prop · GF03112 · 1992-01-01 00:00:00 — I detta fall förutsätts att reglerna i 75 eller 77 § har tillämpats, dvs. att betalningsskyldighet enligt någon av de nämnda paragraferna har ålagts arbetsgivaren till den som utfört arbetet. Då kan samma ansvar krävas ut även av utbetalaren. Här knyts således betalningsskyldigheten an till det belopp som fastställts enligt reglerna i 75 eller 77 §. Bestämmelsen blir tillämplig på utbetalaren oavsett i hur många led uppdraget har delegerats. I fjärde stycket anges att det solidariska ansvaret inte får krävas ut om betalningsmottagaren har betalat sin preliminära F-skatt för uppbördsåret inom föreskriven tid. Bestämmelsen innebär att fråga om solidariskt ansvar kan tas upp till prövning efter den 18 i uppbördsmånaden för den preliminära F-skatten. Genom behörighetsregeln i första stycket kommer en fråga om solidariskt ansvar att prövas av samma skattemyndighet som prövar frågor om arbetsgivares ansvar enligt 75 och 77 §§. Att solidariskt ansvar inte kan krävas ut enligt bestämmelserna i 75 c § om den skatt som belöper på ersättningen har preskriberats framgår av bestämmelserna i andra stycket. I tredje stycket anges att ansvarsbeloppet får drivas in enligt den ordning som gäller för restförd skatt. Bestämmelsen har sin förebild i 77 a § andra stycket sista meningen. I första stycket regleras omfattningen av regressrätten för den som i enlighet med beslut om solidariskt ansvar enligt 75 c § har betalat ansvarsbeloppet. I andra stycket anges att för själva regressförfarandet skall bestämmelserna i 76 § gälla. Ändringen föranleds av att 24 § 2 mom. har slopats. 78 § 1 och 2 mom. I den allmänna motiveringen (avsnitt 3.10) har föreslagits att revision skall få göras hos den som ansöker om en F-skattesedel eller som redan har tilldelats en sådan skattsedel. I 1 mom. har förts in en bestämmelse om detta. Syftet med en sådan revision skall vara att kontrollera att till skattemyndigheten lämnade uppgifter om bedriven näringsverksamhet är riktiga. Bestämmelsen har sin förebild i 28 § första stycket ML. Där sägs bl.a. att revision får göras hos den som har anmält sig för registrering för kontroll av att lämnade uppgifter är riktiga och fullständiga. I 1 mom. första stycket har också gjorts en ändring som hänger samman med att uttrycket handelsböcker, som förekom bokföringslag, inte längre används i bokföringslagstiftningen. Ändringen i 2 mom. motiveras av att begreppet arbetstagare genom ändringen i 2 § 2 mom. har getts en vid betydelse i UBL. I det föreslagna systemet ges en F-skattesedel väsentliga rättsverkningar. Det måste därför finnas bestämmelser om straff för den som tillskansar sig en F-skattesedel genom att lämna oriktiga uppgifter till skattemyndigheten. Detsamma gäller den som företräder en juridisk person i ett ärende om F-skattesedel till den juridiska personen. Straffbestämmelserna i första stycket har ändrats så att de omfattar även de nu nämnda situationerna. Nuvarande straffbestämmelser för de fall då oriktiga uppgifter lämnas till en arbetsgivare har kompletterats och flyttats till en ny paragraf, 79 a §. I första stycket har också gjorts redaktionella ändringar. Ändringarna i andra stycket är endast av redaktionell natur. Till första stycket i denna paragraf, som är ny, har från 79 § flyttats bestämmelserna om straff för den som till en arbetsgivare har lämnat oriktiga uppgifter om förhållande som har betydelse för uppgiftslämnarens skyldighet att betala skatt. Bestämmelserna har utvidgats till att gälla även uppgifter beträffande en juridisk person som företräds av uppgiftslämnaren. I paragrafen anges oriktig uppgift om innehav av F-skattesedel såsom ett exempel på sådana oriktiga uppgifter om förhållande som har betydelse för skyldigheten att betala skatt som straffbeläggs. Böter, som var den enda påföljden enligt 79 §, har inte ansetts vara tillräckligt i dessa fall. Fängelse har därför förts in i straffskalan. Oriktig uppgift om innehav av F-skattesedel kan givetvis lämnas på olika sätt. Ett är att uppgiften lämnas genom att det i en faktura felaktigt anges att utställaren har en F- skattesedel. En uppdragsgivare får i princip ta en sådan uppgift för god (se 39 § 1 mom. tredje stycket). Ett annat sätt är att åberopa en F-skattesedel vars giltighetstid har gått ut eller som har återkallats. Det bör framhållas att den som åberopar en F- skattesedel eller ett F-skattebevis som har förfalskats av honom eller har utfärdats för en annan person kan straffas enligt 14 kap. 1 § resp. 15 kap. 12 § . I andra stycket anges att ansvar enligt första stycket inte skall inträda om ansvar för gärningen kan dömas ut enligt skattebrottslagen eller . Av tredje stycket framgår att ansvar inte skall dömas ut i ringa fall. I paragrafen har endast ändringar av redaktionell natur gjorts. I 38 b § första stycket har tagits in en bestämmelse om att en återkallad F-skattesedel skall överlämnas till skattemyndigheten tillsammans med F-skattebeviset. Den nu aktuella paragrafen har kompletterats med en bestämmelse som ger skattemyndigheten möjlighet att, sedan den anmanat skattsedelsinnehavaren att återlämna de nämnda handlingarna, förelägga den som varit försumlig vite. Enligt nuvarande ordning får länsrättens beslut i fråga om bl.a. sättet för att ta ut preliminär skatt inte överklagas. Denna begränsning har slopats. Det innebär att skattemyndighetens beslut om tilldelning av A-skattesedel och F-skattesedel samt återkallelse av F-skattesedel får överklagas till länsrätt. Därifrån får överklagande ske till kammarrätt och regeringsrätten. I 2 § 2 mom. anges att med arbetsgivare och arbetstagare likställs den som utger sådan ränta eller utdelning som mottagaren skall betala preliminär skatt för resp. den som har att betala den preliminära skatten. De bestämmelser i som avser arbetsgivare och arbetstagare blir därigenom automatiskt tillämpliga även på den som utger eller tar emot sådan ränta eller utdelning som preliminär A- skatt skall betalas för. Nuvarande bestämmelser i den nu aktuella paragrafen har därför slopats. I de fall en bestämmelse i UBL inte skall gälla i fråga om ränta eller utdelning har detta angetts i den aktuella paragrafen. Anvisningarna till 3 § I punkt 1 av de nuvarande anvisningarna till 3 § regleras frågan huruvida en skattskyldig skall betala preliminär A-skatt eller preliminär B-skatt. avses skyldigheten att betala preliminär skatt bli direkt knuten till vilken typ av skattsedel på preliminär skatt den skattskyldige har tilldelats. Regler om utfärdande av skattsedlar på preliminär skatt finns i 33 -- 38 §§. När skattemyndigheten ställs inför frågan vilken typ av preliminär skatt en skattskyldig skall betala skall utgångspunkten vara att han skall betala preliminär A- skatt. Har den skattskyldige ansökt om en F-skattesedel och är förutsättningarna för en sådan skattsedel uppfyllda skall han betala preliminär F-skatt. Mot den bakgrunden finns något behov av punkt 1 av anvisningarna till 3 §. Den har därför slopats. Nuvarande bestämmelser i punkt 2 kompletterar bestämmelserna i 3 § 2 mom. 1 i dess nu gällande lydelse. Bestämmelserna har närmast karaktär av verkställighetsföreskrifter. De har därför utmönstrats ur lagen. I 2 § 2 mom. definieras bl.a. begreppen arbetsgivare och arbetstagare och i 39 § 1 mom. andra stycket 2 har tagits in en bestämmelse om att skatteavdrag inte skall göras på ersättning som betalas ut av ett handelsbolag till en delägare i bolaget. De nuvarande bestämmelserna i punkt 1 i anvisningarna till 39 § har därför slopats. Inom det nya systemet skall skatteavdrag göras även från biinkomster. Det är alltså inte lika betydelsefullt att veta vilken av flera anställningar som är den skattskyldiges huvudanställning. Det kan emellertid vara av betydelse bl.a. i vissa fall när skatteavdragets storlek skall beräknas. Skatteavdrag enligt tabell får nämligen göras endast av huvudarbetsgivare (se 4 §). En arbetsgivare som är osäker om huruvida han är huvudarbetsgivare eller inte har möjlighet att vända sig till skattemyndigheten och få ett besked enligt 44 §. Med hänsyn till detta har även nuvarande bestämmelser i punkt 2 i anvisningarna slopats. I en ny punkt 1 har tagits in bestämmelser som motsvarar dem som finns i punkten 3 första stycket. I punkt 1 har emellertid preliminär B-skatt ersatts med preliminär F-skatt. Dessutom har särskild A-skatt lagts till. Bestämmelser om skatteavdrag för betalning av kvarstående skatt finns i 39 § 1 a mom. Dessa bestämmelser är inte inskränkta till att avse någon viss del av den kvarstående skatten. Någon påminnelse om detta behövs inte här. Nuvarande bestämmelser i punkt 3 andra stycket har därför också slopats. Till en ny punkt 2 har, efter en redaktionell ändring, flyttats nuvarande bestämmelser i punkten 4. Till en ny punkt 3 har flyttats nuvarande bestämmelser i punkten 5. Bestämmelserna har ändrats på det sättet att beslutande myndighet skall vara skattemyndigheten i stället för RSV. Vidare har ordet anställning ersatts med arbete som även kan avse näringsverksamhet. Bestämmelserna har dessutom blivit föremål för redaktionella ändringar. Nuvarande regel i första stycket att skatteavdrag för betalning av preliminär skatt får underlåtas om det är uppenbart för arbetsgivaren att anställningen hos honom är att anse som bisyssla har slopats. Detta är en konsekvens av den nya ordningen som innebär att skatteavdrag skall göras även på biinkomster. Övriga ändringar i första stycket är endast av redaktionell natur. Ändringarna i andra stycket föranleds dels av att den preliminära B-skatten har ersatts med preliminär F- skatt och av att F-skattesedeln skall kombineras med ett F- skattebevis på samma sätt som B-skattesedeln kombinerades med ett skattekort, dels av att en F- skattesedels rättsverkningar skall gälla t.o.m. februari månad året efter det inkomstår för vilket den utfärdats. I stycket har också redaktionella ändringar gjorts. I tredje och fjärde styckena har endast redaktionella ändringar gjorts. I femte stycket har skattekort ersatts med F- skattebevis. Dessutom har redaktionella ändringar gjorts. Bestämmelserna om anmälningsskyldighet i nuvarande sjätte stycket har, efter vissa ändringar, getts en mer framträdande plats. De har flyttats till 40 a § (se vidare kommentaren till denna paragraf). Bestämmelserna i sjätte stycket, tidigare sjunde stycket, har anpassats till vad som föreskrivs i 40 § om uppvisande av skattsedel. I stycket har också redaktionella ändringar gjorts. I punkt 2 har möjligheten för skattemyndigheten att genom jämkning besluta att preliminär A-skatt skall betalas i stället för preliminär B-skatt slopats. Inom det nya systemet skall en F-skattesedel inte få bytas ut mot en A-skattesedel endast av den anledningen att man därigenom skulle få en bättre överensstämmelse mellan den preliminära och den slutliga skatten. En F- skattesedel skall, mot innehavarens vilja, kunna ersättas med en A-skattesedel endast om det finns grund för en återkallelse av F-skattesedeln. Dessutom har hänvisningen till anvisningarna till 3 § tagits bort eftersom dessa anvisningar har slopats. I punkt 3 andra stycket har gjorts en följdändring till de nya reglerna om beräkning av beloppsgränsen i 45 § 2 mom. till 46 § Bestämmelserna i första stycket har ändrats till att i stället för B-skatt gälla F-skatt. Dessutom har de utvidgats till att också omfatta situationer då särskild A-skatt kan komma i fråga. En bestämmelse om att preliminär självdeklaration skall lämnas då någon ansöker om en F- skattesedel har tagits in i 17 § 1 mom. Det finns därför inget behov av att här ta in ytterligare bestämmelser för en sådan situation. Den föreslagna lagen skall träda i kraft . Fram till skall emellertid, med ett undantag, äldre bestämmelser om preliminär skatt tillämpas. Förfarandet vid övergången till det nya skattsedelssystemet har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 3.22) till vilken det hänvisas. Vad gäller mervärdeskatt som redovisas i en allmän självdeklaration innebär mina förslag att UBL skall tillämpas fullt ut. Nuvarande regler innebär däremot bl.a. att mervärdeskatten inte skall ingå i underlaget för debitering av preliminär skatt. I fråga om den möjlighet till förtida återbetalning av överskjutande skatt som avses i 45 § 2 mom. UBL har det visat sig finnas delade meningar huruvida även överskjutande ingående mervärdeskatt omfattas. Enligt min mening saknas skäl att inte tillåta förtida återbetalning av sådan skatt. I övergångsbestämmelserna bör anges att vid återbetalning av för mycket betald preliminär skatt som avser skall hänsyn tas också till överskjutande ingående mervärdeskatt. I fråga om har redan beslutat en sådan ordning (1991/92:SkU15, rskr. 6.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter Kontrolluppgifter m.m. 4 § I tredje stycket, som gäller ersättningar och förmåner som mottagaren får för arbete och som hos mottagaren skall taxeras som inkomst av näringsverksamhet, har den ändringen vidtagits att kontrolluppgiftsskyldigheten gjorts beroende av om mottagaren saknar en F-skattesedel. Ändringen innebär att kontrolluppgift i vissa fall skall lämnas för näringsidkare och juridiska personer (som exempelvis inte sköter sina skatteinbetalningar och därför har fått sin F-skattesedel ersatt med en A-skattesedel). Nuvarande bestämmelser i tredje stycket om likställighetsavtal och skatteavdrag enligt AUL har utmönstrats eftersom likställighetsavtalen slopas (jfr. avsnitt 3.14) och AUL upphävs (jfr. Nuvarande punkt 3 i första stycket har utmönstrats till följd av att AUL upphävs. Detta innebär att kontrolluppgift skall lämnas utan anmaning beträffande bl.a. sådana ersättningar för arbete som ges ut av fastighetsägare och ägare av bostadslägenheter till någon som har en A- skattesedel eller saknar skattsedel på preliminär skatt om inte undantagsbestämmelsen i punkt 1 är tillämplig, dvs. om inte ersättningen understiger . Fjärde stycket har anpassats till att AUL upphävs. Skyldigheten att lämna upplysning om huruvida arbetsgivaren skall betala arbetsgivaravgifter på utgivet belopp har ersatts med en skyldighet att lämna uppgift om någon medlem i gruppen har en F-skattesedel. Den uppgiften är nödvändig för att skattemyndigheten skall kunna avgöra om arbetsgivaren är skyldig att betala arbetsgivaravgifter på utgivet belopp. Skyldigheten att efter föreläggande lämna kontrolluppgift för näringsidkare har ändrats till att avse sådana personer som har en F-skattesedel antingen som enda skattsedel eller i kombination med en A-skattesedel om F-skattesedeln har åberopats skriftligen. 4 kap. Övriga bestämmelser Paragrafen har kommenterats i avsnitt 3.21. I den nya avfattningen anges särskilt taxeringshandlingar avseende aktiebolag och ekonomiska föreningar med hänsyn till att gallringen av sådana handlingar påtagligt avviker från vad som gäller i fråga om andra taxeringshandlingar. 6.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring Av den allmänna motiveringen (avsnitt 3.4 och 3.6) framgår att den som betalar ut ersättning för utfört arbete till någon som har en A-skattesedel eller som saknar skattsedel på preliminär skatt skall vara skyldig att betala arbetsgivaravgifter på ersättningen. Har den som utfört arbetet i stället en F-skattesedel antingen då ersättningen för arbetet bestäms eller då ersättningen betalas ut skall han vara skyldig att själv betala socialavgifterna på ersättningen i form av egenavgifter. Av den allmänna motiveringen framgår vidare att sådan ersättning för arbete som skall utgöra underlag för beräkning av arbetsgivaravgifter skall hänföras till inkomst av anställning vid beräkning av sjukpenning- och pensionsgrundande inkomst. På motsvarande sätt skall sådan ersättning för vilken egenavgifter skall betalas hänföras till inkomst av annat förvärvsarbete. De ändringar som föreslås i lagen om allmän försäkring är sådana justeringar som behöver göras i definitionerna av begreppen inkomst av anställning och inkomst av annat förvärvsarbete på grund av de rättsverkningar som A- och F-skattesedlarna avses få i fråga om skyldigheten att betala socialavgifter på ersättning för arbete inom det nya systemet. Förslaget medför ändringar i 3 kap. 2 och 2 a §§ samt i 11 kap. 2 §. Dessutom föreslås en ändring i 20 kap. 2 § som har sin grund i att den s.k. undantagslagen avses bli upphävd. Den föreslagna lagtexten har utformats i enlighet med vad lagrådet förordat i fråga om lagen om ändring i UBL. 3 kap. Om sjukpenning Socialavgiftslagen är lagtekniskt sammankopplad med lagen om allmän försäkring. Sålunda skall egenavgifter enligt bestämmelser i socialavgiftslagen betalas för sådan inkomst som enligt lagen om allmän försäkring är att hänföra till inkomst av annat förvärvsarbete. Vidare skall sådan ersättning för arbete som enligt socialavgiftslagen skall ingå i underlaget för beräkning av arbetsgivaravgifter enligt motsvarande bestämmelser i lagen om allmän försäkring utgöra inkomst av anställning för mottagaren. Dessa samband bör finnas även fortsättningsvis. Det innebär att definitionerna av begreppen inkomst av anställning och av annat förvärvsarbete behöver justeras. I förevarande paragraf anges vilka ersättningar som skall hänföras till inkomst av anställning vid beräkning av sjukpenninggrundande inkomst. I paragrafen finns också bestämmelser om vilka ersättningar som skall hänföras till inkomst av annat förvärvsarbete. Bestämmelser om inkomst av annat förvärvsarbete finns dessutom i 2 a §. Nuvarande bestämmelser i 2 § första stycket innebär bl.a. att en försäkrads inkomst av eget arbete såsom arbetstagare i allmän eller enskild tjänst skall hänföras till inkomst av anställning. Den bestämmelsen står kvar inom det nya systemet men kompletteras med vissa undantagsregler i 2 a §, exempelvis skall ersättning för arbete som en arbetsgivare betalar ut till en arbetstagare som har tilldelats en F-skattesedel hänföras till inkomst av annat förvärvsarbete. Arbetsinkomster som förvärvas av någon som har en A-skattesedel eller som saknar skattsedel på preliminär skatt skall däremot alltid hänföras till inkomst av anställning. Enligt nuvarande bestämmelser i andra stycket skall ersättning för utfört arbete räknas som inkomst av anställning även om mottagaren inte är anställd hos den som utger ersättningen. I fråga om ersättning som utgör inkomst av näringsverksamhet gäller detta emellertid endast under förutsättning att den försäkrade och den som utger ersättningen är överens om detta. Möjligheten att träffa sådana avtal, s.k. likställighetsavtal, har slopats. Motivet för detta framgår av den allmänna motiveringen (se avsnitt 3.14). Kvar står huvudregeln att även uppdragsersättningar som överstiger . skall hänföras till inkomst av anställning. Detta skall dock inte gälla om uppdragsersättningen enligt bestämmelserna i 2 a § är att hänföra till inkomst av annat förvärvsarbete. Detta framgår av det nu gjorda tillägget i andra stycket. I första och andra styckena finns bestämmelser som anger att vissa ersättningar som utbetalas från utlandet skall anses som inkomst av annat förvärvsarbete vid beräkning av den sjukpenninggrundande inkomsten. Dessa bestämmelser kan sägas vara undantag från vad som föreskrivs i 2 §. I tredje stycket, som är nytt, har i tre punkter tagits in ytterligare bestämmelser som kompletterar bestämmelserna i 2 §. Med en F-skattesedel skall, enligt vad som sägs i den allmänna motiveringen, följa skyldighet för skattsedelsinnehavaren att betala egenavgifter på ersättning för utfört arbete. Sådan ersättning skall hänföras till inkomst av annat förvärvsarbete oberoende av hur den taxeras hos mottagaren. En bestämmelse om detta har tagits in i punkt 1. I 2 a § punkten 1 anges också när F-skattesedeln skall föreligga för att få den rättsverkan som sagts. Mottagaren skall sålunda ha en gällande F- skattesedel antingen då ersättningen för arbetet betalas ut eller då ersättningen för arbetet bestäms. I den allmänna motiveringen har vidare föreslagits att den som betalar ut ersättning för arbete till någon som har en A-skattesedel eller som saknar skattsedel på preliminär skatt alltid skall betala arbetsgivaravgifter på ersättningen. Sådan ersättning skall hänföras till inkomst av anställning. Detta gäller även om ersättningen hos mottagaren taxeras som inkomst av näringsverksamhet. Från den nu angivna huvudregeln skall dock finnas två undantag. I dessa undantagsfall skall ersättningen i stället hänföras till inkomst av annat förvärvsarbete. Härigenom uppnås enhetlighet med vad som skall gälla enligt UBL (se kommentaren till 3 § 2 mom. och 39 § 1 mom. UBL). Det första undantaget, som anges i punkt 2, gäller det fallet att ersättning för arbete betalats ut av en fysisk person eller ett dödsbo till någon som har en A-skattesedel eller som saknar skattsedel på preliminär skatt. I ett sådant fall skall arbetsgivaravgifter inte betalas på ersättningen om den inte betalats ut inom näringsverksamhet som bedrivits av den fysiska personen eller av dödsboet och ersättningen under inkomståret kan antas komma att understiga . I nu angivet fall skall egenavgifter betalas för ersättningen och den skall därför hänföras till inkomst av annat förvärvsarbete. Det andra undantaget, som anges i punkt 3, avser det fallet att ersättning för arbete betalas ut till någon som har en A-skattesedel eller saknar skattsedel på preliminär skatt och som är delägare i ett handelsbolag. I sådant fall skall ersättningen hänföras till inkomst av annat förvärvsarbete om ersättningen betalas ut av bolaget. Av den allmänna motiveringen framgår också att den som har både en A- och en F-skattesedel måste åberopa F- skattesedeln skriftligen om han vill att den skattsedelns rättsverkningar skall gälla. Om han gör det anses han ha endast en F-skattesedel. I konsekvens med detta skall ersättning för arbete som betalas ut till någon som har både en A- och en F-skattesedel hänföras till inkomst av annat förvärvsarbete om F-skattesedeln skriftligen åberopas för utbetalaren. F-skattesedeln skall för att få effekt åberopas antingen då ersättningen för arbetet bestäms eller då ersättningen betalas ut. Bestämmelser om detta har tagits in i fjärde stycket, som också är nytt. 11 kap. Om pensionsgrundande inkomst De rättsverkningar som har föreslagits följa med A- och F-skattesedlarna har såsom framgår av kommentarerna till 3 kap. 2 § medfört att omfattningen av begreppen inkomst av anställning och inkomst av annat förvärvsarbete vid beräkningen av den sjukpenninggrundande inkomsten har ändrats. Motsvarande ändringar skall göras också i dessa begrepp vid beräkningen av den pensionsgrundande inkomsten. I likhet med vad som gäller i fråga om 3 kap. 2 § första stycket innebär bestämmelserna i 11 kap. 2 § första stycket att tjänsteinkomst som uppbärs av någon som har en A- skattesedel eller som saknar skattsedel på preliminär skatt skall hänföras till inkomst av anställning. Någon särskild bestämmelse om detta behöver alltså inte föras in. I fråga om ersättning för arbete som någon utfört för någon annans räkning utan att vara anställd i dennes tjänst gäller bestämmelserna i 3 kap. 2 § andra stycket även vid beräkning av den pensionsgrundande inkomsten. Detta framgår av 11 kap. 2 § andra stycket. De ändringar som har gjorts i 3 kap. 2 § andra stycket kommer således automatiskt att gälla även vid beräkning av pensionsgrundande inkomst. Det återstår då endast att i 11 kap. föra in bestämmelser som motsvarar dem som tagits in i 3 kap. 2 a § tredje och fjärde styckena samt att göra en följdändring i 11 kap. 2 § till de föreslagna ändringarna i 3 kap. 2 a §. Genom tillägget i andra stycket blir bestämmelserna i 3 kap. 2 a § tredje och fjärde styckena tillämpliga även vid beräkningen av pensionsgrundande inkomst. I tredje stycket av förevarande paragraf finns en hänvisning till 3 kap. 2 a §. Nyss har föreslagits att denna paragraf skall få två nya stycken, tredje och fjärde styckena.