prop · GG03100 · 1992-12-31 00:00:00 — Sammanfattningsvisanser jag att samtliga myndigheter som bedriver avgiftsfinansierad verksamhetoch som får disponera avgiftsinkomstema bör få balansera årets resultat upptill en viss nivå i ny räkning. Jag anser vidare att myndighetema själva bör fåbesluta om utformning av sin telefonservice vad gäller tillämpning av s.k.020-nunimer resp. 071-nummer eller liknande tjänster som kan komma att erbjudaspå telefoniområdet. Jag anser även att myndigheter som tillhandahåller avgiftsfinansieradetjänster, där del ekonomiska målet är full kostnadstäckning, bör få ta ulersättning för postbefordran av handlingar i anledning av den avgiftsbelagdatjänsten. 2.6 Riktlinjer m.m. för risk- och skadehanteringen istaten 1detla avsnitt kommer jag inledningsvis all redovisa min syn på hur de generellariktlinjema m.m. för risk- och skadehanteringen i slalen bör utformas. Däreftertar jag upp frågan om ell särskilt försäkringsskydd vid statliga tjänsteresor. Förnärvarande gäller som grundregel all statliga myndigheter inte får tecknaförsäkring för statens egendom eller för att skydda staten eller statligtanställda mot ansvarighet. Utgångspunkten är att staten själv kan slå riskengenom s.k. självförsäkring. För alt täcka skadekostnader är myndighetema iprincip tvungna att använda anslagsmedel. Vissa undantag frånförsäkringsförbudet finns dock. T.ex. får ell antal myndigheter tecknatrafikförsäkring. 1990/91:100 bil.l, aviserades en utredningom försäkring av statens egendom m.m. Frågan har utretts av en särskildutredare som har överlämnat betänkandet (SOU 1992:40) Risk- och skadehanteringi statlig verksamhet. 1 uppdraget har undanlag gjorts för skador som uppkommit vid myndighetsutövning somkan ersättas enligt 3 kap. 2 § skadestånds- Prop. 1992/93:100 lagen(1972:207) saml försäkringar som skyddar statens personal mot Bilaga 1personskador. Utredaren föreslår att samtliga myndigheter skallgöra en riskanalys. Den skall sammanställas i den fördjupadeanslagsframställningen. Vidare föreslås att det gällande försäkringsförbudetför statens egendom m.m. fortfarande skall gälla som princip. För attunderlätta fortsalt verksamhet om en skada skulle inträffa föreslår utredarenett syslem med s.k. nödfallskrediter hos (). finns möjlighet för myndighetema attlåta Försvarets civilförvaltning (FCF) reglera de irafikskador som uppkommernär Slalens fordon är inblandade. Utredaren föreslår att denna försäkringsliknandeverksamhet skall fortsätta. Även personskador som inte uppkommit i följd avtrafik föreslås ingå i denna hantering. Betänkandet har remissbehandlats. Remissyttrandenafinns tillgängliga i ärende (dnr 2980/92). Flertalet förvaltningsmyndigheter instämmer iförslagen eller har mindre erinringar. Bland de myndigheter som har väsentligainvändningar dominerar uppdragsmyndigheter och affärsverk. Även företrädare förförsäkringsbranschen är kritiska. En vanlig synpunkt är att det gällandeförsäkringsförbudet bör slopas samt att nödfallskrediler inte behövs. Dessutomfår den föreslagna uppläggningen av riskanalysen kritik. Flertalet remissinstanser - i huvudsakförvaltningsmyndigheter - stöder förslaget att trafikskadorna även ifortsättningen skall kunna regleras av FCF. Några instanser anser dock atthanteringen skall utsättas för konkurrens. Även förslaget att FCF skall hanterapersonskadorna får ett omfattande stöd. Enligtmin mening bör risk- och skadehanteringen i staten ha följande inriktning. En föratsättning för att en myndighets risk- ochskadehantering skall kunna genomföras på etl meningsfullt sätt är attverksamhetens skaderisker och skadekostnader är kända. Därför är det angelägetatt riskanalyser genomförs. Jag föreslår att varje myndighet skall varaskyldig att genomföra sådana analyser på det sätt som utredaren föreslår. Ilikhet med flera remissinstanser anser jag dock att analyserna inte skallinordnas i budgetprocessen. Riskhanteringen bör i stället vara en del imyndighetens löpande verksamhet. För att kunna upprätthålla verksaniheten om dendrabbas av en större skada krävs någon form av riskfinansiering. De problem somutredaren avser lösa med hjälp av nödfallskrediter torde i de flesta fall kunnahanteras inom det system med lån i RGK jag föreslagit i det föregående (avsnitt2.4). Dessa lån avser finansiering av investeringar i anläggningstillgångarför förvaltningsändamål. Om en anläggningstillgång skulle utsättas för enstörre skada eller bli förstörd finns möjlighet att anpassa låneramen med hänsyn till detta. Jag bedömer därför att det för närvarande inte finnsbehov av särskilda nödfallskrediter. Av della skäl Prop. 1992/93:100 avserjag inte lägga fram förslag om ett ytterligare finansieringssystem. Bilaga 1I den mån erfarenheterna av tillämpningen av det nya regelverket visar altändringar är nödvändiga är jag beredd att åter överväga deruia fråga. Utredaren föreslår vidare alt det rådande förbudetför myndigheter att teckna försäkringar skall kvarstå. sådanl förbud liggerdock inte i linje med det arbete som pågår att delegera beslutanderätten ifinansiella frågor till myndigheterna. Jag anser därför att myndigheteraasjälva skall få välja system för riskfinansiering. Utgångspunkten för dennabedömning är att den enskilda myndigheten har bäst föratsättningar att avgörainriktningen av sin risk- och skadehantering. Dessutom torde myndigheten fåbättre möjligheter att kunna minska sina riskkostnader om den själv får avgörasin riskfinansiering. Som jag tidigare föreslagU skall varje myndighetgöra en riskanalys. Med denna analys som utgångspunkt kan myndigheten taställning till olika meioder för riskfinansiering. Därmed finns del föratsättningarall bedöma myndighetens samlade risk- och skadehantering inom ramen för denfortlöpande revisionen. 1 utredningen framhålls att finansieringen avmyndigheternas risker är ett mindre problem eftersom staten själv kan betalainträffade skador. Frågan om att teckna försäkring eller all avslå från dettaär därför av underordnad betydelse. Del viktigaste är i stället all minimeraden totala riskkostnaden. Jag bedömer att den mest angelägna åtgärden i dettasammanhang är att minska skadekostnaderaa, t.ex. genom skadeförebyggandearbete. En föratsättning är därvid att ett system för skaderapportering finnshos varje myndighet. Försäkringslösningar bör dock undvikas i så storutsträckning som möjligt. Enligt min bedömning torde en myndighets arbete medrisk- och skadehantering främjas genom att den i princip får bära helakostnaden för sina skador genom den föreslagna lösningen för riskfinansiering.Myndigheten bör således inte i utgångslägel kunna räkna med att få ökat anslagi den kommande budgetprövningen på grand av inträffade skador. Som jag tidigarenämnt kan även i vissa fall ramen för lån i RGK anpassas med hänsyn bl.a. tillstörre skador. Utredarenhar visat att medvetandet om risker och skador är eftersatt hos flertaletmyndigheter. Jag anser därför all särskild vikt måste läggas vid att lämna stödför myndigheternas hantering av dessa frågor Det kan t.ex. gälla vägledning förarbetet med riskanalyser. Dessutom bör elt regelverk för risk- ochskadehanteringen utarbetas. Ansvaret för del stödjande arbetet bör läggas på encentral förvaltningsmyndighet. Behovet av stöd torde vara störst hos små ochmedelstora myndigheter. Eftersom Kammarkollegiet har som inriktning att stödjasådana myndigheter på det ekonomiadministrativa området föreslår jag attkollegiet får ansvaret för denna uppgifi. Kvalificerad kompetens som behärskarrisk- och skadehantering bör dock tillföras. IKammarkollegiets uppgifter bör bl.a. ingå alt lämna förslag till Prop.1992/93:100 riskfinansiering i enskilda fall. T.ex. bör den myndighet somöverväger Bilaga 1 all teckna en försäkring först samråda med kollegiet.Dessutom bör ansvaret för att i vissa fall upphandla standardiseradeförsäkringar ligga på kollegiet - t.ex. det ramavtal för en konsultansvarsförsäkringsom utredaren föreslår. Kammarkollegiet bör även la initiativ till attintema statliga lösningar för riskfinansiering skapas i de fall dessa ärkosmadseffektiva för slaten som helhet. T.ex. beskriver utredaren olika systemför inlem riskfinansiering som bygger på skadefonder och kreditgivning. Demyndigheter som har behov av att skydda sig mot vissa skador - företrädesvis avmindre omfattning - skulle kunna välja att ingå i ett sådant system. En sådanlösning har samma principiella utgångspunkt (självförsäkring) som den nuvarandeförsäkringsliknande verksamheten hos FCF. Även i de fall försäkring tecknas kanstatens fördelaktiga finansiella ställning utnyttjas. Exempelvis kan slörredelen av risken flyttas över (cederas) till en riskbärare som staten harkontroll över (en intem statlig enhet). En sådan lösning ligger nära dennuvarande självförsäkringsprincipen som är mest fördelaktig ur strikt ekonomisksynpunkt. utnyttjas de fördelar som finns inbyggda i ettförsäkringssystem. Jag föreslår att det stödjande arbete som jagbeskrivit ovan skall påbörjas av Kammarkollegiet under /94.Verksamheten bör avgiftsfinansieras. Som jag tidigare nämnt har vissa myndighetermöjlighet all teckna trafikförsäkring i ett försäkringsbolag. I enlighet medden grandläggande principen att varje myndighet själv skall kunna välja systemför riskfinansiering föreslår jag att denna möjlighet bör utsträckas till attgälla alla myndigheter. Sålunda bör samtliga myndigheter kurma försäkra sinafordon hos ett försäkringsbolag. drivs en försäkringsliknandeverksamhet hos FCF. En grandläggande föratsättning för denna ordning ärtillgången till sammanhållen kompetens för trafikskadereglering. Utredarenbedömer att verksamheten varit mycket kostnadseffektiv och av hög kvalitet.Flertalet remissinstanser har goda erfarenheter av denna hantering. Regleringenav trafikskadorna bör därför i enlighet med utredarens förslag fortsättningsvisske centralt. Chefen för kommer (bilaga 5)att föreslå att FCF läggs ned . Jag föreslår attregleringen av trafikskador i samband därmed förs över till Kammarkollegiet. Om en myndighet kan visa all den på grand av sinspeciella verksamhet har särskild kompetens på trafikskadeområdet börregeringen kunna medge dispens från kravet på central handläggning. För denmyndighet som väljer alt försäkra sig i ett försäkringsbolag skerskaderegleringen naturiigtvis hos detta bolag. Utredaren föreslår vidare att även andrapersonskador än trafikskador skall handläggas centralt. Efter regeringensbemyndigande utsåg statsrådet en utredare för att seöver Justitiekansleras (JK) uppgifter (Ju 1991:08), bl.a. uppgiften att bevakastatens rätt.1 denna innefattas JK:s uppgift enligt kungörelsen (1972:416) om Prop.1992/93:100 statsmyndigheternas skadereglering i vissa fall. Jag anser därföratt Bilaga 1 ställningstagandet till utredarens förslag om andrapersonskador än irafikskador bör ske i samband med beredningen av resultatet avJK-utredningens arbete. Jag har erfarit all utredningen beräknar att avge sittbetänkande . Försäkringsskyddet vid statliga tjänsteresor harutretts av en särskild utredare. Jag kommer i det följande att lämna vissaförslag på detta område. Bl.a. bör Kammarkollegiet få möjlighet att hantera ettskadereglerings- och ersättningssystem liknande det som finns för statensfordon. Administrationen av den föreslagna intema statliga verksamhetenpå trafikskadeområdet samt för skydd vid tjänsteresor bör finansieras medavgifter. Denna verksamhet bör redovisas som ett eget resultatområde avskildfrån övrig verksamhet hos Kammarkollegiet. I frågan om administrationen av risk- och skadehanteringeni staten har jag samrått med statsrådet och med chefema för Försvars-och Civildepartementen. Jaghar för avsikt att återkomma till regeringen med förslag till regler för risk-och skadehanteringen i staten. Det bör ankomma på Kammarkollegiet att utarbetaallmänna råd för myndighetema i deras arbete med risk- och skadehantering.Reglerna bör träda i kraft efter det att kollegiets stödjande arbete haretablerats. Som jag tidigare föreslagit bör detta arbete påbörjas /94. Jag bedömer all del nya regelverket kan börja tillämpastidigast fr.o.m. . Som jag tidigare redovisat är den nuvarande risk-och skadehanteringen eftersatt hos många myndigheter. Detta har bl.a. medförtatt utredaren inte kunnat göra en samlad bedömning av det historiskaskadeutfallet och därtill hörande kostnader. Därför saknas underlag för ettdefinitivt ställningstagande lill vilka meioder för riskfinansiering som ärmest adekvata. Den skadehistorik som saknas bör efter hand kunnalas fram. Med denna som grand finns föratsättningar att göra förändringar iregelverket i den mån sådana bedöms nödvändiga. Mot denna bakgrand är delviktigt att utvecklingen av myndigheteraas risk-och skadehanlering följs noga.Jag avser därför att la initiativ till en uppföljning och utvärdering avregelverket när det har tillämpats . Detta bör göras friståendefrån de myndigheter som administrerar risk- och skadehanieringen i staten. Iföregående avsnitt har min syn på de generella riktlinjema m.m. för risk- ochskadehanteringen i staten redovisats. I det följande kommer jag att ta uppfrågan om etl särskilt försäkringsskydd vid statliga tjänsteresor. Bilaga 1 störtade ellpassagerarflygplan pa flygplatsen i . Vid olyckan omkom bl.a. tolvpersoner som reste i tjänsten för Tele- och postutredningens (K 1988:02)räkning. Det visade sig att betydande skillnader fanns i försäkringsskyddet förde tolv omkomna. Det framkom även att de efterlevande fick sämre ersättning änom det hade rört sig om en tjänsteresa inom den privata sektorn. Detta beroddepå att resan hade gjorts för statens räkning. Med anledning av det inträffade beslöt påregeringens förslag (prop. 1989/90:108, bet. 1989/90:LU39, rskr. 1989/90:260)att staten ex skulle betala ut till dödsboet efter var och enav de omkomna deltagama i Tele- och postutredningen. Efterriksdagsbehandlingen av regeringens förslag beslöt regeringen den 28 juni 1990att tillkalla en särskild utredare för att överväga hur etl särskiltförsäkringsskydd vid statliga tjänsteresor skulle kunna utformas. Utredningen överlämnade betänkandetFörsäkringsskydd vid statliga tjänsteresor samt betänkandet Försäkringsskyddför särskilda persongmpper . 1 betänkandet Försäkringsskydd vid statligatjänsteresor konstateras alt man till rimliga kostnader och genom enklaadministrativa förfaranden snabbt bör kunna erbjuda statligt anställda m.fl. ihuvudsak samma försäkringsskydd vid tjänsteresor som privatanställda. Utredningen anser vidare alt det finns skäl somtalar för lösningen av försäkringsfrågan såväl genom utnyttjande av enskildaförsäkringsbolag som genom etl intemt statligt system. Några hell avgörandeskäl för den ena eller den andra modellen finns knappast enligt utredningensmening. Betänkandet Försäkringsskydd för särskildapersongmpper behandlar försäkringsskyddet för personer som t.ex. får statligutbildning, värapliktiga eller personer intagna på kriminalvårdsanstalt ellerannars berövade sin frihet. De två senare kategoriema omfattas av lagen(1977:265) om personskadeskydd. Utredningen anser att en generell försäkring isamband med att dessa persongmpper gör resor knappast kan utformas. I ställetmåste det ankomma på resp. myndighet att överväga och komma med förslag i denmån detta resande skulle kunna betecknas som en form av tjänsteresa. Betänkandena har remissbehandlats. Remissyttrandenafinns tillgängliga i ärende (dnr 4603/91). Remissinstansema tillstyrker att försäkringsfråganlöses så att i princip samma skydd ges på den statliga arbetsmarknaden som påden privata. Uppfattningen om vilken som är den bästa organisatoriska lösningenför att uppnå detta försäkringsskydd skiftar dock mellan dem. Remissinstansemastöder även utredningens förslag om försäkringsskyddet för särskildapersongmpper. Rättelse: S. 131 rad 15 stär: för och Rättattill: riktlinjer statsskuldpolitiken BUaga 1 Jag föreslår att försäkringsskyddet vidstatliga tjänsteresor skall utformas Det är enligt min mening motiverat att statligtanställda och uppdragstagare hos staten får ett försäkringsskydd vidtjänsteresor som svarar mot vad som allmänt tillämpas för privatanställda. Jagföreslår sålunda all alla anställda och uppdragstagare skall få ettförsäkringsskydd eller motsvarande skydd vid tjänsteresor. Som utredningenföreslår bör vissa grandläggande momeni alltid finnas med. Dessa delar böromfalla ersättning vid dödsfall och invaliditet, ersättning för förloratpersonligt resgods, möjlighet till ersättning för kostnader vid reseavbrolt,överfallsskydd vid personskada saml rättsskydd. Det bör också vara möjligt fören myndighet alt komplettera med ytterligare momeni beroende påomständighetema. Vad som skall avses med tjänsteresa och vilka slagsresor som skall omfattas av försäkringsskyddet bör enligt min mening avgöras avvarje myndighet. De definitioner som används i skattelagstiftningen och ireseavtalen på det statliga avtalsområdet bör kunna användas som vägledning. beslöt att även de efterlevande till tvåAMU-elever som omkom i flygolyckan i skulle få samma exgratiaersätlningar som de efterlevande till de omkomna som deltog i Tele- ochpostutredningen. Det förekommer all personer som får statlig utbildning samtde övriga särskilda persongrupper som jag tidigare nämnt gör resor i stadigregi. Dessa resor kan dock enligt min mening inte anses ha karaktären avtjänsteresor med den innebörd som läggs i detta begrepp. Jag föreslår därföratt dessa kategorier inte skall omfattas av den ordning som jag tidigareredovisat. I stället bör varje myndighet som är huvudman för dessa kategorierav resande se över villkoren för dessa resor. Om kriteriema för tjänsteresa kananses uppfyllda finns möjlighet att tillställa regeringen förslag hurförsäkringsskyddet skall ordnas. För vämpliktiga finns det för övrigt ett välutvecklat försäkringsskydd vid resor. Närdet gäller administrationen av försäkringsskyddet föreslår jag att FCF bör fåmöjlighet att skapa ett skadereglerings- och ersättningssystem liknande det somfinns för statens fordon. Det är för övrigt ett av de altemativ som redovisas iutredningen. Vid den planerade avvecklingen av FCF bör derma verksamhet förasöver till Kammarkollegiet. En myndighet bör även kunna anlila den privataförsäkringsmarknaden. En sådan lösning ligger i linje med den av mig tidigareföreslagna principen att varje myndighet själv skall få välja system för sinriskfinansiering. En myndighet har även i övrigt fåll större befogenheter vadgäller ansvaret för sin ekonomi. Den kan därför väga in kostnadema för sittförsäkringsskydd i planeringen av tjänsteresoma. För att minska dessa kostnaderbör möjligheten prövas att upphandla en standardiserad försäkring. I enlighetmed vad jag föreslagit tidigare bör ansvaret för denna upphandling ligga påKammarkollegiet. Jagavser att återkomma till regeringen med förslag till regler som Prop.1992/93:100 innebär att statliga myndigheter skall se till all anställda ochupp- Bilaga 1 dragstagare får etl försäkringsskydd eller motsvarande skydd vid tjänsteresor med den omfattning jag redovisat ovan.Regleraa bör träda i kraft . Jagföreslår att varje myndighet själv skall få välja system för riskfinansieringsamtidigt som den i princip får bära hela kostnaden för inträffade skador.Försäkringar bör dock undvikas i så stor utsträckning som möjligt. Dessutomföreslår jag att varje myndighet skall vara skyldig att genomföra riskanalyser. Jag föreslår även att ansvaret för stöd i myndigheternasarbete med risk- och skadehanteringen skall läggas på Kammarkollegiet. Dessutombör den nuvarande försäkringsliknande verksamheten hos FCF flyttas över tillkollegiet vid den planerade avvecklingen av FCF. Vidare föreslår jag att alla anställda ochuppdragstagare hos staten skall få ett försäkringsskydd eller motsvarande skyddvid tjänsteresor. Vad som skall avses med tjänsteresa och vilka slags resor somskall omfattas av försäkringsskyddet bör dock avgöras av varje myndighet. När det gäller administrationen avförsäkringsskyddet vid tjänsteresor föreslår jag att FCF bör få möjlighet attskapa elt skadereglerings- och ersättningssystem liknande det som finns förstatens fordon. Försäkringsskyddet bör även kunna upphandlas på den privataförsäkringsmarknaden. Varje myndighet bör således själv få möjlighet att avgörahur försäkringsskyddet vid tjänsteresor skall ordnas. 2.7 Anslagstyper på statsbudgeten Debeslut som fattar om anslag på statsbudgeten och ställer dessa tillregeringens förfogande har en dubbel innebörd. anger dels ändamål,dels de finansiella villkoren för anslagens användning. Således kan riksdagenbesluta all för ändamålet får användas högst det anvisade beloppet eller attändamålet skall tillgodoses även om del anvisade beloppet måste överskridas.Vidare kan medge att en besparing på anslaget får behållas(reserveras) och utnyttjas även under kommande budgetår. Sådana villkor angerriksdagen genom att åsätla anslagen olika beteckningar som anger anslagensfinansiella karaktär och ekonomiska räckvidd. Anslagssystemets innebördbehandlades senast budgetproposition. Regeringen kan överföra bemyndigandet att disponeraanslaget, och därmed motsvarande medel från statsverkets checkräkning, till enmyndighet som har att genomföra ändamålet med anslaget genom beslut iregleringsbrev. Regeringen har möjlighet att indela anslaget i anslagposterför olika deländamål. Bestämmelser om en myndighets dispositionsrätt tillanslag och anslagsposter avgörs av den beteckning som anslaget elleranslagsposten har. Regeringen beslutade om en anslagsförordning(1992:760) som trädde i kraft . ningen lämnas föreskrifterför myndigheteraas rätt att disponera anslag Prop. 1992/93:100 och avräkningsregler mot statsverkets checkräkning. Ettobetecknat anslag får inte överskridas utan medgivande ochoutnyttjade medel får inle användas under följande budgetår. Förslagsanslag fåröverskridas av regeringen utan hörande om det behövs för attändamålet med anslagen skall uppfyllas. kan dock begränsamöjlighetema all överskrida genom att ange villkor för de enskilda anslagen.Överskridanderätten överförs emellertid inte med automatik till myndigheten somtilldelats disposUionsrätt till anslaget. Regeringen har i anslagsförordningenföreskrivit att myndighetema endasl får överskrida ett förslagsanslag eftersärskilt beslut av regeringen. Outnyttjade medel på förslagsanslag får inlereserveras till följande budgetår. Reservationsanslag får inte överskridas menreserverade medel på anslaget får disponeras efter budgetårets slut. Om ettreservationsanslag inle längre finns upptaget på statsbudgeten får reserverademedel användas för avsett ändamål intill utgången av tredje budgetåret efterdet att anslaget fanns upptaget på statsbudgeten. När ett reservationsanslagavser investeringar får dock reserverade medel användas för avsett projektunder obegränsat antal år, föratsatt att projektet påbörjats frånden tidpunkt då anslaget först kunde disponeras. Regeringen har ianslagsförordningen föreskrivit att myndigheteraa får disponera reserverademedel högst två budgetår efter det att anslaget senast var uppfört. Regeringenkan dock besluta om bemyndigande att disponera reservationen under ytterligarebudgetår inom ramen för de bestämmelser jag redovisade . Ett ramanslag medger möjlighet att överföra ejutnyttjat belopp till följande budgetår i form av s.k. anslagssparande.Anslaget får överskridas genom elt utnyttjande av s.k. anslagskredit eller,efter regeringens beslut i varje enskilt fall, genom att meratgift redovisasunder anslaget. Anslagssparande läggs till och anslagskredit dras från detföljande budgetårets anslagsbelopp för att fastställa det årets totaltdisponibla anslag. Regeringen beslutar om anslagskreditens storlek som i normalfalletfår uppgå till högst av anslagsbeloppet. I det fall myndigheten bedriveravgiftsfinansierad verksamhet som redovisas mot anslaget kan dockanslagskrediten beräknas på myndighetens lolala utgifter för att kunna mötaeventuella fluktuationer i den avgiftsfinansierade verksamheten (prop.1991/92:100 bU.