prop · GG0375 · 1992-12-31 00:00:00 — Vidaregäller att det vid prövning enligt generalklausulen i marknadsföringslagen avom en framställning är otillbörlig mot konsumenter ställs sf)e-ciellt höga kravpå hederlighet och vederhäftighet när framställningen riktar sig till gmppersom kan antas vara mindre kritiska än konsumenter i allmänhet, exempelvis bam(prop. 1970:57 s. 69). RUcsdagenhar bedömt att det med hänsyn till bl.a. televisionens stora genomslagskraftvarit befogat att uppstiiUa mer långtgående resttiktioner i radiolagen än vadsom följer av marknadsföringslagen, när det gäller reklam som särskilt vändersig till yngre bam (se prop. 1990/91:149, KU39, rskr. I 11 § förstastycket radiolagen föreskrivs all en annons med reklam som sänds underannonstid i televisionen inte får syfta till att fånga uppmärksamheten hos bamunder . Vidare föreskrivs i andra stycket att det i annonser med reklaminte får uppträda personer eller figurer som spelar en framträdande roU itelevisionsprogram som huvudsakligen vänder sig till bam under . Det fmnsdessutom i 15 § första stycket andra meningen ett uttryckligt förbud mot attsända annonser med reklam före eller efter ettprogram som huvudsakligen vänder sig till nämnda barngrupp. Motsvarande reglerhar senare intagits i lagen om kabelsändningar till aUmänheten (se prop.1991/92:53, KU19, rskr. Marknadsföringsutredningenhar föreslagit att förbudet i radiolagen och lagen om kabelsändningar tillallmänheten mol att sända annonser med reklam, som syftar till att fångauppmärksamheten hos bam, upphävs. Utredningen har motiverat sitt förslag medalt bestämmelsema skulle strida mot artikel 11 i , som motsvararartikel 30 i Enligt dessa regler förbjuds ett land att införakvantitativa importrestriktioner eller åtgärder med motsvarande verkan.Förbudet modereras av artikel 13 i EES-avlalet, sora motsvarar artikel 36 iRomfördraget som möjliggör sådana åtgärder med hänsyn till tex. allmän moraleller människors liv och hälsa. Enligt eu avgörande av (Cassis deDijon-fallet) följer att en restriktion raåste vara icke diskriminerande ochbehövlig samt att den mte får vara onödigt långtgående. Utredningenhar som skäl för att bamreklamförbudet skuUe suida mot EG-rätten åberopat ettuttalande från en kommissionsledamot angående leksaksreklam i TV. Regeringengjorde i lagrådsremissen följande bedömning. Direktivet medger attmedlemsstatema har strängare regler än direktivets (artikel 3:1).Medlemsstatema torde dock inte få ställa upp regler som strider raot någonannan del av EG-rätten. EG-domstolenhar inle prövat om ett bamreklamförbud står i strid med artUdama 30 och 36. Detuttalande av en kommissionsledamot som utredningen har hänvisat tiU ger ingenklar ledning. Vidbedömningen humvida ett bamreklamförbud skall stå i överensstäm- Prop.1992/93:75 melse med EG-rätten bör beaktas reglema i artikel 16 i direktivetsom syftar till att skydda minderåriga mot TV-reklam som kan förorsaka moraliskeller fysisk skada. Vidare bör noteras att det svenska förbudet inte avsernågon speciell produktgmpp utan allmänt tar sUcie på reklam som syftar till attfånga de yngre bamens uppmärksamhet. Regeringenansåg i lagrådsremissen vid en samlad bedömning att bamreklamförbudet uitetorde stå i strid raed EG-rätten. Vidare farni regeringen att radiolagensbestämmelser är motiverade och tillsammans med marknadsföringslagens reglertillgodoser de särskilda bestämmelsema i direktivet om bamreklam. Radiolagensbestäraraelser borde därför ligga tiU grund för regler om bamreklam isatellitsändningar. Detta innebär att de svenska reklamreglema även på deltaområde får en strängare reglering än direktivets (jfr avsnitt 3.8.1). Lagrådethar i frågan om reklam riktad till bam anfört Enligt23 § första stycket i förslaget får en annons med reklam som sänds underannonstid i televisionen inte syfta till att fånga uppmärksamheten hos barn under12 år. I paragrafens andra stycke föreskrivs alt i annonser med reklam får mteuppuäda personer eller figurer sora spelar en framträdande roU itelevisionsprogram som huvudsakligen vänder sig till bam under . Detföreslagna förbudet mot bamreklam i 23 § första stycket har kritiserats vidremissbehandlingen på den gmnden att det skulle sunda mot EG-rättens -ochdärmed också - regler om varors och tjänsters fria rörlighet detbör i sammanhanget nämnas att marknadsföringsutredningen av sararaa skälföreslagit att motsvarande bestämmelser i radiolagen och lagen omkabelsändningar lUl allmänheten skaJI utgå. Deregler i EG-rätten som avses är främst artiklama 30, 36 och 59 i (artiklama 11,13 och 39 i ). Enligt dessa bestämmelser ärkvantitativa importrestriktioner samt åtgärder med motsvarande verkan i principförbjudna meUan de avtalsslutande parterna. Undantag gäUer dock för det fallförbud eller restriktioner gmndas på vissa uppräknade särskilda hänsyn, bl.a.hänsyn till allmän moral eller människors liv och hälsa. Det föreskrivs dockatt sådana åtgärder inte får utgöra ett medel för godtycklig diskrimineringeller innefatta en förtäckt begränsning av handeln mellan de avtaisslutandepartema. Enligt ett avgörande av (Cassis de Dijon-fallet) gällervidare alt en restriktion måste vara behövlig samt att den inte får varaonödigt långtgående. Vidbedömningen av om de föreslagna reglema om bamreklamförbud strider motEG-rätten och kan till att börja med konstateras att reglema gårlängre än motsvarande regler i EG:s direktiv (89/552/EEG) om TV-sändningar.EnUgt TV-direktivet gäUer sålunda inte något absolut förbud mot sådan reklamsom syftar lill att fånga uppmärksamheten hos bam. I artUcel 16 anges attTV-reklam inte skall orsaka moralisk eller fysisk skada hos minderåriga och attden därför raåste uppfylla vissa kriterier. Bl.a. gäller att reklaraen inteskall direkt uppmana minderåriga att köpa en produkt eller tjänst genom attumyttja deras oerfarenhet eUer godtrogenhet och att reklamen inte heller skalldirekt uppmuntra minderåriga att övertala sina föräldrar eUer andra att köpa deutannonserade varoma eller tjänsteraa. Enligt artUcel 22 gäller vidare bl.a.att medlemsstateraa skall vidta lärapliga åtgärder för att säkerställa attTV-sändningar från TV-programföretag inom respektive stats jurisdiktionsområdeinle inkluderar program som allvarligt kan skada den fysiska, mentala ellermoraliska utvecklingen nos minderåriga. I ingressen till direktivet anges attdelta fastställer minimikraven för att garantera frihet för sändning. Vidareanges i artikel 3:1 att del står ett land friu att föreskriva attprogramförelag inom dess jurisdiktion skall följa mer detaljerad ellerstriktare regler inom de områden som omfattas av direktivet. Del går uppenbarligen inteatt göra något bestämt uttalande om humvida de angivna bestäraraelsema iEG-rätten medger att eu förbud införs raot bamreklam på det säll som föreslås iremissen. Det kan hävdas alt ett sådant förbud i praktiken inle kommer altsu-äcka sig särskilt mycket längre än vad en reglering i enlighet medTV-direktivet skulle göra. Men det finns en inle oväsentlig principiellskillnad mellan regleringaraa och det kan därför inte uteslutas att det föreslagnaförbudet anses strida mot reglema om varors och tjänsters fria röriighet.Lagrådet finner emellertid övervägande skäl tala för att förbudet är förenligtmed nyssnäranda regler i EG-rätten. Regeringenfinner mot bakgmnd av Lagrådets slutsats inte anledning att frångå remissensförslag. Densvenska 12-årsgränsen torde motsvara direktivets begrepp minderåriga prop.1990/91:149 s. 121). 3.8.4 Reklam foralkohol, tobak och läkemedel Regeringensförslag: Förbuden i lagen med vissa bestämmelser om marknadsföring avalkoholdrycker och i lagen med vissa bestämmelser om marknadsföring avtobaksvaror att marknadsföra alkohol och tobak utvidgas till att omfalta allasändrungar som omfattas av den föreslagna lagen ora satellitsändningar avTV-program. Något uttryckligt förbud mot alt marknadsföra receptbelagdaläkemedel föreslås inte. Den möjlighet som ges i att införa reglersom stoppar vidaresändning av alkoholreklam i svenska kabelnät utnyttjas inte. Utredningamasförslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstansernainstämraer huvudsakligen i utredningamas förslag. fåtal instanser, bl.a.Konsumentverket, anser dock att möjligheten att stoppa vidaresändningar avaikoholrekJam enligt bör utnyttjas. hävdardäreraot att det svenska förbudet strider mot Verket anser dock attett förbud mot läkemedelsreklam i TV bör införas för alt uppfylla direktivetsbestäraraelser. Skälen för regeringensförslag; TV-direktivet innehåller dels ett förbud mot lobaksreklam (artikel13), dels begränsningar i fråga om alkoholre-klara (artikel 15). I SverigegäUer förbud mot tobaks- och alkoholreklam i ljudradio- ochtelevisionsprogram. Förbuden regleras marknadsrättsligt i dels lagen med vissabestämmelser om marknadsföring av alkoholdrycker (aUcoholreklamlagen), dels ilagen med vissa bestäraraelser om marknadsfö- ringav tobaksvaror (tobaksreklamlagen). Lagama har samma tillämpnings- Prop.1992/93: 75 område som marknadsföringslagen, dvs. gäller för marknadsföringenpå den svenska marknaden. Utanför lagamas tillämpningsområde faller således näringsidkaresmarknadsföring på den utländska raarknaden (se vidare prop. 1977/78:178 s. 48). Somredovisats i det föregående (avsnitt 3.7.1) har regeringen stannat för att intenu införa särskilda förbudsregler eller andra regler i fråga om innehållet ireklam för alkohol, tobak och läkemedel i den radiorättsliga lagstifmingen. Iavvaktan på resultatet av arbete får i stället denmarknadsföringsrättsliga lagstifmingen tiUs vidare tiUämpas för att komma tillrätta med sådan reklara som inte är tillåten enligt TV-direktivet Detreklamförbud som gäller i för alkoholdrycker går längre än vadTV-direktivet kräver. Sora har framhållit (avsnitt5.3) torde det svenska TV-reklamförbudet dock vara förenligt med Sverigesskyldigheter enUgt eftersom alkoholreklamlagen har en alkoholpolitiskmotivering och kan stödjas på aUmänna regel om hänsynen till skyddför människors hälsa. Riksdagenhar uttalat (1990/91 :So23, rskr 375) att bör medverka till eneuropeisk överenskommelse som helt stoppar alkoholreklam i satelUt-sänd TV. Försändningar under svenskt ansvar finns däremot i det nu framlagda lagförslagetett förbud mot sådana sändningar. Vid den värdering av direktivets bestämmelsersom skall göras inom ramen för EES-samarbetet finns tillfälle för aufortsatt verka för ett intemationeUt förbud mot alkoholreklam i satelUtsänd TV. Somframgår av vad sora har sagts i det föregående är tillämpningsområdet för såvälalkohol- som tobakslagama marknadsföring på den svenska marknaden. För attTV-direktivets regler om tobaksreklam m.m. skall kunna tillämpas påprogramföretag som har jurisdiktion över, måste reklamförbudet i debåda speciallagaraa också omfatta televisionssändningar från soraendast kan tas emot i någol annat EES-land. Frågan blir då hur dettalagtekniskt skall ske. Vid bedömande av denna fråga bör som bakgmnd nämnas attspeciallagarna hänvisar till marknadsföringslagen. En handling sora Sttiderraot alkoholreklamlagen eller tobaksreklamlagen skall nämligen vid tillämpningav marknadsföringslagen anses varas otillbörlig mot konsumenter.Marknadsföringsutredningen och anser att någon uttryckligutvidgning inte behövs i speciallagaraa utan hävdar att det är tUb-äckligt attraarknadsföringslagen utvidgas. och även Konsumentverkethar däremot funnit att en bestämmelse om utvidgning bör tas in imarknadsföringslagen och i speciallagarna. Enligt regeringens uppfattning bördet direkt av speciallagarna framgå au förbuden mot marknadsföring av alkoholoch tobak har utvidgats. Dessa bör därför kompletteras med bestämmelser omdetta. Regeringen anser att därmed uppfyller sina förplUctelser enUgtdirektivet såvitt avser reklam för alkohol och tobak. har uppnåtts att EFTA-ländema får stoppa reklam för alkohol ividaresändningar. För svensk del fmns enligt regeringens uppfattning inte skälatt införa en sådan möjlighet i lagen, eftersom ett ingripande kommeralt ha en begränsad effekt med hänsyn till att sändningama når dem som hardirektmottagning via parabolantenner och även abonnenter i mindre kabelnätDessutom är ingripanden i vidaresändningar mot enskilda inslag förenade medavsevärda praktiska problem. TV-direktivet innehållersom nämnts även ett förbud mot reklam för receptbelagda läkemedel (artikel 14).Som har anmärkt finns inte något sådant lagstadgat förbud isvensk lagstifming. Marknadsföringslagen är dock tiUämplig om sådan reklam ärotiUbörUg. Reklam för receptbelagdaläkemedel riktad till konsumenter förekomraer inte i och är enligtläkemedelsbranschens intema praxis inte tiUåten. I den av nyligenantagna propositionen (prop. 1991/92:107, socialutskottets betänkande199l/92:So21, rskr 342) om ny läkemedelslag ra.m. togs bl.a. frågan upp om interätten att i marknadsföringssammanhang lämna information till allmänheten bordeinskränkas till receplfria läkemedel. Föredraganden fann (s. 58) att deförslag om ytteriigare inskränkningar i rätten att ge produktinformation har enmotsvarighet i branschens interaa regler, varför han ansåg att det knappastfanns något behov av en sådan offentlig reglering av marknadsföringen. Med hänsyn tiU vad somovan anförts anser regeringen att något uttryckUgt förbud mot reklara förreceptbelagda läkeraedel inte behöver införas i detta samraanhang. Dennabedömning stiimmer väl överens med föredragandens StäUningstagande i prop1990/91:149 s.51 att inte införa ett reklamförbud mot receptbelagda läkemedel imarksänd television. Fråganom reklam för receptbelagda läkemedel torde komma att behandlas ytteriigare avRadiolagsutredningen (se avsnitt 3.2). 3.9 och behandling av klagomål omsändningar Regeringensförslag: bör vara tillsynsmyndighet för satellitprogramföretag ochsatellitentreprenörer i . Överklaganden av Kabelnärandens beslut enligtbestämmelsema i lagförslaget medges inte. Utredningenföreslår inte någon särsidld rayndighet utan hänvisar till en tillsynsmyndighetsom kommer au inrättas . Vissa av tillsynsmyndighetens beslut bör fåöverklagas. Remissinstansernafömtsätter, i den mån frågan tas upp, att den nya radiomyndighet som föreslåsav utredningen om myndighet för radio- och TV-sändningar till allmänheten ibetänkandet Radio och TV i ett (SOU 1992:36) skall ha ansvar somtillsynsrayndighet föreslår att nämnden utses tilltillsynsmyndighet. anser att beslut fattade av tillsynsmyndigheteninte bör få överklagas. Skälenfor regeringen förslag: Utredningen om en myndighet för Prop. 1992/93:75 radiooch TV-sändningar till allmänheten har föreslagit att en gemensam myndighet böröverta de uppgifter som , och Närradionäranden har . Förslaget är ännu under beredning inom I detta läge ärdet naturligt att den myndighet. , som har ansvar för ärendensom gäUer vidaresändnuig av TV-program också får ansvar för frågor som rörsalellilprogramföreiag och sateUitentreprenörer. Somredovisats i avsnitt 3.4 bör svara för ett ADB-baserat registeröver satellitprogramföretag och satellitenu-eprenörer i landet. Uppgiftema iregistret skaU i princip vara offentliga. Vissa uppgifter kan dock vara sådanaatt de inte bör läranas ut. I statlig tillsynsverksarahet sora gällernäringslivet kan sekretess förekomma i fråga ora uppgifter om bl.a. enskildsaffärs- eller driftsförhållanden, om det kan antas all den enskilde lider skadaom uppgiften röjs. En bestämmelse om detla finns i 8 kap. 6 § sekretesslagen(1980:100). Sekretessen gäller emellertid bara i den utsträckning regeringenföreskriver. Sådana föreskrifter ger regeringen i sekrelessförordningen(1980:657). Omriksdagen bifaller förslaget om registrering av salellilprogramföreiag ochsatelUtenu-eprenörer koraraer regeringen att därefter ta ställning tiU om detfmns behov av ytterUgare föreskrifter i sekretessfrågan. Vidarebör lill Kabelnäranden lämnas uppgifter om programmens sararaansätming, bl.a.när del gäller andelen europeiska produktioner och verk av svenska artister ochupphovsmän. Nämnden skall vidare handha avgöranden om när inslag i elt programskall beriktigas. Näranden avgör också när överträdelse av satellit-TV-lagensbestäraraelser skall leda till föreläggande som får förenas med vite. Utdömandeav vite sker i domstol. Föratt göra en effektiv tillsyn möjlig bör salellitentreprenören åläggas att spelain sådana sändningar där inspelning inte görs - enligt nuvarande regler - avnågot salellitprogramföretag som har hemvist i riket En inspelning bör bevarasi . bör kostnadsfritt ha tillgång till eninspelning. Beslutsom fattas ora beriktigande eller om att följa vissa bestämmelser bl.a. omregistrering och annonsering bör enligt regeringens mening inte gå attöverklaga eftersom en sådan rätt skulle kunna äventyra en effekuv tillämpningav beriktigandereglema och försvåra tillsynen över programföretag ochentreprenörer. Kabelnämndenbör kunna ta upp frågor om prövning av programföretagens sändningar både påeget initiativ och på anmälan från enskUda. 3.10Visning i television av nyproducerad film Regeringensbedömning: Direktivets föreskrift i artikel 7 om att en filra inle får visas itelevision förrän efter premiären föranleder uite behov av ändringar inågon lagstU"lning. Utredningensbedömning överensstämmer med regeringens. vid och Marknacbdomstolenanser att en bestämmelse sora överensstämmer med direktivets artikel 7 skallinföras i lagen. Skältill regeringens bedömning: Enligt regeringens uppfattning behöver intedirektivets artikel 7 omsättas i en svensk lagbestämmelse. Ett effektivtgenomförande av artikehis bestäraraelse sker bäst genom alt parteraa påmarknaden kommer överens i ett upphovsrättsligt avlal, vilket är detnorraala. I praktUcen torde situationen vara den som direktivet föreskriver. 4 Ekonomiska konsekvenser av regeringens förslag uppkommer ekonomiska konsekvenser av EG-direktivet.Det komraer att krävas ett i vissa fall större inslag av europeiska verk iprogrammet och även färre reklaminslag. Detta kan åtminstone under enövergångsperiod komma att fördyra programverksamheten. För slalens del beräknasvissa smärre nya kosmader med anledning av lagförslagen tillkomma. DetiUkommande uppgifter som får när det gäUer registerhållning,programstatistik m.m. kan fmansieras över nämndens ordinarie budget Ienlighet med vad som har anförts har inom upprättatsförslag tUl 1. lag om sateUitsändningar av televisionsprogram tUl aUmänheten, 2. lag om ändring i radiolagen (1966:755), 3. lag om ändring i lagen (1991:1559) raed föreskrifter på tryckfrihetsförordningensoch yttrandefrihetsgmndlagens områden 4. lag om ändring i raarknadsföringslagen (1975:1418), 5. lag om ändring i lagen (1978:763) med vissa bestämmelser oraraark-nadsföring av alkoholdrycker, 6. lag om ändring i lagen (1978:764) med vissa bestämmelser oraraark-nadsföring av tobaksvaror. Förslag 3 har upprättats isararåd raed Justitiedeparteraentet och förslagen 4-6 i samråd medCivUdepartementet. 6.1 Förslaget till lag om satellitsändningar av televisionsprogramtill allmänheten saknar i dagregler för sändningar av televisionsprogram över satelliter. Den föreslagnanya lagen innehåller bestämmelser som reglerar innehållet i sådana sändningar.Bestämmelsema har anpassats till EGs direktiv (89/552/EEG) om samordning avvissa bestämmelser som medlemsstatema lagt fast i lagar och andra författningarrörande verksarahet med televisionssändningar till allmänheten. Enligtdirektivet (art. 3.1) kan de enskilda ländema tillämpa raer restriktiva reglerför sändningar som de ansvarar för som sändande land. Lagen innehåUer striktareregler om reklamsändnuigar än de rainimiregler sora direktivet har. Härigenomstår lagens reklamregler i överensstämmelse med de bestämmelser som gäller förden nationella TV-reklamen. 1§ 1 denna lag avses med sändare, reklam, prograratjänst och annonstid itelevisionen detsamma som i radiolagen (1966:755). satellitprogramföretag:den som sätter samman och svarar för en hel prograratjänst eller en del av enprograratjänst satellitentreprenör:den som här i landet för någon annans räkning bedriver sändningar avtelevisionsprogram över satellit eller som upplåter satelUdcapacitet Ilagens inledande paragraf anges vissa definitioner, (jfr art. 1 i direktivet).Bettäffande begreppen sändare, reklam och annonstid i televisionen hänvisas tUlradiolagen. Enligt denna lag förslås med sändare:anordning för radiosändning (radiosändare) eller trådsändning (trådsändare), reklam:ett radioprogram som är avsett att främja en näringsidkares avsättning av envara, en tjänst eUer någon annan nyttighet, och annonstidi televisionen: sändningstid i televisionen som inleds och avslutas av ensärskild ljud- och bildsignatur som markerar att den som sänder under denangivna tiden i huvudsak gör detta på uppdrag av andra. Begreppetprogramtjänst är nytt. Det införs i detta lagstifmingsärende genom förslaget uUändring av 1 § radiolagen (1966:755). Enligt delta förslag förstås medprogramtjänsl: ett samlat utbud av ljudradio- eller televisionsprogram somsänds under en gemensam beteckning. Begreppetprogramtjänst kommenteras i viss mån i det följande, raen komraenteras särskilti specialraotiveringen till förslaget lill ändring i I § radiolagen. Föratt beteckna den ansvarige används i paragrafen termen satellitprogramföretag,medan termen programtjänst används för att ange sammanhängande delar av ensändning. Liknande termer finns i såväl den .svenskaradiorättsliga lagstifiningen som i direktivet och den europeiska Prop.1992/93:75 konventionen om gränsöverskridande television. Begreppetprogramföretag finns i radiolagen. avses enligt 5 §radiolagen tiUståndshavare sora har rätt att här i landet sända radioprograrai mndradiosändning. Iyttrandefrihetsgmndlagen finns inle någon benämning motsvarande programföretageller programtjänst När det gäller identifieringen av den som sänderradioprogram, nöjer sig yttrandefrihetsgmndlagen med alt tala om "den somsänder radioprogram" (3 kap. 4 § m.fl.). När det gäller vera som skallutse utgivare sägs det att denne skall utses av den sora bedriver sändningsverksamheten(4 kap. 1 §). Ispeciaknotiveringen (prop. 1990/91:64 s. 122) tUl bestämmelsen i 4 kap. 1 §yttrandefrihetsgmndlagen uttalade dåvarande departementschefen, att det i deflesta fall knappast kan vålla några svårigheter aU avgöra vem som skall utseutgivaren. I fråga ora radio- och TV-prograra anförde hon all det i allmänhetkan antas stå klart vem som i gmndlagens mening bedriver verksamheten. I frågaom sändningar av program med ljudradio eUer TV via satelliter uttalades all detkan tänkas alt frågan om vem sora skall utse utgivaren inle alltid är heltsjälvklar, men att den bör kunna bedömas efter samma gmndläggande synsätt somligger bakora den nuvarande ordningen i fråga om de U-aditioneUa markbundnasändningama, genom etem eller genom tråd. Dess ledande princip sades vara attdel är den som ligger bakom själva programmet som är ansvarig för att enutgivare utses. Ispecialmotiveringen diskuterade departementschefen vidare vem som skall utseutgivare då någon som bedriver sändningsverksarahet i sin tur upplåter tid förprogramverksamhet åt någon annan. Hon uttalade att frågan bör kunna avgöras avdet inbördes förhållandet mellan parteraa i upplåtelse-avtalet En viktigledtråd för avgörandet av vem som är skyldig att utse utgivare skulle kunnakomma alt ges genom att det i vanlig lag föreskrivs skyldighet för den somskall bedriva sändningsverksamheten att anmäla sig för registrering hos enmyndighet (prop. 1990/91:64 s. 123). Deregler, som finns i den föreslagna lagstiftningen (regler för reklam, sponsringetc. ), avser inle del ansvar en utgivare skall ha ulan det ansvar som den somsköter programverksamheten i slort skall ha. Dennya termen salellitprogramföretag ansluter på del säll som har beskrivitslill redan förut befintlig terminologi på del radioräiisliga området Medsatellitprogramföretag menas enligt definitionen den som sätter samman ochsvarar för en hel programtjänst eller en del av en programtjänst Denanknyter således till de nämnda termema men utgör ändock en självständigterra.