prop · GG03210 · 1992-12-31 00:00:00 — Vid sidan av dennautvidgning av föreskriftema har det i andra stycket andra meningen införts enny skyldighet att vidta skadeförebyggande åtgärder dä snö och is avlägsnasenligt föreskriften i första meningen i samma stycke. Vidarehar i förhållande till 4 § AOst uttrycket allmän plats ersatts med offentligplats i första stycket och andra stycket första meningen. Hämtöver har dessaföreski-ifter jämkats redaktionellt. Att de där angivna åtgärderna skallföretas "utan oskäligt dröjsmål" är sålunda inte avsett att innebäranågon saklig föränching i förhällande till bestämmelsema i 4 § AOst. Itredje stycket, som saknar motsvarighet i 4 § AOst, har tagits in en bestämmelseom vem som har skyldighet att vidta åtgärder enligt första och andra styckena.Den nya bestämmelsen innebär emellertid inte någon egentlig ändring i sak iförhällande till vad som är avsett att gälla enligt nuvarande ordning (jfrprop. 1956:143 s. 93). Att ansvaret kan åvila den som till följd avnyttjanderättsavtal eller på någon annan grund har ttätt i ägarens ställeinnebär att t.ex. arrendatorer, hyresgäster och fastighets-föi-valtare kanomfattas. Enskilda hyresgäster i ett flerfamiljshus kan naturligtvis integöras ansvariga. Däremot kan den som tex. hyr en villafastighet anses ha trätti ägarens ställe och därigenom bli omfattad av ansvaret. Frågan omvem som i varje enskilt fall bör göras ansvarig för bristande åtgärder fårliksom överiämnäs till rättstillämpningen. Påsamma sätt som gäller för byggnader är ägaren eller den som är i hans ställeskyldig att vidta skadeförebyggande åtgärder på ställningar, skyltar ochliknande anordningar. Exempelvis kan den som hyr en byggnadsställning görasansvarig om ställningen på grund av brister i monteringen förorsakar skada påpersoner eUer egendom pä offentlig plats. har under remissbehandlingen tagit upp frågan omgränsch-agningen mellan samhällets räddningstjänst och skadefö-rebyggandeåtgärder enligt förevarande paragraf. Med räddningstjänst avses enligt 2§första stycket räddningstjänstlagen (1986:1102) de räddningsinsatser som stateneller kommunerna skall svara för vid olyckshändelser och överhängande fai-aför olyckshändelser för att förhindra och begränsaskador pä människor eller i miljön. Enligt ttedje stycket i samma Prop.1992/93:210 paragraf föreligger för staten eller kommunen skyldighet att göraen räddningsinsats bara om det med hänsyn till behovet av ett snabbt ingripande,det hotade intressets vikt, kostnaderna för insatsen och omständighetema iövrigt är påkallat att staten eller kommunen svarar för insatsen. I förarbetenatill paragrafen uttalade föredragande statsrädet bl.a. (prop. 1985/86:170 s.63) att syftet med lagen inte är att befria den enskilde frän ansvar och andrakostnader för ingripanden vid olyckshändelser och att i stället föra överansvar och kostnader till samhället Dethar ansetts att skyldigheten enligt förevarande paragraf för den enskilde attvidta åtgärder till skydd för personer och egendom pä offentiig plats Sttäckersig betydligt längre än vad räddningstjänsten omfattar pä samma område. Isammanhanget bör påpekas att det för att räddningstjänst skall kunna påkallasvid fara för en olyckshändelse krävs att faran är överhängande. Någon risk föratt de nu aktuella skyldighetema för den enskilde att vidta skadeförebyggandeåtgärder enligt ordningslagen skulle kunna vältras över pä samhälletsräddningstjänst har däiför inte ansetts föreligga. 4 §Den som tar upp en isränna eller vak, gräver, schaktar eller utför lik nande arbete skall vidta de åtgäider som med hänsyn till platsen för arbetet och övriga omständigheter behövs för att förhindra att personer eller egen dom kommer till skada. (Jfr4 § i utredningens förslag till ordningslag.) Paragrafenmotsvarar 5 § första stycket AOst. Den nya bestämmelsen har behandlats i denallmänna motiveringen (avsnitt 4.3.2). Iförhällande till den nuvarande föreskriften har endast den sakliga ändringenvidtagits att bestämmelsens skyddsobjekt har utökats till att förutom personeromfatta även egendom. Av bestämmelsen följer sålunda skyldighet att vidtaåtgäi-der i de aktuella fallen även till skydd för t.ex. husdjur eller fordon. Somhar påpekats i den allmänna motiveringen finns skyddsföreskrifter pä andra hålli lagstiftningen vid farliga arbeten eller åtgärder pä särskilda omi-åden.Exempel på sädana föreskrifter finns i minerallagen (1991:45), arbetsmiljölagen(1987:1160) och PBL Beträffandegränsdragningen mellan samhällets räddningstjänst och ska-deförebyggandeåtgärder enligt förevarande paragraf kan hänvisas till specialmotiveringen tUl3 § där motsvarande problem behandlas. 5 §Bmnnar, bassänger och liknande anläggningar skall vara försedda med de säkerhetsanordningar som behövs med hänsyn till anläggningamas belä genhet och beskaffenhet. Behovet av att säkerhetsanordningen ger ett till räckligt skydd mot olyckor med barn skall säi-skilt beaktas. Anläggningens ägare eller den som till följd av nyttjanderättsavtal eller på någon annan gmnd är i ägarens ställe ansvarar för att anläggningen är försedd med nöd vändiga säkerhetsanordningar. Polismyndighetenfär i fråga om en särskild anläggning besluta om de säkerhetsåtgärder som skallvidtas. (Jfr5 § i utredningens förslag tiU ordningslag.) Paragrafenmotsvarar delvis 5 § andra stycket AOst De nya bestämmelserna, som harbehandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 4.3.2), reglerar frågan omkravet pä säkerhetsanordningar vid brunnar, simbassänger, prydnadsdammar ochliknande anläggningar. Dessa anläggningar kan, särskilt om de är vattenfyllda,utgöra en olycksrisk inte minst för bam. Iförsta stycket slås fast iförsta meningen att en anläggning av det aktuellaslaget skall vara uttustad med den säkerhetsanordning som behövs med hänsyntill anläggningens belägenhet och utförande. I andra metungen i första stycketpreciseras kravet pä anordningen så att den skall ge ett tUlräckligt skydd motolyckor med bam. 1 bestämmelsen anges inte närmare hur säkerhetsanordningenskall vara utformad rent tekniskt vid en viss typ av anläggningar av detaktuella slaget. De anordningar som åsyftas är emellertid t.ex. läsbara locktill bmnnar samt stängsel eller övertäckning av brunnar och dammar. Somframgår av första meningen är säkerhetskravet beroende pä anläggningensbelägenhet och beskaffenhet. Att kravet pä säkerhetsanordning är beroende påanläggningens belägenhet innebär bl.a. att kravet på anläggningar av en visstyp i olika områden i allmänhet skall ställas högre ju mer tätbefolkat ett områdeär. Det bör emellertid understrykas att kravet på säkerhetsanordning, liksomden nuvarande bestämmelsen i 5 § andra stycket AOst om brunnar, inte ärbegränsat till att gälla anläggningar inom vissa områden. När det gällerhänsynen till anläggningens beskaffenhet står det klan att det krävs en annanform av säkerhetsanordning vid en brunn än vid en simbassäng ellerprydnadsdamm. Vidare kan det ställas olika säkerhetskrav vid anläggningar avsamma slag. Exempelvis blir kravet på en brunn eller bassäng stöne än annars omanläggningen är särskilt djup. Bedömningen av detta krav påverkas naturligtvisockså av om anläggningen är helt eller delvis vattenfylld. Samtidigtsom säkerhetskravet är beroende på anläggningens belägenhet och utförandegäller enligt andra meningen i första stycket att säkerhetsanordningen skallvara utformad så att den ger ett tillräckligt skydd mot olyckor med bam. Dettainnebär att säkerhetsanordningen i det enskilda fallet skall ge ett bettyggandeskydd mot barnolycksfall. Kravet på detta skydd kan skifta även föranläggningar av samma typ och bero på omständighetema i det särskilda fallet,t.ex. var en anläggning är belägen. För anläggningar som finns där bam vistasofta eller bmkar vistas utan tUlsyn skall sålunda kravet på säkerhetsanordningsättas högre än annars. Dethar i olika sammanhang framförts krav på att alla bmnnar skall vara förseddamed "barnsäkra" lock. diskuterar sålundahuruvida ett sådant krav bör komma till uttryck i lagstiftningen (betänkandets. 135 ff). Utiedningen avvisar, med hänvisning främst till ekonomiskaöverväganden, tanken på en bestämmelse om generella krav på bamsäkrabrunnslock. uttalar uttedningen att bmnnar inom omräden där bamvistas särskilt ofta och ibland utan tillsyn, t.ex. vid skolor och lekplatser,bör vara försedda med sådana anordningar att de är bamsäkra. Samma krav bör enligtutredningen ställas dä nya brunnar anläggs eller dä Prop. 1992/93:210gamla brunnslock byts ut Utredningensställningstagande har under remissbehandlingen kritiserats av bl.a.Bammiljörådet. Enligt rådet kan drunkningsolyckor i brunnar helt undvikas omalla brunnar förses med låsbara lock. Det kan tilläggas att Svenska vatten- ochavloppsverksföreningen under remissbehandlingen har upplyst att föreningenrekommenderat sina medlemmar att brunnar - såväl gamla som nya - som ärplacerade eller utformade så att risken för olyckor är mera påtaglig skall varaförsedda med låsanordning. Föreningen har vidare påpekat att typgodkännandeför betäckningar till brunnar pä tomtmark numera ges endast till sådana somanses uppfylla krav på säkerhet mot olycksfall. Somhar framgått av den allmänna motiveringen (avsnitt 4.3.2) är avsikten medbestämmelserna om krav på säkerhetsanordningar att de i fråga om brunnar skallinnebära en skärpning i förhållande till den nuvarande föreskriften i 5 §andra stycket AOst. De nya reglerna ställer visseriigen inte något ovillkorligtkrav på att alla brunnar skall vara försedda med sädana anordningar att de kanbetecknas som bamsäkra. Det står emellertid klart att bestämmelserna sträckersig särskilt långt i fråga om bmnnar med hänsyn till de risker frånsäkerhetssynpunkt som typiskt sett är förenade med anläggningar av detta slag.Avsikten är att brunnar inom omräden där barn vistas särskilt ofta och iblandutan tillsyn alltid skall vara försedda med säkerhetsanordningar sä attbrunnarna kan sägas vara barnsäkra. Det gäller t.ex. brunnar vid lekplatser,daghem, förskolor och skolor, vid föga trafikerade gator i bostadsområden samtlängs vissa gäng- och cykelvägar. I den mån det inte på marknaden finns atttillgå anordningar som gör en brunn barnsäker får naturligtvis detta beaktas.De alternativa tekniska metoder som kan användas till skydd mot bamolycksfall -t.ex. genom en låsanordning på brunnslocket eller genom att locket genom sinegen tyngd svårligen kan rubbas av ett bam - medför emellertid att det ipraktiken så gott som undantagslöst kan ställas krav på att brunnar i de nuaktuella fallen är bai-nsäkra. Äveninom ancha omiåden än de nu nämnda kan kravet på säkerhetsanordning vidbrunnar innebära att dessa skall ha bamsäkra lock. Detta gäller framför alltregnvatten- och dräneringsbrunnar samt sådana spol- och inspektionsbrunnar sominte är sä små att de kan anses som ofarliga. Locken till nedstigningsbrunnarär vanligen så tunga att de, rätt pålagda, är lästa av sin egen tyngd ochdärmed bamsäkra. Vadsom har sagts nu om kravet på säkerhetsanordningar vid bmnnar gäller såvälbeträffande befintliga brunnar som brunnar vilka anläggs efter det att de nyareglerna hai- trätt i kiaft. Som uttedningen har anfört är det emellertidnaturligt att detta krav kan sättas högre än annars när nya brunnai- anläggseller när brunnslock byts ut. Bestämmelseni tredje meningen i första stycket, som i sak överensstämmer med utredningensförslag, anger vem som har ansvaret för att en anläggning försetts med densäkerhetsanordning som krävs. omfattarmotsvarande personkrets som beträffande skadeförebyggande åtgärderenligt 3 §. Det får därför hänvisas till specialmotiveringen till den Prop. 1992/93:210 paragrafen. 1 fråga om brunnar är den nu aktuellabestämmelsen inte avsedd att innebära någon egentlig förändring i förhållandetill nuvarande ordning Ofr prop. 1956:143 s. 98). Detbör påpekas att det i ansvaret för att det finns eiforderiig säkerhetsanordningsjälvfallet också ligger att se till att anordningen är i funktion, t.ex. attett brunnslock är låst eller att en grind i ett stängsel är stängd. Ansvaretinbegriper också en kontinuerlig tillsynsplUct med avseende pä behovet avreparations- och underhållsåtgärder. Iandra stycket har tagits in en bestämmelse om rätt för polisen att i fråga omen särskild anläggning besluta om de säkerhetsåtgärder som skall vidtas.Avsikten med bestämmelsen är att ge polisen befogenhet att efter t.ex.påpekande från allmänheten ställa upp närmare anvisningar om vilkensäkerhetsanordning som bör finnas vid en viss anläggning. Denna befogenhet börnatuiiigtvis utnyttjas i första hand i sådana fall då säkerheten har åsidosattsmer väsentligt eller då den ansvarige, trots att polisen påtalat bristema utanatt ställa upp några formliga vilUcor, underlåtit att vidta erforderligasäkerhetsåtgärder. Självfallet fär det emellertid inte krävas att det redan harinttäffat någon olycka eller något olyckstillbud för att polisen skall ingripaenligt andra stycket. Innan polisen beslutar om erforderliga säkerhetsåtgärdermed stöd av bestämmelsen kan det naturligtvis finnas anledning att t.ex.kommunen lämnar synpunkter på de konkreta åtgärder som behöver vidtas frånsäkerhetssynpunkt. Attpolisen hai- möjlighet att ingripa med föreläggande m.m. mot den som försummat-sitt ansvar enligt pai-agrafen följer av 19 §. 6§ Sprängning och skjutning med eldvapen får inte utan tillstånd av polismyndighetenäga mm inom område som omfattas av detaljplan. Densom är får inte utan tillstånd av polismyndigheten inom område somomfattas av detaljplan utomhus använda luft- eller fjädervapen med vilka kulor,hagel eller andia projektiler kan skjutas ut. Detsamma gäller utanför sådantområde, om inte vapnet används under uppsikt av någon som har fyllt 20 åi-. Skjutbanorsom inte hör till försvarsmakten fär användas endast efter tillstånd avpolismyndigheten. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer fårmeddela föreskrifter om utförande och besiktning av skjutbana. (Jfr6 § i uttedningens förslag till ordningslag.) Paiagrafenmotsvai-ai- delvis 6 § AOst. Bestämmelsema i paragrafen har behandlats i denallmänna motiveringen (avsnitt 4.3.4). Bestämmelseni första stycket har sin motsvarighet i 6 § första stycket AOst i fråga omtillständski-avet vid sprängning och skjutning med eldvapen.Tillämpningsomi-ädet för den nya regeln har emellertid utvidgats till att gällaområde som omfattas av detaljplan. TiUståndskravet enligt den nuvarandebestämmelsen avser stadsplanelagt område. Motsvarande utvidgning har vidtagitsi fråga om bestämmelsen i andra stycket, som motsvarar 6 § andra stycket AOst. Föreskrifteni tredje stycket första meningen motsvarar 6 § ttedje stycket Prop. 1992/93:210AOst. Kravet på tillstånd enligt den nya bestämmelsen innebär i förhållandetill det nuvarande kravet på godkännande den skillnaden att det blir möjligtför polismyndigheten, i likhet med vad som I övrigt gäller bettäffande tillståndsom meddelas enligt lagen, att återkalla ett tillstånd, om det finns skäl tilldet enligt vad som anges i 18 §. Ett tänkbait skäl kan vai-a att en skjutbanahar kommit att ligga så nära nyuppförd bostadsbebyggelse att de boendessäkerhet riskeras genom verksamheten vid skjutbanan. TUlståndet kan däåterkallas av polismyndigheten med stöd av bestämmelsen i 18 § första stycket3. tillståndsprövning kan pekas pä att samråd kan behöva skemed t.ex. Statens skytteombud (jfr Överbefälhavarens föreskrifter ominstruktion för Statens skytteombud, 1985:9) och kommunen, som ju redanskall ha fått en anmälan om anläggandet av skjutbanan (se 19 §miljöskyddsförordningen, 1989:364). Det bör tilläggas att det enligt 8 kap. 2 §första stycket 1 PBL krävs bygglov för att anordna en skjutbana. Bestämmelseni andra meningen i ttedje stycket har inte någon motsvarighet i AOst. Som harangetts i den allmänna motiveringen är avsikten att RPS skall bemyndigas attmeddela föreskrifter av det aktuella slaget 7§ Pyrotekniska varor får inte användas utan tillstånd av polismyndigheten, omanvändningen med hänsyn till tidpunkten, platsens belägenhet och övrigaomständigheter innebär risk för skada på eller någon beaktansvärd olägenhetför person eller egendom. (Jfr7 § i uttedningens förslag till ordningslag.) Paragrafenersätter bestämmelsen i 6 § första stycket AOst om fyrverkeri. Den nya föreskriftenhar utförligt behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 4.3.3). Bestämmelseninnebär krav pä tillstånd av polismyndigheten i vissa fall för att få användapyrotekniska varor. Med pyrotekniska varor avses artiklar som avSprängämnesinspektionen med stöd av 8 § förorchiingen (1988:1145) ombrandfarliga och explosiva varor klassificerats som sådana. TUlståndskravetenligt bestämmelsen är inte begränsat till pyrotekniska vai-or av något visstslag. TUlämpningsområdet för bestämmelsen är inte heller, till skillnad frånden nuvarande bestämmelsen i 6 § första stycket AOst, inskränkt till omiåde avnågot visst slag. Kravetpä tillstånd är beroende av om användningen av pyrotekniska varor i detenskilda fallet innebäi- risk för skada på eller någon annan olägenhet förpersoner eller egendom. Med skada avses såväl fysisk som psykisk skada, t.ex.att ett barn eller ett djur blir skrämt Begreppet olägenhet tar sUcte på attanvändningen av pyrotekniska varor måste anses som störande för omgivningen.Skadan eller olägenheten måste emellertid vara så påtaglig att den ärbeaktansvärd. Dennariskbedömning är naturligtvis beroende av beskaffenheten av de pyrotekniskavai-or som är avsedda att användas. I bestämmelsen anges sär- skilttidpunkten och platsens belägenhet som omständigheter som i övrigt Prop.1992/93:210 påverkar riskbedömningen. När det gäller platsens belägenhet rörman sig naturligtvis utmed en skala alltifrån den rena naturen till cityområdeni en stadsbebyggelse. I den mån val av tidpunkt och plats innebär att användningenkommer att ske där en stöne folksamling kan komma att finnas kan naturUgtvisrisken för skada eller olägenhet för personer i allmänhet anses varabeaktansvärd. I de fall dä de närvarande är inställda på att pyrotekniskavaror kommer att användas, t.ex. om det sker pä en nyårsafton, får emellertid ivart fall risken för olägenhet anses mindre än annars. Det bör emellertidpåpekas att bestämmelsen inte innebär något generellt undantag fråntillståndskravet vid detta och andra tillfällen dä användning av pyrotekniskavaror för nöjesändamål förekommer utbrett hos allmänheten. Avsiktenmed bestämmelsen är att särskilt anordnade anangemang där en stöne mängdpyrotekniska varor av kvalificerat slag kommer till användning för nöjesändamål,s.k. jubileumsfyrverkerier och liknande evenemang, vanligtvis kommer att krävatillstånd, om de anordnas i närheten av någon bebyggelse av betydelse eller därett stöne antal människor uppehåller sig. Det bör emellertid erinras om attanordnande av evenemang av detta slag även kräver tillstånd som offentiigföreställning, i den mån de anordnas för allmänheten. Attytterligare föreskrifter fåi- utfärdas angående användningen av pyrotekniskavaror inom en kommun eller en del av kommun framgår av 9 §. Vidare har enbestämmelse om tUlståndskrav vid användning inomhus vid allmänna sammankomsteroch offentUga tUlställningar tagits in i 2 kap. 20 §. Bestämmelserom bl.a. hantering och import av brandfarUga eller explosiva varor finns ilagen (1988:868) om brandfarliga och explosiva varor. 8§ Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, en kommun får meddela deytterligaie föreskrifter för kommunen eller del av denna som behövs för attupprätthålla den allmänna ordningen pä offentlig plats. (Jfr8 § delvis i uttedningens förslag tiU ordningslag.) Paragrafenhar behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 4.3.6). Paragrafeninnehåller ett bemyndigande för regeringen att meddela lokalaordningsföreskrifter Regeringen kan i sin tur vidaredelegera förordningsmakttill en kommun. En lokal ordningsföreskrift kan gälla för hela kommunen ellerendast för en del av denna. Frägan om i hur stor utsttäckning som regeringenbör vidaredelegera sin förordningsmakt till kommunerna.har behandlats i denallmänna motiveringen. Bemyndigandetär begränsat till att gäUa för "ytterligare föreskrifter". Dettainnebär i likhet med vad som gäller enligt 7 § första stycket AOst att någoninskränkning i ordningslagens bestämmelser inte får göras genom lokalaordningsföreskrifter. Inte heller får med stöd av bemyndigandet utfärdaslokala föreskiifter som sttider mot lagens bestämmelser. endastförekomma lokala föreskrifter som går längre än lagens bestämmel- Prop.1992/93:210 ser eller som mera i detalj preciserar vad som föreskrivs i lagen. får meddelas om de behövs för att upprätthälla den allmännaordningen på en offentiig plats. Med offentiig plats avses även sådant områdesom enligt 1 kap. 2 § andra stycket skall vara jämställt med offentlig plats.Vilken reglering som kan tänkas förekomma i lokala föreskrifter har behandlatsi den allmänna motiveringen. Här skall dock påpekas att bestämmelsen geruttryckligt stöd för lokala föreskrifter om användning av pyrotekniska varor isyfte att morverka ordningsstömingar på en offentlig plats. Bemyndigandetavses ge regeringen rätt att föreskriva hur de lokala föreskriftema skallkungöras. 9 §Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, en kommun får meddela de ytterligare föreskrifter för kommunen eller del av denna som behövs för att förhindra att människors hälsa eller egendom skadas till följd av användningen av pyrotekniska varor. (Jfr8 § delvis i uttedningens förslag tiU ordningslag.) Paragrafenhar behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 4.3.6). Bestämmelseni paragrafen ger möjlighet att meddela lokala föreskrifter om användningen avpyrotekniska varor, som sttäcker sig längre eller är av mera preciserat slag änbestämmelsen i 7 § i förevarande kapitel. Avsikten är att det skall kunnainföras krav på tillstånd för eller förbud mot användning av pyrotekniskavaror inom ett visst begränsat område eller beträffande varor av visst slag.Behov av sädana möjligheter kan tänkas föreUgga i fräga om särskilt känsligaplatser, t.ex. vid sjukhus eller värdhem eller pä s.k. innetorg, där risken föratt människors hälsa eller egendom (t.ex. husdjur) skadas till följd avanvändningen av pyrotekniska varor är mera påtaglig. Syftetmed lokala föreskrifter av det aktuella slaget skall alltså vara att förebyggaatt människors hälsa skadas till följd av användningen av pyrotekniska varor.Konsumentverket har under remissbehandlingen påpekat att begreppet hälsa, ienlighet med definition av detta begrepp, böromfatta inte bara fysiskt utan också psykiskt och socialt välbefinnande. bör sålunda hänsyn kunna tas till bl.a. inttesset av att utan störningkunna vistas och förflytta sig utomhus. Medanledning av synpunkter kan framhållas att begreppet hälsahar en så vid räckvidd att det i allmänhet kan sägas att användning avpyrotekniska varor som är störande för människor också innebär risker förderas hälsa i somatiskt eller psykiskt hänseende. 10 §Regeringen fäi- meddela de föreskrifter om ordningen och säkerheten i en hamn som behövs med hänsyn till den verksamhet som bedrivs i ham nen. Regeringen får överlämna ät en kommun att meddela sådana föreskrif ter i fråga om hamnar som ägs eller förvaltas av kommunen eller av ett av kommunen helägt företag. 1 fråga om hamnar som ägs eller förvaltas av någon annan fåi- regeringen överlämna åt att meddela sädana Föreskrifterenligt första stycket skall ange det område i vatten och på Prop.1992/93:210 land inom vilket föreskrifterna skall gälla. (Jfr9 § i uttedningens förslag tiU ordningslag.) Paragrafen,som har behandlats i den aUmänna motiveringen (avsnitt 4.3.7), innehålleriförsta stycket första meningen ett bemyndigande för regeringen att meddelaföreskrifter om ordning och säkerhet i en hamn. Med stöd av bemyndigandet fårinte några andra föreskrifter än de som behövs med hänsyn till verksamheten ihamnen meddelas. Befogenheten för regeringen att meddela sådana föreskrifter ärinte begränsad till enbart de allmänna hamnarna.