prop · GG0325 · 1992-12-31 00:00:00 — Nuvarande bestämmelser fir till följd att en nyhuvudförhandling i regel måste hållas när en rättspsykiatrisk undersökning hargenomförts. Som närmare utvecklas i remissprotokollet kan denna ordningmedföra betydande processekonomiska och andra olägenheter. Den föreslagna ändringen av 46 kap. 11 § RB innebär enligtsin lydelse att möjligheterna att hålla en fortsatt huvudförhandling i ställetför en ny ökas väsentligt när rättspsykiatrisk undersökning har företagits.Förslaget ger rätten utrymme att inom ramen för den föreskrivnalämplighetsprövningen beakta intresset av att skapa goda förutsättningar förbevisvärderingen. Lagrådet finner inte anledning till erinran mot förslaget tilllagtext men vill ifrågasätta om inte gränsen för fortsatt huvudförhandling bördras snävare än som antyds i avsnitt 3.2 av allmänmotiveringen. Där förutsätts bl.a.att fortsatt huvudförhandling skall kunna hållas i de fall då nyavittnesuppgifter eller andra nytillkomna uppgifter gör det nödvändigt att hållaförnyade förhör med tidigare vittnen. Lagrådet ifrågasätter om det inte isådana situationer kan visa sig lämpligt att med hänsyn till koncentrationsprincipenta upp den nya bevisningen vid en ny huvudförhandling. Denna bedömning påverkasinte av det nedan behandlade och av lagrådet avstyrkta förslaget tilländring av 2 § lagen om rättspsykiatrisk undersökning. Lagrådets uppfattning är således att det kan finnasanledning att anta att den föreslagna bestämmelsen om fortsatt huvudförhandlingkan komma att tillämpas mer restriktivt än som antyds i remissprotokollet. Ocksåav ett annat skäl kan man förmoda att förslaget får en mer begränsad räckviddän som varit avsett. Som strax skall utvecklas närmare är det inte osannoliktalt den nya syn på jävsfrågorna som föranleds av Hauschildtdomen kan medföraatt ny huvudförhandling måste hållas i större utsträckning än som förutsatts i remissprotokollel. Jag godtar Lagrådets synpunkter. I enlighet med vad jagnyss anfört bör rätten med hänsyn lill omständigheterna i det aktuella målet avgöra omfortsatt eller ny huvudförhandling skall hållas sedan den rättspsykiatriska undersökningen genomförts. Jag ser inga egentliga nackdelar med en ordning som innebär att det normala bliratt ny huvudförhandling hålls i de fell då ny bevisning åberopasinför det andra förhandlingstillSllet.Erfarenhetsmässigt är det högst ovanligt att ny bevisning åberopas i detta skede av rättegången. föreslås och som innebär att rätten får hålla fortsatthuvudförhandling i mål där rättspsykiatrisk undersökning äger rum blirdärmed i första 27 hand aktuell att tillämpa i de fall då skuldfrågan ärutredd och klar och därdet enda som i princip återstår vid det andra förhandlingstill- Prop. 1992/93:25 fållet är att bestämma påföljden. Med en sådan ordning kommer ocksåjävsfrågan i en annan belysning. Jag återkommer strax till denna fråga (avsnitt3.3). Vid fortsatt huvudförhandling enligt den av mig föreslagnaordningen måste rätten i princip ha samma sammansättning som vid det första förhandlingstillSllet(30 kap. 2 § RB). Som har påpekats under remissbehandlingen av promemorian ärdet därför angeläget att ha en god personalplanering som gör det möjligt fördomstolens ledamöter att medverka också vid den fortsatta huvudförhandlingen.Lämpligt kan väl vara att rätten redan vid det första förhandlingstillSllet isamråd med dem som berörs bestämmer tid för den fortsatta huvudförhandlingen.Om det inträflar förfall för någon av nämndemännen sedan huvudförhandlingen harpåbörjats, är dock rätten domför med två eller fyra nämndemän beroende på omrätten från början består av tre eller fem nämndemän (1 kap. 3 b § RB).Bestämmelserna i lämnar också utrymme för rätten att i mer omfattande ochkomplicerade mål utöka antalet ledamöter för att gardera sig mot risken attbehöva ta om huvudförhandlingen vid förfall för rättens ordförande eller flerän en av nämndemännen under rättegångens förlopp. Ett par remissinstanser har väckt frågan om inte de nyareglerna kunde utsträckas till att omfatta också sådana situationer när rättenbeslutar om undersökning enligt 7 § lagen (1991:2041) om personutredning ibrottmål, m.m. (de s.k. § 7-intygen). Jag är tveksam till en sådan utvidgning, bl.a.eftersom ett § 7-intyg i normalfallet kan utfårdas inom ramen för femtondagarsfristen.Enligt min uppfettning bör alltså möjligheten att hålla fortsatthuvudförhandling i sådana fell när uppskovet överstiger inskränkasig till de mål där rätten har förordnat om rättspsykiatrisk undersökning. Som jag har varit inne på föreslogs i promemorianatt rätten i sitt beslut om att den tilltalade skall genomgå rättspsykiatrisk under sökning skall lämna elt motiverat ställningstagande i frågan om den tilltalade har begått den åtalade gärningen. Förslaget motiverades bl.a. med att man därigenom skulle komma till rätta med de nackdelar från bevisvärderingssynpunkter som följde med långa uppskov i huvudför handlingen. En remissinstans, () har i sitt remissvar ställt sig tveksam till en sådan ordning. DV framhåller att motivering arna i ett sådant beslut inte skulle vinna rättskraft och därför inle ha någon annan funktion än att vara ett stöd för minnet inför den fortsatta huvudförhandlingen. Det syftet skulle enligt DV lika bra tillgodoses genom att rätten, i den utsträckning det behövdes, förde minnesanteckningar över vad överläggningen resulterat i. I många mål kan det dessutom, menar DV, ta en inte obetydlig tid att formulera en skriftlig redovisning av rättens inställning i ansvarsdelen. Därmed uppstår en risk att beslutet om rättspsykiatrisk undersökning fördröjs. De flesta remissinstanserna har dock godtagit denna konstruktion och 28 dennalösning föreslogs också i det till Lagrådet remitterade förslaget. Ilagrådsremissen anfördes bl.a. att man med ett sådant beslut skapar Prop.1992/93:25 goda förutsättningar för en säker bevisvärdering och att det liggerett särskilt värde i att rättens bedömning av bevisningen och den tilltaladesansvar för gärningen ges i skriftlig form och som ett mellandomsUknandebeslut. Vidare anfördes att det med hänsyn till det långa uppehållet iförhandlingen är angeläget att rättens preliminära bedömning av ansvarsfråganfinns noggrant nedtecknad inför den fortsatta huvudförhandlingen. En sådanordning skulle, enligt vad som anfördes i lagrådsremissen, ge en större fastheti handläggningen och var ägnad att motverka att bevisvärderingen i målet kommeri ett sämre läge när uppskovstiden förlängs. Eftersom rätten redan enligt nugällande regler måste göra en bedömning av om den tilltalade har begått denåtalade gämingen innehöll förslaget enligt vad som anfördes i lagrådsremissenendast den nyheten att ställningstagandet skall redovisas skriftligen. Vidareanfördes att ställningstagandet i skuldfrågan skulle ske i form av ett beslutunder rättegången, som alltså inte vinner rättskraft, och att det därför kanändras eller bekräftas i den efterföljande domen beroende på hur måletutvecklar sig. Det förutsattes att beslutet i fråga i många fall skulle utgöraen del av domskälen i den slutliga domen. Det till Lagrådet remitterade förslaget innehöll mot dennabakgrund en ändring i 2 § lagen (1991:1137) om rättspsykiatrisk undersökning. Lagrådet har i denna del anfört följande. Det föreslagna nya andra stycket innebär att rätten blirskyldig att i beslutet om rättspsykiatrisk undersökning redovisa sin bedömningav bevisningen och skuldfrågan. Detta "mellandomsliknande" beslutskall liksom vara oförbindande för rätten vid det slutliga avgörandetav målet och skall inte kunna överklagas särskilt i annan mån än som följer av49 kap. 6 § RB, Besluten om rättspsykiatrisk undersökning skall självfelletvara grundade på överväganden som är lika ingående som när det gäller skälentill en fållande dom. Därmed är emellertid inte sagt att det är befogat attföreskriva en d,irekt skyldighet för rätten att redovisa sin bedömning pä detsätt som föreslagits. I lagrådsremissen motiveras den föreslagna ordningen medatt den ger större festhet i handläggningen och är ägnad att motverka attbevisvärderingen i målet kommer i ett sämre läge när uppskovstiden förlängs.Lagrådet vill emellertid ifrågasätta om förslaget ger några egentliga vinsteri dessa hänseenden. Mycket talar för att den föreskrivna beslutsmotiveringen såsom anfört i sitt remissyttrande i praktiken inte kommer attha någon annan funktion än att vara ett stöd för minnet för domstolen. Dettasyfte bör kunna tillgodoses lika bra med de interna minnesanteckningar som endomare torde föranstalta om utan särskild lagföreskrift. Till det sagda kommer att den föreslagna ordningen kan beferas medföra nya problem. Av specialmotiveringen framgår att det "mellan domsliknande" beslutet är tänkt att i många fell utgöra en del av de framtida domskälen. Denna ordning kan medföra risk för att antingen genomförandet av den rättspsykialriska undersökningen försenas på grund av den tid som behövs för beslutsformuleringen eller domskälen blir mindre innehållsrika än som anses lämpligt. Vidare bör inte bortses från risken att en utförlig redovisning av rättens preliminära bedömning av bevisningen och skuldfrågan kan komma att onödigtvis styra parternas fortsatta agerande i processen mot enskildheter i rättens 29 Av nu anförda skäl avstyrker lagrådet förslaget tilländring av 2 § lagen om rättspsykiatrisk undersökning. Jag harövertygats av Lagrådets synpunkter att man bör avstå från en ordning med ett mellandomsliknandebeslut. Visserligen finns det som jag redovisat fördelar med en sådan ordningmen som Lagrådet framhåller också nackdelar. Jag lägger därför inte fram någotförslag om ändring i lagen om rättspsykiatrisk undersökning. Prop, 1992/93:25 Mitt förslag: Reglerna om jäv i RB ändras så att en domareskall anses jävig att handlägga ett brottmål vid huvudförhandling, om han föredenna huvudförhandling har prövat om den tilltalade har begått gärningen.Bestämmelsen blir tillämplig i de fall rätten inte kan hålla fortsatthuvudförhandling sedan den rättspsykiatriska undersökningen har slutförts utanhåller ny huvudförhandling. Bestämmelsen blir också direkt tillämplig när ettbrottmål återförvisas från en högre instans till en lägre instans och domarenhar deltagit i det överklagade avgörandet i den lägre instansen. Promemorians förslag: Överensstämmer i sak med mitt. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser utom Juridiskafekultetsstyrelsen vid har tillstyrkt förslaget ellerlämnat det utan erinran. Några remissinstanser har framfört lagtekniska synpunkter. Skälen för mitt förslag: Om rätten häller hålla nyhuvudförhandling sedan den rättspsykiatriska undersökningen avslutats börEuropadomstolens avgörande i Hauschildtmålet leda till att jäv anses uppståför ledamöterna och att således ingen av rättens ledamöter får delta i den nyahuvudförhandlingen (jfr avsnitt 2.3.2 ovan). Rätten måste således i en sådansituation bytas ut i sin helhet. För detta talar också den obalans somuppkommer mellan rättens ledamöter om vissa men inte alla redan har iakttagitoch bedömt bevisningen och tagit ställning i skuldfrågan. Bestämmelserna i 4 kap. 13 § RB bör därför kompletterasmed en bestämmelse enligt vilken en domare är jävig om han före denhuvudförhandling vid vilken målet slutligt avgörs har prövat fråga om dentilltalade har begått den åtalade gärningen. Lagrådet har i denna del anfört följande: Förslaget till ändring av 4 kap. 13 § RB har sinutgångspunkt i artikel 6.1 i och i dom i Hauschildtmålet. Det synsätt som kommit till uttryck i Europadomstolensavgörande ger utan tvivel anledning att se över RB;s jävsregler. Iremissprotokollet har antagits att avgörandet får till konsekvens att endomare, som deltagit i ett beslut om rättspsykiatrisk undersökning, skall ansesjävig om en nyhuvudförhandling hålls i målet. Lagrådet instämmer i denna Prop. Från den utgångspunkten finns det inte någotatt erinra mot den föreslagna nya jävsregeln i punkt 8. I lagrådsremissen hävdade jag att sådana beslut iskuldfrågan som fettats under en pågående huvudförhandling med tillämpning av den nu föreslagna regeln om fortsatt huvudförhandling däremot inte borde anses grunda jäv. På denna punkt har Lagrådet i anslutning till det nyssåtergivna uttalat följande: Lagrådet ställer sig ändå tveksamt lill om jävsfrågornafått en tillfredsställande lösning genom det remitterade förslaget.Resonemangen i remissprotokollet utgår från att kravet på opartiskhet i artikel6.1 i inte hindrar alt en domare som deltagit i beslutet om rättspsykiatriskundersökning deltar också i en fortsatt huvudförhandling som genomförs enligtden föreslagna nya regeln i 46 kap. II § RB. Lagrådet ifrågasätter emellertid om detverkligen bör medfö ra en avgörande skillnad att en ny huvudförhandling rent tekniskt ändras till en fort i sådan. I Hauschildtdomen hade domstolen inte anledning att ta ställning till om kravet på opartiskhet vid en objektiv prövning kan anses uppfyllt när en domare i ett beslut konstaterar att övertygande bevisning om den tilltalades skuld föreligger och därefter sedan ett avbrott ägt rum deltar i vad som formellt utgör en fortsättning på den tidigare förhandlingen. Lagrådet förutser mot denna bakgrund att en tillämpning avde principer som kommit till uttryck i Hauschildtdomen kan komma att innebäraatt jäv anses föreligga i vissa fell av fortsatt huvudförhandling. Den nya jävsregelni 4 kap. 13 § 8 RB omfettar inte dessa fell. I remissprotokollet behandlas ettantal andra tänkbara jävssituationer som inte kommer att omfettas av punkt 8,nämligen bl.a. situationer som kan uppkomma i brottmål med flera tilltalade ochi vissa tvistemål. Det antas i protokollet att man beträffende dessa skallkunna fella tillbaka på den s.k. generalklausulen, som enligt förslaget flyttasmed oförändrad lydelse till 4 kap. 13 § 10 RB. Det är möjligt att antagandet om tillämpligheten av generalklausulenvisar sig riktigt och det är möjligt att klausulen kan bli tillämplig också ide av lagrådet berörda fall där jäv kan väntas föreligga trots att rättenhåller fortsatt och inle ny huvudförhandling. Del är dock från lagteknisksynpunkt inte någon lyckad lösning att i punkt 8 uttryckligen reglera endastnågra av de förutsedda jävsfallen i förlitan på att andra liknande fall skalltas om hand av den oförändrade generalklausulen, som förutsätts bli tolkad"i belysning av praxis". På grund av det anförda förordar lagrådet att jävsfrågornaövervägs ytterligare i ett vidare perspektiv. Om det anses att en ny jävsregelenligt remissförslaget bör införas redan Innan en sådan översyn har hunnitvidtas något som bör uppfattas som en provisorisk åtgärd i awaktan påresultatet av en fortsatt översyn bör punkten 8 förtydligas så att det klartframgår att jäv inträder först när den nya huvudförhandlingen påbörjas. Jag har i del föregående (avsnitt 3.2) tagit fasta påLagrådets synpunk ter när det gäller i vilken utsträckning de nya reglerna om fortsatt huvudförhandling bör tillämpas sedan den rättspsykiatriska undersök ningen genomförts. Det innebär att rätten normalt kommer att in skränka sig lill att behandla påföljdsfrågor och liknande frågor vid den 31 fortsatta huvudförhandlingen. Med denna justering kommer också jävsfrågornai en annan belysning. I de fall ny huvudförhandling hålls måste ju rättenssamtliga ledamöter bytas ut och då uppstår inga jävsproblem. Och om den nyaregeln som medger fortsatt huvudförhandling tillämpas i de mål där endastpåföljd och liknande frågor återstår kan det knappast med fog hävdas att sådanajävsproblem som Hauschildtdomen illustrerar skulle uppstå. Såvitt jag förstårmåste detta också vara Lagrådets uppfettning i annat fall skulle en regel sommedger att rätlen håller fortsatt huvudförhandling vara tämligen meningslös.Jäv bör därför normalt inte anses föreligga för rätlens ledamöter i dessasituationer. Jag kan ioch för sig instämma i Lagrådets synpunkter när det gäller den lagtekniskalösningen. Den är kanske inte helt tillfredsställande även om den reglerar de ipraktiken vanligaste situationerna och det kan därför finnas anledning att iannat sammanhang se över jävsbestämmelserna i ett bredare perspektiv. Enligtmin mening är det dock angeläget att , inte minst med hänsyn lilldomstolarnas skiftande tillämpning av jävsbestämmelserna i denna typ av mål,uttryckligen klargöra att jäv föreligger i de fell som Hauschildtdomenillustrerar och att jäv således föreligger vid huvudförhandling i brottmål dvs. vid en ny huvudförhandling om rätten före denna förhandling har prövatom den tilltalade begått den åtalade gärningen. Jag är beredd att förtydligalagtexten i den riktning Lagrådet förordat. Enjävsbestämmelse som innebär att en domare är jävig att handlägga ett mål omhan tidigare tagit ställning i skuldfrågan omfettar också de fell då ettbrottmål återförvisats från högre rätt till lägre rätt Qfr avsnitt 3.1.5). Attbestämmelsen inbegriper också sådana mål ligger väl i linje medEuropadomstolens uttalanden i Hauschildtdomen och är enligt min meningmotiverat. Prop, 1992/93:25 3.4 Vissa andra jävsfrågor Mittförslag: Den som är ledamot av skattenämnd skall inte kunna väljas tillnämndeman i allmän förvaltningsdomstol. Någon motsvarande ändring görs inte beträffendenämndemän som har sin anställning vid en socialförvaltning eller nämndemän somhar förtroendeuppdrag i socialnämnd. Promemorians förslag: Överensstämmer med mitt. Remissinstanserna:Samtliga remissinstanser har tillstyrkt förslaget eller lämnat det utanerinran. Skälen förmitt förslag: Enligt 7 kap. 6 § andra stycket taxeringslagen (1990:324) gälleratt en tjänsteman inom skatteförvaltningen eller vid allmän förvaltningsdomstoleller en nämndeman i allmän förvaltningsdomstol inte fir väljas till ledamotav skattenämnd. Det omvända gäller emellertid inte, dvs. det finns inget hinderatt till nämndeman i allmän förvaltningsdomstol välja den som redan är ledamotav skattenämnd, låt vara att om detta undantagsvis skulle inträffa nämndemannenskulle vara skyldig att avgå som ledamot av skattenämnden. För att uppnå överensstämmelse mellan lagen om allmännaförvalt- Prop. ningsdomstolar och taxeringslagen på denna punkt föreslåsi promemorian att ledamot av skattenämnd skall föras in i uppräkningen i 20 §lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar över kategorier som äruteslutna från att vara nämndemän vid allmänna förvaltningsdomstolar. Remissinstansemaställer sig positiva till en sådan förändring och även jag anser att den börgenomföras. Lagrådet har lämnat förslaget utan erinran. I promemorian diskuteras också vissa andra jävsfrågor somhar aktualiserats i olika sammanhang. Det gäller bl.a. frågan om vissakategorier av tjänstemän och förtroendevalda bör vara uteslutna som nämndemändärför att de på grund av sitt yrke eller uppdrag typiskt sett kan befaras haen viss förhandsuppfattning i vissa frågor eller, vilket är tillräckligt,därför att en part kan hysa objektivt berättigade ferhågor om att så är fellet. finns vissa begränsningar. Enligt 4 kap. 6 § RBoch 20 § andra stycket lagen om allmänna förvaltningsdomstolar är vissatjänstemän och en del andra yrkeskategorier inte valbara till nämndemän. Det har ifrågasatts om det är lämpligt att tjänstemän vidsocialförvaltningar eller förtroendevalda ledamöter i socialnämnder deltar somnämndemän i mål om vårdnad eller umgänge vid de allmänna domstolarna och målom omhändertagande av barn m.m. vid förvaltningsdomstolarna. Vissasocialsekreterare kan på grund av delegation ibland företräda kommunen infördomstol i dessa typer av mål. Om den förtroendevalde eller tjänstemannen självdeltagit i beslutet eller handläggningen av ärendet medför regeln om ivåinstansjävatt han eller hon inte kan delta som domare i målet (jfr 41 § förvaltningsprocesslagen,1971:291, för förvaltningsdomstolarnas del). Men även om så inte är fallet kanden omständigheten att tjänstemannen eller den förtroende-valde i sitt yrkeeller uppdrag har att företräda vissa intressen inge parten tvivel om att hanpå ett opartiskt sätt kan bedöma ett mål där dessa intressen kan komma att ståemot partens. Ena parten kan t.ex. sätta i fråga tillvägagångssättet videller innehållet i en vårdnadsutredning som ligger till grund för socialnämndensställningstagande i målet. Parten kan då känna sig orolig för att t.ex. ennämndeman som vanligtvis tjänstgör i socialnämnden kommer att bedöma hansinvändningar beträffande utredningens kvalitet på ett mindre objektivt sätteller till och med ha en förhandsinställning I dessa frågor. Motsvarande problem kan uppkomma även i andra mål som hand läggs i förvaltningsdomstol, bl.a. när det gäller tillämpningen av lagen (1988:153) om bistånd till asylsökande m.fl. Frågor om sådant bistånd prövas i vissa fall av socialnämnd och kan efter överklagande avgöras av länsrätt. Om en nämndeman som deltar vid handläggningen av ett sådant mål i länsrätten t.ex. är anställd vid socialförvaltningen, kan den asylsökande känna tvekan om nämndemannens opartiskhet vid pröv ningen av målet. Samma slags tvivel kan tänkas uppkomma i mål om 33 omhändertagande av barn enligt lagen (1990:52) med särskilda bestäm- 3 1992/93. melser om vård av unga, där socialnämnd är part i målet(se 4 § i den Prop. 1992/93:25 lagen). har isitt remissyttrande över promemorian anfört ytterligare exempel. Enligt min mening är det angeläget att nämndemannakåren ärså allsidigt sammansatt som möjligt. Man bör därför, som också framhålls ipromemorian, vara försiktig med att generellt utesluta vissa personkategorierfrån att vara nämndemän. Det gäller även om man skulle begränsa sig till attförbjuda dessa att tjänstgöra i vissa måltyper. Jag är emellertid medveten omatt de nuvarande reglerna i vissa situationer kan brista i tydlighet ochdärigenom föranleda tveksamhet om jävets omfattning. Som ett parremissinstanser har varit inne på kan reglerna därför behöva ses över för attbättre klargöra vilka personkategorier som skall omfattas av jävsregler och omvissa målkategorier kräver särskilda hänsynstaganden. Även om det alltså kan finnas ett visst behov av översynpå området, delar jag den uppfattning som kommer till uttryck i promemorian attdet i praktiken inte är särskilt vanligt att en part har anledning att hysaobjektivt berättigade farhågor angående nämndemannens opartiskhet i de nudiskuterade målen. Skulle en sådan situation uppkomma bör den också iallmänhet kunna lösas genom tillämpning av generalklausulen för jäv. Det ärenligt min mening angeläget att domstolarna själva är uppmärksamma på dejävsförhållanden som på detta sätt kan föreligga och ingriper där det ärnödvändigt. Jag är inte beredd att föreslå några lagändringar i detla hänseende. I promemorian behandlas slutligen jävsfrågor beträffandeledamöter av skattemyndigheters lekmannastyrelser. I likhet med remissinstansernadelar jag bedömningen i promemorian att dessa ledamöter inte på det sättet tardel i handläggningen av enskilda ärenden alt de generellt sett bör uteslutasfrån möjligheten att vara nämndemän vid allmänna förvaltningsdomstolar. har bl.a. en normgivande funktion och kan fattabeslut om föreskrifter som riktar sig lill allmänheten. Att en ledamot avstyrelsen har deltagit i behandlingen av en sådan föreskrift betyder alltsånormalt inte att ledamoten skulle vara jävig att som nämndeman iförvaltningsdomstol vara med och tillämpa bestämmelsen i det enskilda fallet. Omopartiskheten hos en nämndeman som deltagit i en skattemyndighets styrelseundantagsvis skulle ifrågasättas på någon annan grund, bör situationen kunnalösas med hjälp av de vanliga jävsreglerna. De föreslagna ändringarna bör kunna träda i kraft den Ijuli 1993. I promemorian föreslås inte några övergångsbestämmelser.Tanken synes emellertid ha varit att reglema inle skall börja tillämpas fullt ut den dag de träder i kraft utan alt domstolarna, för det fall beslutet om rättspsykiatrisk undersökning har fattats före ikraftträdandet, över gångsvis skall tillämpa de gällande reglema om uppskov i huvudför handlingen, dvs. att i sådana situationer avstå från att tillämpa den , . längre uppskovstid som den föreslagna lagen ger möjlighettill.