prot · GG0938 · 1992-12-04 00:00:00 — Det är litetförvånansvärt -- det sydafrikanska systemet har jutidigare varit utomordentligt effektivt när det gälltatt hålla nere olika typer av våldstendenser somman har velat hålla nere. I det här fallet finns detdäremot slående exempel på passivitet frånmyndigheternas sida -- man har på ett som detförefaller medvetet sätt avstått från att förhindravåldsinsatser.Det har också ganska tydligt framkommit, inteminst genom arbete, attregeringen eller regeringen närstående kretsar --myndigheter -- har direkt understött våldet ochspelat vad vi kan kalla ett dubbelspel; man haruppmuntrat våldstendenserna, framför allt Inkatasangrepp mot ANC. Det bidrar till bilden, att densydafrikanska regeringens sätt att driva processeninte är på något sätt entydigt.Vi kan naturligtvis fundera litet över vad man är uteefter. Mycket tyder på att man hoppas att på det härsättet försvaga ANC. Det är klart att om manutnyttjar våld -- låt vara att man inte själv utövardet utan utnyttjar det indirekt -- för att försvaga enpolitisk motpart är detta oerhört allvarligt.Dessutom pågår det en privatiseringsprocess därman överför det som var offentligverksamhet i privata händer, och privata händerinnebär i det här fallet kontroll av den vitaminoriteten. Man har uppenbarligen ocksåsträvanden att behålla olika typer av politiskaprivilegier för den vita minoriteten.Från västvärldens sida har man varit mycketuppmuntrande i den här processen. Sanktioner hari mycket stor utsträckning avvecklats. harkvar sanktionerna men har lättat påtagligt påtillämpningen. Och det är väl bra med positivasignaler. Men det är också viktigt att klargöra attomvärldens påtryckningar kommer tillbaka omutvecklingen inte leder fram till en sann demokratioch till ett sant avvecklande av diskrimineringen --till lika rättigheter för alla. Det behövs alltså ocksåden typen av signaler, tycker jag, och dem finns detalldeles för litet av. Dessutom skulle det naturligtvisockså behövas en betydligt större närvaro från FN:ssida och ett vidgat mandat för de observatörer somfinns i landet.Jag skulle därför igen vilja fråga utrikesministern:Är berett att agera för att medvetandegöraden sydafrikanska regeringen om en otålighet frånomvärldens sida och om att den positivautvecklingen på sanktionsområdet kanske måsteförbytas i sin motsats om utvecklingen inte går åträtt håll eller inte gör det med tillräcklig smidighet?Kommer att understödja en utveckling meden större internationell närvaro och ett vidgatmandat för denna internationella närvaro?Anf. 12 Utrikesminister ():Herr talman! Jag delar naturligtvis och instämmer i hans analys -- det finns enuppenbar risk att vissa kretsar i ser enmöjlighet att genom våld försenademokratiutvecklingen. Här finns en påtaglig risk.Det är också någonting som omvärlden nu ärmycket uppmärksam på och även har direktengagerat sig i genom närvaron av FN-observatörer.Just är generalsekreterarens specielleemissarie Tom Vraalsen på plats i . Hankommer att lämna en rapport till säkerhetsrådet.Det är mycket möjligt -- ja, t.o.m. troligt -- att hani denna rapport kommer att föreslå ett utökat FN-engagemang i . Det kommer i så fallsjälvklart att få svenskt stöd. Från svensk sidatillmäter vi mycket stor vikt.Det pågår också ett samtal just mellanregeringen och ANC, boesberaad. Vi kommersåledes att ha en något klarareuppfattning om hur snabbt vi kan förvänta oss attutvecklingen går. Jag har förstått att ANC har denklara inriktningen att försöka driva på utvecklingenför att få till stånd allmänna val och demokrati.Man önskar att det skall gå snabbare än vadregeringen gör. Vi får se vad man kommer fram till.ANC:s generalsekreterare kommer på besök tillSverige . Han kommer att ha ett brettspektrum av kontakter med det svenska samhället.Då har vi också en möjlighet att föra en direktdialog och få information direkt från honom.Därmed kommer vi att få ytterligare ett utmärktunderlag för den svenska politiken.Anf. 13 ():Herr talman! Jag har också noterat de häromständigheterna. Det är glädjande att man nuåterigen har kommit till förhandlingsbordet. Mendet är inte första gången man gör sådana försök.Det går kanske inte att inteckna framgångarna påförhand. kan vi bara hoppas att det härverkligen kommer att innebära att man kanbestämma sig för en process som leder fram tilldemokratiska val. Jag ser också fram emot mötetmed ANC:s generalsekreterare . Detär viktigt med den här kontakten.Jag efterlyser ett svenskt agerande på det härområdet. Jag tycker att svaret mera gäller våriakttagande roll, dvs. hur vi följer processen. Detär värdefullt och bra att vi gör det. Jag tycker dockinte att det är tillräckligt. Det är viktigt att Sverigehar en aktiv roll i den här situationen.Det handlar för det första om att stödja dedemokratiska krafterna. Det gör vi i betydandeutsträckning, bl.a. genom vårt bistånd. För detandra måste vi klargöra, och försöka få andraländer att klargöra, för den sydafrikanskaregeringen att vi inte tycker att saken är klar. Manhar i västvärlden avvecklat sanktioner och nästangett ett intryck av att man tycker att det har ordnatsig. Så är det inte. Vi måste visa att vi ser medbetydande allvar på de svårigheter den härprocessen har mött och på den tvivelaktiga roll somregeringen trots allt spelar. Vi måste klargöra att enbrist på utveckling på det här området kan leda hårdnande attityd från omvärlden. Det är ocksårimligt att spelar en pådrivande roll när detgäller att få till stånd ett utökat FN-engagemangoch ett vidare mandat för FN:s verksamhet iSydafrika.Jag skulle gärna se en någorlunda hög svensk profilpå det här området. Jag tycker kanske inte riktigtatt det utrikesministern har sagt ger intryckav den aktiva roll som jag skulle önska mig.Anf. 14 Utrikesminister ():Herr talman! bidrar ju själv på ettalldeles utmärkt sätt till denna höga svenska profiloch även till engagemanget i den svenskariksdagen. Det tycker jag är helt utmärkt. Jaghoppas och önskar naturligtvis att det bredaengagemang som har funnits för underden fruktansvärda perioden av apartheidpolitikskall gå över i ett konstruktivt samarbete med ettdemokratiskt Sydafrika.Anf. 15 ():Herr talman! Jag är naturligtvis mycket smickrad avatt utrikesministern tillskriver mig, och jagförmodar även andra här i , denna roll.Men det kanske inte är tillräckligt. Enligt densvenska konstitutionen ankommer det trots allt påregeringens ansvar att föra den svenskautrikespolitiken. Det är regeringens sätt att agerasom är avgörande för vilken roll som kanspela. Därför är min förhoppning att vi kommer attfå se ett kraftfullt svenskt agerande på de områdensom jag har nämnt.Överläggningen var härmed avslutad.4 § Svar på interpellation 1992/93:39 omregeringens förhandling med EG om svensktmedlemskapAnf. 16 Statsrådet ():Herr talman! har frågat migföljande om regeringens förhandlingar med EG omsvenskt medlemskap:1. Är regeringen beredd att överväga möjlighetenatt förhandla med EG med beaktande av de danskasärvillkoren?2. Vilken beredskap har regeringen för det fall attförhandlingarna med EG försenas så att tidtabellenförskjuts så att ett förhandlingsresultat inte liggerklart , då senastmåste besluta om grundlagsändring?3. Kommer regeringen att överväga en gemensamnordisk väg, om den andra danskafolkomröstningen ger ett förnyat nej till EU?4. Hur tänker regeringen -- om den fortfarandesitter kvar då -- agera i fall av ett ''nej'' i den svenskafolkomröstningen?Herr talman! Vår Europa-politik strävar efter att geSverige en plats i det europeiska samarbetes kärna.Också för oss är det ett vitalt intresse att dagenseuropeiska samarbete fördjupas. Varjekandidatland förhandlar utifrån sinaförutsättningar och nationella intressen. Jag har i iår redogjort för de krav som vi kommer att drivahårt i förhandlingarna.Regeringen har tydligt förklarat att delarGemenskapens långsiktiga målsättningar så som dekommit till uttryck i Maastrichtavtalet.Förhandlingarna om svenskt medlemskap i /EUkommer således att ske på basis avMaastrichtfördraget.Danmark sade i folkomröstningen medknappast möjliga marginal nej till omedelbarratificering av . En bredmajoritet av de danska politiska partierna harsedan dess -- med som endaundantag -- ställt sig bakom en kompromiss ifrågan. Den danska positionen är att villdeltaga också i det fortsatta EG-samarbetet. Detdanska utspelet är nu föremål för bilateraladirektkontakter med de övriga medlemsstaterna,och det är ännu för tidigt att spekulera i resultatetav de pågående förhandlingarna. De rör utantvekan viktiga frågor som också vi berörs av.Vi följer alla den debatt som pågår inom EG. Att avdenna debatt dra slutsatsen att Maastrichtfördragetkan komma att omförhandlas anser jag varaförhastat. Tvärtom har alla bestämttagit avstånd ifrån en omförhandling. Detta harockså accepterat. För vår del har vidärför all anledning utgå ifrån att blir en del av den Gemenskap vi sökerinträde i.Det är regeringens förhoppning och övertygelse attden fortsatta diskussionen mellan EG-ländernaskall bidraga till tillfredsställande lösningar för allaparter och att medborgare skall få svar påde frågor som kommit att särskilt lyftas fram efterden danska folkomröstningen. Många av dem -- detgäller t.ex. kraven på större öppenhet ochförbättrad insyn -- är av stort gemensamt intresse.Självklart kommer utgången av denna diskussionatt beaktas också i vårt fortsatta arbete. Vivälkomnar i det sammanhanget resultaten från i och vad som däraviserades om ökad öppenhet och insyn. Vivälkomnar också EG:s strävan att effektivt tillämpaden s.k. närhetsprincipen om att beslut skall fattasså nära som möjligt de människor som berörs avbeslutet.Gudrun frågar också om regeringensberedskap vid en eventuell försening av de svenskaförhandlingarna. Här vill jag svara följande.Enligt vår grundlag måste förslag omgrundlagsändringar föreläggas senastden , om medlemskap i /EUskall kunna träda i kraft . Regeringen verkarför att med sikte på medlemskap 1995 få tillstånd en förhandlingsstart så attmedlemskapsvillkoren i allt väsentligt också kanföreligga . planeras sedanriksdagsbehandling av grundlagsförslagen och avanslutningsfördraget samt folkomröstning. Dettaär alltså utgångspunkten för regeringens arbete,och jag ser inte någon anledning att nu diskuteranågon alternativ tidtabell.Vissa konstitutionella frågor -- inbegripet fråganom folkomröstning -- inför ett svenskt inträde i EGbehöver belysas närmare och är föremål förgrundlagsberedningens pågående arbete. I dettasammanhang diskuteras uppenbarligen ocksåalternativa scenarier. Grundlagsberedningenkommer att presentera sitt betänkande i början avnästa år, och jag vill inte föregripa de bedömningaroch förslag som detta kan komma att innehålla.Vad beträffar frågan om vilka överväganden om''en gemensam nordisk väg'' som kan aktualiserasefter ett eventuellt förnyat nej i en andra danskfolkomröstning, vill jag framhålla att nordisktsamarbete inte utgör något realistiskt alternativ tillEG/EU-medlemskap. Det är inte fråga omantingen--eller utan om både--och.Redan innebär en förstärkning av detnordiska samarbetet, och vägen ligger nu öppen föratt samtliga nordiska stater, med undantag avIsland, kommer att bli medlemmar av EG under denärmaste åren. Visionen om att de nordiskaländerna parallellt går in i det europeiskasamarbetet ser ut att kunna förverkligas -- till fördelför och för hela . Det ger ossmöjlighet att inom den europeiska ramen bygga utdet nordiska samarbetet, och det ger oss bättremöjlighet att i det europeiska samarbetet hävdanordiska intressen och nordisk identitet.Vi kommer naturligtvis redan underförhandlingarna om medlemskap att stå i närakontakt med de andra nordiska länderna. Varjeland förhandlar visserligen för sig utifrån sina egnaförutsättningar, men vi har tillsammans med Norgeoch också en rad gemensamma intressenatt tillvarata. Informationsutbyte påtjänstemannanivå pågår redan i sådana frågor.Sverige övertar ordförandeskapet i det nordiskaministerrådet , och vi avser då att göra ettnära nordiskt samråd undermedlemskapsförhandlingarna till en huvudfråga.Slutligen undrar hur regeringentänker agera i händelse av ett nej i den svenskafolkomröstningen. Till det vill jag först och främstsäga att det är regeringens bestämda uppfattning attfördelarna med ett medlemskap för jämförtmed att stå utanför är så uppenbara, att jag vågarhoppas att folkomröstningen kommer att utfallamed ett ja. Om så inte blir fallet, kommer självfalletutslaget att bli avgörande för ställning iEuropa. Ett medlemskap blir då inte aktuellt.Vid ett eventuellt nej blir naturligenbasen för vår anknytning till . EES-avtaletär viktigt men kommer enligt min mening inte atträcka i det långa loppet, eftersom det inte omfattaralla de nya samarbetsområden som blir avgemensamt intresse i det nya Europa.Ett nej i folkomröstningen skulle därför innebäraatt vi i skulle få betydligt sämre möjligheteratt effektivt tillvarata våra nationella intressen i detframväxande fördjupade europeiska samarbetet.Vi skulle inte få medverka i arbetet på att lösa 90-talets gemensamma europeiska utmaningar vadgäller freden, säkerhetsordningen, ekonomin,jobben och miljön. Medlemskap betyder att deltafullt ut och få rösträtt i det nya . Att ståutanför skulle för del betyda ett fortsattdemokratiskt underskott. De negativa effekternaför välfärden och de politiska konsekvenserna av ensådan händelseutveckling skulle innebära allvarligapåfrestningar för det svenska samhället.Anf. 17 ():Herr talman! Jag ber att få tacka statsrådet försvaret -- som jag tycker präglas av en storalternativlöshet och en dålig förankring iverkligheten.Det är mycket märkligt, tycker jag, att vi har densituationen att EG-frågan, framtiden för EG ochför den Europeiska unionen, diskuteras i samtligaländer utom i . Här är det som om ännuingenting hade hänt, som om folkomröstningen iDanmark och folkomröstningen i intehade ägt rum, som om nya förslagtill lösning av Danmarkproblemet inte hadeförevarit, som om valutakrisen och sammanbrottetför det europeiska valutasamarbetet inte hade ägtrum, och som om opinionssiffrorna i och ide nordiska länderna inför tanken på ettmedlemskap heller inte hade funnits.Jag hade hoppats på att det här svaret skulle präglasav en större realism och en förankring i denverklighet som vi nu lever i, och därmed också av enseriös diskussion om alternativa förhandlingsvägaroch förhållningssätt för del i deneuropeiska utvecklingen och i det nödvändigaeuropeiska samarbetet. Men är det inte så. Detär som om regeringen sticker huvudet i busken ochlåtsas som om ingenting har hänt.Våra krav, som ju statsrådet riktigt har redogjortför , är ju förhoppningar; de härfrågorna skall vi hålla högt. Men är man ocksåberedd att i förhandlingarna kräva juridisktbindande undantag, så att dessa frommaförhoppningar kan bli verklighet? Det är nämligenvad man kommer att göra från sida. Mankommer att kräva juridiska avtal, som gör att deundantag som man nu för fram, och som man anservara en förutsättning för ett lands medlemskap, blirjuridiska bindande. Och det är ju inga småundantag. Det rör som om stora frågor: att maninte vill medverka i försvarspolitiken, att man intevill ha en gemensam valuta osv. Vi har ju ännu intesett hur man tänker förhålla sig till dessa stora ochviktiga frågor i EG. Vad vi har märkt är ju attkommissionen inte alls tycker att det är någon bralösning, att har sagt att ''det här kommer viinte att acceptera'', osv.Jag är också mycket förvånad över att den svenskaregeringen har ställt sig så kallsinnig till att visanågon form av solidaritet medfolkomröstningsresultatet i och den storadanska majoritetens strävan att få ha en egenidentitet i det europeiska samarbetet. Det ärmycket oroväckande, tycker jag, med tanke på attDanmark som ett litet land här försöker hävda singrundlagsrättighet i EG -- rätten att ha en egenuppfattning och att få verka för den. Med tanke påatt också är ett litet land vore det ganskaklädsamt, tycker jag, om regeringen också på någotsätt av de andra länderna krävde respekt förDanmarks förhållningssätt. Jag har inte settskymten av detta. Att kräva respekt för detförhållningssättet skulle ju vara att hävda attMaastrichtavtalet i och med det danskafolkomröstningsnejet inte längre var giltigt ochalltså inte heller för del möjligt attförhandla om, eftersom avtalet bygger på att allasäger ja. I och med att sade nej existeraralltså inte avtalet.Om de andra länderna nu säger att man fortsätteratt godkänna avtalet i alla fall och struntar iDanmark, så borde åtminstone den svenskaregeringen ha kunnat säga att nu avvaktar vi medvidare förhandlingar eftersom vi inte vet vad vi skallförhandla om, då uppenbarligeninte gäller. Jag skulle vilja veta varför man inte kankosta på sig den solidaritetshandlingen.Sedan talar här om ökad öppenhetoch om subsidiaritetsprincipen, som om det vorelösningen. I själva verket gäller dettaformuleringen av ett problem. Det är ju märkligtatt man i interpellationssvaret säger sig välkomnaen tillämpning av den s.k. närhetsprincipen, närman på EG-mötena -- också de kommande -- skallförsöka uttolka vad det egentligen innebär. Detfinns faktiskt inte någon uttolkning och någotkonkret sagt om vad detta innebär. Det är i ställetfråga om formuleringen av ett problem, ochproblemet är den ökande centralistiska byråkratioch klåfingrighet som man har utvecklat i Brysseloch som innebär att man styr och ställer i frågorsom man egentligen borde låta bli.När det gäller tidtabellen förvånar det mig ocksåmycket att man vägrar att se att denna tidtabell inteär realistisk . Om den danskafolkomröstningen kan äga rum ellersensommaren 1993, så kan möjligenMaastrichtfördraget bli färdigbehandlat hösten1993. Att då skulle ha förhandlatfram en lösning som vi skulle kunna ta ställning tillförefaller oerhört optimistiskt.I Grundlagberedningen, där man har funderat påde här frågorna, har man ju sagt att det säkertkommer att dröja innan man kan få framett ordentligt resultat, som man då kan ställa införfolkomröstning. Också där har man faktiskt börjatdiskutera alternativa scenarier, vilket jag tycker attdet vore på sin plats att regeringen gjorde. Detscenario som jag tycker är mest skrämmande, ochsom Grundlagberedningens ordförande börjadediskutera, är att inte ha någon folkomröstning överhuvud taget, av det skälet att det inte finns politiskamajoriteter som kan hantera ett nej. Det är ju detsom är så hemskt i den här situationen.Jag vill fråga om regeringen då tänker avgå. Denfrågan har jag inte fått något svar på i det härinterpellationssvaret. Man talar om hur hemskt detkommer att vara om det blir ett nej. Men vadtänker regeringen göra? Är det möjligt att sitta kvaroch regera? Eller skall man säga att vi inte skall hanågon folkomröstning? I så fall får man gå ut ochvälja sig ett nytt folk.Anf. 18 ():Herr talman! I de problem som finns i deteuropeiska samarbetet -- valutaoron, de ökaderiskerna för konflikt mellan ochTyskland, och kanske också mellan ochTyskland -- kan jag inte se något glädjande. Därförär jag mycket bekymrad och en smula upprörd,men inte förvånad, över över dessa problem som Europasländer nu har.Det kan aldrig ligga i vare sig svenska vänsternseller svenska högerns intresse att det är konflikteroch problem i europeiskt samarbete.Den andra reflexionen handlar om att GudrunSchyman efterfrågar vad som händer om det blir ettnej i den svenska folkomröstningen. Då är den mestaktuella frågan: Vilken ståndpunkt intar ni omEES-avtalet rivs upp, nu när avtalet är antaget iSveriges riksdag?Den tredje synpunkten är denna: en intellektuellt sett fullständigt omöjligutgångspunkt när hon kräver av dem som är försvenskt medlemskap att de skall tala om vad somhänder om det blir ett nej i folkomröstningen. Detpekar på att har kommit fram tillsin ståndpunkt, nej till EG, utan att ta reda påkonsekvenserna av och riskerna med att Sverigestår utanför. Vilka konsekvenser får det för miljön?Vilka konsekvenser får det i form av en svagareekonomi, färre investeringar, fortsatt valutaoro,högre priser, att vi inte kan delta i GATT-förhandlingarna osv.? Det är så uppenbart attGudrun har kommit fram till sitt nejutifrån ett slags fundamentalistisk ståndpunkt ochinte som ett resultat av en rationell analys.Anf. 19 Statsrådet ():Herr talman! har tagit upp ettantal frågor. Jag skall försöka kommentera dem enefter en.Först gäller det tidtabellen. Jag har angivit entidtabell efter vilken vi arbetar, väl medveten omoch framhållande att också alternativa scenarionkan aktualiseras. uttalar sigtvärsäkert om tidtabellen och säger att det inte finnsnågon chans att den kan hållas. Först efter det attavtalet ratificerats kommer det att bliaktuellt att föra slutförhandlingar. Det finns ingenchans att hålla tidtabellen.Jag föredrar att hålla fast vid tidtabellen, välmedveten om, jag upprepar det, att också andrascenarion kan aktualiseras. Men vill man en sakskall man arbeta starkt för den. De alternativ somaktualiseras får man överväga när den situationenuppstår. Som jag sade funderargrundlagsberedningen över den saken. Redan ibörjan av har vi indikationer på de olikaalternativ som kan visa sig.Den andra frågan gäller ökad öppenhet. Det verkaribland som om inte följerdebatten och det som händer inom EG, eller ocksåslår hon dövörat till för varje framsteg som görs där.Vid i uttalade sig klart för ökad öppenhet och sade att manskall arbeta vidare på förslag som går i denriktningen. De förslagen föreligger inte . Vihoppas att man skall ta några steg i den riktningenvid . Men färdriktningen ärangiven. Vi kommer på alla möjliga sätt att drivasådana synpunkter. Jag har i en särskildinterpellationsdebatt här i redovisat vårgrundläggande syn på de här frågorna. Det äruppenbart att vi skall utnyttja de vägar som finns.Dessutom finns det en ökad lyhördhet för dennatyp av synpunkter inom EG. Det skall vi ta fasta på.Den tredje frågan handlar om danskarnasdiskussioner inom EG. Det är en intern diskussionmellan som jag tror danskarna är deförsta att säga att de andra nordiska länderna inteskall blanda sig i. Jag tror inte att vi, påmotsvarande sätt, skulle uppskatta om vi i en interntvist i en organisation fick olika meningsyttringarfrån sådana som inte var inblandade i processen.Dessutom skulle jag med säkerhet kunna säga attdet skulle uppfattas som en klar inblandning i inreangelägenheter att starkt engagera sig för en part ien sådan process.Samtidigt är det uppenbart att vi har myckensympati för många av de önskemål som framförsfrån dansk sida. Jag har pekat på några i mittinterpellationssvar. Det är bara att gå till det för atterinra sig att just detta har framhållits av mig redanvid ett tidigare tillfälle. Vi kommer också attmycket noggrant studera resultatet av den danskaförhandlingen med de övriga elvamedlemsländerna, och det kommer att beaktas.Sedan ställde frågan om vi skallha juridiskt bindande undantag och särordningar.Självklart, på de punkter där vi utifrån våraintressen har framställt krav och får gehör för demvid förhandlingarna. Jag har angivit ett antal olikapunkter där vi söker särordningar från svensk sida.Dem kommer vi att slåss för i förhandlingarna. Vikommer, på samma sätt som andra länder gör närde söker åstadkomma särordningar, att se till att deblir juridiskt bindande.Slutligen talar omalternativlöshet. Jag vill fråga: Vem står föralternativlösheten? Är det någon som, somersättning för eller utbyggnad av frihandelsavtalet,har gått vidare med , som GudrunSchyman har motsatt sig, men som en dominerandemajoritet av har ställt upp bakom? Är detGudrun eller är det regeringen och dedelar av oppositionen som stöder den anvisade vägsom går vidare mot den europeiska unionen, ellerär det den som fortfarande står kvar påfrihandelsavtalets grund och allmänt säger att viskall bygga ut samarbetet på några av de områdensom omfattas av detta?Nej, , visst finns det mångaalternativ. Det finns massor av alternativ.