prop · GG03256 · 1992-12-31 00:00:00 — SedanJustitiekanslern, i det mål vid tingsrätten vari den aktuella utlämnandefråganuppkommit, väckt åtal med yrkande om ansvar för barnpornografibrott resp. olagavåldsskildring har den sekretess som enligt 5 kap. I § och 9 kap. 17 §sekretesslagen tidigare hos Justitiekanslern kunnat åberopas till stöd för attbegränsa rätten att ta del av ifrågavarande videogram upphört att gälla, 9 kap.18 § jämförd med 12 kap. I § sekretesslagen. Någon annan sekretessregel i 5kap. sekretesslagen som i syfte att förebygga brott skulle kunna tillämpas hosdomstolen i mål av den aktuella typen finns inte. 3.2 Särskiltom sekretess med hänsyn till enskilds personliga förhållanden Sekretessmed hänsyn till enskilds personliga förhållanden har föreskrivits i bl.a. 7och 9 kap. sekretesslagen. Av de i dessa kapitel upptagna föreskrifterna är desom har meddelats i 9 kap. 16 § av särskilt intresse för den här behandladefrågan. Enligtden bestämmelsen gäller sekretess hos domstol i mål om ansvar för bl.a.sexualbrott, för uppgift om bl.a. enskilds personliga förhållanden, om det kanantas att den enskilde eller någon honom närstående lider skada eller men omuppgiften röjs. Sekretessregleringenmotiveras av att den som har blivit utsatt för ett sådant brott som avses iparagrafen ofta har ett starkt intresse av sekretess för uppgifter som läggsfram i målet, jfr m.fl. Sekretesslagen, tredje uppl. 1det mål där den aktuella utlämnandefrågan uppkom konstaterade tingsrättenemellertid att den i 9 kap. 16 § uppställda sekretessen till skydd för enskildspersonliga förhållanden (i detta fall närmast integriteten hos de barn somavbildas i skildringarna) inte kunde åberopas till stöd för att vägrautlämnande, eftersom den talan som förs i målet ej avser ansvar för sexualbrottutan talan om ansvar för ett brott mot allmän ordning i 16 kap. (BrB). 1tingsrättens bedömning av sekretessfrågan i denna del har Justitiekanslern isitt inledningsvis nämnda yttrande och senare också i sina tvåavgöranden instämt. Iett mål där talan förs om ansvar inte för sexualbrott utan för det tryck-eller yttrandefrihetsbrott eller det brott mot allmän ordning som spridandeav bampornografisk skildring utgör enligt 16 kap. 10 a § brottsbalkenfinns således ingen möjlighet att vägra utlämnande av en 12 allmänhandling som innehåller uppgifter av integritetskänslig natur. Utgången av den rättsliga prövningen rörandeutlämnandefrågan har Prop. 1992/93:256 väckt massmedial uppmärksamhet och indignation hos allmänheten. Justitiekanslern, som har tagit del av det åtaladematerialet, kan bekräfta att där förekommer skildringar av barn i sådana formeratt de kan identifieras. Skildringarna är förnedrande och det är upprörande attta del av dem. Barn som skildras på ett sådant sätt i barnpornografi börför framtiden ges ett skydd för den personliga integriteten av lagstiftaren. Det synes angeläget att nu överväga vad somlagstiftningsvägen kan och bör göras för att åstadkomma ett sådant skydd. Härvid måste inledningsvis beaktas att motståendeintressen med betydande styrka principiellt bryter sig mot varandra; å enasidan intresset av insyn i myndigheternas maktutövning gentemot medborgarnaoch å den andra de starka integritetsskäl som också gör sig gällande i sammanhanget.Mot den viktiga principen om öppenhet i domstolarnas verksamhet står intressetav barnets personliga integritet. Två möjligheter står enligt min mening till buds attåstadkomma en lösning som på ett tillfredsställande sätt beaktar de motståendeintressen som här gör sig gällande. I ett kortsiktigt perspektiv ter sig enändring i sekretesslagen som den snabbast framkomliga vägen. I ett längreperspektiv skulle också eller alternativt kunna övervägas att inskränka denrätt som ansetts finnas att erhålla kopior av sådant material som i domstol ärunder beslag och yrkas konfiskerat. En lösning efter de senare antydda linjernaskulle dock kräva grundlagsändring och kan därför inte snabbt få genomslag. I det följande diskuteras möjliga lösningar. I det korta perspektivet framstår som nämnts en utökadsekretessreglering som den enklaste vägen att komma till rätta med problemet.Vid övervägande av en utökad sekretess bör följande utgångspunkter varavägledande. Allmänhetens i grundlag värnade rätt att ta del avallmänna handlingar har gamla traditioner i vårt land. Offentlighetsprincipeni dess olika beståndsdelar anses utgöra en omistlig del av vår politiska demokrati,jfr t.ex. prop. 1975/76:160 s. 69 ff. Tryckfrihetsförordningen ställer därförupp de ramar inom vilka begränsningar i rätten att få ta del av allmännahandlingar kan komma i fråga. Ett intresse som ansetts berättiga till en sådanbegränsning utgör hänsynen till enskilds personliga förhållanden. Ev. undantagfrån rätten att ta del av allmän handling skall vidare anges noga, i princip isekretesslagen. Ramen och förutsättningarna för att i ett fall som det härdiskuterade utvidga sekretessregleringen är alltså given i grundlagen. Desyften som bär upp offentlighetsprincipen torde i detta sammanhang inte behövautvecklas närmare än så. Till dessagrundläggande utgångspunkter kan läggas den synpunkten Prop. 1992/93:256att sekretess på nya områden eller för uppgifter som inte tidigare Bilaga 1 kunnat hållas hemliga ansetts böra ställas upp endast om starka skälkan anföras till stöd för en sådan lösning. Enligt min mening föreligger i detta fall skäl av en sådandignitet att en utvidgad sekretessreglering väl låter sig försvaras. 4.2.1 Synen på barnpornografibrott Statsmakterna har genom kriminaliseringen avbarnpornografiska skildringar velat markera sitt avståndstagande från att barnfigurerar i dessa sammanhang. Detta gäller också i sådana fall då några direktaövergrepp mot barnet som i första hand kan beivras enligt reglerna om ansvarför sexualbrott i 6 kap. BrB inte föreligger eller kan ledas i bevis. Hänsynen till barnens integritet och utsatta ställning haremellertid anförts som argument för att barn över huvud taget ej bör förekommai skildringar av pornografisk karaktär. Framställning och spridning avbarnpornografi har således ansetts kränkande för barn över huvud taget, jfrKommentaren till II, sjätteuppl. Regeringen har föreslagit (prop.1992/93:141) att besluta om en skärpning av maximistraffet förbarnpornografibrott från till fångelse. Härigenom haravståndstagandet från denna typ av gärningar ytterligare markerats. 4.2.2 Den nya teknikens inverkan bl.a. på spridningen En tidigare okänd företeelse har, vill det synas, undersenare år börjat förekomma, nämligen den att videotekniken utnyttjas för attsprida skildringar av barn i pornografiska sammanhang. Erfarenheterna från detmål som inledningsvis har berörts tyder på att företeelsen kan ha en vfss omfattning.Det kan därför inte uteslutas att mål om ansvar för denna typ av brott kankomma att få en inte helt obetydlig frekvens hos domstolarna . De barnpornografiska skildringar som Justitiekanslern isin verksamhet som åklagare på tryck- och yttrandefrihetsområdet har tagit befattningmed utmärks av att barnen ofta skildras på ett sådant sätt att deras identitetkan fastställas av personer som är bekanta med eller eljest har varit eller kankomma i kontakt med dem. De vuxna som i vissa inslag figurerar som aktörer iolika övergrepp kan däremot ofta inte identifieras, eftersom de av lätt inseddaskäl inte visar sina ansikten. Det är således hänsynen till barnens personliga integritetsom gör sig mycket påtagligt gällande i de bil då det kommer till ett beivrandeav den aktuella brottsligheten. De erfarenheter som Justitiekanslern har gjort i sin åklagarverksam-hettyder visserligen på att de barn som förekommer i videogrammen mestadels är avutländsk härkomst och att videogrammen oftast fram- ställs i utlandet. Dessa barn lär väl därför i och försig knappast i Prop. 1992/93:256 praktiken kunna identifieras här i landetäven om deras ansikten kan Bilaga 1 iakttas på filmerna. Den sist anförda synpunkten är emellertid av underordnadbetydelse eftersom kriminaliseringen av barnpornografi bottnar i hänsynen tillbarnens integritet i mer vidsträckt bemärkelse och oavsett huruvida ett enskiltbarn kan kännas igen eller inte i någon framställning. Barn skall över huvudtaget skyddas mot att behöva förekomma i dessa sammanhang. I några fåll har det visat sig att även svenska barnfigurerar i barnpornografiska skildringar framställda här i landet. Den skadasom dessa barn kan åsamkas genom att deras identitet röjs eller kan komma attröjas i en större krets torde inte behöva närmare utvecklas. Allmän åklagare för nu i ett mål talan om ansvar försexualbrott begånget gentemot vissa sådana barn. I det brottmålet skyddas dockbarnens integritet av sekretessen i 9 kap. 16 § sekretesslagen och någotutlämnande av videogram som röjer uppgifter om barnen kommer inte i fråga. Omsamma material är föremål för ett åtal för barnpornografibrott är det dockinte skyddat av sekretess. I ett mål rörande barnpornografibrott kan sålunda medgällande lagstiftning ett sådant röjande av barnens identitet t.ex. bli följdenav att bilder av barnen återges i mindre ansvarsfulla medieframställningareller genom att kopior av videogram vinner ny spridning sedan de tvingatsutlämnas av myndigheter eller domstolar som förfogar över videogrammen som ettled i ett straffrättsligt ingripande mot deras innehåll. Den som sprider en film eller ljudupptagning trots att hanvet att den enligt YGL har tagits i beslag eller konfiskerats skall enligt 3kap. 13 § fjärde stycket YGL dömas till böter eller fångelse. Beträffande visning i TV kan återgivande av sådanabarnpornografiska skildringar utgöra yttrandefrihetsbrott enligt 5 kap. I § YGL. De senare reglerna får visserligen antas utgöra en spärrmot vidarespridning av sådana skildringar i videogram som är i beslag. Någongaranti för att kriminaliseringen helt motverkar en sådan vidarespridningfinns emellertid inte. 4.2.3 Skälen för sekretess Som har framhållits i avsnitt 3.2 kan i ett mål om ansvarför sexualbrott t.ex. uppgifter rörande enskilds personliga förhållanden i ettvideogram som åberopas som bevisning mot en identifierad gärningsman hållashemliga med stöd av bestämmelserna i 9 kap. 16 § sekretesslagen. Samma skäl somåberopas för den sekretessen (jfr ovan s. 5) gör sig enligt min mening likagällande i mål vari talan förs om ansvar för barnpornografibrott. Denomständigheten att någon gärningsman ej identifierats och någon ansvarstalanom sexuella övergrepp därför ej kan föras motiverar inte att barnensintegritet lämnas utanskydd i mål rörande ansvar för barnpornografibrott. Det som Prop.1992/93:256 skildras i filmerna kan ju i båda fallen vara sexuella övergreppmot Bilaga 1 värnlösa barn. Sammanfattningsvis kan det inte anses acceptabelt att ettbarns identitet röjs eller att dess personliga integritet eljest kommer tillskada beroende på vilken typ av talan som förs i målet. Det bör alltså enligtmin mening införas en möjlighet att i mål om ansvar för barnpornografibrott påsamma sätt som i mål om sexualbrott kunna vägra lämna ut "uppgifter omenskildas förhållanden". 4.2.4 Insynsintresset och skaderekvisitet Som har berörts gör sig även insynsintressetgällande med särskild styrka i sådana fall där samhället utövar sinamaktbefogenheter gentemot medborgarna. Det kan därför enligt min mening integärna komma i fråga att införa någon absolut sekretess på området. Medborgarnahar ett berättigat intresse av att kunna följa bl.a. domstolarnas verksamhetmed den stora grad av insyn som ansetts nödvändig i ett öppet demokratisktsamhälle. En lämplig avvägning mellan motstående intressen måste här som iandra sammanhang göras då inskränkningar i offentlighetsprincipen övervägs. Problemet att finna en lämplig avvägning mellan dessamotstående intressen bör emellertid inte överdrivas. Här som eljest synes detvara möjligt att genom ett lämpligt utformat skaderekvisit åstadkomma enordning som gör det möjligt att vidmakthålla kontrollen av myndigheternasmaktutövning under hänsynstagande till de utsatta barnens integritet. Det får t.ex. anses önskvärt att bibehålla en vissmöjlighet för medborgarna, t.ex. företrädare för massmedierna, forskare,ideella organisationer m.fl., att hos en domstol ta del av barnpornografiskaframställningar för att möjliggöra en seriös nyhetsrapportering eller enallvarligt syftande debatt eller forskning om dessa företeelser som samhälletfinner det angeläget att motverka och beivra. Om sekretessen avgränsas med ett rakt skaderekvisit, tordedet möjliggöra en sådan insynsmöjlighet för journalister m.fl. som börbibehållas utan att hänsynen till barnens integritet därmed behöver trädas förnär. Här kan också pekas på möjligheten att till t.ex. en forskare på områdetutlämna uppgifter med förbehåll enligt 14 kap. 9 § sekretesslagen varigenomriskerna för skada m.m. ytterligare kan motverkas. 4.2.5 En ny sekretessregel Enligt min mening kan utformningen och avgränsningen avsekretessen i 9 kap. 16 § sekretesslagen tjäna som utgångspunkt för utformningenav en ny sekretessregel. Av systematiska skäl synes dock en sekretessregel avberört slag som tar sikte på skyddet av enskilds personliga förhållanden närmast böra föras in i 7 kap. sekretesslagen. Ett förslag har som nämnts fogats till 16 framställningen (bilaga 1). Härutöversynes det erforderligt att göra en konsekvensändring i Prop. 1992/93:256 9kap. 18 § andra stycket sekretesslagen, där en hänvisning till den Bilaga1 nya föreslagna sekretessregeln bör tas in. Vidare torde en följdändring böragöras i 5 kap. I § för att de sekretesskyddade uppgifternaskall kunna behandlas inom stängda dörrar vid rättegång hos domstolen. 4.3Inskränkningar i rätten att genom kopia ta del av handlingar som är underbeslag och yrkas konfiskerade m.m. Enannan möjlighet att komma till rätta med problemet vore att inskränka rättenatt genom kopia ta del av sådana handlingar som hos åklagare eller domstol ärunder beslag och som hos domstolen yrkas konfiskerade. Insynsintressetskulle kunna tillgodoses genom en rätt att på stället ta del avhandlingarna i fråga, jfr tingsrättens beslut i det aktuellamålet, enligt vilken en sådan framställning bifallits av tingsrätten. Stockholmstingsrätt har vidare i ett beslut i mål B 5946-92 på närmareanförda skäl kommit fram till att de filmer och videogram som är i beslag imålet på den grunden inte fick lämnas ut. Tingsrätten anförde bl.a. följande: Omgenom kopiering den i beslag tagna skriften mångfaldigas och därefter lämnas uttill envar som så önskar omöjliggörs en vid fållande dom effektiv konfiskation,såtillvida att den spridning som tvångsåtgärderna har till ändamål attförhindra, till kanske stor omfattning redan hunnit äga rum och iokontrollerbar omfattning kan fortsätta. Rättsverkan eller utflödet av denprovisoriska säkerhetsåtgärden beslag måste därför antas vara bl.a. attutlämnande av kopia enligt TF 2:13 inte får ske (jämför RB 27:10 tredje stycketenligt vilken föreskrift bl.a. noggrann tillsyn ska hållas över beslagtagetföremål så att inte missbruk sker därmed). Sveahovrätt, som upphävde tingsrättens beslut, fann för sin del med hänvisning tillreglerna i TF och sekretesslagen att stöd saknades för att vägra att lämna utkopia av de aktuella videogrammen. 1 sina skäl berörde hovrätten inte det avtingsrätten förda resonemanget om verkan av beslag och konfiskation isammanhanget. Tingsrättens ställningstagande bygger på en analys av de olikagrundlagsreglernas inbördes förhållande. Tingsrätten har alltså försökt attgöra en tolkning av hur olika bestämmelser på samma konstitutionella nivå kanbringas till ett lämpligt samspel då en konflikt mellan motstående intressen uppståreller tycks uppstå. Vadtingsrätten anfört om risken för okontrollerad (vidare) sprid ning av videogram som begärs konfiskerade, men som i kopia begärs utlämnade av domstolen enligt är onekligen tänkvärt. Frågan är dock om tingsrättens resonemang är ett uttryck för en riktig tolkning av innebörden av gällande rätt. För egen del får jag tillstå att jag finner tingsrättens argumentering tilltalande i varje fall som ett led i ett resonemang "de lege ferenda", dvs. enligt den lag som bör gälla 17 Frågan om hur om rätt att erhålla kopior av allmännahandlingar förhåller sig till TF:s regel om beslag och konfis- Prop.1992/93:256 kation synes inte ha fått någon direkt belysning i doktrinen,åtminsto- Bilaga 1 ne inte i tillgängliga grundlagskommentarer och liknandeskrifter. Inteheller i förarbetena till den berörda regeln i 2 kap. 13 § TF, vilken fick sinnuvarande utformning i samband med att reglerna i 2 kap. TF blev föremål för engenomgripande revision synes frågan ha särskilt uppmärksammats, jfr prop.1975/76 :160 s. 188 f Vilkenslutsats som skall dras av det senast anförda är naturligtvis svårt att säga. Enmöjlig slutsats, och den som enligt min mening ligger närmast till hands, äratt TF.s regler om rätt att ta del av allmänna handlingar även genom kopiaavsetts gälla undantagslöst, om inte hinder möter av hänsyn till noggrantspecificerade sekretesshänsyn. Enannan möjlighet är att frågeställningen, i och för sig av fullt naturliga skäl,inte har uppmärksammats särskilt t.ex. i samband med 1976 årsgrundlagsrevision videoteknikens inverkan på problemet, omden alls existerade, knappast var så framträdande som den blivit . Entredje möjlighet är det resultat man kommer till om man godtar tingsrättenstolkning av de berörda reglerna i TF och deras inbördes samspel. Oavsetthur härmed förhåller sig kvarstår det faktum att tingsrättens beslut upphävtsgenom den överprövning som ägt rum i . Hovrätten har inte anslutitsig till tingsrättens synsätt. Frågan kan heller inte som nämnts föras underHögsta domstolens prövning. 1detta läge synes ett klarläggande genom lagstiftarens försorg vara den väg somstår till buds, om man önskar råda bot på det missförhållande som den aktuellarättsliga prövningen måste sägas ha ådagalagt. Föregen del har jag inte för dagen någon klar och entydig föreställning om hurdet aktuella problemet bäst kan mötas. måste uppenbarligenövervägas närmare i departementet. Samma problem kan uppstå även i mål utanförområdena för den tryck- och yttrandefrihetsrättsliga prövningen, t.ex. i ettvanligt brottmål där handlingar kan vara i beslag och yrkas förverkade. Sådanabeslagtagna handlingar skulle för en utomstående kunna tänkas vara intressantaatt ta del av i ett brottsligt eller eljest obehörigt syfte. Defrågor som sist har berörts har anknytning till de arbetsuppgifter sompolisrättsutredningen har enligt sina tilläggsdirektiv (Dir. 1993:33). Enlösning efter de senast skisserade linjerna som skulle inskränka rätten atterhålla kopior av allmänna handlingar kräver ändring av grundlag vilket,förutom tidsaspekten, fordrar särskilt ingående överväganden. Ettalternativ som inte skulle fordra grundlagsändring skulle vara att i syfte attförebygga brott införa en ny sekretessregel i 5 kap. sekretesslagen. En sådansekretessregel skulle kunna knytas an till den kriminalisering av spridandevid beslag och konfiskation av skildringar som finnsi TF och YGL och till intresset av att förebygga annan brottslig- Prop.1992/93:256 het. Även en sådan lösning fordrar närmare överväganden änsom Bilaga I varit möjliga inom ramen för denna framställning. 4.4Slutsatser av det anförda Iavvaktan på att en sådan mer ingående analys av hithörande frågeställningar rörandebl.a. beslags- och konfiskationsreglerna kan komma till stånd, vill jag förordaatt det förstnämnda förslaget till lösning innebärande en reglering genomutökad sekretess i mål om barnpornografibrott skyndsamt övervägs avJustitiedepartementet. Fördet fall regeringen skulle dela Justitiekanslerns bedömning att något snabbtbör göras åt den berörda problematiken vill jag peka på följande. Enligt3 kap. 4 § andra stycket riksdagsordningen kan regeringen lägga fram enproposition senare under än om synnerliga skälföreligger. Enligt3 kap. 11 § riksdagsordningen kan på förslag av regeringen avkortamotionstiden. Reglernai 4 kap. och 5 kap. riksdagsordningen om ärendenas beredning resp. derasavgörande lämnar erforderligt utrymme för att besluta om en skyndsambehandling av ett regeringsförslag, om så skulle önska. granskning inte bedöms fördröja lagstiftningsfrågans behandling såatt avsevärt men skulle uppkomma, torde även en sådan granskning kunna komma tillstånd med kort varsel med beaktande av lagstiftningsärendets begränsadekaraktär (8 kap. 18 § RF). Formellamöjligheter finns således att redan under innevarande föreläggariksdagen förslag till erforderlig lagändring. Justitiekanslerns yttrande (jfr p.2) Lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) Härigenomföreskrivs att det i sekretesslagen (1980:100) skall införas en ny paragraf, 7kap. 34 §, av följande lydelse. Prop.1992/93:256 Bilaga 1 Underbilaga 1 Sekretessgäller hos domstol i mål om ansvar för barnpornografibrott, för uppgift omenskilds personliga förhållanden, om det kan antas att den enskilde eller någonhonom närstående lider skada eller men om uppgiften röjs. Sekretessen gällerdock inte för uppgift om vem som är tilltalad i målet. I fråga om uppgift iallmän handling gäller sekretessen i högst . Denna lag träder i kraftden 1992/93:256Bilaga 1 Underbilaga 2 Mål nr B 5946-92 Handläggning 1 sökandenas utevaro RådmannenAgneta , tillika protokollförare Ansökanom att få ta del av allmän handling, videogram Justitiekanslern har i rubr. mål väckt åtal mot två personer för yttrandefrihetsbrott(barnpornografibrott och olaga våldsskildring) och gjort gällande att innehålleti videogram och filmer ärbrottsligt och att angivna personer i egenskap av spridare är ansvariga för det brottsliga innehållet. Under utredningen har Justitiekanslernbeslagtagit ett omfattande antal videogram och smalfilmer, som ingivits i målet och som åberopas som bevisning. Justitiekanslernhar också yrkat att rätten med stöd av 5 kap 6 § yttrandefrihetsgrundlagenkonfiskerar dessa. De sökandehar med stöd av reglerna om utfående av allmänna handlingar begärt att tingsrätten mot avgift tillställer envar av dem en kopia av envideofilm. Avingiven stämningsansökan framgår att Justitiekanslern har bedömt att de beslagtagna videogrammenoch filmerna till sitt innehåll är brottsliga. Fråga uppkommer med anledning härav om tingsrätten har rätt att sprida dessa. Med begreppetsprida avses åtgärder som innefattar att exemplar aven bild hålls till salu, försänds eller dis- Box8307, 104 20 Besöksadress Telefon 08-6575000 9-12, 13-15 1992/93:256 Bilaga 1 Underbilaga 2 tribueras på annat sätt eller att bilden visas genom film-ellerTV-teknik. Utgångspunktenför tingsrättens bedömning är offentlighetsprincipen. Begränsningar härav får ske endast ora särskilt viktiga skäl föranleder det. Vilka Inskränkningar kan då ha betydelse för tingsrättens bedömning? Enligt 2 kap 13 § regeringsformen får yttrandefriheten och informationsfriheten begränsas för att förebygga eller beivra brott.Motsvarande inskränkningar finns i 2 kap 2 § 4 p tryckfrihetsförordningen. Merparten av de begränsningar som gjorts med stöd av 2 kap 2 § tryckfrihetsförordningen är upptagna i sekretesslagen. Under vissaomständigheter gäller sekretess hos domstol i mål om ansvar för sexualbrott enligt 9 kap 16 § sekretesslagen. Enligt tingsrättens bedömning saknas,dock förutsättningar att med stöd av denna bestämmelse förordna att de i målet ingivna videogrammen ochfilmerna skall sekretessbeläggas. I yttrandefrihetsgrundlagen ges de grundläggande bestämmelserna om rätt för varje svensk medborgare gentemotdet allmänna att i filmer och videogramoffentligt uttrycka sig i vilket ämne som helst. Den rätten får bara begränsas med stöd av denna lag. Sådana inskränkningar har gjorts f 5 kap 1 § i lagen. I bestämmelsen hänvisas till vad som anges somtryckfrihetsbrott 1 7 kap 4 och 5 §§ tryckfrihetsförordningen.Enligt 7 kap 4 § 12 och 13 p tryckfrihetsförordningen skall somtryckfrihetsbrott anses barnpornografi brott och olaga våldsskildring om de är straffbara enligt lag.Straffbestämmelserna är intagna i 16 kap 10 a § och 10 b § .