prop · GG03141 · 1992-12-31 00:00:00 — Olovligt brukande av anläggningar för automatiskinformationsbehancUing är en typ av brott som i flera avseenden har likhetermed olovlig kraftavledning. Det kan också avse stora ekonomiska värden. Föregen del anserjag därför att det är namriigt att i detta sammanhang även höjastraffmaximum för grovt olovligt brukande till fängelse. Minimum fördet grova brottet bör, på motsvarande sätt som vid olovlig kraftavledning,sättas till sex månaders fängelse. Riksåklagaren() och () pekar i sin framställning på att tiUgrepp avfortskaffningsmedel är en brottstyp som har ökat ständigt . Antalet biltillgrepp har nära nog fördubblats under perioden.En uppföljning efter tiden för RÅ:s och RPS:s siffemppgifter ger vid handen attökningen har fortsatt. uppgick antalet anmälda tillgrepp eller försöktill tillgrepp av olika fortskaffningsmedel till 82 258 och tUl 80533. Båda årens siffror är högre än . Brottsligheten är starktkoncentterad till storstadsområdena. Den som utsätts för ett fordonstillgreppåsamkas vanligen ekonomisk skada och personliga olägenheter somsamhället och försäkringstagarna drabbas ekonomiskt. TiUgripna personbilaranvänds också i en inte obetydlig omfattning i samband med annan brottsUghet. Enligtförslagsställama är det mycket vanligt att den som påttäffas i en tillgripenbil hävdar au han inte själv har tillgripit den utan övertagit den av någonannan. Bevisläget skulle då leda till au uppgiften måste godtas, varförlagföring kan ske endast för olovligt brukande. Även om skäl för anhållande ochhäktning i och för sig föreligger med hänsyn till att det är fråga om upprepadoch likartad brottslighet eller att det finns risk för att bevis undanröjs kan,med hänsyn ull nuvarande sttaffskala, något personellt tvångsmedel inteullgripas. Den diskuterade formen av olovligt brukande ligger frånsttaffvärdesynpunkt nära ett rillgrepp av fortskaffningsmedel. Det finns därförskäl att bedöma dessa brott sttängare än vad som är fallet. Förslagsställamaframför, som jag nämnt i det föregående (avsnitt 2.2), cc möjliga lösningar.Lika med förslagsställama ställer jag mig tveksam riU om häleribestämmelsen börändras, så att den omfattar annat än sådant som frånhänts annan genom brott. Ensådan ändring skulle få svårbedömda konsekvenser långt utöver den aktuellabrottstypen. Somen annan möjlighet anvisar förslagsställarna en ändring av sttaff- stadgandet avseende tillgrepp av fortskaffningsmedel. Genom att i det stad gandet jämställa brukande med tagande skulle den som brukar ett rillgripet fortskaffningsmedel kunna dömas enligt paragrafen. En sådan justering skulle som förslagsställarna har uppmärksammat leda rill en väsentiig ut vidgning av det sttaffbara området och skulle kunna leda till svårbedömda konkurrensproblem i förhållande till andra former av olovliga bmkanden. En ändring av rekvisiten för tillgrepp av fortskaffningsmedel förutsätter 40 alltså, liksom iföregående stycke berörda ändringsförslag, en mycket in- Prop. 1992/93:141gående granskning och genomgång av de brott som skulle kunna beröras. Jagfinner det inte motiverat att endast av detta skäl initiera en sådan resurskrävandegenomgång. Detförslag som förslagställarna förordar är att det som ett rekvisit för grovtbrott införs att det olovliga brukandet avser ett motordrivet fortskaffningsmedel.En sådan lösning är dock knappast förenlig med det förslag tiU höjt minimum förgrovt brott som jag behandlat. Jag förordar i stället lösningen attmaximum för normalgraden av brottet höjs till fängelse . En sådanförändring framstår också som naturlig mot bakgmnd av mitt förslag tillsttaffskala för det grova brottet. Förslaget bör föranleda att den angivnaformen av olovligt bmkande bedöms något sttängare än vad som är falletoch närmare ansluter sig till den påföljds- och sttaffmätningspraxis som gällervid tillgrepp av fortskaffningsmedel. Ändringen medför också att det blirmöjligt att tillgripa personella tvångsmedel. Enkonsekvens av mitt förslag är att möjligheten att utfärda strafföreläggandeför olovligt brukande faller bort. Av totalt 234 bötespåföljder för olovligtbrukande grundade sig 65 på sttafföreläggande och 169 på domar.Motsvarande siffror var 192,45 respektive 147. Här måste dock beaktasatt Åklagaruttedningen i sitt avgivna betänkande (SOU 1992:61) Ettreformerat åklagarväsende föreslår ändringar av reglema om Sttafföreläggande avinnebörd att sttaffskalans utformning skall sakna betydelse förhandläggningsformen, så länge påföljden i det enskilda fallet stannar vidböter. Utredningen föreslår vidare att särskild åtalsprövning skall införasvid brott som avser olovliga förfaranden med förhyrd egendom. att olovligt brukande av förhyrd egendom skall åtalas endast om åtal ärpåkallat från allmän synpunkt. Ett genomförande av förslaget, som förnärvarande är föremål för remissbehandling, bör medföra att antalet mäl omolovligt bmkande minskar. Jagföreslår således att maximisttaffet för normalgraden av olovligt bmkande höjstill fängelse och att sttaffskalan för det grova brottet sätts tillfängelse, lägst och högst . Genom höjningen av Sttaffmaximumför den grova formen skapas det stöne utrymme för domstolarnas straffmätningsom jag nämnt tidigare. Straffskalan kommer dessutom att ansluta till den avmig bettäffande flera andra brott förordade indelningen mellan brott avnormalgraden och den grova varianten av brottet. 3.1.10 Mordbrand ochallmänfarlig ödeläggelse, 13 kap. 1 och 3 §§ Mittförslag: En särskild sttaffskala för gämingar av mindre allvarlig art införsbettäffande både mordbrand och allmänfarlig ödeläggelse. Sttaffskalan föreslås blifängelse, lägst ett och högst ut år. Fängelsestraffkommitténsförslag: Komntittén föreslår att minimistraffet för mordbrand och allmänfarligödeläggelse sänks från fängelse till fängelse . Remissinstanserna:Ingen av remissinstansema har haft någon erinran mot förslaget. Domareförbundetgcxltar sänkningen av minimisttaffet för mordbrand med motiveringen att brottetofta avser fara endast för egendom. Skälenför mitt förslag: För att mordbrand skall föreligga krävs dels att gämingsmännenanlägger brand, dels att konkret fara för skada av allvarlig natur uppstår. Detkan vara fråga om fara för annans liv eller hälsa, men det kan också röra sigom fara för omfattande förstörelse av annans egendom. Med det sistnämndaåsyftas endast skada som är kvantitativt betydande. Har risk för omfattandeförstörelse inte förelegat finns det möjlighet att tillämpa bestämmelsema omskadegörelse i 12 kap. . För skada på person genom mordbrand dömsi princip även till sttaff enhgt 3 kap. Om mord-brännaren bechagit ellerförsökt bedra försäkringsgivare kan det även dömas för bedrägeribrott. Mordbrandsbrottetssttaffvärde är allmänt sett mycket högt. Paragrafen tar också främst sikte påsådana fall där många personer utsätts för livsfara. För paragrafens tUlämpningräcker det emellertid med att branden innefattar fara för att en person skallskadas till liv eller hälsa. Sttaffetför mordbrand sätts påfallande ofta under minimum. 1 Fängelsestraffkommitténsbetänkande anges att utmättes i 41, 38 respektive 20procent av fallen fängelsestraff som understeg minimisttaffet. Även för grovmordbrand underskreds minimisttaffet inte så sällan. års statistik ärinte helt jämförbar men ger Uknande resultat. respektive år 1989utmättes fängelsesttaff på rvå år eller i 74 respektive 70 procentav fallen (inkluderande grov mordbrand). respektive 1991 utmättesstraff för mordbrand (exklusive grov mordbrand) eller konare tid i 38respektive av fallen. Den genomsnittliga sttafftiden översteg intenågot av dessa år minimisttaffet. Detsagda talar för att domstolama anser att en hel del gämingar som är att bedömasom mordbrand har ett straffvärde som understiger minimisttaffet. Även ombrottets straffvärde allmänt sett är högt förekommer uppenbarligen inte sällanfall där nuvarande minimisttaff framstår som för höga. Sådana fall där detföreligger fara för annans liv eller hälsa, torde ytterligt sällan ha ettsttaffvärde som är lägre än nuvarande minimum om två års fängelse. För det fallatt brottet endast avser egendom kan det dock. även enligt min mening,med fog ifrågasättas om inte fängelse i vissa fall kan vara alltförsträngt. Det bör därför öppnas en möjlighet att i mindre allvarliga fall dömatill ett lägre fängelsestraff Även dessa gämingar har dock ett betydandesttaffvärde, varför minimisttaffet för det mindre allvarliga brottet bör sättasväsentiigt högre än allmänna fängelseminimum. Jag föreslår att skalan för detmindre allvarliga brottet bestäms till fängelse, lägst ett och högst . Sttaffskaloma förrespektive grad av mordbrand och allmänfarlig ödeläggelse har varit sammasedan år 1948. Likheten mellan brotten är så stor att de bör ha samma sttaffskalor.Jag föreslår därför att sttaffskaloma för de båda brotten även i fortsättningenblir lika, varför en särskild skala för mindre allvarligt brott bör införasäven vid allmänfarlig ödeläggelse. 3.1.11Brott mot griftefrid, 16 kap. 10 § Mitt förslag:Sttaffmaximum höjs från sex månaders tiU fängelse. Fängelsestraffkommitténsförslag: Kommittén föreslår en mindre skärpning av maximisttaffet. Remissinstansernaberör inte frågan särskilt. Skälen för mitt förslag:Brott mot griftefrid begås genom att någon obehörigen, dvs. utan giltigttillstånd eller stöd i lag eller annan förfatming, antingen flyttar, skadareller skymfligen behandlar lik eller avlidens aska eller gör skada eller ofogpå gravvård eller något de dödas vilorum som kista, urna eller grav.Bestämmelsen i lagmmmet har sitt ursprung sttafflag. Den tar siktepå att säkra ett allmänt omfattat intresse att avlidna behandlas pietetsfullt,dvs. med tUlbörlig respekt och vördnad. Pietetshänsynen gäller såväl den dödakroppen eller aska efter kremering som kista, uma och gravvård. För brott motgriftefrid är straffskalan böter eller fängelse i högst sexmånader. Frågan om sttaffvärdet hosvissa brott mot griftefrid har uppmärksammats i flerasammanhang. Saken berörs bl.a. i Transplanta-tionsuttedningens slutbetänkande,(SOU 1992:16) Kroppen efter döden. Vad som särskilt har uppmärksammats är vissafall av likskändning. Erfarenheten ger vid handen att det kan förekomma fall,exempelvis styckning och Uknande, där sttaffvärdet är så högt att nuvarandesttaffskala inte räcker tiU. Sttaffmaximum bör därför höjas. Transplantationsuttedningenföreslår att en särskild sttaffskala för grovt brott med ett maximum omfängelse bör införas. Även om det får anses uppenban att det ärpåkallat med en höjning av sttaffmaximum för brott mot griftefrid och att detär angeläget med en höjning är jag inte nu beredd att bittäda ett så passlångtgående förslag som uttedningens. Jag anser att det är lämpligt au avvaktamed ett ställningstagande till uttedningens förslag till dess att förslagetberetts i sedvanlig ordning. sluter dock inte att detfinns tilhäckliga skäl för att redan i detta ärende föreslå en mer begränsadhöjning av sttaffmaximum. Jag föreslår således att detta höjs till tvä årsfängelse. En sädan förändring innebär bl.a. att preskriptionstiden för brottetföriängs från två tiU . 3.1.12Barnpornografibrott, 16 kap. 10 a § Mittförslag: Maximisttaffet höjs från sex månaders till fängelse. Fängelsestraffkommitténföreslår en ntindre skärpning av maximisttaffet. Remissinstansernaberör inte frågan särskilt. Skälenför mitt förslag: Bestämmelsen om bampomografibrott kriminaliserar att ibilder av alla slag skildra bam i pomografisk bild med uppsåt att spridabilden, eller att sprida sädana bilder. Framställning av barnpornografi kanemellertid också vara sttaffbart enligt olika bestämmelser i 6 kap. brottsbalken.Jag vill här särskilt peka på 6 kap. 7 § om sexuellt ofredande som bl.a.innebär att det är sttaffbart att sexuellt beröra barn elleratt förmå barnet att företa eller medverka i någon handling med sexuellinnebörd. Jag har ticUgare föreslagit att straffmaximum för detta brott höjsfrån ett tUl fängelse. Bestämmelsen ombampomografibrott tillkom . Sttaffsatsen har varit densamma sedan dess.Även om de mest straffvärda fallen av framställning av bampomografi i mångafall täcks av andra sttaffbestämmelser än den om bampomografibrott är detuppenbart att det finns fall av såväl spridning som framställning avbampomografi som har ett högt sttaffvärde och som inte ttäffas av andrasttaffbestämmelser. har bampomo-grafibrottet haft samma straffskalasom olaga våldsskildring. Det sistnämnda brottet fick straffmaximum höjt tillfängelse genom lagstiftning som trädde i kraft (prop. 1989/90:70, bet. l989/90:KrU30, rskr. 1989/90:309, SFS 1990:894). Detbrottet och bam-pomografibrottet omfattar gämingar med i stort sammastraffvärde varför det framstår som naturligt au de har samma sttaffskala. Jagföreslår därför att Sttaffmaximum höjs till fängelse i två åi. En sådan ändringleder också till att preskriptionstiden för brottet förlängs, vilket kan geökade möjligheter tiU ingripande. 3.1.13 Falskt larmoch missbruk av larmanordning, 16 kap. 15 § Mittförslag: Brottet falskt larm delas in i två grader genom att en särskildsttaffskala för brott som är grovt införs. Förnormalgraden föreslås sttaffskalan bli böter eller fängelse i högst ochför det grova brottet fängelse i lägst och högst . Dettainnebär att straffmaximum för brottet höjs frän två till fängelse. Fängelsei införs som maximisttaff för missbruk av larmanordning. Fängelsestraffkommitténsförslag: I princip som mitt dock med undantag av att kommittén föreslår ettlägre minimum för den grova formen av falskt larm. Remissinstansernaberör inte frågan särskilt. Skälen för mitt förslag:Falskt larm består i att föranleda onödig säkerhetsåtgärd genom att lämnaoriktig uppgift att det föreligger fara för en eller flera människors liv ellerhälsa eller för omfattande förstörelse av egendom. Ett typexempel på falsktlarm är att lämna en falsk uppgift om att en bomb kommer att detonera i enbyggnad, men även ett meddelande om att vatten har förgiftats innefattarexempel på falskt larm. Som säkerhetsåtgärd enligt lagrummet bettaktas enåtgärd som inte är obetydlig i omfattning och som avser att direkt avvärjafaran, tex. uttyckning av brandkår, ambulans, polis, m.m.,avspärrning av ett bombhotat område, uttymning av t.ex. ett varuhus ochåtgärder av en kommun för att hindra att förgiftade livsmedel kommer ut blandallmänheten. En säkerhetsåtgärd är onödig om den är obefogad därför attuppgiften är osann. Missbruk av larmanordningbestår i att genom missbruk av larm. nödsignal eller annan liknande anordningföranleda onödig uttyckning av polis, brandkår, ambulans m.m. 1 normala fall är falsktlarm ett bötesbrott. Det är emellenid uppenban att ett falskt larm i vissaspeciella situationer kan föra med sig betydande skadeverkningar, både för detallmänna och för enskilda personer. Så kan exempelvis ett falskt larm om att ensvår olycka har skett på ett kämkraftverk med ett åtföljande stort utsläpp avracUoaktiva ämnen förorsaka att stora landoiTttåden får uttymmas. Vad ettsådant falskt alarm kan föra med sig i form av personliga umbäranden ochkostnader är lätt att förstå. Men även andra typer av falskt larm kan förorsakasvåra skador eller olägenheter. Detta gäller särskilt om det falska larmetriktar sig mot stöne folkmassor såsom i stora varuhus eller påidrottsanläggningar. Om en sådan större anläggning snabbt behöver utrymmas pägrund av ett falskt larm, bestående i att en bomb snart kommer att briseraeller giftig gas sttömma ut, kan panik lätt uppstå med åtföljande svåraskadeverkningar. avvad jag nu anfört anserjag att sttaffskalan lämpligen bör utformas så att denblir densamma som för olaga hot enligt 4 kap. 5 § . Detta innebär således atten ny grov form av brottet falskt larm införs. Falskt larm skall dock enligtmin uppfattning även i fortsättningen i de flesta fallen föranleda böter. Undergrovt brott bör falla sådana falska larm som kan föra med sig betydandeskadeverkningar exempelvis genom personliga umbäranden, avsevärda kosmadereller avbrott i den allmänna samfärdseln. Denökade komplexiteten och sårbarheten hos de anläggningar jag talat om tidigaregör att ett missbmk av fasta larmanordningar kan orsaka stora olägenheter ochkostnader. Mot den bakgrunden bör straffskalan rymma möjlighet att i undantagsfalldöma till sttängare påföljd än böter. 3.1.14 Övergrepp i rättssak, 17 kap. 10 § Mitt förslag: Förnormalgraden föreslås sttaffskalan bli böter eller fängelse i högst ochför det grova brottet fängelse i lägst och högst . Fängelsestraffkommitténföreslår att den särskilda sttaffskalan för grovt bron avskaffas, attsttaffmaximum sänks och att en särskild sttaffskala införs för ringa brott. Remissinstanserna:Av de remissinstanser som ytttar sig i frågan ställer sig en övervägandemajoritet negativa tiU den föreslagna förändringen. föreslåratt en ringa grad införs med sttaffskalan böter eller fängelse i högst sexmånader och att böter utgår ur sttaffskalan för normalgraden. Remissinstanserna:Våldskouimissionens förslag tillstyrks av flertalet av de remissinstanser somytttar sig i frågan. och i länavstyrker förslaget. Skälen för mitt förslag:Genom stadgandet om övergrepp i rättssak ges personer som hos domstol ellerannan myndighet gjort anmälan, fön talan, avlagt vittnesmål eller på annat sättavgivit utsaga eu särskilt skydd mot våld eller hot om våld. I bestärrunelsenstraffbeläggs att genom våld eller liknande hämnas på någon för en sådan åtgärdeller att på samma sätt försöka hindra någon från att vidta en sådan åtgärd. Avsiktenmed bestämmelsen om övergrepp i rättssak är att ge ett speciellt skydd förinttesset av att utförandet av talan eller avgivande av utsaga inför domstoleller annan myndighet inte påverkas på ett otillbörligt sätt. Rättssystemetbygger bl.a. på vittnesplikten som är av stor betydelse för att rättskipningenskall fungera tillfredsställande. Sttaffbestämmelserna om bl.a. mened och osannpartsutsaga avser att skapa förutsättningar för att utsagor som lämnas infördomstol också är sanningsenliga. Förpersoner som hörs inför domstol innebär situationen inte sällan påfrestningardär det inte kan uteslutas att det förekommer hotelser i olika former och ibland t. o. m.våld. Det finns därför mycket starka skäl att från Prop. 1992/93:141samhällelig synpunkt, i likhet med vad som bl.a. gäller bettäffande menedsbrottet,tillmäta den nu aktuella typen av övergrepp ett högt sttaffvärde. Det är avgrundläggande vikt för att upprätthålla ett effektivt rättsväsende att personeri denna situation ges ett högt sttaffskydd. Ett slopande av den särskildaSttaffskalan för grovt brott, vilket föreslår, skullekunna framstå som en nedvärdering av sttaffvärdet hos övergrepp i rättssak. Jagkan därför inte ställa mig bakom kommitténs förslag även om detta inte i ochför sig är ett utslag av att kommittén anser att sttaffvärdet hos brottet bordeanses vara lägre . som föreslår att en ringa grad avbrottet skall tillskapas, kommissionen med en sttaffskala från böter upp tiUfängelse . nämner i sitt avstyrkanderemissvar skulle ett genomförande av förslaget sannolikt leda till attflertalet fall av övergrepp i rättssak skulle komma att hänföras till kategorinringa brott. Detta skulle i sin tur kunna leda till att ett stort antal fall avbrottstypen därigenom skulle prioriteras lägre än och över huvud tagetinte bli uttedda och beivrade. En sådan utveckling vore mycket olycklig. Avrättsstatistiken framgår att bötespåföljden används i en icke ringa omfattningför övergrepp i rättssak. Domstolama verkar således använda det uttymmeden nuvarande sttaffskalan för normalgraden ger till en nyanseradpåföljdsbestämning. Jag ser därför ingen anledning att nu föra fram någotförslag om en särskild sttaffskala för ringa fall. Densärskilda sttaffskalan för den grova formen av övergrepp i rättssak tillkom den1 (prop. 1981/82:141, bet 1981/82:JuU49 o. 60, rskr. 1981/82:361, SFS1982:405). Dåvarande departementschefen betonade att Sttaffskalan för grovtbrott bör reseiveras för fall när gärningsmannen har visat särskildhänsynslöshet och betydande men för det allmänna eller någon enskild haruppkommit till följd av gärningen. Eftersom skalan för den grova fonnen endastskall användas för de verkligt allvarliga fallen bör knappast gämingar vilkassttaffvärde uppgår till allmänna fängelseminimum eller sttax däröver betecknassom grova brott. Jag föreslår därför att minimum för det grova brottet höjstill fängelse och, i syfte att minska överlappningen av skalorna,att sttaffmaximum för normalgraden sänks till fänselse . 3.1.15 Skyddande av brottsling och främjande av flykt, 17 kap. 11 och 12 §§brottsbalken Mittförslag: Brotten skyddande av brottsling och främjande av flykt delas in i tvågrader genom att en särskild skala för brott som är grovt införs. För normalgradenföreslås straffskalan bli böter eller fängelse i högst ett är och för det grovabrottet fängelse i lägst och högst . Detta innebär attsttaffmaximum för brotten höjs från två till fängelse. Fängelsestraffkommitténföreslår att en särskild skala för grovt brott införs för främjande av flyktsamt au maximistraffet för skyddande av brottsling skärps något. Remissinstanserna:Ingen av remissinstanserna berör förslaget särskilt, förutom Hovrätten förNedre Nonland, som godtar kommitténs förslag till gradindelning. Skälenför mitt förslag: Skyddande av brottsling består i att motverka att någonsbrott uppdagas eller beivras, dvs. att brottet eller brottslingen blirupptäckt, föremål för utredning, lagföring, dom eller verkställighet avpåföljd. Det förutsätts alltså att ett brott rent faktiskt har förövats. Föratt stadgandet inte skall få för vidsträckt tillämpningsområde gäller au motverkandetkan ske endast på visst säu, nämligen genom au dölja brouslingen, hjälpa honomatt komma undan, undanröja bevis om brottet eller genom att handla på annatliknande sätt. Skyddande av brottsling kan alltsä ske antingen genom att skyddabrottslingen eller genom att dölja brottet. Brottslingenkan skyddas genom att han göms eller får hjälp att undkomma, t.ex. genom atthan får låna en bil. sätt att dölja en brottsling är att, för att hanskall uncUcomma, själv ange sig för brottet eller aktivt leda poUsen påvillospår. Döljande av brottet kan ske exempelvis genom undanröjande av bevisoch att producera falska bevis eller att aktivt hjälpa brottslingen att döljaau brou har förövats. Exempel är au utplåna fotspår eller fingeravttyck, göranya spår, flytta på en död person och att städa ett rum i vilket ett våldsbrotthar begåtts. Ansvarför skyddande av brottsling kan åläggas även den som inte har kännedom om attett brott förövats om han hade skälig anledning att anta att så var fallet. Idessa fall gäller en särskild straffskala med enbart böter. Ansvarsfrihetgäller för vissa närstående till brottslingen. Skyddandeav brottsling är subsidiärt till främjande av flykt, viUcet brott består i atthjälpa någon som med laga rätt är berövad friheten att komma lös eller att,efter det han avvikit, främja hans flykt genom au dölja honom eUer genom aUvidta annan sådan åtgärd. Ansvarsbestämmelsernaför främjande av flykt och skyddande av brottsling är uppställda främst tillskydd för statens brousuttedande verksamhet och dess verkställande av påföljdför brott. Det är av vikt att denna verk- samhet får pågå utanotillbörUga störningar. Naturligtvis måste fall av väl planlagda och utfördafritagningar av personer som dömts för allvarlig brottslighet, t.ex. grovanarkotikabrott eller tenorhandlingar, tUlmätas ett högt Sttaffvärde. Detsammagäller vissa fall av skyddande av brottslingar som har gjon sig skyldiga tillsådana allv£u:liga gämingar. Jag delar därförkommitténs uppfattning att en höjning av sttaffmaximum är motiverad. Enhöjning av sttaffmaximum till fyra är räcker väl för att ge domstolarna dethancUingsutrymme som behövs vid straffmätningen. Straffskalan skulle dock meden sådan höjning bli mycket vid, varför jag liksom kommittén anser att ensärskild skala för grova brott bör införas.