prop · GG0332 · 1992-12-31 00:00:00 — får medge att en same som inte är medlem inågon sameby, men som är stadigvarande bosatt inom en samebys jakt- och fiskeområde,får jaga och fiska på kronomark inom området, om det med hänsyn till hansutkomstmöjligheter där och omständighetema i övrigt framstår som skäligt.Länsstyrelsen skaU därvid beakta vad samebyn beslutat med stöd av 35 § andrastycket. beslut får även innefatta rätt att uppförafiskekoja. Behövs virke tiU en sådan byggnad, får skog avverkas påkronomark inom samebyns jakt- och fiskeområde. Inom samma område får bränsletas för uppvärmning av byggnaden. Avverkningfår ske endast efier anvisning av markägaren. För avverkad skog behöverersättning inte lämnas. Hänvisningentill 35 § andra stycket avser föreslagen lydelse enligt prop. 1990/91:4. Samebyeller medlem i sameby får ej upplåta rättighet som ingår i renskötselrätten. Sameby färdock ät den som har varit medlem i byn upplåta rätt att utan avgift till sitthusbehov jaga och fiska på byns område enligt 25 §. En samebyeller en enskild same får inte upplåta rättighet som ingär i renskötselrätten. Ensameby fär dock åt den som varit medlem i byn upplåta rätt att utan avgift tillsitt husbehov jaga och fiska inom byns jakt- och fiskeområde. Prop.1992/93:32 Bilaga 2.4 32 § På sådan kronomark ovanför odlingsgränsen som står under statens omedelbara disposition och på renbetesfjällen får nyttjanderätt upplåtas endast om upplåtelsen kan ske utan avsevärd olägenhet för renskötseln. Avserupplåtelsen rätt tUl jakt eller fiske, krävs dessutom att upplåtelsen ärförenlig med god jaktvård eller fiskevård och kan ske utan besvärande intrångi rätten fill jakt eller fiske enligt 25 §. Upplåtelse av hela fisket i visstvatten får ske endast om samebyn medger det. Avserupplåtelsen rätt till jakt eller fiske, krävs dessutom att upplåtelsen ärförenlig med god jaktvård eller fiskevård och kan ske utan besvärande intrångi rätten till jakt eller fiske enligt 25 eller 25 a §. Upplåtelse av helafisket i visst vatten får ske endast om samebyn medger det. Brytermedlem i sameby uppsåtligen eller av oaktsamhet mot 17-20§ eller motföreskrift som meddelats med stöd av 22 § eller länmar han uppsåtligen eller avoaktsamhet oriktig uppgUt vid renräkning eller vid upprättande av renlängd dömestill böter, om ej gärningen är belagd med straff i . Till böter döms den som uppsåtligen eller av oaktsamhet 1. bryter mot 17-20 §, 25 a § tredje eller fiärde stycket eller mot fö reskrift som meddelats med stöd av 22 §, 2. lämnar oriktig- uppgift vid ren räkning eller vid upprättande av ren längd. Till ansvar enligt denna paragraf döms inte om gärningenär belagd med straff i . Denna lagträder i kraft . Sammanfattning av Prop. betänkande (SOU 1990:38) Översyn av "8 2.5 naturvårdslagen m.m. såvitt avser naturvårdshänsyn vidrenskötseln Naturvårdslagsutredningensfrämsta uppgift har varit att undersöka om den nuvarande naturvårdslagen tartill vara naturvårdens intressen i tillräcklig omfattning och om lagstiftningenpå ett effektivt sätt bidrar till att de riktlinjer för naturvärdspolitikensom statsmakterna har antagit kan genomföras. Utredningenhar vid sin översyn av lagstiftningen funnit att det främst är hotade arter ochderas biotoper som behöver ett förstärkt skydd genom naturvårdslagen. Översynenhar vidare lett fram tiU förslag om flera andra skärpningar och förtydligandeni lagstiftningen. Här skall bl.a. följande nämnas. - Genom en förändring av 6 § blir det möjligt att inskränka samemasrättigheter i nationalparkerna om det är av väsentlig betydelse förnaturvärden. Dessutom föreslås en särskild bestämmebe om naturvårdshänsyn irennäringslagen. Lag om ändring i rennäringslagen (1971:437) Härmedföreskrivs att det i rennäringslagen (1971:437) skall införas en ny paragraf,65 a §, av följande lydelse. Regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer får meddelaföreskrifter om den hänsyn som skall tas till naturvårdens intressen vid renskötselnsutövande såsom ifråga om skyddet av växt- eller djurlivet. Detta bemyndigandemedför inte befogenhet att meddela föreskrifter som är så ingripande attavsevärd olägenhet för renskötseln uppkommer. Dennalag träder i kraft . Sammanställning av remissyttranden över Prop. betänkande (SOU Bilaga 2.7 1990:38) Översyn av naturvårdslagen m.m. såvitt avsernaturvårdshänsyn vid renskötsel Efterremiss har yttranden över betänkandet - såvitt avser naturvårdshänsyn vidrenskötsel - avgetts av Lantbruksstyrelsen, . Länsstyrelserna i , och Norrbottenslän. Yttrande hardessutom inkommit från Agrifack. Enfullständig förteckning över de remissinstanser som yttrat sig över betänkandethar fogats som bUaga 16.5 till proposition 1990/91:90 En god livsmiljö. Ensammanställning av samtliga remissyttranden över betänkandet finns tillgängligi Miljö- och naturresursdepartementet. Lantbruksstyrelsen:Det ligger i samernas långsiktiga intresse att bevara naturen och att medverkai en opinionsbUdning som har detta som mäl. Lantbruksstyrelsen instämmer bl.a.därför med utredningens uppfattning att förevarande paragraf skall införasefter förebild frän lagen om skötsel av jordbruksmark och skogsvårdslagen. Pämotsvarande sätt som skett i fråga om skötsellagen och skogsvårdslagen börrätten att utfärda föreskrifter delegeras till den centrala myndigheten - idetta fall Lantbruksstyrelsen - efter samråd med ochRiksantikvarieämbetet. Plan-och bostadsverket: har förståelse för utredningens ambition att lösaden motsägelse som finns mellan rennäringslagen och naturvårdslagen. Innan enlagändring genomförs bör dock ett bättre kunskapsunderlag ha utarbetats, därrennäringens markanvändning i hela fjällområdet beskrivs. Detta behövs för attbättre kunna bedöma konsekvenserna av de föreslagna inskränkningarna i samernasmoderna sätt att bedriva renskötsel i känsliga naturmiljöer. Ettsådant förbättrat underlag håller på att tas fram av berörda lantbruksnämnderi samråd med samebyarna. Arbetet leds av en särskild arbetsgrupp inomLantbruksstyrelsen, där bl.a. och ingår. Denna redovisning syftarytterst till att precisera rennäringens anspråk, bl.a. riksintressen enligt NRL.Med en sådan samlad redovisning av rennäringens markanvändning inom aktuellafjällområden får man ett nyanserat och konkret underlag för att bedöma behovetoch omfattningen av den föreslagna lagändringen. Boverketanser därför att den föreslagna lagändringen bör avvakta det pågående arbetetmed fördjupat underlag, som beskriver rennäringens markanvändning ochsamebyarnas utvecklingsplaner (driftsplaner). : rennäringen precis som andra näringar måstevara underkastade NVL och visa tillräcklig naturvårdshänsyn vid sinmodernisering av renskötseln. ser därför med tillfredsställelseatt naturvärdshänsynen skrivs in i 65 a § rennäringslagen. Länsstyrelseni : Införandet av en paragraf i rennäringsla- 257 17 1992/93. genom hänsyn till naturvårdsintressena tillstyrks. Främst behöver bar- Prop.1992/93:32 markskörningen i kalfjällsområdet beaktas. Eftersom vår organisationinne- Bilaga 2.7 fattar såväl rennärings- som naturvårdsexpertis bör vi ha debästa förutsättningarna att avgöra vilka föreskrifter som är nödvändiga ochsom ej medför skada eller olägenhet för renskötseln. I dettasammanhang bör framhållas att i skogsbruksområdet är effekterna av rennäringensbarmarkskörning försumbara i jämförelse med följderna av maskinanvändningeninom skogsbruket. Agrifack:Agrifack har förståelse för att renskötseln kan orsaka vissa olägenheter förnaturvärden. Att meddela tvingande föreskrifter för hur samerna skall hanterarenskötseln är emellertid en mycket känslig fråga. Även i detta fall förordarvi därför att man i första hand satsar på en naturvärdsutbildning, dvs. av de renskötandesamerna. : STF samtycker till förslaget att införa särskild bestämmelseom naturvårdshänsyn i rennäringslagen. : konstaterar att Naturvårdslagsutredningenmed hänvisning till domen i skattefjällsmålet utgår från den starkare rättsligaställning samerna har än den naturvårdslagen ger uttryck för. Utifrån dettasöker utredningen röja upp i den av myndigheter styrda rättstillämpning,varifrån en del exempel ovan är redovisade. Ifråga om utredningens förslag att i rennäringslagen som en ny paragraf, 65 a §,föra in en hänsynsparagraf får riksförbundet redovisa följande. Detskall först konstateras att enkla jämförelser inte kan göras med de iutredningen angivna förebilderna från lagen om skötsel av jordbruksmark och skogsvärdslagen. Sominledningsvis konstateras är grunden för de samiska näringarna att brukanaturen och naturresurserna och inte förbruka och föröda. Härav följer att deti och för sig måste anses ligga en tillräcklig garanti för ett hänsynstagandetill naturvården redan i näringarnas grundläggande struktur och sätt förutövande. De samiska näringarna ensamma och tUlsammans med naturvården harkunnat stå emot exploateringar av markerna och alltså utgjort ett särskiltinstrument för naturvårdsarbetet - att bevara marker värda att skydda. Enligtspecialmotiveringen anges att kriteriet "avsevärd olägenhet för renskötseln"skall ses tillsammans med föreskrift som medför att "pågåendemarkanvändning avsevärt försvåras". Enligt förbundets mening är detta ettytligt betraktelsesätt på de frågeställningar som möter och enkla jämförelserkan, som ovan framförs, inte göras med lagen om skötsel av jordbruksmark ochskogsvårdslagen. De samiska näringarna utgör en helhet med delar av renskötsel,jakt och fiske och där ingrepp i den ena delen påverkar förutsättningarna förden andra om inte annat pä så sätt att försörjningsunderlaget för utövarnapåverkas. Vidare gäller att inskränkningar för ett visst moment i renskötselnpåverkar andra moment och funktioner i renskötseln. Det är alltså inte fråga omenkla arealberäkningar eller annat utan om ingrepp i dels ett socio-ekonomisktsystem, dels sammanhängande funktioner i en verksamhet som består av flera ivarandra sammankopplade moment. Detär alltså nödvändigt att överarbeta den föreslagna preciseringen i ren- 258 näringslagen och därvidkomplettera underlaget för sättet hur prövning skall Prop. 1992/93:32 ske.Ovan anges nödvändigheten av att göra konsekvensbeskrivningar, nå- Bilaga2.7 got som självklart kommer in också i detta sammanhang. Sammanfattning av Lantbruksstyrelsens rapport . (1989:4) Frågor om samebyarnas organisation. funktion och ekonomi (Förslag av Rennäringsgruppen) Under denna rubrik diskuterar Rennäringsgruppen olikafrågor som hör samman med samebyarnas organisation, funktion och effektivitet.Inled-, ningsvis pekar gruppen på det ökande behov av kompletterande sysselsättningsom uppstår i byarna till följd av att rennäringsföretagen blir större ochdärmed färre till antalet. Den verksamhet som ligger närmast till som komplementär sådan som har nära anknytning till rennäringen, t.ex. vidareförädling avrenkött och naturprodukter som fisk, vilt och bär. Även turismen kan bli ettviktigt komplement. Gruppen konstaterar att det är samebyarna själva som bör tainitiativ i dessa frågor. Samhället kan sedan bidra med rådgivning ochstatligt stöd, t.ex. glesbygdsstöd. Samebyn får enligt rennäringslagen inte driva annan ekonombkverksamhet än renskötsel. I ett särskilt avsnitt tar gruppen upp delagtekniska och andra konsekvenserna av att ta bort den begränsningen i lagen.Frågan, som är stor och komplex och som inte ingär i gruppens uppdrag att lösa,föreslås bli föremål för närmare utredning. En viktig fråga i sammanhanget ärdet solidariska ansvar som samebyns medlemmar nu har för byns skulder. Vad gäller samebyns interna förhållanden i övrigt föreslärrennäringsgruppen ingen ändring i reglerna om medlemskap. För att fä en bättre samordning inom många samebyarfordras en större rättvba i förhållandet mellan arbetsinsats och inkoinst ochöver huvud taget en jämnare fördelning av inkomsterna. Detta fordrar att denojämna ägarstrukturen ändras. En del samebyar har ett totalt sett högre renantal än vadsom tillåtits för byn. De problem som detta kan föra med sig kan enligtRennäringsgruppen bearbetas pä flera sätt: genom interna beslut om antalrenskötselföretag och renar i samband med pågående markanvändnings- och utvecklingsplanering,genom lanbruksnämndernas rådgivning, genom att byn med stöd av 35 § rennäringslagensätter tak för det antal renar som en enskild medlem får ha, genom ändring avskattereglerna som gör det möjligt att fördela inkomsterna frånstörre slaktuttag m. m. och genom möjlighet för samhället att gå in medvitesföreläggande. En första åtgärd är dock att fullfölja renbetesinventeringarnaoch sedan bestämma nya och mer korrekt grundade högsta renantal. För att inventeringenskall kunna genomföras är det ofrån-konUigt att statsmakterna ställer störreresurser till förfogande. Rennäringsgruppen föreslår vidare att samebyn skall kunnastyra och därmed påverka medlemmamas rätt till jakt och fiske, vilket ibland kanvara befogat, t.ex. av fiskevärdsskäl. För nyetableringar inom renskötseln, dvs. för nystartadeföretag, är det viktigt att den nye företagaren har en god utbildning, främstinom biologi och ekonomi. I olika sammanhang har påpekats att samhället har dåliga -eller i flera fall 260 ingaalls - möjligheter att ingripa mot en sameby som btyter mot föreskrif- Prop.1992/93:32 terna i rennäringslagen. Rennäringsgruppenföreslår att ändringar görs i rennäringslagen så att det blir möjligt attförelägga och - vid olydnad mot föreläggandet - döma ut vite mot en sameby somi vissa avseenden btyter mot lagen: om byn inte respekterar ett beslut omhögsta tillåtna renantal, om byn inte fullgör skyldigheten att genomförarenräkning, om byn inte underrättar annan by om skiljning av renar eller ombyns renar uppehåller sig på otillåten mark. När det gäller byar som har ettför högt renantal bör det vara möjligt att rikta vitesföreläggande (medinnebörd att antalet skall minskas) även mot en enskild medlem i samebyn. Viteskall även kunna komma till användning mot koncessionssameby eller koncessionshavarevid brott mot de regler och villkor som gäller där. Samebyarnasaknar möjligheter att ingripa med tvångsmedel mot enskilda medlemmar sominte lyder de beslut som fattats inom byn. Det torde emellertid redan nu varamöjligt - utan särskilda regler i rennäringslagen -att i samebyarnas stadgar tain bestämmelser om vite. När det gäller att få ett vite utdömt måste samebyndock vända sig till domstol för att fä frågan avgjord där. Rennäringsgruppenföreslår också att bestämmelser införs i rennäringslagen att en medlem intefår rösta för fler renar än han får ha enligt byns beslut, (eller - förkoncessionssameby - enligt det maximiantal som lagen anger). Enkoncessionssameby föreslås också få rätt att tvångsslakta renar i den månägaren har flera skötesrenar än de 30 som lagen tillåter. Rennäringentorde vara den enda av de s.k. areella näringarna som saknar tillförlitligastatistiska uppgifter om sin verksamhet. Rennäringsgruppen anser det mycketangeläget att rättvisande uppgifter finns om samebyarnas renantal ochföretagsstruktur. Att sådana uppgifter kan redovisas har betydelse församhällsplaneringen och för näringen själv t.ex. i kontakterna med myndigheteroch diskussioner om konkurrerande intressen. Gruppen anser att de renlängdersom samebyarna enligt rennäringslagen är skyldiga att upprätta utgör etttillräckligt underlag till ett företagsregister, och gmppen föreslår attsamebyarna skall vara skyldiga att lämna renlängderna till lantbruksnämnden(). I och med att uppgifteraa lämnas för statistiskt ändamäl blirrenlängderna skyddade av sekretess och de fär alltså inte lämnas ut avmyndigheten. Enligtrennäringsförordningen kan lån och bidrag lämnas för tre olika ändamål: Rennäringsgruppenföreslår att rationaliseringsstödet till samebyarna . 1992/93:32 prioriteras.I övrigt föreslår gruppen endast den förändringen av nuvarande Bilaga 2.8regler att nedre gränsen för kostnader som kan medföra redskapsstöd höjs . AUtfler samebyar använder sig av tillskottsutfodring, huvudsakligen av hö. Genomen sådan utfodring ökar tamhetsgraden, hjordarna hålls bättre samlade,flyttningarna underlättas och problemet med strövrenar motverkas. Rennäringsgruppenanser att tillskottsutfodringen bör bli ett naturligt inslag i renskötseln.För detta fordras information, rådgivning och - i vart fall inledningsvis -ekonomisk stimulans. Gruppen föreslår därför att en sameby eller vintergrupp skall få statligt stöd motsvarande halva kostnaden för inköp av hö under50 dagar. Det sammanlagda stödbehovet skulle enligt gruppens bedömning kosta1,5-1,. Fyrasamebyar i saknar vägförbindelse till någon av sinaslaktplatser. För att klara transporterna har byarna ibland anlitat helikopter.Detta har dock fördyrat slaktkostnaden med mer än . per kilo slaktvikt.Denna typ av slakt har också medfört andra problem, bl.a. av livsmedelshygieniskarf. Transportsvårighetenhar medfört att slaktuttaget minskat eller att slakten senarelagts, vilketockså medfört olägenheter. Rennäringsgruppenföreslår att staten skall stå för av den faktiska merkostnaden förslakten. Detta beräknas motsvara . avmerkostnaden (dtygt .) torde kommunerna (resp. ) varaberedda att bidra med, enligt gruppens bedömning. Resten av merkostnaden fårrenägarna själva stå för. Underdenna rubrik har Rennäringsgmppen behandlat frågor som hör sam-raan medupplåtelser, främst för jakt och fiske. Gruppens förslag innebär följandeförändringar i förhållande till vad som tUlämpas. Begreppetortsbo har betydelse på det sättet att dessa har vissa förmåner vidupplåtelser. Med hänsyn till samhällsutvecklingen anser gruppen att kategorinortsbor, som skall vara prioriterade genom lägre avgifter m.m., bör begränsaskraftigt och endast omfatta vad som gruppen kallar "den utprägladeglesbygdsbefolkningen". Underde har några samebyar, genom särskilda ekonomiska eller ideellaföreningar, försöksvis själva svarat för en upplåtelseverksamhet. Detta hargällt främst småviltjakt men också fiske. Upplåtelserna har i allmänhetkombinerats med kringverksamhet: Stug- eller båtuthyrning, guidning m.m. Dennaverksamhet, som tillför ökad sysselsättning och inkomster, bör fortsätta ochrennäringsgruppen föreslår att flera byar engagerar sig i Prop. 1992/93:32 denna typ av verksamhet. Rennäringsgruppenföreslår också att inkomsterna från fiskeuppiätelser, som tillfallersamebyarna och samefonden , i fortsättningenfördelas med halva beloppet på samebyarna och halva på samefonden. Lagförslagen i Lantbruksstyrelsens rapport /93:32 om samebyarnas organisation, funktion och ''8- Förslag till ändringar i rennäringslagen Sameby får---- för renbete. bestämmer byns betesområde. Om det behövs--- inskränkning i betesrätten. Om samebyn bryter mot beslut enligt andra eller tredjestycket får föreskriva vite. Ett föreläggande att minska antaletrenar kan även riktas mot en enskild renägare. Om det är----- om innehavet. Om det är påkallat av hänsyn tiUjakt- eller fiskevård ellerav andra särskilda skäl får samebyn undanta vbs mark eller visst vatten från medlemmamasbegagnande för jakt eller fiske. Föreskrifter enligt första eller andra stycket får ej gessådant innehåll att renskötande medlems fortsatta verksamhet omöjliggöreseller väsentligt försvåras. 59 § 1 fråga om---- i denna lag. 1.att varjemyndig--- stycket 1-6. 2.att iövriga frågor rösträtt tillkommer endast renskötande medlem, som därvid har enröst för varje påbörjat hundratal renar som enligt gällande renlängd innehasav honom, dock ej för fler renar än samebyn bestämt för honom enligt 35 §. 3.att medlemsrösträtt- myndiga medlemmar. Räkning av samebys-- större tidsmellanrum. kan-- kommer till stånd. Länsstyreben kan genom vite förelägga sameby att genomförarenräkning. På grundval---- genast rättas. I renlängden---- föreskriften efterföljts. Bystämman fastställer-- rättelse däri. Regeringen får meddela närmare föreskrifter omanvändningen av renlängd som underiag för företagsregister och om skyldighetenatt lämna renlängden för sådant ändamål. Har främmande renar-- återföra renarna. Uteblir sameby---- ägarnas räkning. Om ej annat---- och försäljning. Länsstyreben kan genom vite förelägga sameby attunderrätta annan sameby om kommande skiljning. UppehåUer sig renar utanför renskötselområdet eller påmark inom detta 264 område under tid då renskötsel icke får bedrivas där, kan länsstyrebenpå framställningav lantbruksnämnden eller renägare som därigenom lider skada Prop.1992/93:32 eller olägenhet av någon betydelse genom vite förelägga samebyn attbortföra njioga 9 9 renama. (Leder vitesföreläggandet inte till åsyftatresultat kan länsstyreben förordna att renama skall slaktas och säljas). Är det känt----- om renarna. Kostnaden för--- ha hört. För renskötseln--- inom koncessionsområdet. Bestämmelserna om-- följande avvikelser: 1.Ägare av----- renskötandemedlem. 2.Renskötandemedlem har i frågor som avses i 59 § 2 en röst. 3.Koncessionshavareneller- för renskötseln. 4.Byn ägerrätt att låta slakta medlems renar eller försälja vid slakt utvunna produkter iden mån dennes renantal överstiger det som anges i 88 § andra stycket och haninte efter påpekande själv vidtar erforderliga åtgärder. Bryter sameby eller koncessionshavare mot villkor somgäller för verksamheten kan länsstyreben genom vite förelägga byn eller koncessionshavarenatt vidta rättebe. Har förutsättningarna-- nya villkor. Sammanställningav remissyttranden över Prop. Lantbruksstyrelsensrapport (1989:4) Frågor om Bilaga2.10 samebyarnas organisation, funktion och ekonomi (Förslag avRennäringsgruppen) Efterremiss har yttranden över rapporten lämnats av , ,Datainspektionen (DI), Länsstyrelserna i , ochNorrbottens län, och kommuner. (), Skogsindustrierna, och (). Skogsstyrelsenhar bifogat yttranden från Skogsvårdsstyrelserna i , ,och . i harbifogat yttranden från i , Polismyndighetema i Storumansoch distrikt. Kommunstyrelsens arbetsutskott i kommun.Kommunstyrelsen i Äsele kommun och läns jaktvårdsförening.Länsstyrelsen i har bifogat yttrande frånrennäringsdelegationen i länet. Härutöverhar yttranden kommit in från Skogsägarna i , Skogsägarna i ,, , . Skarvsjö jaktvårdsområde.Svenska jägareförbundet, , södra och Tärna s-föreningar. 1 Samebyfrågor 1.1 Allmänt Domänverket:Utvecklingen mot färre och större renskötselföretag torde vara ofrånkonUig.Kompletterande sysselsättning i verksamheter som ligger renskötseln nära synesi ett sådant läge naturlig. Med hänsyn tUl renskötselns uttalade speciellakoppling till samekulturen verkar det mycket lämpligt att bolag eller ekonoiniskaföreningar bildas för drift av andra verksamheter. Åtgärderär angelägna för att motverka ojämn ägarstruktur och ojämna inkomster inom samebyama. Länsstyrelseni : har i vissa delar av länförmärkts tendenser till ökade konflikter och spänningar mellanrennäringsidkare och markägare. Den främsta anledningen till detta är attrenantalet inom vissa byar vuxit med påföljd att vinterbetningen i skogslandetökat och sommarströvningen där tilltagit i omfattning. Markägarna hävdar attrenägare inte följer givna regler och beslut vid utövandet av renskötseln ochatt regelsystemet innehåller brister, inte minst vad gäller sanktions- ochkontrollmöjligheterna. Åtgärder grundade på förslag av Lantbruksstyrelsensrennäringsgrupp bör enligt bedömning bl.a. ge ökade möjligheteratt upprätthålla respekten för rennäringslagen och för beslutfattade med stöd av lagen. är unik och förutsätter att renskötselföretagen Prop.1992/93:32 inom byn visar solidaritet och ansvar när det gäller såvälbetesresurser som Bilaga 2.10 gemensamma anläggningar. gällerdessutom särskilda regler för betesdriften gentemot berörda markägare.Nuvarande konflikter såväl inom som mellan byarna och gentemot berördamarkägare visar brister på samverkan enligt gällande regler. Rennäringsgruppensförslag går i allt väsentligt ut på att öka samhällets och samebyarnasstyrmöjligheter när det gäUer att bedriva renskötseln. Åtgärder är angelägna,men minst lika väsentiigt är att man från samhällets sida skaffar sig insyn ihur rennäringen fungerar och de enskilda rennäringsföretagens roll i dettaarbete. Länsstyrelseni gör först en allmän reflektion om vinterbete.