prop · GG0360 · 1992-12-31 00:00:00 — Försådana eventuella utsläpp som inte följer EG:s gränsvärden bör säledes en sådanomprövningsmöjlighet införas. Detta är inte första gången som en begränsadändring har skett i miljöskyddslagens omprövningsregler (se prop 1987/88:85 s268 f.f. Prop.1992/93:60 Bilaga 1 3.3 Rening av kommunalt avloppsvatten Förslag:Vid tillståndsprövning enligt miljöskyddslagen skall direktivets kravnivåeralltid innehållas. Rådets direktivet 91/271IEEG om rening av kommunahavloppsvatten I tät-bebyggebe gäller hopsamling, transport, rening och utsläppav avloppsvatten samt rening och utsläpp av avloppsvatten frän vissaindustrisektorer. Det skall finnas avloppsledningsnät i alla tätorter,i tätorter med mer än 15 000 personekvivalenter(pe) och i tätorter med mellan 2 000 och 15 000 pe.I fråga om känsliga omräden med mer än 15 000 pe skall ledningsnät finnassenast . Vad som avses med känsliga områden anges i bilaga2 lill direktivet. För känsliga områden gäller särskilda reningskrav i tabell2 till bilaga 1 B. Dessa krav skall vara uppfyllda . Avloppsvattnet skall renas sekundärt eller pä motsvarandesätt, om utsläppen härrör från tätorter med mer än15 000 pe och om utsläppen härrör från tätorter medmellan 10 000 och 15 000 pe samt i fräga omutsläpp i sötvatten eller flodmynningar, om utsläppen härrör från tätorter medmellan 2 000 och 10 000 pe. För utsläppen skall gälla särskilda krav. På visst sätt definierade känsliga områden skall angessenast . Ett land behöver dock för tillämpningen avdirektivet inte bestämma vilka områden som är känsliga om reningsåtgärderna ärlikartade inom hela medlemsstatens territorium. Direktivet medger staterna atti vissa fall uppställa mindre stränga regler för sådana omräden som enligtsärskilda kriterier anges som mindre känsliga. Detta gäller utsläpp av avloppsvattenfrån tätbebyggelse som härrör från tätorter med mellan 10 000 och 150 000 peoch som sker till kustvatten, samt i fråga om utsläpp från tätorter med mellan2 000 och 10 000 pe som sker till flodmynningar i mindre känsliga områden. Desärskilda kraven för känsliga områden behöver inte tillämpas, om det kan visasatt den sammanlagda belastning som tillförs samtliga reningsverk föravloppsvatten i ett område reduceras med såvitt avser total mängdfosfor och kväve. Indelningen i känsliga och mindre känsliga områden skallses över med mellanrum. Avloppsvatten från tätbebyggelse som tillförsledningsnäten skall senast renas på lämpligt sätt innan utsläppsker till sötvatten Prop. 1992/93:60 och flodmynningar med mindre än 2 000pe eller utsläpp sker till kustvatten Bilaga 1 från tätorter med mindre än10 000 pe. Industrispillvatten som skall ledas till ledningsnät ochreningsverk för avloppsvatten frän tätbebyggelse skall senast den 31 december 1993omfattas av på förhand fastställda villkor eller särskilda tillstånd. Försädana tillstånd skall gälla ett antal allmänt hållna krav, t.ex. att reningenskall vara sådan som krävs för att säkerställa att utsläppen från reningsverkenvarken skadar miljön eller förhindrar att de krav pä recipienten som gällerenligt andra direktiv kan uppfyllas. Även utsläpp från reningsverk för avloppsvatten fråntätbebyggelse skall omfattas av pä förhand fastställda villkor eller särskildatillstånd. Därvid skall i direktivet angivna krav och kontrollförfarandentillämpas. Direktivet innehåller dels bestämmelser om i vilka fallavloppsanläggningar skall finnas, dels krav pä de anläggningar som skallfinnas. Enligt 7 § miljöskyddslagen får avloppsvatten inte släppasut i vattendrag, sjö eller annat vattenområde om det inte är uppenbart att detkan ske utan olägenhet. Detta gäller avloppsvatten som kommer frånvattenklosett eller härrör från tätbebyggelse och som inte undergått längregående rening än slamavskiljning. Enligt 8 § miljöskyddslagen kan regeringen under vissaförhållanden för en särskild del av landet förbjuda allt utsläpp avavloppsvatten. Den bestämmelsen behöver dock inte tillämpas förimplementeringen av direktivet. Dock skall mer och mindre känsliga områdenanges . Till vem dessa uppgifter skall lämnasframgår i och för sig inte av direktivet. Enligt artikel 18 skallEG-kommissionen biträdas av en särskild kommitté. Granskningen avtillämpningen kommer därför att ske av dessa organ. Hur motsvarande situationskall se ut på EFTA-sidan är oklart. Skyldigheten att anlägga allmänna avloppsanläggningarligger enligt 2 § lagen (1970:244) om allmänna vatten- och avloppsanläggningarpå kommunen. Lagen innehåller inte nägon kvantitativ gräns som anger när kommunensskyldighet inträder. För bostadsbebyggelse är det dock uppenbart att gränsenvida understiger de gränser som anges i EG-direktivet. Sannolikt inträderskyldigheten redan när några tiotal fastigheter har behov av avloppsanläggning. Enligt 7 § hälsoskyddslagen (1982:1080) gäller attavloppsvatten skall avledas, renas eller på annat sätt tas om hand så attsanitär olägenhet inte uppkommer. För detta ändamål skall lämpligaavloppsanordningar inrättas. Sammantaget innehåller svensk lagstiftning redan reglersom behövs när det gäller anläggningsskyldighetens inträde. Reningsnivänbestäms enligt svensk lag inom ramen för miljöskyddslagens prövningssystem. Sådana utsläpp av avloppsvatten som omfattas av direkti vet skall alltid tillståndprövas. Detta följer av 3 § samt avsnitt 92 i bilagantill miljöskyddsförordningen. Tillståndsvillkoren för anläggningarna utformas individuellt och skall enligt 18 § miljöskyddslagen noggrannt anges i till- 75 ståndsbeslutet.Det finns också vägledande allmänna råd (86:3) som har fastställts avNaturvårdsverket. Dessa allmänna råd har stor befydelse vid villkorsprövningen. Frånsettde krav på kvävereduktion som finns i EG:s direktiv torde vid den svenskavillkorsprövningen de av EG uppställda kraven innehållas. Kraven i direktivenframstår i många avseenden som högst detaljerade. Men finns i fleraavseenden möjligheter till undantag. För just dessa direktiv framstår detförfarande som redan gäller enligt miljöskyddslagen som en lämplig metod föratt implementera direktivet. Tills ett rapporteringsförfarande inom EFTA harupprättats gäller det också reglerna om mer eller mindre känsliga områden.Bestämmelsen att EG-direktiv skall beaktas (se avsnitt 3.2) kan gälla ävendetta direktiv. De övergångstider somfinns i direktivet gör det möjligt för de svenska myndigheterna att i sambandmed omprövningsförfaranden enligt miljöskyddslagen bevaka att EG-reglernabeaktas. En bestämmelse om att detta skall ske bör tas in i miljöskyddslagen.Denna bestämmelse kan få samma utformning som den författningsändring omomprövningsgrunderna som föranleds av vattenföroreningsdirektiven (se avsnitt3.2). 1992/93:60 Bilaga 1 Förslag: Direktivenom luftkvalitetsnormer för kvävedioxid, svaveldioxid och sot samt bly börföranleda lagstiftning i form av tillägg till hälsoskyddslagen ochmiljöskyddslagen. bör innehålla en bestämmelse om attöversiktsplanen skall beakta kvalitetsnormer i enlighet med Sverigesinternationella åtaganden. Enligt inledningen tilldirektiv /203/EEG om luftkvalitetsnormerför kvävedioxider år det nödvändigtatt medlemsstaterna fastställer ett gränsvärde för kvävedioxid i luften, vilketvärde under bestämda perioder inte får överskridas. Gränsvärdet skall bygga pådet arbete som utförts för . Utöver ett gränsvärdebör även riktvärden fastställas för att på så sätt förbättra skyddet förmänniskors hälsa och miljön. För att kontrollera gränsvärdet är det nödvändigtatt inrätta mätstationer. Syftet med direktivet äratt fastställa ett gränsvärde och riktvärden för att på så sätt skyddamänniskor och miljön mot verkningar av kvävedioxid. Gränsvärden för kvävedioxidi luft anges bidra till att skydda människor mot verkningar av kvävedioxid imiljön medan riktvärdena anges förbättra skyddet för människors hälsa ochsamtidigt bidra till ett långsiktigt skydd för miljön. Artikel1 hänvisar till bilagorna 1 och 2 som anger vilket gränsvärde som skall gälla imedlemsstaternas område som helhet och vilka riktvärden som skall varavägledande för medlemsstaterna. Genom artikel 3 förpliktas medlemsstaterna att iaktta deti bilaga 1 fast- Prop. 1992/93:60 ställda gränsvärdet och att vidfastställandet av koncentrationen kvävedioxid Bilaga 1 i luften följa demätmetoder som anges i bilaga 3. Om mätningarna, den dag direktivet träder ikraft, visar att gränsvärdet överskrids, åligger det medlemsstaten attunderrätta kommissionen om detta och lämna en plan tillkommissionen. Denna plan skall ange hur luftkvaliteten inom berörda omrädengradvis skall förbättras och vilka åtgärder som medlemsstaten har vidtagiteller avser att vidta för att åstadkomma detta. Målet skall vara att snarastoch senast till nedbringa koncentrationerna kvävedioxid iluften inom berörda områden till det fastställda gränsvärdet. Medlemsstaterna har i enlighet med artiklama 4 och 5 rättatt fastställa lägre gränsvärden än vad som anges i bilaga 1 till direktivet.För omräden, där en medlemsstat anser särskilda ätgärder till skydd för miljönnödvändiga, bör lägre värden än riktvärdena fastställas. Mätstationer skall placeras särskilt i områden därgränsvärdena överskrids eller sannolikt kommer att överskridas samt i områdendär medlemsstaten anser att det är nödvändigt att begränsa eller förhindra enväntad ökning av sådana föroreningar som förorsakas av utsläpp av kväveoxider. De åtgärder som vidtas enligt direktivet får inte ledatill en väsentlig försämring av luftkvaliteten i sådana områden som liggerutanför tätorterna, d.v.s. områden där nivän pä luftföroreningarna är lågjämförd med i direktivet angivna värden. Direktivet innehåller regler om förfaranden för tillämpningenav direktivet och anpassningen till tekniska framsteg i fråga om analysmetoderm.m. Medlemsstaterna är skyldiga att underrätta kommissionen om de tillfällendä gränsvärdet har överskridits. Senast efter utgängen av den åriigareferensperioden skall enligt artikel 7 den berörda medlemsstaten meddelakommissionen om orsaken till överskridandet och vilka åtgärder som harvidtagits. Medlemsstaterna skall på begäran lämna kommissionenupplysningar om bl.a. vilka koncentrationer som har uppmätts och vilka åtgärdersom har vidtagits. Kommissionen i sin tur är skyldig att regelbundetsammanställa och offentliggöra en rapport om hur direktivet tillämpas.Företrädare för kommissionen och medlemsstaterna skall ingå i en särskildkommitté, som skall anpassa direktivet till vetenskapliga och tekniskaframsteg. Bilaga 1 avser som nämnts gränsvärde och bilaga 2riktvärde. Bilaga 3 redogör närmare för val av lämpliga matplatser m.m. ochbilaga 4 hänför sig lill analysmetoder för tillämpningen av direktivet. Luflkvalitetsnormen för kvävedioxid enligt bilaga 1 är 200ug/m-* vid vissa temperaturer och tryck och beräknat som 98-percentilen avlimmedelvärdena . Direktivet trädde i kraft . Direktiv /779/EEG, ändrat 89/427/EEG om gränsvärden ochkvalltets-nonnerför svuveldioxid och sot innehåller gränsvärden (bilaga 1) ochvägledande värden (bilaga 2) för svaveldioxid och sol i luften samt prov-,mät- och referensmetoder (bilaga 3, 4 och 5). Medlemsstaterna skall gradvis tillämpa strängarevägledande värden. vägledandevärdena gäller för åtgärder som vidtas i tvä områdesfyper som Prop.1992/93:60 kan pekas ut för att förebygga en förutsebar ökning avföroreningarna som Bilaga 1 en följd av den eller industriellautvecklingen eller i områden som behöver vara särskilda miljöskyddsområden. Luftkvaliteten får inte försämras väsentligt i sädanaomräden som redan ligger under de i direktivet fastställda gränsvärdena. Medlemsstaterna skall upprätta övervakningsstationer ochregelbundet sända upplysningar till kommissionen. När det rör sig omgränstrakter mellan flera stater skall medlemsstaten konsultera grannlandetoch kommissionen innan ett gränsvärde bestäms. Kommissionen skall publicera en årsrapport som är baseradpå de uppgifter som medlemsstaterna har sänt in till kommissionen. Direktiv /884/EEG om gränsvärde för bly i lufteninnehåller regler om ett maximalt gränsvärde för blykoncentrationen i luften på2 ug/m uttryckt som ärlig medelkoncentration. Det gäller dock inte yrkesmässigpåverkan. Strängare gränsvärden fär införas. Provtagning skall ske på platser där enskilda kan bli utsatta för exponering och där det finns risk för attgränsvärdet överskrids. Efter flck gränsvärdet inteöverskridas. På sådana platser, där gränsvärdet överskreds fyra årefter direktivels antagande , ålåg det medlemsstaterna attfastställa program för förbättring av luftkvaliteten och sända dessa programtill kommissionen. , sju är efter det att direktivetmeddelades, skulle gränsvärdet innehållas även på sådana platser. Medlemsstaterna skall före ärligen informerakommissionen om var gränsvärdena överskrids, och med hur mycket, samt vilkaätgärder som vidtas för att nedbringa blykoncentrationen under gränsvärdet. I en bilaga till direktivet anges kriterier för urval avprovmetoder och referensmetoder för att bestämma blykoncentrationen i luften. Alla direktiv till skydd mol luftföroreningar innehållerkrav om en kontinuerlig aktivitet av de administrativa myndigheterna för eneffektiv tillämpning av de skyddsåtgärder som omfattas av direktiven. Detlagäller i första hand luilkvalilelsdirekliven 80/779/EEG, 82/884/EEG och85/203/EEG. I praktiken kräver dessa direktiv att medlemsstaterna inrättarmätstationer där föroreningarna är som högst. För områden där gränsvärdena haröverskridils eller riskerar att överskridas skall särskilda program utarbetas isyfte att föroreningarna skall reduceras . Reglerna idirektiven i fråga om det nödvändiga antalet mätstationer är oprecisa. Detla har skapat skilda förhållanden i medlemsländerna. Medan har mer än 200 stationer, 85 och 42 (gäller di rektiv S5/203/EEG), har 15 och endasl sex. Kravet att gränsvärdena inte fär överskridas någonstans inom en medlemsstats terri torium är likaså omöjligt all kontrollera. Vid upprepade tillfällen när kom missionen frågat en medlemsstat om uppgifier om koncentrationerna av kvä vedioxid eller svaveldioxid på en viss plats, har svaret blivit alt mätstation 78 saknats på den platsen. Det finns ocksä allvarliga problem med de program förreduktion av för- Prop. 1992/93:60 oreningar i de områden sommedlemsstaterna särskilt har angett. Antalet Bilaga 1 program - åtta i 56svaveldioxidområden, inget i de fyra "blyzonerna" och inget i de 35kvävedioxidområdena - och åtgärderna när det gäller reduktion av föroreningarframstår som ineffektiva. I fråga om direktivet om luftkvalitetsnormer förkvävedioxid finns ett avgörande av rörandeFrankrikes implementering av direktivet (C-14/90). Domen är tillämplig påsamtliga nu berörda direktiv 0"fr. C-13/90 och C-64/90). Domstolen prövade om inom föreskriven tid hadevidtagit alla nödvändiga ätgärder för att implementera direktivet. Bakgrunden till målet var följande. Kommissionen hade den25 från erhållit texten till ett cirkulär utfärdat av detfranska miljöministeriet och ställt till vad som närmast kan betecknas somlänssfyrelserna (préfels) om direktivet. Cirkuläret informerade länssfyrelsernaatt det ålåg dem all bevaka den lokala lillämpningen av direktivet. Som grund för sin talan åberopade kommissionen attFrankrike inte hade fullgjort sina skyldigheter i enlighet med direktivetsartiklar 2 och 3, d.v.s. att hade brustit i sina skyldigheter genomatt inte för hela landet införa en bindande regel i syfte att förbjudaöverskridande av gränsvärdet. å sin sida hävdade att man hade planeratt införa korrekta regler och alt del inte hade förekommit nägra problem ipraktiken alt tillämpa direktivet. Domstolen, som hänvisade till tidigare avgöranden,påpekade att implementeringen av elt direktiv i den nationella rättsordningeninte med nödvändighet kräver ett ordagrant återgivande av direktivet. Det ärenligt domstolen i och för sig tillräckligt att - utan ändring i sak - medallmänna formuleringar återge direktivets innebörd så länge som deltaförfarande på ett effektivt sätt säkerställer att hela direktivet tillämpas påett sä klart och enfydigt sätt alt, i de fall direktivet syftar till alt skaparättigheter för enskilda, en person kan utläsa sina rättigheter och ocksååberopa dessa rättigheter inför nationella domstolar. Del franska cirkuläret ansåg domstolen varken varatillräckligt klart eller juridiskt bindande. Domstolen underkände också argumentetatt direktivet fungerade i praktiken. Domstolen fann därför att hadebrutit mot . Över\'äganden och förslag Kvävedioxid, bly, svaveldioxid och sot som luftförorening Trafiken anses vara den dominerande källan lill utsläpplill luften av olika kväveoxider. En annan slor ulsläppskälla ärenergianläggningar. Även utsläpp från industrin bidrar lill haltenk"väveoxider i luften. Bättre rening av bilavgaser har varit etl medel att minskautsläpp av kväveoxider från trafiken. har dock antalet fordon ökat.Vägtrafik, sjöfart och flyg anses svara för av kvävedioxidutsläppen. somStockholm och svarar enbart vägtrafiken för av Prop.1992/93:60 utsläppen av kvävedioxider. Luften i innehåller isärskilt Bilaga 1 starkt trafikerade omräden föroreningshalter över denivåer som har angett som riktvärden för haltenkvävedioxid i luft. gav är 1990 ut Allmänna Råd för riktvärdenför luftkvalitet i tätorter. Riktvärdena omfattar värden för koldioxid,kvävedioxid, svaveldioxid och sot och är i första hand avsedda att skyddabefolkningen mot hälsoeffekter och att minska korrosionen hos olika material. Riktvärdena skall i första hand tillämpas av länssfyrelseroch miljö- och hälsoskyddsnämnder och avser att vara ett hjälpmedel för attbedöma luftföroreningssituationen i tätorter och utgöra underlag för olikaformer av trafik-, energi- och bebyggelseplanering. Riktvärdena för kvävedioxid är följande: 1 timmes medelvärde 110 ug/m- 1 dygns medelvärde 75 ug/m' vinterhalvår 50 ug/m' De båda första värdena avser 98-percentiler förvinterhalvår, medan det tredje värdet avser aritmetiskt medelvärde. I propositionen (1990/91:90) En god livsmiljö har som målför miljön i tätortema angetts att vid är 2000 skall halterna avluftföroreningar underskrida de riktvärden som utarbetats av naturvårdsverket.Detta är alltså ett mål som lagts fast av riksdag och regering och som angervilken miljökvalitet som skall uppnås. Luftkvaliteten i tätorter bör bestämmas genom mätningar,helst i långa tidsserier. Två principiellt olika metoder finns, ochnaturvårdsverkets allmänna räd innehåller anvisningar om hur mätningarna börgenomföras för att ge en bild av den allmänna föroreningssituationen i entätort. Som ett komplement till mätningar finns också beräkningsmetoder.Beräkningsmetoden för bilavgaser kan användas för kartläggning avbilavgassituationen pä olika gator i en tätort. I allmänhet svarar kommunerna för mätningar avluftföroreningar och övervakningen av luftkvaliteten i tätorter. Institutet förvatten- och luftvärdsforskning (IVL) har i det s.k. genomförtmätningar i 51 kommuner. Av resultatet framgår att de flesta kommunerna klararriktvärdena för kvävedioxid ovan taknivå. Däremot förekommer troligen överskridandenpä enskilda hårt trafikerade vägar av timriktvärdet. SCB har genom särskilda enkäter kartlagt mätprogrammen ikommunerna samt resultaten av mätningarna. En ny sammanställning från december1991 visar resultat i allmänhet klart under riktvärdena enligt . innebär i praktiken att även de krav som ställs i EG:s direktiv äruppfyllda i allt väsentligt. Luftkvalitet i tätorter1986-1991, Statistiska meddelanden. Beställningsnummer NA 24 ). 1 saknas - med undantag för lagen (1990:1079) omtillfälliga bil förbud - lagstiftning om kvalitetsnormer i form av fastställda gränsvärden för förorenande ämnen. Kvävedioxiddirektivets gräns- och vägledandevär- den stämmer med allmänna råd. De anbefallda värdena 80 byggerpå rekommendationer om luftkvalitet, Pröp.1992/93:60 vilket återspeglas såväl i direktivet som de allmänna råden.Emellertid finns Bilaga 1 det enligt vissa praktiskaproblem i form av ändrade mät-rutiner som måste anpassas till direktivet. Detkan vidare noteras att har fastlagt riktlinjer för en fortsattminskning av utsläppen. Dessa skall naturligtvis beaktas när åtgärder övervägspå området även om de inte är bindande i varje enskilt fall. Motden redovisade bakgrunden kan det inte finnas anledning att vidta någrasärskilda generella åtgärder i form av lagstiftning för att nedbringa haltenav kvävedioxid i luften på grund av direktivet. Naturvårdsverketsallmänna råd gäller också svaveldioxid och sot. Enligt uppgifter frånnaturvårdsverket stämmer verkets råd med motsvarande föroreningsvärden enligtdirektiv /779/EEG. har dock inte årsmedelvärden utan endastvinterhalvårsmedelvärden. Ändringar av svenska rutiner kan ocksä bli aktuellanär det gäller mätrutiner och val av mätstationsplacering. Ifråga om bly i luften finns i inga gränsvärden. Denmängd bly som släpps ut till luften har i halverats på tio år.Fortfarande kommer merparten, ca , från blytillsats i bensin.Blytillsatsen i bensin började sänkas 1970, och skall helt försvinna. Blymätningari trafikerad gatumiljö visar att blyhalten i luften har minskat under senare äroch ligger under WHO:s rekommenderade riktvärde, 0,/m och är.Analyser av blyhalten bl.a. i blod visar att halterna i människorna ocksåsjunker. Luftföroreningssituationenhar förändrats under . Utsläppen av svaveldioxid iSverige kulminerade . De har minskat kraftigt sedan 1970vilket återspeglas i minskade halter av svaveldioxid i tätorterna. De värdensom har uppmätts i svenska tätorter ligger långt under EG:sluftkvalitetsnormer. Sothalternai svenska tätorter är relativt låga och ligger under 40 ug/m-* som medelvärdenför vinterhalvåret. Högre sothalter kan förekomma vid s.k. episoder och vidhårt trafikerade gator. En svagt ökande trend finns i de större städernapå grund av en ökande trafik. Sotpartiklarna är viktiga ur hälsosynpunkt då deär bärare av cancerframkallande ämnen. Riksdagenhar lagt fast att utsläppen av cancerframkallande ämnen i tätorter skallbegränsas. Som ett delmål har angivits att utsläppen skall halveras till år2005. För att upnå målet krävs en kraftig minskning av partikelutsläppen,vilket är möjligt genom skärpta krav pä såväl fordon som dieselbränslen. Ävenom direktiven inte kräver åtgärder i form av lagstiftning för att nedbringaluftföroreningarna i luften krävs enligt att anpassar sinlagstiftning till att reglera de krav om miljökvalitetsnorm m.m. som finns idirektivet. De lagar som därvid kan beröras behandlas i det följande. Hälsoskyddslagen(1982:1080) kan utnyttjas till att ingripa mot alla fyper av även mot motorfordon, under förutsättning att olä- 81 6 1992/93. genheten förorsakar eller kan förosaka sanitär olägenhet.Eftersom höga Prop. 1992/93:60 halter kvävedioxid m.m. i luften är föroreningarsom fypiskt finns i största- Bilaga 1 dernas stadskärnor och då ett stort antalmänniskor pä grund därav utsätts för olägenheter som kan skada deras hälsa,d.v.s. en sanitär olägenhet, ligger det nära till hands att införa bestämmelserom mätningar av aktuella föroreningar i anslutning till hälsoskyddslagen. Detär, som tidigare påpekats, vanligt att kommuner med stöd av bemyndigande ilagen och hälsoskyddsförordningen reglererar tomgångskörning med motorfordon.Att införa regler som rör luftkvalitet med stöd av hälsoskyddslagen framstårdärför som naturiigt. Av dom beträffande implementeringav direktivet om luftkvalitetsnormer för kvävedioxid framgår att bestämmelsersom har utfärdats med stöd av direktivet skall gälla på samma sätt i helalandet. För att regleringen skall få en sådan generell karaktärbör det ankomma på regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer attmed stöd av hälsoskyddslagen meddela föreskrifter om mätningar avluftföroreningar. Enligt den tidigare nämnda övervakningsrapporten ärkommissionen av den uppfattningen att de värden som skall gälla för en statshela territorium, bör implementeras i den nationella lagstiftningen pä så sättatt gränsvärdet framgår av den nationella lagstiftningen. är av enannan uppfattning och en process pågår i .