts, så att gräsrötterna, dvs. vi människor, fårleva och växa fritt.Förhållandet är väl ungefär detsamma inom deoffentliga verksamheter som har att göra med vårdoch omsorg, tyvärr. Det är hierarkiskaorganisationer med män i toppen. Kvinnorna, somutför arbetet, finns i botten av organisationerna.De har för litet att säga till om och för litet lön.Detta är en av de stora anledningarna till att detfinns missförhållanden. Jag tror inte att mankommer till rätta med dessa genom privatiseringar.Det här är en diskussion som väldigt myckethandlar om både lön och kön. Det är nämligenkvinnorna som är välfärdens stötdämpare. Omvälfärden inte fungerar, är det kvinnorna som fårträda in. När barnomsorgen inte fungerar, är det iövervägande grad vi mammor som får vara hemma.Om inte äldreomsorgen fungerar, är det vi kvinnorsom får pussla med våra arbetstider och försöka attpå bästa sätt se till att våra gamla, våra föräldrar fåren värdig tillvaro. Så fort det blir något felnågonstans med skolan eller fritids, är det vikvinnor som träder in. Dessutom är vi dubbeltberoende av den offentliga omsorgen. av ossarbetar där, och vi lägger ner vår själ och vårambition i detta arbete. Vi har vår utkomst avdenna vård och omsorg. De kvinnor som intearbetar där -- t.ex. vi som tillfälligt har lämnat vårsyssla och ställt oss här i talarstol -- ärväldigt beroende av att vård, omsorg, utbildningoch omhändertagande över huvud taget fungerarväl.Vi vet nu att det inte fungerar väl, och det gjordedet inte heller , före valet. Det har intefungerat väl på . Jag vill påstå att detunder har förts en regeringspolitik,först av den socialdemokratiska regeringen och numed ännu större intensitet av den borgerligaregeringen, som medvetet har plundrat kommuneroch landsting på miljardbelopp, vilket haromöjliggjort för dem att med en hög ambitionsnivåunder goda arbetsförhållanden och med bra lönerför de anställda bedriva den vård och omsorg somkommunerna och landstingen är satta att bedriva.Denna utveckling fortsätter nu med störreintensitet under parollen ''valfrihetsrevolution''.Detta tillsammans med lågkunjunktur ocharbetslöshet innebär stora påfrestningar förkommuner och landsting.Jag är själv socialarbetare och har arbetat inomkommunal socialvård . Jag har settförändringens vindar blåsa åt fullständigt fel håll.Ett av dagens stora problem för kommunerna är attsocialbidragskostnaderna skjuter i höjden. Ändåhar man ännu så länge bara sett början. Generelltsett ökar socialhjälpskostnadena med 35--ikommunerna runt om i landet. Det visar siffrornafrån , som är ungefär desamma förjanuari. Då har ändå inte de utförsäkradetillkommit. Kommmunerna kommer att varatvungna att betala ut miljardbelopp. Vad händer dåmed övriga verksamheter, när kommunerna inte fårnågon påfyllning av staten, och skattestoppet göratt man inte kan höja kommunalskatten. Ja, manfår naturligtvis sänka ambitionsnivån.Många kommuner sänker nu sinasocialbidragsnormer. Det skall också eventuellt blilagligt möjligt att med hänvisning till kommunernasekonomi besluta att de inte kan betala ut så mycketi socialhjälp. Bidraget kommer att ligga undernormen, det som betraktas som skäliglevnadsstandard. Man försöker att höja avgifternainom barnomsorgen och äldreomsorgen. Påskolans område försöker man införa att elevernasjälva skall betala maten, busskort osv.Jag vill säga till statsrådet att det finns en ny gruppsocialhjälpstagare som består av ungdomar sominte kan gå på gymnasiet. Deras föräldrar har interåd att betala dessa ungdomarsgymnasieutbildning, eftersom de själva kanske ärarbetslösa eller har otillräckliga inkomster och förhög hyra. Då säger man att det får bli ungdomslagunder en period. Men sedan blir det arbetslöshet,som blir extra betungande om man inte har någongymnasieutbildning.Man har börjat gå tillbaka till fattigvårdstänkandet.Jag är övertygad om att den här s.k.valfrihetsrevolutionen som innebär enprivatisering, en segregering av utbud, därplånboken får avgöra vem som har möjlighet atttillgodogöra sig vård och omsorg med bra kvalitet.Det innebär att också med raska ochsnabba kliv följer efter i den s.k. europiseringenoch går in i tvåtredjedelssamhället, vilket leder tillökade klyftor mellan fattiga och rika, ökade klyftormellan makt och maktlösa. Det är vad vi kan se. Jagvill gärna ha positiva besked från regeringen omvad man skall göra åt detta.Anf. 48 FÖRSTE VICE TALMANNEN:Jag ber att få erinra om att talmannen påmorgonen har vädjat om stor återhållsamhet närdet gäller att begära repliker och om att talarna börvinnlägga sig om att hålla sig till den anmäldataletiden. Det återstår fortfarande ca 100 talare iden allmänpolitiska debatten.Anf. 49 (nyd) replik:Herr talman! Trots denna kommentar har jagbegärt replik, eftersom jag vill framhålla förGudrun att jag har upplevt elefanterna påsjukhusen, och det rör sig inte om några snällaelefanter, utan det är härskarelefanter somdominerar de människor -- sjukvårdsbiträden ochkvinnor -- som har dåliga förhållanden inomvården.Jag har varit med om att man på ett sjukhus harinbesparat 50 milj.kr., vilket ledde till att man fickstänga avdelningar och avskeda vårdpersonal somutförde ett mycket fint arbete för att hjälpapatienterna.Det är dessa elefanter som jag vill ha bort. Om detfinns direktörer som uppträder som elefanter, skallockså de bort. Det skall bli ett verkligtmedbestämmande och en förbättrad sjukvården,både för dem som arbetar inom sjukvården och förpatienterna.Jag vill här än en gång betona effekterna av detdubbla huvudmannaskapet. En privatisering gerinte en försämrad åldringsvård. Problemet när detgäller åldringsvården är att det finns för fåålderdomshem. Det måste alltså skapas meramöjligheter. Vid ett dubbelt huvudmannaskap serinte resp. kommunen mer än sin del avkostnaden. Kommunen får betala . per dagför en patient som ligger inne på akutsjukhusen, ominte patienten kan placeras på sjukhem.Kostnaderna för en plats på akutsjukhusen är isjälva verket . Om en privat vårdgivaregår in och övertar både landstingsbiten och denkommunala delen, skulle det bli mycket billigare,men det blir svårt när man har dubbelthuvudmannaskap, eftersom var och en bara ser sinegen bit. Jag hoppas att ÄDEL-reformen skallkunna lösa en del av dessa problem.Anf. 50 () replik:Herr talman! Jag skall inte gå in i detaljer. Jag harinte arbetat på det sjukhuset. Men jag är jumedveten om tendenserna. Såvitt jag förstår är viöverens om att vi inte skall ha den här typen avelefanter.Vi kan väl vara överens om att den typ av elefantersom möjligen är värda att värna om är de elefantersom finns på och som är husvilla. Vikan kanske hjälpas åt med det.Anf. 51 Statsrådet ():Herr talman! En god hälso- och sjukvård samt godasocialförsäkringar är kanske de viktigastegrundpelarna för den generella välfärdspolitiken.Regeringen har sedan den tillträdde för drygt fyramånader sedan föreslagit eller genomfört en radåtgärder på dessa områden.Grundpelare kan inte betraktas isolerade från detunderlag som stöder dem och håller dem uppe.Utan en god ekonomi som underlag underminerasvälfärdens grundpelare. I årväntas den sjunka med ytterligare 3 miljarderkronor. Årets produktion kommer således att vara20 miljarder kronor lägre än produktion,räknat i fast penningvärde. Regeringens åtgärderför att ta ur den ekonomiska krisen hardärför i hög grad välfärdspolitiska utgångspunkter.Att få i gång den ekonomiska tillväxten ärnödvändigt för att man skall kunna klara välfärden.Utan tillväxt blir det vårt att tillföra vården nyaresurser. Med sjunkande bruttonationalproduktblir det t.o.m. svårt att bibehålla de resurser vårdenhar.Utan tillväxt klarar vi i längden inte av attupprätthålla det nuvarande pensionssystemetsutfästelser och inte heller att förstärka de delar avsocialförsäkringarna där det är problem medfinansieringen.Så länge den gemensamma kakan inte växer ellert.o.m. krymper behöver förstås varje nykostnadskrävande reform betalas genommotsvarande besparing inom andra områden. Jagskall återkomma till detta.Men också om vi bortser från samhällsekonominskrav står det klart att det är nödvändigt medförändringar inom trygghetssystemen. Problemenmed socialförsäkringarna är nämligen inte sällanresultatet av felaktiga strukturer. Låt mig ta detkanske värsta exemplet. växteunderskottet i arbetsskadeförsäkringen med enhalv miljard kronor , och vid årsskiftethade underskottet ackumulerat till 20 miljarderkronor. Om inga förändringar sker, kan manuppskatta det ackumulerade underskottet för 1997till i dagens penningvärde.Regeringen har föreslagit åtgärder i denbudgetproposition som avlämnades föregåendemånad. Om bifaller dessa förslag,kommer underskottet sannolikt att inte öka /93.Mycket tyder också på att arbetsskadeförsäkringenäven sett ur den försäkrades perspektiv fungerarilla. Konstruktionen uppmuntrar inte tillrehabilitering. Arbetsskadade riskerar att helt ionödan slås ut från arbetsmarknaden, vilket ledertill personliga tragedier.Som exempel på ett strukturfel inomsocialförsäkringarna är alltsåarbetsskadeförsäkringen ultrapedagogisk --kostnaderna är astronomiska och växer snabbt,som själva konstruktionen riskerar stjälpa än att hjälpa den enskilde.Också pensionssystemet innehåller inbyggdaproblem som gör att det skulle pocka på våruppmärksamhet även under mer gynnsammaekonomiska omständigheter. Dessa problembeskrevs bl.a. av pensionsberedningen, som fördrygt avlämnade sitt slutbetänkande.Remisstiden gick ut . En parlamentariskarbetsgrupp med representanter från samtligariksdagspartier arbetar med attdra upp riktlinjerna för ett förändratpensionssystem.Förändringarna skall enligt gruppens direktiv ledatill att systemet blir mer stabilt än dagens ochdessutom stimulera arbete och sparande, någotsom ju är nödvändigt för tillväxt och därmed ocksåför tryggare pensioner. Att arbetsgruppen kankomma fram till ett förslag som får en breduppslutning i hör till det mest angelägnaför att utveckla och förbättra den generellavälfärden i Sverige.Att de reformer som kan genomföras vidnolltillväxt antingen inte får kosta något ellerfinansieras genom besparingar på annat är ilängden djupt otillfredsställande. Grunden för detmesta av vår välfärd består mindre i en aktivfördelningspolitik än i nya resurser från enexpanderande ekonomi. Det betyder inte attregeringen inte tagit initiativ till reformer. I vissafall finns möjligheter till förbättringar utan attkostnaderna för den skull behöver öka.Ett exempel är husläkarreformen. kommer alla svenskar att ha tillgång till enhusläkare som de själva valt. På många platser ilandet pågår arbetet för fullt för att åstadkommadetta.Regeringen kommer att presentera enrapport som beskriver grunddragen i framtidenshusläkarsystem. I stort kommer de att sammanfallamed de tankar som framfördesav liberalerna, Då, som , gällde attdet främst var kontakten mellan vårdgivare ochpatient som behövde förbättras inom den annarsofta hyggligt fungerande sjukvården.De försök med husläkare som genomförtstyder på att optimisterna haft rätt i mycket. Etthusläkarsystem ger nöjdare patienter och nöjdarepersonal utan att sjukvårdskostnaderna behöveröka. Sannolikt kan ett införande av husläkare ledatill totalt sett lägre kostnader än om det gamlasystemet bibehållits. Om ersättningsmodellen förhusläkare utformas klokt så bör förutsättningarnaockså öka för en bättre tillgång på läkare i helalandet.Långtidssjukskrivningar och förtidspensionerkostar stora summor pengar och leder ofta till attden berörda personen inte förmår komma tillbakatill arbetslivet. Därför föreslår regeringen ibudgetpropositionen ytterligare resurser för attförsäkringskassorna skall kunna köpasjukvårdstjänster. Förslaget innebär konkret enökning av bemyndigandet från nuvarande 500miljoner till 700 miljoner . Allt tyder påatt man på så sätt både kan spara pengar ochåstadkomma en bättre service för delångtidssjukskrivna.Ett annat problemområde inom vården har längevarit de långa väntetiderna för några vanliga ochangelägna behandlingar. Det har bl.a. gälltbehandlig av gråstarr, höftleder och kranskärl.Väntetiderna har inneburit kostnader för olikasamhällsorgan och lidande för patienten. Detta ärbakgrunden till den s.k.vårdgarantin, som införtsvid . Den gäller ett tiotal olikabehandlingar och operationer. Jag vill bl.a. peka påatt läget därmed förbättrats för patienter både med''spektakulära'' och med mer ''grå'' sjukdomar.Inom ramen för ÄDEL-reformen tillförslandstingen ett särskilt statsbidrag på 500 milj.kr.för i år.Etableringsfrihet kommer successivt att införas förläkare och tandläkare. Ersättningssystemet sesöver för att åstadkomma konkurrensneutralitetmellan privata och offentligt anställda vårdgivare.Det finns alltså områden där förbättringar ärmöjliga utan att kostnaderna stiger. Detta är ingeninsikt som vi vunnit sedan vi kom iregeringsställning, men det är först nu som vi fåttmöjlighet att förverkliga förslag och reformer somdet socialdemokratiska partiet motsatte sig ellerförhalade.I några fall var den förra regeringen på väg åt rätthåll, även om det tog tid och krävdes mycketövertalning från oppositionen. Jag tänker bl.a påarbetsgivarperioden i sjukförsäkringen. Denstimulerar företagen till ökade insatser för attförbättra förhållandena för de anställda.Men det finns även i regeringspolitiken reformersom kostar pengar och som bör få göra så. Detgäller exempelvis aktiva arbetsmarknadsåtgärderoch det kontanta stödet till de arbetslösa,förstärkningar för de sämst ställda pensionärernaoch förbättringar för människor som lever i detglömda Sverige.Inom handikappområdet föreslår regeringenförstärkningar som är större än ,reformer som socialdemokraterna inte orkade medens långa och intensivahögkonjunktur.Reformer som dessa måste få kosta. Få saker är likaviktiga som förbättringar för dem i vårt samhällesom har det svårast. Insatserna måste betalas av allaoss vars problem är mer uthärdliga. Det är mot denbakgrunden som regeringen föreslår attmöjligheterna att få delpension skall avskaffas ochatt i en sjukperiod inte skallberättiga till ersättning.Utan dessa besparingar--eller andra som ger likamycket--kommer vi inte att kunna genomföranågra kostnadskrävande reformer. Principen börvara att huvudsakligen friska människor som har ettarbete att gå till får avstå till de sämst ställdapensionärerna, de arbetslösa och de handikappade.När det gäller planerna på harprotesterna varit många och ofta uppbackade avlandets starkaste intresseorganisationer.Regeringen lyssnar förstås på sakargument, menlåter sig inte påverkas av annonser och affischermed missvisande eller direkt felaktiga påståenden.Goda argument blir inte sämre av att de förs framav enskilda debattörer, och usla argument blir intebättre för att de framförs av stora och mäktigaorganisationer. En bra regering skall stå förallmänintresset. Den skall inte gå i särintressensledband.Regeringens planer kvarstår på att föreslåriksdagen att införa isjukförsäkringen i stället för den nuvarandeordningen med nedsatt ersättning till de förstatre dagarna.I de inlägg som förekommit i debatten harföreträdare för de tre oppositionspartiernabehandlat olika delar av den socialavälfärdspolitiken. I inlägg, som ihuvudsak handlade om , finns det säkert enhel del av värde att ta vara på i den fortsattadebatten. Hon har dock valt att diskuterasituationen i en kommun, sin egen hemkommun,snarare än de allmänna frågor som avgörs i den härriksdagen och som samtliga ledamöter har lättareatt diskutera. Det jag erinrar mig om Uppsalakommun är att den fram till har styrtsav partikamrater till tillsammans medmiljöpartiet, om jag inte minns alldeles fel. Deekonomiska problemen i har möjligennågot att göra med vem som har bestämt de senasteåren.Johan ställde en direkt fråga till mig omregeringen vill vara med och implementeraregeringsförklaringen, om jag uppfattade fråganrätt. Det är självklart att regeringen implementerarregeringsförklaringen och kommer att fortsätta attgöra detta.Gudrun visade sig vara väl underkunnigom elefanternas strids- och kärleksliv. Men hon villockså diskutera den för sannoliktviktigare frågan om situationen ute i kommuneroch landsting och den servic som våra medborgarekan få. Det är förstås lätt att instämma i det somGudrun konstaterar, att ombarnomsorgen och äldreomsorgen är bristfällig sådrabbar det förstås barn, ungdomar och äldre, mendet drabbar också i första hand kvinnorna i vårtsamhälle.Det är nu på gång en utveckling inom sjukvården iriktning mot mer valfrihet och mer konkurrens. Viser det som en huvuduppgift att bidra till en sådanutveckling.Inom socialförsäkringsområdet genomförs en radförändringar som syftar till att förbättratrygghetssystemen. Dessa två huvuduppgifter pådet sociala fältet kommer regeringen attgenomföra. Sedan är det en annan sak om allainslag inte applåderas av dem som helst vill slippavälja mella olika goda ting.Anf. 52 () replik:Herr talman! Jag valde att exemplifiera urverkligheten hur den politik som regeringen och denya kommunledningarna runt om i landet bedriverslår. Jag tror att det är oerhört viktigt att vi vet vadvi talar om. Jag har god erfarenhet från min egenhemkommun, men också av förhållandena ute ilandet. Jag reser nu i landet och görsyneförrättningar. Jag kommer att envisas med attfortsätta att påminna om verkligheten, som jaggjorde om och som jaggjorde om Uppsala.Det råkar dess värre vara så att min hemkommun utgör ett av de mest tydliga exemplen på vadborgerlig politik i verkligheten betyder förvälfärden. har Uppsalastyrts av borgare nästan hela tiden.Socialdemokraterna har haft ansvaret underkortare perioder. Grunden till dagens elände ladesnär borgarna kom tillbaka efter en kortsocialdemokratisk period 1985. De sänkte skattenmed en krona utan att anpassa kommunensverksamhet. I stället länsade man dess fonder ochförstörde dess ekonomi. Det är verkligheten.Flera av mina kolleger kommer att belysa olikaaspekter på välfärdspolitiken. Vi socialdemokrateranser att det är utomordentligt viktigt att utvecklavälfärden, att -- om så vill -- angripaelefanterna för att verkligen se till att innehållet,kvaliteten och verksamheten blir bra och attresurserna räcker till mer nyttigheter förmänniskor. Det kan man inte göra om man för enkonfrontationspolitik. Det gör man i kommun efterkommun och avskedar de anställda i stället för attförsöka utveckla verksamheten med hjälp av democh med hjälp av dem som behöver verksamheten.Det kan man inte göra om man för en så orättfärdigpolitik att arbetslösa människor, sjuka människor,barnfamiljer och gamla skall betalaskattesänkningar för rika.Det verkar som om avskaffandet av delpensionenoch karensdagarna på en gång skall betala deskattesänkningar och nya reformer ni genomförde ihöstas utan täckning. Jag lade märke till att BoKönberg åter gjorde kopplingen tillhandikappreformen, karensdagarna ochdelpensionen.