prop · GG03220 · 1992-12-31 00:00:00 — Detta krävs för att elevernaskall få en utbildning av hög kvalitet och få underlag för val av ämnen ochfortsatt utbildning. Deförslag till förändringar av gymnasieskolan som regeringen senare denna dagpresenterar för understryker ytterligare behovet av samverkan mellande olika obligatoriska skolformerna inom det offentliga skolväsendet ochgymnasieskolan samt den frivilliga särskolan. Skolan kommer enligt intentionernai denna proposition att utvecklas mot en större valfrihet. Eleverna kommersåledes att lämna eller dess motsvarigheter med olika kunskaper irespektive skolforms ämnen beroende på sina egna tillval och kommunernasprofileringar. Gymnasieskolans inriktning met en mer kursutformad skola medstor flexibilitet i val av kurser och ämnen underlättar en ömsesidig anpassningmellan studierna i och gymnasieskolan. Dennaangelägna samverkan gäller självklart inte bara och gymnasieskolanutan i lika hög grad samverkan mellan andra skolformer t.ex. den obligatoriskasärskolan och samt den frivilliga särskolan, mellan sameskolan ochgrundskolan etc. Underrubriken - gynmasieskola m.m. behandlar ocksåfrågorna om studie- och yrkesval och syoperso-nalens uppgifter. Ävenden obligatoriska skolan skall i enlighet med regeringens ambitioner erbjudavalfrihet och mångfald. Det handlar både om att elever och föräldrar skallkunna välja skola, och om att eleverna skall göra egna val inom ramen för dengaranterade undervisningstiden i skolan. Valmöjligheterna skall inte begränsasav elevens kön eller sociala eller kulturella bakgrund. En reell valfrihet ochmöjligheter att kunna utnyttja den förutsätter en väl fungerande studie- ochyrkesorienterande verksamhet i skolan. För särskolans elever spelaryrkesvalslärarna en utomordentligt viktig roll när det gäller att hjälpa dematt orientera sig mot framtida yrkesutbildningar och yrkesval. Rektornges i förslag ett övergripande ansvar för skolanssyoverksamhet. () tycker det är bra att rektornsansvar för syoverksamheten tydliggörs. AMS framhåller också att lärarnas insatserkan komplettera, men inte ersätta, den specialkompetens i vägledning somsyopersonalen har. och flera kommuner påpekar attstudie- och yrkesorienteringen är viktig, men att regei ing och riksdag inteskall tala om för kommunerna hur de skallorganisera sina insatser. Det räcker enligt Prop. 1992/93:220 mångaremissinstanser med att ge ett övergripande ansvar till rektorn. Regeringenanser för sin del att syopersonalen i och särskiltyrkesvalslärarna i särskolan har en viktig uppgift när det gäller att geeleverna stöd och vägledning. Det är därför väsentligt att, i enlighet medLäroplanskommitténs förslag, lyfta fram och tydliggöra ansvarsförhållandenaför skolans studie- och yrkesorientering. Hur studie- och yrkesvägledningenskall organiseras och på vilket sätt skolan skall öppnas för det omgivandesamhället är emellertid frågor som huvudmännen och skolans personal har attbestämma om. Vivill också erinra om den skyldighet som kommunerna enligt skollagen har attinformera eleverna om de studiemöjligheter som finns i gymnasieskolan. Enmöjlighet, som vi nämner i timplaneexemplen i bilaga D, kan vara att låtaeleverna mot slutet av under några perioder auskultera på någoteller några av gymnasieskolans program. Någon nationell reglering av praktikoch arbetslivsorientering kommer däremot inte längre att finnas. Iförslaget till läroplan ges rektorn ett övergripande ansvar för att elevvårdsverksamhetutformas så att elever som behöver särskilt stöd och hjälp får detta. Det ärenligt regeringens uppfattning viktigt att detta övergripande ansvar läggs pårektorn och klart uttalas i läroplanen. Många remissinstanser har, som framgårav det föregående, framhållit skolans stora ansvar för elever med behov avolika former av stöd och hjälp. Här spelar naturligtvis, vid sidan av lärarna,den elewårdande personalen en viktig roll. Ettantal remissinstanser har i sina svar med anledning av arbetsgruppens förslagsärskilt framhållit betydelsen av att elever med olika typer av funktionshinderfår stöd t.ex. i form av elevassistenter. Det kan tyckas självklart att sådantstöd alltid skall ges, men i det kärva ekonomiska läge som många kommuner nubefinner sig, kan det ändå finnas anledning att understryka, att även omstaten inte längre skall reglera i vilken form elevvård och annat stöd tillelever med särskilda behov skall ges, så innebär detta inte ett avkall påkravet att det skall ges. Idetta avsnitt av läroplanen föreslås också att alla som arbetar i skolan skallverka för att genom kontakter med arbetsliv, föreningsliv och andraverksamheter utanför skolan berika skolan som en lärande miljö. Idebatten i anslutning till förslag har från många olikahåll framförts synpunkter på vikten av att skolan skall förmedla vårtgemensamma kulturarv och att, förutom att ge eleverna kunskaper, också medverkatill att de får utveckla sin kreativitet och skaparlust. Det är självklart inomramen för de olika ämnena på timplan som mycket av skolanskulturella arbete hör hemma. Det är inte enbart inom de ämnen somtraditionellt förknippas med det prak-tiskt-estetiska området, som elevernaskall få grundläggande insikter i olika uttryck för mänskliga känslor,stämningar och erfarenheter eller träna sin egen skaparförmåga. I många ämnenkan man i mycket högre utsträckning än som sker använda sig avundervisningsmetoder, stoff och studieuppläggning som gyimar elevernas uttrycks-,inlevelse-och kommunikationsförmåga och deras kreativitet. Det är nu kommunernas ochskolpersonalens ansvar att verka för att skolan blir en öppen och lärandemiljö, där det är naturligt att ha kontakt med arbetsliv, föreningsliv, kyrkoroch olika kulturella institutioner såväl inom ramen för den ordinarieundervisningen, som inom andra aktiviteter i skolans vardag. Tillutgångspunkterna för läroplaner och kursplaner hör ett antal grunddokument somSverige har undertecknat i internationella fördrag och konventioner. Dedokument, som det åligger lärare och rektor att beakta är bl.a. FN:sdeklaration om de mänskliga rättigheterna. Konventionen om barnetsrättigheter. Rekommendation om utbildning för internationell förståelse,samarbete och fred och undervisning om de mänskliga rättighetema ochgrundläggande friheterna och Deklaration och rekommendationer om undervisning imiljöfrågor. Regeringen anser det inte lämpligt att dessa dokument i enlighetmed förslag ges förordningskiiraktär. Däremot bör de påannat lämpligt sätt göras tillgängliga för och kända i skolorna. 3.3 Kursplanerna - struktur Regeringensforslag: Nya kursplaner för fastställs av regeringen. Kursplanernautformas i enlighet med följande riktlinjer. Varje kursplan skall ange -kmål som undervisningen i ämnet skall sträva mot k ämnets uppbyggnad ochkaraktär krav- mål som skall ha uppnåtts efter det femte skolåret respektive mål som skall ha uppnåtts vid slut. Förden obligatoriska särskolan, sameskolan och specialskolan fastställskursplanerna av regeringen, eller den myndighet regeringen bestämmer. Läroplanskommitténsforslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstansernassynpunkter: Remissinstansema är i stort sett posi- Prop. 1992/93:220 tivatill förslagen om kursplanernas struktur och inrikming. Olika synpunkter hardock framförts när det gäller målen, framför allt vad gäller målen att uppnå,som av många anses för högt ställda. Påsamma sätt som läroplanen får kursplanerna en delvis ny roll vid en mål- ochresultatorienterad styrning. Kursplanerna skall, enligt Läroplanskommitténsförslag, svara på frågor om varför man läser ämnet, vad ämnets roll är iförhållande till läroplanens mål och vad skolämnet är. De skall också ange dencentrala kunskap, förståelse och färdighet eleverna skall uppnå. 1kursplanerna anges innehållet i skolans undervisning. De intar därför encentral position i det nya styrsystemet. Kursplanerna skall konkretiseraläroplanens mål och tillsammans med läroplanen utgöra den helhet från vilkenundervisningen skall utgå. De bör även i fortsättningen utarbetas ochfastställas av regeringen. Härigenom kan man säkerstäUa tillgången till enlikvärdig skola i hela landet. För sameskolan, specialskolan och denobligatoriska särskolan bör dock regeringen kunna bemyndiga attfastställa kursplaner. Regeringensförslag leder till att läroplanen och kursplanerna i mindre utsträckningkommer att reglera arbetsformerna och att timplanerna får en väsentligt mindrestyrande roll i skolan. I gengäld innebär detta att större krav kommer attställas på klarhet, stringens och realism i skolans kursplaner. Läroplanen,med den utformning som föreslås i denna proposition, bör kunna få en långlivslängd, medan kursplanerna kommer att behöva prövas fortlöpande medavseende på innehåll och kunskapskrav. Vi anser därför att det är viktigt attett stort intresse ägnas åt kursplanerna och att en kursplanekulturutvecklas, där såväl lärare som akademiska institutioner och andra deltar i ettkontinuerligt arbete med att dels omsätta skolans kursplaner till en godundervisning, dels ge förslag till förbättringar. För att utveckla en sådankultur är det viktigt att se utvärdering, såväl för riket som lokalt, som ettinstrument. Det är genom utvärdering som kunskap byggs upp om hur målutarbetas och anpassas till olika ramar. Kursplanernaskall utformas på ett sådant sätt, att de klargör vad alla elever bör lära sig,som de skall lämna ett stort utrymme för lärare att, i samverkan medelever och hem, välja stoff och arbetsmetoder. Kursplanerna skall såledeslägga fast det innehåll av framför allt grundläggande och bestående kunskapersom undervisningen skall förmedla. De skall också ge förutsättningar för detstoffurval som måste gö- 4 1992/93. Regeringenvill gärna i detta sammanhang betona att det gäl- Prop. 1992/93:220 ler attfinna en god avvägning mellan å ena sidan det innehåll i skolan, som är avsådan vikt att det bör utgöra en gemensam, nationell referensram och somdärför alla elever bör få kunskap om och å andra sidan ett utrymme för lokalabeslut om vilket innehåll som skall väljas. Lärarnaskall således, i samråd med eleverna, lägga upp undervisningen så att elevernanår kunskapsmålet. Den målstyrda skolan ger lärarna stora möjligheter attanpassa sina metoder och precisera stoffurvalet vid olika tillfällen till deninlärningssituation eleverna befinner sig i. Lärarenmåste alltid ta huvudansvaret för undervisningen. Kursplanernas krav riktarsig därför i hög grad till läraren. Men eleverna måste också ta ett eget ansvarför sin inlärning. Läraren kan ge eleverna förutsättningarna och verktygen förinlärning; processen att ta till sig kunskaperna är elevens uppgift. Elevernasansvar måste rimligen utvecklas och stimuleras om de ges reella möjligheter attpåverka och delta i undervisningsplaneringen. Regeringenförordar att kursplanerna byggs upp enligt den modell som Läroplanskommitténföreslår. Det innebär att de får en inledande text, där ämnets syfte och roll iförhållande till skolans allmänna mål beskrivs och där ämnet sätts in i sittsammanhang. Kursplanernadelas sedan upp i tre huvudområden; mål att sträva mot, ämnets uppbyggnad ochkiiraktär samt mål som skall ha uppnåtts efter det femte skolåret och mål somskall ha uppnåtts vid slut. Kursplanemas form kan variera beroendepå ett ämnes karaktär och behöver således inte vara enhetlig även om den skallbygga på samma grundstruktur. Kursplanernasmål är således av två slag. Först beskrivs de mål som uttrycker den inrikmingundervisningen skall ha vad avser elevens utveckling av insikter, färdighet,förståelse, erfarenheter osv. Dessa mål skall inte sätta upp någon gräns förelevens kunskapsutveckling, utan vara vida och högt ställda för att ange denriktning mot vilken undervisningen skall sträva. Denandra typen av mål är de mål, som är kunskapskraven i ämnet. Kraven skalluttrycka den grundläggande kunskaps- och fiirdighetsnivå i ämnet, som allaelever skall ges möjlighet att uppnå. Syftet är att, i enlighet medLäroplanskommitténs förslag, dels definiera den miniminivå som eleverna skallha nått efter det femte skolåret, dels att definiera den miniminivå elevernaskall ha nått efter det nionde året. Dennakonstruktion av kursplanerna ger skolan goda möjligheter att lägga upp enundervisning som är anpassad till varje elevs förutsättningar. Kraven innebäratt statsmakterna tydligt uttryckt och konkretiserat innebörden av begreppetlikvärdig utbildning. Nivån på kraven skall sättas så att alla ges möjlighetatt nå dem som ställs till förfogande tillsammans med rimlig tidför arbetet utöver denna, t.ex. i form av hemuppgifter. Kraven kan alltså sägasvara uttryck för en för alla gemensam grundkurs.De allra flesta elever kommer naturligtvis att Prop. 1992/93:220 kommalängre i sitt lärande. Målen att sträva mot ger ett stort utrymme förfördjupning och breddning av elevemas kunskaper. Regeringenhar tidigare, i avsnitt 3.1, påtalat den risk som vissa remissinstanser angivit,nämligen risken att kravnivån kommer att bli norm i ämnet. Som framgår av dettidigare anförda delar vi emellertid inte remissinstansernas oro i dettaavseende. Det kan ändå finnas anledning att kraftigt understryka attkursplanernas kravnivå är golvet, den nivå alla först skall nå, och att detsedan inte finns något tak för ett vidare kunskapssökande. De flesta elevernaskall således kunna nå utöver kravnivån. Vidarebeskriver kursplanen ämnets uppbyggnad och karaktär. Här anges också desärskilda perspektiv som skall läggas på olika kunskapsområden inom ämnet. Manbeskriver ämnets kärna genom exempelvis änrnets centrala begrepp, teorier,frågeställningar, perspektiv, aspekter, kunskapsområden etc. Ämnets uppbyggnadser olika ut i olika ämnen och kommer också att beskrivas på skilda sätt. IVi föreslår således att krav i kursplanerna anjges dels för de kunskaper someleven skall ha uppnått efter femte året, dels för de kunskaper som elevenskall ha uppnått vid slut. Centraltfastställda krav, som varje elev skall ha möjlighet att uppnå efter femte året,fyller flera funktioner. Det behövs, enligt regeringens uppfattning, ennationell avstämningstidpunkt under den nioåriga skolgången, som kan ligga tillgrund för inte bara lokal utan även för nationeU utvärdering. Vidavstämningstillfället efter det femte året bör således en samlad och allsidigbedömning av elevernas kunskaper och utveckling göras. Det skall vara lärarnasskyldighet att göra en sådan bedömning med utgångspunkt i kursplanekraven ochockså att analysera orsakerna till eventuella kunskapsbrister hos eleverna.Rektor skall få del av dessa bedömningar så att de kan ligga till grund förhur man lokalt fördelar resurser och planerar för den fortsatta utbildningen.Bedömningen skall således mer ses som en utvärdering av skolans resultat, än avden enskilde elevens. Ävenur elevernas och deras föräldrars synpunkt är det viktigt med en avstämning.Bedömningen skall delges eleven och hemmet, något som vi återkommer till iavsnitt 3.6. För lärarna kan avstämningen ge ett stöd i planeringsarbetet. Detär också viktigt att skillnaderna mellan olika skolors förläggning av ämnenoch delar av dessa i tiden inte alltför mycket skiljer sig åt. Alltför storaskillnader mellan olika skolor försvårar byte av skola och skulle kunnamedföra avsevärda problem såväl för den elev, som byter skola, som för denmottagande skolan/kommunen. En avstämningspitnkt av detta slag torde effektivtminska sådana risker. Detär härutöver angeläget att få ett tillfälle utöver avslutningsåret, dågrundskolans resultat kan jämföras över landet. Flera remissinstanser haruttryckt oro för att det av Läroplanskom- Prop. 1992/93:220 mitten föreslagnaavstämningstillfället skall uppfattas som att varje enskUd skolaskontinuerliga utvärderingsansvar skulle upphöra. De uttrycker bl.a. farhågorför att elevernas svårigheter i skolarbetet skulle uppmärksammas, och relevantastödåtgärder sättas in, först efter det femte året. Regeringen delarujipfattningen om att så naturligtvis inte får bli fallet. Tvärtom skall detingå som en naturlig del i lärarnas arbete att kontinuerligt utvärderaelevernas kunskaper och utveckling. Lärarkårens yrkeskunnande innebär attskolan här har en stark tradition att bedöma elevers behov av stöd; . Samtidigtmedför den ökade lokala friheten och minskade timplane-styrningen att olikaskolor kan ha hunnit olika långt. Den nationellaavstämningen får därigenom också betydelse som stöd för det lokalaplaneringsarbetet genom att markera hur långt alla skolor minst måste ha nåttefter femte året, så att kravet på likvärdighet kan värnas. Som ett ytterligarestöd för skolans egen utvärdering och avstämning mot nationella mål löreslårregeringen vidare diagnostiska prov vid två tillSllen, dels mellan första åretoch avstämningstillfället, dels meUan avstämningstillfällef. Dessa förslag finns vidare utvecklade i avsnitt 3.6. Förde elever som, trots aktiva stödåtgärder från skolans sida, inte lyckas uppnåkraven i kursplanerna bör olika åtgärder diskuteras. Om hem och skola äröverens härom, bör en individuellt inriktad studiegång eller en förlängning avskciltiden t.ex. vara möjlig. För skolan innebär ett konstaterande av attnivån inte har uppnåtts en förnyad signal om att ytterligare stödåtgärder måstesättas in. Ytterst har naturligtvis kommunen ansvar för att tillräckligaresurser ställs till förfogande och att verksamheten har en ändamålsenligledning. Denuvarande kursplanerna är i hög grad inriktade mot att ange innehåU i form avhuvudmoment. I de nya kursplanerna beskrivs i stället, som framgår av det nyssanförda, ämnets syfte, mål och krav samt dess uppbyggnad och karaktär. Därmedmarkeras tydligare gränsdragningen mellan det nationella ansvaret att ange målför verksamheten och det professionella ansvaret att organisera undervisningenoch att välja innehåU inom de ramar som kursplanerna anger. Undervisningenskall med utgiingspunkt i kiu-splanerna lokalt kunna organiseras på olika sätt,uppdelad i ämnen, som teman eller andra varianter av integration.Kursplanernas uppläggning med tydliga krav och mål ger förutsättningarna för dediskussioner om undervisningens uppläggning och innehåll, som måste vara ettnaturligt inslag i lärarnas arbete. Dennautveckling kommer att ställa höga krav på lärarkåren. Egentligen är det inganya krav, utan snarare en naturlig utveckling av lärarnas ansvar vad gällerurval av innehåll och utveckling av arbetsmetoder. Däremot blir det tydligt attskolans behov av lärare som kan biträda rektorn i de pedagogiskauppgifterna ökar. Vi anser att detta bör leda till ökade möjligheter förlärarna att genom utveckling, fortbildning och karriärmöjligheter få bredda ochfördjupa sin lärarkompetens. Regeringensbedömning: Regeringen faststäUer nya kursplaner för i ämnena Bild,Biologi, Engelska, Främmande språk. Fysik, Geografi, , Hemspråk,Historia, Kemi, Idrott och hälsa. Matematik, Musik, Religionskunskap,Samhällskunskap, Slöjd, Svenska, Teckenspråk samt Teknik. Förspecialskolan, särskolan och sameskolan fastställs kursplanerna av regeringen,eller av den myndighet som regeringen bestämmer. Nuvarandereglering om alternativkurser i engelska och matematik upphör. Läroplanskommitténsförslag: Överensstämmer i stora delar med regeringens bedömning. Remissinstanserna:Som framgår tidigare är remissinstansema i huvudsak positiva tillkursplanernas struktur. Varierande åsikter framförs bettäffande de olikakursplanernas innehåll. Flera remissinstanser har påpekat attmålformuleringarna bör förtydligas och preciseras. Skälenfor regeringens bedömning: Grundläggande för utformningen av kursplaner i enmål- och resultatstyrd skola är att målet, inte metoderna att nå målet, är detcentrala. Betoningen av målen i kursplanerna skall inte tolkas så attkursplanerna inte får omfatta något av det innehåll som eleverna skaU ha lärtsig i ämnet. Det skall av kursplanerna tydligt framgå vad eleverna skall kunnanär de lämnar skolan. Att ange detta är en viktig del av den nationellaskolpolitiken. Det är angeläget att kursplanerna är tillräckligt konkreta föratt fungera som underlag för lärarnas och elevernas arbete. En alltförövergripande beskrivning av ett ämnes innehåll kan annars få till följd attstyrningen av skolans innehåll överflyttas till läromedelsförlagen och att denstatiiga styrningen därmed blir konturlös och vag. Enlikvärdig utbildning förutsätter nationellt fastställda kursplaner. Detankommer på regeringen att fastställa kursplaner för . Regeringensfortsatta arbete med kursplanerna kommer att utgå från Läroplanskommitténstidigare nämnda betänkande Kursplaner för , som har remissbehandiatsunder . För information lämnar regeringen här enkortfattad redogörelse för utformningen av kursplanearbetet, liksom enöversiktlig beskrivning av ämnenas innehåll. En sammanställning av remissvarenkommer att finnas tillgänglig i . Vårbedömning är att nationella kursplaner bör finnas för följande ämnen; Bild,Biologi, Engelska, Främmande språk (B- och C-språk), Fysik, Geografi,, Hemspråk, Historia, Kemi, Idrott och Prop. 1992/93:220 hälsa.Matematik, Musik, Religionskunskap, Samhällskunskap, Slöjd, Svenska,Teckenspråk samt Teknik. Till skillnad från anser vi dockinte att kursplaner i Barn- och ungdomskunskap, Naturlära, Samhällslära ochTeknik och miljö bör fastställas. Vi återkommer i det följande till detta. Ettskolämne är, som påpekas i betänkandet Kursplaner för , ingetnaturgivet fenomen. De nuvarande ämnena på timplan har sin grund iden indelning av stoffet i den obligatoriska skolan som gjordes omkring år1860. har några ämnen delats upp, andra har förts samman och en delnya har tillkommit. finns inte separata kursplaner för ett antalämnen. Dessa har i stället samlats under rubrikerna njiturorienteranderespektive samhällsorienterande ämnen. Enligtden nationella utvärderingen, som redovisade 1991, bedrivsundervisningen som s.k. blockundervisning i av landetshögstadieskcilor. På låg- och mellanstadierna med klasslärare förekommer mer avämnesövergripande undervisning. Trots att nuvarande kursplaner är gemensammabedrivs alltså större delen av undervisningen ämnesvis, åtminstone påhögstadiet. Andrafaktorer än kursplanens konstruktion tycks således ha betydelse vid valet avstudieuppläggning. Inte minst torde lärarnas kompetens och traditionen varaavgörande. Vidarevisar SÖ:s nationella utvärdering att vissa ämnen dominerar undervisningen.Detta är särskilt märkbart i samhäUsorientering, där geografi och historiadominerar kraftigt över samhällskunskap och religionskunskap. Separatakursplarier och tydliga mål för samtliga ämnen kan motverka en fortsattutveckling i denna riktning. Utvärderingar visar vidare att läroböckerna är enstark styrfaktor när det gäller stoffurval. Tydliga kursplaner i de olikaämnena kommer att ge en signal åt bl.a. läromedelsproducenter om vilkakunskaper skolan skall ge eleverna. Vianser således att de nuvarande s.k. blockämnena, i enlighet medLäroplanskommitténs förslag, bör delas upp i ett antal ämnen med särskUdakursplaner för vart och ett av dessa. Flera remissinstanser har kritiseratkommitténs förslag om orienteringsämnenas uppdelning och sett det som en signalom hur undervisningen skaU läggas upp. Som framgått behöver emellertid inteseparata kursplaner för de olika ämnena styra de enskilda skolornas val avstudieuppläggning. Varje avgränsning av ett kunskapsområde - \are sig dennakallas ämne, tema eller block - riskerar att försvåra gränsöverskridandesynsätt och perspektiv. är avgränsningar nödvändiga, om kunskapernainte skall bli sliunpmässiga och saknasammanhang. Detta är ett svårlöst dilemma, Prop. men den avvägning somrimligen bör vara konsekvensen av en målstyrd skola, är att kursplanerna- vars uppgift är att garantera likvärdighet och kvalitet i kunskaper -görs ämnesvisa, medan timplanen - vars uppgift är att fördelaundervisningens tid - ger stort utrymme för lokala prioriteringar av tid ochämnessamverkan.