prop · GG03245 · 1992-12-31 00:00:00 — 1992/93:245 institut.Skiljenämndens prövning skall kunna påkallas under föratsättning att tre rekvisitär uppfyllda. För det första att finner att statligt stöd börutgå till ett kreditinstitut av hänsyn till intresset av stabilitet i och förtroendetför betalningssystemet. För det andra att kreditinstitutet utan statligt stödskulle vara på obestånd eller skyldigt att upprätta särskild balansräkningeller inte kunna uppfylla det lagstadgade krav på kapitaltäckning som gällerför institutet. Slutligen att överenskommelse inte har kuimat träffas mellan eller, i förekommande fall, dess aktieägare om villkorenför stödet. uppgift bör enligt promemorians förslag vara attpröva om de av föreslagna villkoren är förenliga med godaffärssed och skäliga med hänsyn till omfattningen av det stöd som nämnden påstatens vägnar har erbjudit att lämna. Nämnden bör däremot inte ha befogenhetatt föreskriva andra villkor än de som har erbjudit. Ipromemorian diskuteras också en altemativ lösning som innebär att frågan omvillkorens skälighet skall prövas av en rådgivande opartisk nämnd. Promemoriansförslag innehåller inte några gmndläggande bestämmelser om principema för detstatliga stödet. Remissinstanserna:Flera remissinstanser har framfört synpunkten att det strikta kassationsförfarandesom föreslås i promemorian bör lättas upp. borde tillåtas attförsöka finna altemativa lösningar på problemen. Ett antal remissinstanser harockså kritiserat lokutionen "god affärssed" eftersom man menar attnågon affärssed inte kan ha utvecklats på bankstödsområdet. anser att den föreslagna skiljenämnden även bör kunna pröva omett kreditinstitut verkligen har behov av stöd. Svenska Fondhandlareföreningenoch anser att skiljenämnden även skall väga in konkurrensaspektenvid bedömningen av villkorens skälighet. Skälenför mitt förslag: En fömtsättning för att ett institut skall vara skyldigt attta emot statligt stöd bör vara att institutet är på obestånd eller är skyldigtatt upprätta s.k. kontrollbalansräkning eller inte uppfyller gällande kapitaltäckningskrav.Villkoren för det statliga stödet bör enligt min mening prövas av en förändamålet särskilt inrättad prövningsnänmd, Prövningsnänmden för bankstödsfrågor. Ilikhet med vad som anförts i promemorian anser jag att en prövning av ettavtalsförslag om statligt stöd bör kunna påkallas endast av Bankstödsnämnden.Det är uppenbart att inte kommer att inleda ett förfarandeinför om kreditinstitutet inte är i behov av stöd. Det ärockså uppenbart att kommer att avbryta förfarandet inför under prövningens gång finner en lösning som gör att det intelängre föreligger ett behov av statligt stöd. Slutligen får det tas för givet aUett förfarande inför Prövningsnänmden inte kommer att inledas om eller dess ägare är överens om utformningen avstödavtalet. Med hänsyn härtill bör kriteriema för när Prövningsnänmden skall taupp och pröva villkoren för statligt stöd Prop. 1992/93:245 kunna begränsastill att kreditinstitutet utan statligt stöd skulle vara på obestånd, skyldigtatt upprätta särskild balansräkning eller ur stånd att uppfylla för institutetföreskrivet krav på kapitaltäckning. Iärenden om stöd som är av principiell betydelse eller i övrigt är av störrevikt eller som avser garantier som skall utfärdas av skallregeringen godkänna avtalet eller principema för detta (jfr 9 § förordningen(1993:215) om statligt stöd till banker och andra kreditinstitut). Det är emellertidalltid som slutligen ingår avtalet med kreditinstitutet ochdärmed alltid kommer att uppträda som kreditinstitutets motpart vid eneventuell prövning av villkoren inför . I vissa fall - omvillkoren riktas mot aktieägare (jfr avsnitt 2.1.1) -kan enskilda aktieägarevara part vid sidan av eller i stället för kreditinstitutet. Jagkan instämma i den av vissa remissinstanser framförda synpunkten att något somkan betecknas god affärssed inte har kunnat utvecklas på bankstödsområdet. Denfråga som skall prövas av Prövningsnänmden bör vara humvida det aktuellavillkoret är oskäligt eller inte. Ledning för vad som avses med detta utryckbör kunna sökas i annan lagstiftning där denna lokution förekommer, t.ex. 36 §avtalslagen. Det måste dock naturligtvis beaktas att några avtal som är direktjämförliga med dem som kan förväntas träffas mellan och stödbehövandekreditinstitut inte har förekommit tidigare. Som anförts tidigare kan ingen affärssedanses ha utbildats just på bankstödsområdet. Å andra sidan bör viss ledning förvad som kan anses vara godtagbara avtalsvillkor kunna finnas på angränsandeområden, exempelvis avtal om företagsrekonstmk-tioner. Uppgiftenatt avväga konkurrensneutraliteten vid utformningen av stödet bör endast liggapå . skall enbart pröva om uppställda villkorär oskäliga mot det aktuella institutet eller dess ägare, inte om de äroskäliga mot andra institut på marknaden. vid sin prövning även beakta att det i avtalet intefinns villkor som strider mot den associationsrättsliga s.k. likhetsprincipen, t.ex.ett villkor som innebär en otillbörlig fördel för aktieägare till nackdel förbolaget och annan aktieägare. Jagkan förstå de remissinstanser som anser att det i promemorian föreslagna kassationssystemetär för stelt. Därför föreslår jag att en jämkningsmöjlighet för Prövningsnänmdeninförs. Eftersom förfarandet i Prövningsnänmden är begränsat till att gällafrågan om villkorens eventuella oskälighet innebär en sådan möjlighet inte att Prövningsnänmdenkan förplikta staten att lämna stöd på de av Prövningsnänmden jämkadevillkoren. eller regeringen kan således välja att inte ingåavtal på dessa villkor. Om så sker får nya förhandlingar tas upp mellan och eventuellt en prövning av ett nytt avtalsförslag ske iPrövningsnämnden. finner att villkoreri i ett avtalsförslag från Bankstödsnänmdeninte är oskäliga blir kreditinstitutet och/eller dess aktieägare i praktikenskyldiga att anta förslaget. Sker inte det skall nämligenenligt mitt förslag kunna begära inlösen av aktier i institutet resp. begäratvångsförvaltning av institutet. Jag återkommer i det följande närmare tilldetta (avsnitt 2.1.3). I ett beslut att vUlkoren i ett avtalsförslag inte äroskäliga skall Prövningsnänmden därför även ange när Bankstödsnänmden tidigastfår begära inlösen eller tvångsförvaltning. Lagrådet har i sittyttrande anfört att lagen bör innehålla de gmndläggandebestämmelserna angående ändamålet med och fömtsättningama för stödåtgärder samtvad dessa kan innebära. Skälet är att bestämmelsema har betydelse för denprövning som skall göras i enskilda fall. Jag delar denna uppfattning ochföreslår därför att huvuddragen av de statliga stödåtgärderna enligt riksdagensbeslut anges i lagens inledande bestämmelser. I huvudsak motsvarande bestämmelserfinns i förordningen (1993:215) om statligt stöd till banker ochandra kreditinstitut. Jag kommer emellertid i samband med att lagen träder ikraft föreslå regeringen att denna förordning skall ersättas av en nyförordning om Bankstödsnänmden som inte innehåller några sådana bestämmelser.Den nya förordningen skall träda i kraft med den nu föreslagna lagen. I och med att de nu nänmdabestämmelsema införs i lagen föreslår jag att den får beteckningen lag omstatligt stöd till banker och andra kreditinstitut. Mittförslag: Staten skall ha rätt att lösa in aktiema i ett kreditinstitut som äraktiebolag eller bankaktiebolag, om institutet eller dess ägare inte antagitett avtalsförslag som har prövats av . Fömtsättningenär att vid sin prövning har funnit att villkoren i avtalsförslagetinte är oskäliga och att inte nya omständigheter leder till en annan bedömning.Rätt till inlösen skall också föreligga om institutet eller dess ägareunderlåter att följa ett ingånget avtal med Bankstödsnänmden och om institutetskapitaltäckningsgrad understiger . Om institutet är en sparbank,föreningsbank eller ett hypoteksinstitut skall under samma fömtsättningarefter begäran av god man förordnas att under högst ett åröverta förvaltningen av institutet. Promemorians förslag:Överensstämmer i huvudsak med mitt förslag (se promemorian s. 13 f). Ipromemorian har föreslagits att sedan en prövning av villkoren skett och dessabefunnits inte vara oskäliga skall ett institut eller dess ägare kunnaföreläggas att anta avtalsförslaget. Promemorians förslag innehåller inte någotom att det i ett mål om 2Riksdagen 1991/92. inlösen ellertvångsförvaltning skall kunna prövas om nya omständigheter Prop. 1992/93:245har medfört att avtalsförslaget har blivit oskäligt. Remissinstanserna:Samtliga remissinstanser utom har ställt sig bakom attdet finns ett behov för staten att kunna tillgripa inlösen ellertvångsförvaltning i de situationer som angetts i promemorian. Någraremissinstanser har föreslagit att tvångsförvaltning skall kunna tillämpas ävenför institut som är aktiebolag eller bankaktiebolag. Skälenför mitt förslag: Även om Prövningsnänmden funnit att villkoren i ettavtalsförslag av Bankstödsnänmden inte är oskäliga kan det förekomma att ettinstitut eller dess ägare inte accepterar avtalet. När det inte går att nå enlösning i samförstånd måste det finnas en ändamålsenlig påföljd. I promemorianhar föreslagits att i det fall avtalet inte accepteras skall inlösen ellertvångsförvaltning kunna komma i fråga. Detta är naturligtvis åtgärder som sålångt som möjligt bör undvikas, men som i vissa fall kan bli nödvändiga därföratt det inte finns någon annan utväg. Lagrådethar i sitt yttrande tagit upp den situationen att nyaomständigheter inträffar sedan villkoren prövats. Lagrådet konstaterar därvidatt frågan om villkorens bristande skälighet inte kan prövas på nytt vidansökan om inlösen eller tvångsförvaltning trots att nya omständigheter hartillkommit. Med anledning härav föreslår Lagrådet att det införs en mervidsträckt prövningsrätt. Jag delar denna uppfattning och föreslår därför att Prövningsnänmdenskall kunna beakta nya omständigheter som tillkommit efter den tidigareprövningen av villkoren. Detfinns även andra situationer där inlösen eller tvångsförvaltning kan varanödvändig för att kunna hantera situationen. En sådan situation är att ettkreditinstitut eller dess ägare underlåter att fullgöra villkor som gäller förstatligt stöd i ett avtal med Bankstödsnänmden. Bankstödsnänmden kan i och försig i denna situation på statens vägnar i vanlig ordning väcka en fullgörelsetalanvid allmän domstol. Detta kan emellertid i vissa fall vara föga ändamålsenligt,t.ex. om det gäller förpliktelser för aktieägarna att rösta på visst sätt vidbolagsstämman eller om ett institut åtagit sig vissa organisationsåtgärder förrationalisering men bolagsstämman underlåter att fatta de nödvändiga besluten.En fullgörelsedom blir i dessa situationer ett föga meningsfullt medel att fååtgärden genomförd. Även i denna situation är det nödvändigt att staten har enmöjlighet till inlösen eller tvångsförvaltning. Enannan situation när inlösen eller tvångsförvaltning är motiverad är när ettinstitut hamnat i en verklig katastrofsituation som kräver ett mycket snabbtingripande. I den amerikanska lagstiftningen, som något berörts i prop.1992/93:135 (s. 13), betraktas en bank som en "critically undercapitalizedinstitution" om dess kapitalbas inte överstiger avkapitalkravet. Den ansvariga myndigheten - () - har då en principiell skyldighet att överta banken. Medhänsyn till att principema om kapitalkrav för banker är internationelltvedertagna bör även i införas en möjlighettill inlösen eller tvångsförvaltning om kapitaltäckningsgraden Prop.1992/93:245 i ett institut går ned . Jagvill i detta sammanhang något beröra frågan, om en reglering som tillåterinlösen eller tvångsförvaltning efter de kriterier jag nu angett står iöverensstämmelse med de intemationeUa förpliktelser som åtagit sig. Detfinns därvid anledning att uppmärksamma tilläggsprotokoll tillEuropakonventionen. I detta protokoll, artikel I, föreskrivs att envar fysiskeller juridisk persons egendom skall lämnas okränkt och att ingen får berövassin egendom annat än i det allmännas intresse och under fömtsättningar somanges i lag och av folkrättens allmäima grandsatser. Dessa bestämmelser inskräiUcerinte en stats rätt att genomföra sådan lagstiftning som staten finnererforderlig för att reglera nyttjandet av viss egendom i överensstämmelse meddet allmännas intresse. Isin praxis har ställt upp ett krav på balans mellan allmännaoch enskilda intressen. För att ett ingrepp i den enskilda äganderätten skallvara godtagbart räcker det inte med att det är betydelsefulla allmänna intressensom tillgodoses, utan det måste göras en avvägning av vad det allmänna vinneroch den enskilde förlorar. Detta proportionalitetsresonemang är tillämpligtinte bara när den enskilde berövas sin egendom utan också vid inskränkningar iegendomens användning, såsom vid tvångsförvaltning (jfr , Mänskligarättigheter, 4:e uppl. s. 249 och 253). Betalningssystemetsstabilitet och en sund utveckling av bankverksamheten är så framträdandeintressen att de motiverar långtgående ingrepp i äganderätten. Man kan därförutgå från att en lagstiftning som möjliggör inlösen eller tvångsförvaltningunder de föratsätmingar som jag föreslagit här, skulle vara förenlig medEuropakonventionens tilläggsprotokoll. Någraremissinstanser, däribland , har ansett att det börövervägas om inte tvångsförvaltning, som en mindre ingripande åtgärd, bör kunnakomma i fråga även för institut som är aktiebolag eller bankaktiebolag.Bankföreningen menar att genom en tvångsförvaltning skulle ett rekonstraktionsförfarandeav ett institut kunna underlättas. har även ifrågasatt om statenmåste överta ett detta skall kunna avvecklas i ordnade formerutan en konkurs. Jagdelar den uppfattning som framförts i promemorian, att inlösen är den meständamålsenliga vägen när det är fråga om ett institut som är aktiebolag ellerbankaktiebolag. Jag kan inte dela uppfattning att entvångsförvaltning kan underlätta en rekonstmktion. I de fall där fömtsättningamaär uppfyllda för ett inlösenförfarande kan man med stor säkerhet sluta sig tillatt det inte föreligger något intresse från ägama att delta i en rekonstmktionav institutet. Jag är således av den uppfattningen att det i fråga om institutsom är aktiebolag eller bankaktiebolag saknas skäl för att äventvångsförvaltning skall kunna komma i fråga. 2.1.4Reglerna vid inlösen och tvångsförvaltning Mittförslag: Reglema vid inlösen bör i huvudsak utformas på sanuna sätt som vidinlösen av niinoritetsaktier i aktiebolag och bankaktiebolag. Isenbeloppetskall bestämmas så att det motsvarar aktiens verkliga värde förstatens begäran hos om inlösen eller prövning avlösenbeloppets storlek. Promemoriansförslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt förslag (promemorian s. 17 f).Promemorian innehåller inget förslag till bestämmelse om efter vilka gmnderersättningen vid inlösen skall bestämmas. Remissinstanserna:De remissinstanser som yttrat sig över reglerna vid inlösen har inte haft någotatt erinra mot att dessa utformas i överensstämmelse med reglema om inlösen avminoritetsaktier i aktiebolag och bankaktiebolag. Justitiekanslem, hovrättoch Juridiska fakultetsstyrelsen vid har framfört att, motbakgmnd av innehållet i 2 kap. 18 § regeringsformen, gmndema för beräkningen aversättningen vid inlösen bör anges i lagen. Ett par remissinstanser har efterlystregler som motsvarar aktiebolagslagens bestämmelser om räntekompensation för detfall överlåtelse av aktie sker innan ersättningsbeloppet utgår och omförordnande av god man att bevaka frånvarande aktieägares rätt. Skälenför mitt förslag: I regeringsformen 2 kap. 18 § föreskrivs att varje medborgarevilkens egendom tas i anspråk genom expropriation eller annat sådant förfogandeskall vara tillförsäkrad ersättning enligt gmnder som bestäms i lag. Dennaregel i regeringsformen är en av de bestämmelser som avser att garantera denenskildes rättsställning i förhållande till det allmänna. En rätt för statenatt inlösa aktierna i ett institut innebär otvetydigt en föreskrift om egendomsavhändelsefrån enskilda till det allmäima som är ett sådant förfogande att bestänunelseni 2 kap. 18 § regeringsformen är tillämplig. Jag delar därför den synpunkt somframförts av några av remissinstansema att grandema för beräkningen avlösenbeloppet vid inlösen måste anges i lag. Detär svårt att i lagen exakt ange hur en aktie i materiellt hänseende skallvärderas. Regeln måste ge tillämparen ett visst spelram. Grander förvärderingen bör emellertid kunna anges i lagen. Detta är också enligt minmening tillfyllest för att uppfylla de krav som ställs i regeringsformen. Nuvaranderegler i aktiebolagslagen om inlösen av minoritetsaktier saknar regler förberäkning av lösenbeloppet. Emellertid angavs i den tidigare aktiebolagslagenfrån 1944 att lösenbeloppet skulle bestämmas så att det motsvarade aktiensverkliga värde. Att denna bestämmelse inte behölls i den nuvarandeaktiebolagslagen motiverades med att regeln var Prop. självklar och skulle kommaatt gälla under alla förhållanden. praxis torde också aktiensverkliga värde utgöra grand för beräkningen Medhänsyn till att de regler och den praxis som utvecklats i fråga ominlösen av minoritetsaktier bör vara vägledande även vid ettinlösenförfarande av ett kreditinstitut bör aktiens verkliga värde anges som grand förbestämmandet av lösenbeloppet. Ilagen bör även anges värderingstidpunkten. Aktiebolagslagen innehåller inteheller i detta avseendet någon bestämmelse. I praxis synes emellertidvanligtvis tidpunkten för begäran om inlösen tillämpas. Visst stöd för dennapraxis återfinns även i förarbetena till aktiebolagslagen. Den praxis somutvecklats för inlösen av minoritetsaktier bör även här vara vägledande.Värderingstidpunkten bör därför i lagregeln anges till tiden för Bankstödsnämndensbegäran hos Prövningsnänmden om inlösen. Lagrådethar i sitt yttrande påpekat att den värderingstidpunkt som angettstar sikte på fall då frågan om huravida rätt till inlösen föreligger är tvistig,medan det saknas bestämmelse om vilken eller vilka värderingstidpunkter somskall gälla för det fall att partema är ense om att fömtsättningama för inlösenär för handen. Enligt Lagrådets mening bör en komplettering komma till stånd idetta hänseende. Jag godtar Lagrådets uppfattning och återkonuner ispecialmotiveringen till hur bestämmelsen bör utformas. Somett par remissinstanser påpekat innehåller promemorians lagförslag ingen regelom räntekompensation för det fall överlåtelse av aktie skett innanlösenbeloppet förfallit till betalning eller bestämmelse om förordnade av godman att bevaka frånvarande aktieägares rätt. Jag delar remissinstansemassynpunkt att förslaget bör kompletteras i dessa avseenden. som inte är aktiebolag eller bankaktiebolag kan i stället för inlösentvångsförvaltning komma i fråga. Om föratsättningama för tvångsförvaltning äruppfyllda, skall en person med den särskilda insikt och erfarenhet somuppdraget kräver utses att som god man handha förvaltningen av institutet. Dengode mannen behöver emellertid enligt min uppfattning inte alltid - somföreslagits i promemorian - vara lagfaren. Flera gode män bör kunna utses omdet med hänsyn till uppdragets omfattning och beskaffenhet är behövligt. Lagrådethar i sitt yttrande påpekat att lagråds-remissens lagförslagsaknar bestämmelser om ersättning till den gode mannen och om vem eller vilkasom skall svara för ersättningen. Dessa frågor bör enligt Lagrådets meningövervägas. Jag delar Lagrådets uppfattning, och jag kommer ispecialmotiveringen att återkomma till hur bestämmelsema bör kompletteras idetta hänseende. 2.1.5 Prövningen avtvister som kan uppkomma på grund av statens stöd till kreditinstitut Mittförslag: Prövningen av att villkoren i ett förslag till avtal om statligt stödinte är oskäliga skall göras av en särskilt inrättad nämnd, Prövningsnänmdenför bankstödsfrågor. Tvist om inlösen och inlösenbeloppets storlek eller omtvångsförvaltning skall också prövas av Prövningsnänmden. Vid prövningen inämnden skall i huvudsak förfarandereglema i förvaltningsprocesslagentillämpas. Nämnden skall bestå av tre ledamöter och dess avgöranden skall intekunna överklagas. Promemoriansförslag: I promemorian har föreslagits att en permanent skiljenämnd inrättasför att tillgodose de behov av prövning som kan uppkomma med anledning avstatens stöd till banker och andra kreditinstitut. I promemorian diskuteras enaltemativ lösning enligt vilken prövningen av villkoren skall ske i enrådgivande opartisk nämnd och frågor om inlösen och tvångsförvaltning prövas avSvea hovrätt i särskild sammansättning. Remissinstansema:Riksbanken, och de remissinstanser som företrädernäringslivet har förordat att en permanent skiljenämnd inrättas. Domstolama, Justitiekanslemoch har förordat den i promemorian diskuteradedomstolslösningen. Skälenför mitt förslag: Det är angeläget att villkoren för det statliga stödet skallkunna bli föremål för en opartisk prövning. Enligt min mening är det intetillräckligt med en ordning som iimebär att partema skall kunna hänskjutafrågan till en sådan rådgivande nämnd som diskuteras i promemorians avsnitt 6.Jag anser att villkoren för det statliga stödet bör kunna prövas av ett organsom uppfyller de krav på opartiskhet och oberoende som ställs på en domstol.När det gäller frågor om inlösen och tvångsförvaltning råder det ingen tvekanom att denna prövning måste ske i en sådan ordning. Enligt min mening är det fördel om de aktuella frågoma kan prövas av ett och samma organ. Vidprövningen av en tvist som kan uppkomma med anledning av statligt stöd till ettkreditinstitut är det främst två krav som måste ställas på förfarandet.Prövningsförfarandet måste vara snabbt och flexibelt, och den instans somprövar tvisten måste besitta en hög kompetens med särskild sakkunskap påområdet. Ipromemorian föreslogs att en permanent skiljenämnd skulle inrättas för atttillgodose de behov av prövning som kan uppkomma. Denna nämnd skulle bestå aven ordförande och två andra ledamöter samt ersättare för ledamötema. Regeringenskulle förordna ledamöter och ersättare i skiljenämnden. Ordföranden ochersättare för ordföranden skulle vara eller ha varit ordinarie domare. en jämte ersättare fördenne utses efter förslag av Justitiekanslem och Prop. 1992/93:245 den andrejämte ersättare utses efter förslag av . Nämndens avgörandeskulle inte få överklagas. Fleraremissinstanser har anfört att det är viktigt att den föreslagna nämnden inteförväxlas med en vanlig skiljenämnd. Det kan, särskilt i intemationeUasammanhang, skapa begreppsförvirring om benämningen skiljenämnd används.Riksbanken har förslagit beteckningen antal remissinstanser, bl.a. och , haräven framfört den synpunkten att det klart skall markeras att det inte är frågaom något partssammansatt organ och att nomineringsrätten för Justitiekanslemoch därför bör tas bort. och har föreslagit att nämnden skall bestå av fem ledamöter. Jaghåller med om att det organ som skall pröva frågor enligt den föreslagna lagenbör utformas så att det klart framgår att det uppfyller kraven för en opartiskoch oberoende domstolsprövning och de krav som ställer. Iartikel 6 i konventionen föreskrivs att den enskilde skall vara berättigad tilldomstolsprövning när det gäller prövning av hans civila rättigheter ochskyldigheter och det synes enligt praxis inte råda någontvekan om att de förpliktelser som det kan bli fråga om här faller under dennabestämmelse. I den först avlänmade lagrådsremissen föreslogs att isärskild sammansättning skulle pröva dessa frågor. Hovrätten skulle bestå avtre lagfama domare och två särskilda ledamöter. Efter ytterligare övervägandenhar jag emellertid funnit att den typ av mål som skall prövas enligt förslagetkräver att alla ledamöter har särskild sakkunskap. Därmed skulle en prövning ihovrätten bli onaturlig eftersom man helt skulle avvika från sammansättningsreglemai hovrätten. Jaganser därför att den bästa lösningen är att inrätta en särskildprövningsinstans som skall uppfylla de krav som ställs på en domstol. Jagansluter mig till förslag att denna instans bör kallas Prövningsnämndenför bankstödsfrågor.