prot · GF0987 · 1992-03-30 00:00:00 — Programmet syftartill att komplettera nationalräkenskaperna medmiljöräkenskaper i alla medlemsländer föresekelskiftet.Enligt FN:s förslag skall miljöräkenskaperna ha sinbas i de institutioner som utarbetarnationalräkenskaperna, som dessa närasamarbetar med institutioner för miljö- ochnaturresursstatistik.Genom de uppdrag regeringen nu ger tillkonjunkturinstitutet och SCB får Sverigemöjligheten att snabbt påbörja utvecklingen av ettmiljöräkenskapssystem, som är anpassat försvenska förhållanden och behov, som detföljer internationella principer och regler, reglersom vi dessutom har goda chanser att kunnapåverka.Anf. 11 ():Fru talman! Jag ber att få tacka finansministern försvaret på min interpellation. Jag har två gångertidigare stått i den här talarstolen och varitförhållandevis kritisk mot finansministerns förslag,men den här gången har finansministern gett ettsvar som ger en god grund för en mycket positiv ochframåtsyftande diskussion. Jag skall nu lämna åtsidan den kritik som jag i annat sammanhang harfört fram mot att regeringen har förlorat värdefulltid genom att man har dröjt med att följa uppmiljöräkenskapsutredningens förslag.Jag tror att har en unik chans att ställa sig ispetsen för arbetet med miljöräkenskaper och engrön nationalprodukt, framför allt om vi gör dettillsammans med en del andra länder, som Norgeoch Nederländerna.Intresset för den här idén har ju växt kraftigt, bl.a.genom det genomslag som den internationelladebatten har givit begreppet hållbar utveckling.Den som har medfört ett genomslag för det här sättetatt resonera, och det pågår nu på olika håll i världenett intensivt arbete. FN självt arbetar , somfinansministern erinrar om, med att skapa ettsystem med satelliträkenskaper för natur- ochmiljöresurser. arbetar bl.a. medmiljöindikatorer. är mycket aktivamed miljöstatistik och miljöräkenskaper. ministerråd håller på att samordnamiljöstatistiken och utveckla naturresurs- ochmiljöräkenskaper. Sedan kommer ocksåRiokonferensen, som finansministern erinrade om.Det finns alltså nu förutsättningar att delta i ettinternationellt arbete, och det är då naturligtvisviktigt att vi har en bra egen grund att stå på.Varför behöver vi då miljöräkenskaper? Jag skullevilja säga att vi helt enkelt behöver göra naturensynlig i vår nationella bokföring. I de traditionella,betonggrå nationalräkenskaperna behandlar manbyggnader och maskiner som ett kapital vars värdeminskar i takt med att de förslits och används. Mennaturresurser ses inte som produktiva tillgångar,och deras utnyttjande mäts inte. Ett land kan göraslut på sina naturtillgångar, förgifta vattnet,förstöra luften och sin odlingsbara jord utan att detpåverkar den uppmätta bruttonationalprodukten.Riksdagen talade under förra mandatperioden om90-talet som ett skede av höjda ambitioner imiljöpolitiken, och vi slog fast att ansvar för miljö-och resurshushållning måste prägla samhällslivetsalla områden. Vi sade att uppgiften skulle vara attställa om samhällets alla verksamheter i ekologiskriktning. Mot den bakgrunden är det naturligt att vinu inleder ett mer systematiskt arbete kringmiljöräkenskaper.Jag skulle vilja be finansministern att utöver detsvar vi har fått lämna några preciseringar.Den första frågan är: Vilka resurser räknarfinansministern med att ,och skallha till sitt förfogande för arbetet medmiljöräkenskaperna?Den andra frågan är: Kommer regeringen att låtariksdagen ta del av de här frågorna i form av ensärskild propositionstext t.ex. ikompletteringspropositionen?Den tredje frågan är: Hur kommer arbetet med deinternationella frågorna att bedrivas? Hur kommersamordningen av det internationella arbetet medmiljöräkenskaper att ske? Är detfinansdepartementets samrådsgrupp som kommeratt svara för den saken, eller hur har regeringentänkt sig att lösa den frågan?Anf. 12 ():Fru talman! Jag vill tacka finansministern för ett brasvar.Redan 1968, , väcktes denförsta riksdagsmotionen om miljöavgifter. Det vardå en folkpartimotion. Det är glädjande attattityden till att använda ekonomiska styrmedel imiljöpolitiken nu har svängt hos många partier.Tyvärr har vi förlorat värdefull tid i och med att dethar tagit att övertyga övriga partier.Jag är övertygad om att har en viktiguppgift i att bidra till den internationellautvecklingen och att vi även kan utnyttja deinternationella erfarenheterna. Ett system medöverlåtbara utsläppsrätter bör prövas iförsöksskala. Om vi kan räkna med att dessauppdrag ger några konkreta underlag för sådanaförsök, kommer vi att kunna dra nytta avuppdragen. Kan finansministern berätta något merom vad just det påbörjade arbetet innebär?Anf. 13 Finansminister ():Fru talman! Jag tycker liksom att detär trevligt att kunna ha en debatt där vi inte ständigtär oense om saker och ting. Det kanske bådar gottäven inför diskussioner i andra ämnen än justmiljöräkenskaperna.Jan ställde några preciserade frågor, somjag gärna vill svara på. Den första gällde resursernatill och de andramyndigheterna. Vi har kommit överens om exaktdetsamma som utredningen föreslog vad beträffaruppdraget till KI, nämligen . ;kostnaderna skulle täckas dels genom anslag frånfinansdepartementet, dels genom anslag från devanliga miljöforskningsanslagen.Vad beträffar frågan om resurserna till SCB vill jagsäga att det ännu inte är riktigt färdigdiskuterat,men eftersom vår uppfattning är att uppdraget i alltväsentligt skall överensstämma med det sommiljöräkenskapsutredningen föreslog kommerresurserna att vara tillräckliga för att detta skallkunna genomföras så som avsikten är.En annan fråga gällde hur får ta del av deolika resultaten allteftersom de kommer fram. Jagkan då erinra om att det redan till finansplanen i årför första gången fanns en bilaga, som vi dessutomhar gjort ett litet särtryck av -- gröna bilagan brukarden kallas -- och som beskrev användningen avekonomiska styrmedel inom miljöpolitiken. I denbilagan aviserades också att regeringen kommer attåterkomma i samband med de övergripandeekonomiska dokumenten och ytterligare slå fastmiljöpolitikens nära samband med de ekonomiskaförhållandena.Jag tror att har kommit relativt långt närdet gäller insikten om att ekonomi och ekologihänger nära samman. Det kommer alltså även ianslutning till kompletteringspropositionen attfinnas en redovisning av skilda ting inommiljöpolitiken.I fråga om det internationella samarbetet är detsom närmast är förestående . Densvenska delegationen, som är relativt stor eller ivarje fall -- kan man hoppas -- betydelsefull,kommer vid självfallet att mycketaktivt verka för att de FN-program som finnsutarbetade behandlas på ett positivt sätt av dekonfererande länderna. väntas juta ställning till det här FN-programmet, och detföljer helt naturligt av den svenska regeringenspositiva inställning att det blir en viktig uppgift förden svenska delegationen att propagera för det.Det uppdrag som vi mer konkret har lämnat tillKonjunkturinstitutet följer såvitt jag förstår mycketnära och precist vad miljöräkenskapsutredningenönskade. Jag tror att det är värt att understryka attdet här i långa stycken är ett mycket intensivt ochspännande forskningsarbete. Även om man i en delländer -- kanske framför allt i och --har gjort försök, som nämnde, hardet visat sig vara förenat med en del problem,kanske större än man trodde, att sedan ocksåöversätta olika fysiska förhållanden till monetäratermer.En av de saker som har fått sigförelagt är just att bedriva metodutvecklingsarbeteför att kunna göra sådana överväganden. Jagräknar med att KI kommer att lägga ut en hel delforskningsprojekt till enskilda forskare -- det ärockså skälet till den samrådsgrupp som jagnämnde: Det finns en betydande kompetens hos enrad forskare i på det här området, och detär vår avsikt att den kompetensen skall tas till varapå bästa sätt, så att man skall kunnafå fram det som i en del sammanhang kallas förMNP, alltså miljöjusterad nationalprodukt, som enkomplettering till de vanliga monetärabruttonationalprodukterna, för att ge en mersamlad bild av tillståndet i landet i olika avseenden.Lennart Fremling frågade om jag kunde ge litet merinformation om hur detta kommeratt kunna föras framåt i den allmänna ekonomiskaoch miljöpolitiska diskussionen. Jag räknar med attKI och SCB liksom och andraäven fortsättningsvis kommer att publicerauppsatser och rapporter och att man där kommeratt kunna föra en ganska intensiv diskussion, intebara mellan dem som är engagerade i självametodutvecklingsarbetet eller arbetet att få framfysiska miljöräkenskaper utan också medutgångspunkt i helt vanliga människors önskemålom att den ekonomiska utvecklingen skall uppfyllade krav som vi brukar precisera i finansplanen --och det har vi gjort även i årets finansplan -- om enhållbar utveckling, alltså den term somBrundtlandkommissionen har myntat och fått ettbetydande genomslag för.Anf. 14 ():Fru talman! Jag är tacksam för att det av svaretframgår att det är ett arbete av långsiktig karaktär --jag tror att det är viktigt att det bedrivs långsiktigt,bara det inte av dem som får uppdraget uppfattas såatt det kan bedrivas långsamt eller så att det har enlägre prioritet.Jag känner en viss oro när jag hör att de vedertagnaekonomiska metoderna skall fortsätta att användasför att visa hur väl den ekonomiska politikenlyckats. Det är ju inte säkert att en ökadbruttonationalinkomst ger ökad välfärd förbefolkningen. Däremot känner jag attmiljöavgiftsfrågan för del är i mycket godahänder inom vårt nuvarande finansdepartement.Anf. 15 Finansminister ():Fru talman! Låt mig bara med anledning av det somLennart Fremling sade komplettera med att jag troratt det är viktigt att man inte arbetar utifrånföreställningen att det går att ersätta dagensräkenskapssystem med något helt nytt.Jag menar att man både imiljöräkenskapsutredningen och i det arbete somsker inom FN:s ram har alldeles korrektinfallsvinkel, nämligen att det handlar om attkomplettera dagens räkenskapssystem medmiljöräkenskaper och att det är viktigt att bådadessa ''mått'' på utvecklingen i ett land finns -- dethandlar inte om att ha det ena eller det andra, utandet handlar om att ha båda.Jag skall gärna lugna -- hoppas jag -- LennartFremling med att säga att långsiktigt arbetesannerligen inte är långsamt. Det här kommer, trorjag, att vara ett mycket spännande arbete, somkommer att avsätta diskussionsinlägg, och detkommer att ges möjligheter att föra det framåt påett ganska avancerat sätt -- vi har helt enkeltkommit relativt långt i och har godaförutsättningar att driva arbetet framåt i relativtsnabbt tempo. Det är min avsikt att på allatänkbara sätt se till att det inte försenas utantvärtom fortsätter framåt i snabbt tempo.Överläggningen var härmed avslutad.6 § Svar på interpellation 1991/92:135 omartonmånadersgränsen i asylärendenAnf. 16 Kulturminister ():Fru talman! har frågat mig omregeringen förutsett att en konsekvens avförordningen om uppehållstillstånd i vissautlänningsärenden -- till skillnad från vad somtidigare gällt -- kunde bli, att asylsökande som vidtidpunkten för den slutliga prövningen av sinasylansökan vistats mer än arton månader i ,skulle få sin ansökan avslagen.Bakgrunden till förordningen om uppehållstillståndi vissa utlänningsärenden (1991:1999) är att dentidigare regeringen, parallellt med tillämpningen avdet s.k. 13 december-beslutet, från tid till annananvänt olika tidsrelaterade schablonregler somunderlag för beslut om uppehållstillstånd.Metoden hade onekligen sina nackdelar och kundelätt leda till såväl orättvisa som irrationella beslut.Konsekvensen kunde ju t.ex. bli att utlänningarsom varit här men helt utan skäl fickstanna, medan utlänningar som hade starkare skälmen blev utvisade. Regeringeneftersträvade därför en striktare praxis därprövningen av skyddsbehovet sattes i förgrunden.Mot bakgrund härav beslutade regeringen den 19december 1991 att vistelsetiden inte borde tillmätassärskild vikt vid bedömningen av en asylansökan.Vistelsetiden borde i stället i fortsättningen beaktassom ett av flera skäl som kunde, men intenödvändigtvis borde, leda till att uppehållstillståndbeviljades. För att tillgodose derättssäkerhetsaspekter och rättvisesynpunkter somuppkom beslutade regeringen om en särskildförordning i ämnet som trädde i kraft den 1 januari1992. Syftet med förordningen var att skapaövergångsbestämmelser för att mildra effekten aven omedelbar avveckling av tidsschablonregeln.Bestämmelserna innebär att utlänningar, som vidikraffträdandet av förordningen vistats i Sverigemer än 18 månader efter det att ansökan omuppehållstillstånd gjorts men inte fått en slutligprövning, får beviljas uppehållstillstånd om intesärskilda skäl talar emot det. Sådana särskilda skälkan t.ex. vara ogrundad asylansökan genom attsökande kommer från ett säkert land, oklaridentitet på grund av den asylsökandes egnaåtgärder eller brottslig verksamhet.Svaret på fråga är att regeringen hadeförutsett gränsfallsproblem. För när det gällersådana här regler, kan det som haruppgivit, tyvärr alltid uppstå gränsfall, som upplevssom orättvisa. För att motverka orimligakonsekvenser har emellertid i förordningsmotivenöppnats möjlighet för myndigheter att i detenskilda fallet visa flexibilitet vid bestämmelsenstillämpning.Anf. 17 ():Fru talman! Jag tackar ministern för hennes svar.Det är naturligtvis riktigt att regeringen har tillsatten utlänningsnämnd och att den har tagit över deuppgifter som ministrar har haft att självafatta beslut i invandrarfrågor. Det ligger mycket iatt vidta en sådan åtgärd. Men jag tycker att det ärlitet egendomligt att man då inte ser till att de reglersom har gällt skall kunna tillämpas på depersoner som är berörda av de reglerna.Man har inrättat en nämnd med nya uppgifter bl.a.för att -- som jag förstår det -- förkorta väntetidernaoch få ner handläggningstiderna så att beslut skallkunna fattas ganska snabbt efter det att någon haransökt om att beviljas asyl i . Meingen är välatt man inte skall behöva dra på det här i 18månader eller flera.När det gäller de som har varit så i Sverigesom de tidigare villkoren stipulerade -- 18 månadereller längre -- innan ett beslut fattas, tycker jag skulle ta hänsyn till de regler som hargällt. Dessa människor bör få möjligheten att påsamma grunder som deras kamrater tidigare få rättatt stanna i landet.Situationer som är litet svåra att förklara för deasylsökande kan uppstå. En person som harkommit till efter en av sinalandsmän kan bli utvisad eftersominvandrarministern nu har ändrat reglerna, medanden som kom tidigare får stanna på grund av den tidhan vistas i landet innan beslut kunde fattas.Det finns yterligare en fråga om säkert land ochosäkert land. När övergår ett land från att vara detena till det andra? Den person som jag har tagit somexempel i min interpellation är flykting frånRumänien. Han hade skrivit artiklar och framträttpå ett sådant sätt att han hade berättigad anledningtro att han kunde utsättas för mycket grovatrakasserier om han kvarstannade i Rumänien.Han flydde därför till Sverige.Hans journalistkolleger inkl. uttalade efter att ha tagit del avvad han hade skrivit i rumänsk press att det varstarkt motiverat att han skulle få stanna i Sverige.På basen av det har han sökt och inväntat beslut.Tiden har gått. hade han varit i landeti drygt 17 månader. När beslutet fattades i börjanav februari hade han varit här i över 18 månader.Men han blir ändå utvisad.Det finns inga motiv, så vi vet aldrig vilka motivsom har getts. Motiv som tidigare anförts gälldet.ex. att personen i fråga har begått brottsliggärning. Statsrådet refererade till det här. Vi kaninte veta om det är brottslig gärning som är motivet.Det bidrar också till känslan av rättsosäkerhet. Enperson utvisas, och ingen får förklaringen till varförhan utvisas. Han måste själv tala om för de vännersom han har skaffat sig i att han faktiskt intehar begått brott i utan att han blir utvisadändå. Men vi får aldrig veta om det är sant ellerinte. Bristen på motiv tycker jag inte är någon starksak.För att återkomma till frågan om osäkerheten ilandet, är det möjligt att är ettsäkert land. Efter de val som har hållits tror jagockså det. Man kan nog återvända till Rumänien.En person som kommer från harkanske inte rätt till flyktingstatus. Men om det varberättigat den dag personen flydde från Rumänientill , när upphör då detta att vara ettkriterium för rätten att få asyl i ? Bör manåtminstone inte i sådana fall ta särskild hänsyn närvistelsetiden har blivit så lång som i det fall jagnämnde och det är fråga om ett gränsfall?Ministern kan göra det lätt för sig och säga att honhar lämnat över dessa ärenden till den nyanämnden och att hon beklagar att hon inte kanpåverka det här. Det är säkert så. Det kan säkertfinnas skäl för handläggningen som jag inte kännertill. Men jag tycker att det är tråkigt att man inteinförde en längre övergångstid så att personer somtrodde sig ha anledning att förvänta att de skullekunna stanna i och som började ställa insig -- särskilt efter 18 månaders vistelse i landet --på att få den möjligheten, plötsligt inte skulle finnaatt den har berövats dem och att de skall sättas påtåget till sitt hemland.Jag undrar vad ministern tycker att man skall ge förgoda råd och klara synpunkter till personer som harhamnat i den situation som jag just har beskrivit.Anf. 18 ():Fru talman! Jag har med intresse och bitvisförvåning tagit del av det svar som kulturministernhar lämnat till noterade att i början av sitt svarsade att regeringen har eftersträvat en striktarepraxis där prövningen av skyddsbehovet sattes iförgrunden. Jag kan bara konstatera attskyddsbehovet väl alltid har stått i förgrunden. Dethar varit vägledande för flyktingpolitiken underlång tid. Den som är och kan betraktas som flyktingskall få stanna. Så har det varit, och den praxisenhar tillämpats.Vid sidan av det har man tillämpat en del andraprinciper, bl.a. beaktande av den långavistelsetiden. Det har flera skäl. Det viktigaste harvarit den humanitära aspekten. Det faktum att enasylsökande som kommit att vistas här --och som inte själv har förorsakat den långaväntetiden -- har fått bindningar till landet ochanpassat sig här, skall vägas in. Man har vid olikatillfällen haft olika tidsramar för detta meraschabloniserat. Det har naturligtvis fört problemmed sig, men en viktig humanitär aspekt har legattill grund för de bestämmelserna, framför allt närdet gäller beaktandet av barnens särskildasituation.Av svaret framgår inte om man över huvud tageträknar med att beakta barnens visteletid, skolgångm.m. som grund för att en asylsökande skall fåstanna.Ytterligare en aspekt har varit att man har velatbearbeta de växande köerna av asylsökandesnabbare. eller aldrig har väl behovet av attpåskynda handläggningen, förkorta köerna ochminska väntetiden för dem som står längre bak ikön varit större än . Mot den bakgrunden finnsmycket starka skäl att beakta vistelsetiden.Det framgår av svaret att den 19 decemberavskaffades i princip vistelsetiden som grund förbifall till asylsökan. Det framgår också av svaret som en övergångsbestämmelse i viss måntillämpar en artonmånadersregel. Min fråga är då:Hur länge avser man att en övergångsbestämmelseskall gälla? Är den tidsbestämd? Vad serkulturministern för perspektiv på det här? Vad kande asylsökande räkna med i det avseendet?Anf. 19 Kulturminister ():Herr talman! Den här frågan har inte särskiltmycket med inrättandet av attgöra. I fråga om vistelsetidspraxis har beslut fattatsoberoende av det. Möjligen kan man säga att detvar viktigt inför start med sittarbete att ha en rätare praxis att rätta sig efter vidbeslutsfattandet.Hadar säger att den mansperson i det fall somhan har tagit upp i en fråga i sin interpellation intevet varför han inte får stanna här och att det kanfinnas en risk för att en del tror att han har begåttbrott. Men först och främst vill jag säga att han intealls omfattas av övergångsbestämmelserna. Hanhar inte varit här , och då finns det intenågot särskilt skäl att pröva identitetsfrågor, brottosv.Utlänningsnämnden har för sin del motiverat detfattade beslutet med att den här personen, motbakgrund av vad som är känt om förhållandenai , inte kan anses vara vare sig flyktingeller de facto-flykting. Det är redovisat som skäl idet beslut som har fattat. Denhär personen skall alltså inte behöva förklaranågonting för sina vänner och bekanta, utan det harvarit en ren bedömning -- såvitt jag kan utläsa avbeslutet -- av skyddsbehovet i dag.Jag beklagar naturligtvis de långa väntetiderna.Men det är ju något som vi har fått överta från dengamla regeringen. Viktigt när den nya regeringentillträdde var att vi kunde återgå till att användahelautlänningslagen när vi skulle ta ställning tillskyddsbehovet.Det s.k. 13 december-beslutet hade ju inskränkt demöjligheterna. I stället fick vi en situation där manalltmer kom att pröva hur länge människor hadevistats här i landet. Så var det med en övervägandedel av de beslut som fattades under den gamlaregeringens sista månader. Situationen blev den i stället bedömde hur länge människor varithär och att man mindre gick in på en bedömning avskyddsbehovet.Grunden för vår flyktingpolitik, vårutlänningslagstiftning och den tillämpning somgäller är just att ge människor från andra länderskydd här i . Det handlar då om människorsom behöver sådant skydd.Georg frågar varför det står i svaret att''regeringen eftersträvade en striktare praxis därprövningen av skyddsbehovet sattes i förgrunden''.Bakgrunden härtill är alldeles uppenbar. Dengamla regeringen hade ju avskaffat de facto-flyktingbegreppet och därmed inskränktmöjligheterna att ge människor skydd som behövdeskydd här i . Genom detta beslut åstadkomsen alldeles onödig upphaussning av de problem somflyktingtillströmningen innebar. Det är ju också detsom har bidragit till diskussionen om ochifrågasättandet av flyktingpolitiken i , vilketdjupt måste beklagas.Så till frågan om tidspraxis. Det är självklart alltidbekymmer när praxis ändras. Efter det här beslutetkan den säga som kommer att vara här mer än 18månader att det är orättvist. Andra har ju tidigarefått stanna, därför att de har varit här i 18 månader.Å andra sidan kan man säga att när en tidspraxisinförs kan de som fått ett beslut om avslagoch som varit här väldigt länge känna sigförfördelade gentemot dem som kommer attomfattas av ett nytt beslut.Till detta skall läggas att varje förändring avtidspraxis kommer att upplevas som orättvis. Mendet skall också jämföras med att människor som harvarit här väldigt och som har en merabekymmersam situation i botten än de som har varithär under en väldigt kan tycka att det ärorättvist. De som inte har några som helstskyddsskäl, som över huvud taget inte har ägnat sigåt politisk verksamhet, skall få stanna, därför att deråkar ha varit här . Andra däremot, somkanske kommer från mera svårartade förhållanden,får inte stanna.Varje form av tidspraxis kan alltså upplevas somorättvis.I detta interpellationssvar, ,behandlas 18-månaderspraxis. Det gäller intebarnfamiljer. När det gäller barnfamiljerna finnsdet av humanitära skäl en vistelsetidspraxis, somomfattar barn som har gått i skola, förskola ellerliknande i mer än tre terminer. Dessa har särskiltskäl att få stanna. Det beror alltså på att barnen harvunnit en anknytning till svenska förhållanden,bl.a. genom skolgång eller deltagande iförskoleverksamhet.Georg tar också upp frågan om köerna.Jag tycker att de är vårt största problem, och det ärfaktiskt inte förvållat av denna regering. Köerna ärbakgrunden till att vi kraftigt har utökat personaleni i förhållande till hur mångasom arbetade i . 40 nyapersoner skall nu ägna sig åt att förbereda beslut förnämnden.Till sist vill jag säga följande som svar på frågan omhur länge de här övergångsreglerna skall gälla.Övergångsreglerna gäller för de personer som den1 hade varit i 18 månader utanatt få ett slutligt beslut. Det finns ingen inriktningeller önskan att förändra deövergångsbestämmelserna. Det är således fulltklart vilka personer de härövergångsbestämmelserna gäller.Anf. 20 ():Herr talman!