prop · GG03110 · 1992-12-31 00:00:00 — Direktivtexten ger inte något klart besked om dennaingripandemöjlighet bör uppfattas som alternativ till den först nämndaingripandemöjligheten eller som ett tillägg till denna. Direktivet måste därförtolkas med hänsyn till vad som ter sig rimligast och mest sannolikt. Detvå ingripandemöjligheterna avser helt olika situationer. I det ena fallet rördet sig om vilseledande reklam som har publicerats och uppgiften är att fåstopp på denna reklam. I det andra fallet har det däremot ännu inte förekommitnågon publicering, i varje fall inte i det aktuella medlemslandet och uppgiftenär att hindra publicering. Från saklig synpunkt kan det därför inte komma ifråga att tolka direktivtexten på annat sätt än att föreskriften om möjlighettill ingripande mot icke publicerad reklam är självständig i förhållande tillföreskriften om ingripande mot redan vidtagna reklamåtgärder. Närdet gäller att fastställa arten av den förpliktelse som ligger i direktivet börsärskilt beaktas att det i direktivets ingress, såvitt gäller vilseledande reklamsom ännu inte har publicerats, uttalas att det i vissa fall är önskvärt att sådanreklam kan förbjudas innan publiceringstillfället, men att detta inte innebäratt medlemsländerna måste införa regler som kräver att reklamen utsätts försystematisk förhandsgranskning. Enjämförelse mellan artikel 4.2 första stycket och ingressen i direktivet visarsåledes att direktivet inte medför någon skyldighet för ett medlemsland att isin lagstiftning ha regler som innebär att t.ex. en domstol kan ingripa motviss reklam redan innan den har publicerats. 3.4Publicering av förbudsbeslut och rättelse av vilseledande reklam Regeringensbedömning: Direktivet kräver inte regler om publicering av slutliga beslut omupphörande av vilseledande reklam och rättelse av densamma. Utredningensbedömning överensstämmer med regeringens bedömning (se betänkandet s. 45 f.). Remissinstansemainstämmer i utredningens bedömning eller har inget att invända mot denna. Konsumentverketframhåller att frågan om beriktigande av reklam bör övervägas ytterligare iMarknadsföringsutredningens fortsatta arbete. Direktivet:I syfte att motverka de fortsatta följdverkningarna av vilseledande reklam somskall upphöra enligt ett slutligt beslut, får domstolarna ellerförvaltningsmyndigheterna ges befogenheter att kräva att beslutet publicerashelt eller delvis i lämplig form. De får också ges befogenheter att dessutomkräva publicering av rättelse (artikel 4.2 sista stycket). Skälenför regeringens bedömning: Den marknadsföringsrättsliga lagstiftningen iSverige innehåller inga bestämmelser om publicering och rättelse av vilseledandereklam. I8 kap. tryckfrihetsförordningen och 6 kap. yttrandefrihetsgrundlagen fmns bestämmelserom det s.k. ensamansvaret. Detta innebär att normalt endast en person -utgivaren - ansvarar straff- och skadeståndsrättsligt för framställningensinnehåll. Ensamansvaret innefattar befogenheter för utgivaren att exklusivtbestämma om innehållet i tryckt skrift, radioprogram, filmer ochljudupptagningar (5 kap. 3 § tryckfrihetsförordningen och 4 kap. 3 §yttrandefrihetsgrundlagen). Utgivarens bestänmianderätt omfattar också kommersiellreklam. Enskyldighet för en näringsidkare att genom annonser rätta reklam eller annanmarknadsföring, kan ifrågasättas på grand av att den är svår att förena medprincipen om ensamansvar (jfr prop. 1986/87:151 s. 43). EG-direktivetkräver emellertid inte att det skall finnas regler om rättelse av vilseledandereklam. Inte heller ställer direktivet något krav på att ett medlemsland harregler som, i fall av vilseledande reklam, föreskriver att en domstol påyrkande kan förordna att domstolens avgörande skall publiceras. Den svenskalagstiftningen behöver därför inte ändras i dessa avseenden. framgår att de nu berörda EG-rättsakterna skall implementeras utanövergångsarrangemang. De nu föreslagna ändringarna i marknadsföringslagen ochradiolagen bör därför träda i kraft med . Det kan förnärvarande inte uteslutas att kommer att träda i r» 1992/93. Det bör därför ankomma på regeringen /93:110 att bestämma när de föreslagna ändringarna skall träda i kraft. Deföreslagna ändringarna kan i praktiken förväntas få en ringa betydelse. De kaninte förväntas medföra några kostnadskonsekvenser för vare sig det allmänna,näringlivet eller konsumenterna. Ienlighet med vad som har anförts har inom upprättatsförslag till 1.lag om ändring imarknadsföringslagen (1975:1418), 2.lag om ändring i radiolagen(1966:755). Förslag 2 har upprättats isamråd med . Lagrådethar granskat lagförslagen. Regeringenföreslår att antar förslagen till 1.lag om ändring imarknadsföringslagen (1975:1418), 2.lag om ändring i radiolagen(1966:755). Lag omändring i marknadsföringslagen (1975:1418) Härigenomföreskrivs att 2 § marknadsföringslagen (1975:1418) skall ha följande lydelse. Företagernäringsidkare vid marknadsföring av vara, tjänst eller annan nyttighetreklamåtgärd eller annan handling, som genom att strida mot god affärssed ellerpå annat sätt är otillbörlig mot konsumenter eller näringsidkare, kan marknadsdomstolenförbjuda honom att fortsätta därmed eller att företaga annan liknande handling.Förbud kan meddelas även anställd hos näringsidkare och annan som handlar pånäringsidkares vägnar samt var och en som i övrigt väsentligt har bidragittill handlingen. Företagernäringsidkare vid marknadsföring av vara, tjänst eller annan nyttighetreklamåtgärd eller annan handling, som genom att strida mot god affärssed ellerpå annat sätt är otillbörlig mot konsumenter eller näringsidkare, kan Marknadsdomstolenförbjuda honom att fortsätta därmed eller att företaga annan liknande handling.Detsamma gäller vid efterfrågan på vara, tjänst eller annan nyttighet. Förbud kanmeddelas även anställd hos näringsidkare och annan som handlar pånäringsidkares vägnar samt var och en som i övrigt väsentligt har bidragittill handlingen. Denna lag träder i kraftden dag som regeringen bestämmer. 2 Förslagtill Prop. Lag omändring i radiolagen (1966:755) Propositionens Härigenomföreskrivs att 19§ radiolagen (1966:755)' skall ha följande ly- lagförslag delse. Myndigheter och andra allmänna organ får inte i förväggranska eller föreskriva förhandsgranskning av radiosändningars innehåll ochej heller förbjuda en radiosändning på grund av dess innehåll. Detsamma gälleri fråga om trådsändningar. I fråga om trådsändningar för visning av filmer ochvideogram vid allmän sammankomst eller offentlig tillställning gäller docksådant förbud som avses i första stycket endast om 1.sändningen ären vidaresändning av en sändning från en satellit eller annars av enrundradiosändning eller 2.sändningen ären egensändning i enlighet med bestämmelserna i lagen (1991:2027) omkabelsändningar till allmänheten. Med vidaresändning och egensändning förstås i dennaparagraf detsamma som i lagen om kabelsändningar till allmänheten. Bestämmelserna i första och andra styckena hindrar inteförhandsgranskning eller sändningsförbud i fråga om bild som återger Sverigeeller del därav och som innehåller upplysning av betydelse för rikets försvar. I fråga om andra trådsändningar för visning av filmer ochvideogram vid allmän sammankomst eller offentlig tillställning än sådana somavses i andra stycket gäller föreskrifterna i lagen (1990:886) om granskningoch kontroll av filmer och videogram. I fråga om marknadsföring gäller föreskrifterna i marknadsföringslagen (1975:1418), lagen (1978:763) med vissa bestämmelser om marknadsföring av alkoholdrycker, lagen (1978:764) med vissa bestämmelser om marknadsföring av tobaksvaror och produktsäkerhetslagen (1988:1604). I fråga om marknadsföring och efterfrågan av vara, tjänsteller annan nyttighet gäller föreskrifterna i marknadsföringslagen (1975:1418).Beträfiande marknadsföring gäller också föreskriftema i lagen (1978:763) medvissa bestämmelser om marknadsföring av alkoholdrycker, lagen (1978:764) medvissa bestämmelser om marknadsföring av tobaksvaror och produktsäkerhetslagen(1988:1604). Dennalag träder i kraft den dag som regeringen bestämmer. 'Lagenomtryckt 1991:1066. Senaste lydelse 1991:2028. Utredningens sammanfattning av betänkandet Prop. (SOU 1992:49) Bilaga i Betänkandethandlar om vilka förändringar som bör göras i den marknadsföringsrättsligalagstiftningen med hänsyn till mellan de Europeiska gemenskaperna(EG) och medlemsländerna i EG samt och övriga länder, som tillhör frihandelssammanslutningenEFTA. Inom ramen för detta avtal kommer att vara skyldigt att uppfyllakraven i bl.a. direktiven (84/450/EEG) om vilseledande reklam och (89/552/EEG)om TV-sändningar till allmänheten. Direktiven finns i bilagoma 3 och 4. Densvenska lagstiftningen tillgodoser på det hela taget kraven enligt direktivetom vilseledande reklam. I viss utsträckning krävs dock att gällande reglerjusteras. Direktivetom TV-sändningar tilldrar sig i det här sammanhanget intresse beroende påbestämmelserna om TV-reklam och sponsring (artiklarna 10-21). När det gällerdetta direktiv är anpassningsfrågorna något mer komplicerade än i fråga omdirektivet om vilseledande reklam. Marknadsföringslagenshuvudbestämmelse är generalklausulen mot otillbörlig marknadsföring (2 § MFL).Den omfattar näringsidkares avsättningsfrämjande åtgärder men inte inköps-eller andra anskaffningsfrämjande åtgärder som riktas "bakåt" mot t.ex.leverantörer eller kreditgivare. Uttrycketreklam i direktivet om vilseledande reklam täcker emellertid allaframställningar som syftar till att främja marknadstillgången på varor ellertjänster. Det omfattar därför både avsättningsfrämjande reklam och inköpsreklamoch liknande. Med hänsyn härtill föreslås att 2 § MFL kompletteras så att vadsom där sägs om otillböriig marknadsföring också skall tillämpas påreklamåtgärder som företas i näringsverksamhet vid efterfrågan av en vara, entjänst eller någon annan nyttighet (se avsnitt 3.4.1). Isin praxis rörande generalklausulen mot otillbörlig marknadsföring harMarknadsdomstolen utvecklat den s.k. lagstridighelsprincipen. Principen innebäratt domstolen kan anse att en marknadsföringsåtgärd som strider mot enbestämmelse i speciallagstiftning även är otillbörlig i generalklausulensmening. En stor del av harmoniseringsbehovet vad gäller direktivet om TV-sändningarkan enligt utredningen tillgodoses med hjälp av generalklausulen mototillbörlig marknadsföring. Etttillgodoseende av harmoniseringsbehovet på detta sätt kräver dock att denterritoriella räckvidden för generalklausulen anpassas till TV-direktivet. TV-direktivetär baserat på den s.k. sändarlandsprincipen, som innebär att vad som i sändarlandetär lagenligt och direktivenligt programinnehåll skall få spridas fritt utanfördetta lands gränser och att det.är förbehållet sändarlandet att vidta åtgärdermot sändningar som inte följer reglerna. SåsomTV-direktivet är utformat aktualiserar det att den territoriella räck vidden för generalklausulen mot otillbörlig marknadsföring i tillämpningen både kan snävas in och utvidgas. Utredningen föreslår därför att det för tele visionssändningar införs en särskild bestämmelse i MFL, 21 §. grafenskall, om en intemationell överenskommelse påkallar det, 2 och 3§§ Prop.1992/93:110 MFL Bilaga 1 1.tillämpas på entelevisionssändning från , även om sändningen endast kan tas emot i ettannat land, 2.inte tillämpas på entelevisionssändning från ett annat land. Meden internationell överenskommelse förstås framför allt och deneuropeiska konventionen om gränsöverskridande television, som Sverigeundertecknat men ännu inte ratificerat. Dehär berörda frågorna diskuteras närmare i avsnitt 4.7. Ändringari den radiorättsliga lagstiftningen Direktivetom TV-sändningar innebär att det står ett fritt att kräva attprogramföretag som landet har jurisdiktion över följer mer preciserade ellersträngare regler än direktivets. Ett lands handlingsfrihet är emellertid inteobegränsad. Romfördragetmellan EG:s medlemsländer förbjuder att ett land inför inte bara kvantitativaimportrestriktioner utan också "alla åtgärder med motsvarande verkan"(artikel 30). I finns en motsvarande reglering. Enav de tillkomna reglerna för den svenska marksända televisioneninnebär att en annons med reklam inte får syfta till att fånga uppmärksamhetenhos barn (11 § första stycket radiolagen). En likalydandeförbudsregel har härefter införts i lagen (1991:2027) om kabelsändningar tillallmänheten. EG-kommissionenhar med hänsyn till handelshinderaspekterna uppmärksammat nationellaförbudsbestämmelser av det slag som 11 § första stycket radiolagenrepresenterar. På föranstaltande av kommissionen inskränkte i mars1991 ett där tidigare gällande TV-reklamförbud för barnleksaker till att gällaenbart krigsleksaker. Utredningenkonstaterar att det av motiven till svenska lagstiftning om reklam i marksändTV framgår, att den inte utformades med något systematiskt beaktande av EES-rättenskrav. Det föreliggande totalförbudet mot TV-reklam till barn utgörenligt utredningen otvivelaktigt ett handelshinder enligt artikel 11 i (motsvarighet till artikel 30 i ). Utredningengör även bedömningen att detta förbud sannolikt inte låter sig försvaras vid enprövning utifrån skyldigheter enligt . Därför föreslårutredningen ett upphävande av bestämmelsema i 11 § första stycket radiolagenoch 11 § första stycket lagen om kabelsändningar till allmänheten. påpekar kommer TV-reklam när det gäller barn alldeles bortsett fråndessa förbudsregler att vara omgärdad av mycket väsentliga spärrar. Bl.a.erinras om regeln i 11 § andra stycket radiolagen, enligt vilken det i annonser med reklam inte får uppträda personer eller figurer som spelar en framträdande roll i televisionsprogram som huvudsakligen vänder sig till barn . Utredningen pekar också på en annan ny regel i radiola gen, nämligen att annonser med reklam inte får förekomma före 16 eller efter ett programsom huvudsakligen vänder sig till barn . 1992/93:110 Något borttagande av dessa regler föreslås inte. Dehär berörda frågorna diskuteras närmare i avsnitt 5.4. Efteren ändring i radiolagens censurförbudsparagraf (19 §) har Marknadsdomstolenrätt att förbjuda ofillbörlig reklam i radio och TV, dock endast i fråga omnäringsidkares avsättningsfrämjande åtgärder. Utredningen föreslår attparagrafen kompletteras så att domstolen även skall kunna förbjuda otillbörliginköpsreklam och liknande i radio och TV. Förslaget är en följd avändringsförslaget om att vad som i 2 § MFL sägs om otillbörlig marknadsföringockså skall tillämpas på reklamåtgärder som företas i näringsverksamhet videfterfrågan av en vara, en tjänst eller någon annan nyttighet (se avsnitt3.4.1). Utredningens lagförslag 1 och 2 Prop. Bilaga 2 1 Förslag till Lag om ändring i marknadsföringslagen (1975:1418) Härigenom föreskrivs i fråga om marknadsföringslagen(1975:1418) dels att 2 § skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skallinföras en ny paragraf, 21 §, av följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydebe 2§ Företager näringsidkare vid marknadsföring av vara,tjänst eller annan nyttighet reklamåtgärd eller annan handling, som genom attstrida mot god affärssed eller på annat sätt är otillbörlig mot konsumentereller näringsidkare, kan förbjuda honom att fortsätta därmedeller att företaga annan liknande handling. Förbud kan meddelas även anställdhos näringsidkare och annan som handlar på näringsidkares vägnar samt var ochen som i övrigt väsenfligt har bidragit till handlingen. Första stycket skall tiUlämpas även på reklamåtgärd somföretages i näringsverksamhet vid efterfrågan av vara, tjänst eller annannyttighet. Om en intemationell överenskommelse påkallar det skall 2och 3§§ 1.tillämpaspå televisionssändning från , även om sändningen endast kan tagas emot iannat land, 2.intetillämpas på televisionssändning frän annat land. Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestänmier. ' Förutvarande 21 § upphävd genom 1980:233. Lag om ändring i radiolagen (1966:755) Härigenomföreskrivs att 11 och 19 §§ radiolagen (1966:755)' skall ha följande lydelse. 1992/93:110 Bilaga 2 En annons med reklamsom sänds under annonstid i televisionen får inte syfta till att fångauppmärksamheten hos bam under 12 än I annonser med reklam fårdet inte uppträda personer eller figurer som spelar en framträdande roll i televisionsprogramsom huvudsakli-, gen vänder sig till barn . Iannonser med reklam som sänds under annonstid i televisionen får det inteuppträda personer eller figurer som spelar en framträdande roll i televisionsprogramsom huvudsakligen vänder sig till bara under . Myndigheteroch andra allmänna organ får inte i förväg granska eller föreskrivaförhandsgranskning av radiosändningars innehåll och ej heller förbjuda enradiosändning på grund av dess innehåll. Detsamma gäller i fråga omtrådsändningar. Ifråga om trådsändningar för visning av filmer och videogram vid allmän sammankomsteller offentlig tillställning gäller dock sådant förbud som avses i förstastycket endast om 1.sändningen är en vidaresändningav en sändning från en satellit eller annars av en mndradiosändning eller 2.sändningen är en egensändning ienlighet med bestämmelserna i lagen (1991:2027) om kabelsändningar tillallmänheten. Med vidaresändning och egensändningförstås i denna paragraf detsamma som i lagen om kabelsändningar tillallmänheten. Bestämmelserna i förstaoch andra styckena hindrar inte förhandsgranskning eller sändningsförbud ifråga om bild som återger eller del därav och som innehåller upplysningav betydelse för rikets försvar. I fråga om andratrådsändningar för visning av filmer och videogram vid allmän sammankomst elleroffentlig tillställning än sådana som avses i andra stycket gällerföreskrifterna i lagen (1990:886) om granskning och kontroll av filmer ochvideogram. I fråga om marknadsföring gäller föreskrifterna i marknadsföringsla gen (1975:1418), lagen (1978:763) med vissa bestämmelser om mark nadsföring av alkoholdiycker, lagen (1978:764) med vissa bestänmielser om marknadsföring av tobaksvaror och produktsäkerhetslagen (1988:1604). Ifråga om marknadsföring gäller föreskrifterna i marknadsföringsla gen (1975:1418), lagen (1978:763) med vissa bestämmelser om mark nadsföring av alkoholdrycker, lagen (1978:764) med vissa bestämmelser om marknadsföring av tobaksvaror och produktsäkerhetslagen (1988:1604).Marknadsföringslagen gäller också ifråga om reklamåtgärd ' Lagen omtiyckt1991:1066. 2Senaste lydelse 1991:2028. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Prop. som företages i näringsverksamhet Bilaga 2 vid efterfrågan avvara, tjänst eller annan nyttighet. Dennalag träder i kraft den dag regeringen bestämmer. Sammanställning av remissyttrandena över Prop. delbetänkande (SOU 'a 3 1992:49)EES-anpassning av marknadsföringslagstiftningen i den del som berör EG-direktivetom vilseledande reklam Efterremiss av delbetänkande (SOU 1992:49) EES-anpassningav marknadsföringslagstiftningen har yttrande avgetts av RiksförbundetHem och Skola. Yttrandehar också kommit in från ° De fria kristna samfundens råd och KonsumentLuleå,konsumentnämnden. Sverigesakademikers centralorganisation, KabelVision KB och Svenska Bryggareföreningenhar avstått från att avge något remissyttrande. Deflesta remissinstanser som uttalat sig över utredningens förslag när det gälleranpassningen av lagstiftningen till direktivet om vilseledande reklamtillstyrker eller har i huvudsak inget att invända mot dessa. Ingen remissinstansavstyrker förslaget i denna del. Frånnationell svensk synpunkt är det enligt min mening angeläget att hävda dentolkning av EG-direktivet om vilseledande reklam som utredningen har lagt frami avsnitt 3.5.1. Det förbud mot censur som hos oss har grundlagsfästs itryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgmndlagen bör upprätthållas som enkonstitutionell princip inför vilken andra hänsyn får stå tillbaka. direktivet skymtande tanken att av hänsyn till konsumenter och näringsidkareinföra förhandsgranskning av reklam bör alltså för del avvisas såsomoförenlig med våra grundlagar. En fara med en sådan ordning är också att denskulle kunna följas av beslut om förhandsgranskning även av andra i och för sigangelägna hänsyn. Jagnoterar med tillfredsställelse att utredningen har redovisat goda skäl för sinuppfattning om innebörden av reklamdirektivet på den punkt jag nu har berörtoch vill endast tillfoga att det även torde vara möjligt att söka stöd i art.10 i den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheternaoch de grandläggande friheterna för den slutsats till vilken utredningen harkommit. EG-direktrvetom vilseledande reklam har som utredningen framhåller (s. 40) ett vidare tillämpningsområde än den svenska marknadsföringslagen därigenom att direktivet omfattar även inköpsfrämjande åtgärder. Utred ningen föreslår att ett tillägg görs i 2 § marknadsföringslagen och en rhotsva- rande följdändring i 19 § radiolagen. Huvudbestämmelsen i marknadsfö- 22 ringslagenskulle därigenom bli tillämplig också på inköpsrelaterad reklam. Prop.1992/93:110 Utredningen motiverar ändringsförslaget med att kommer attvara Bilaga 3 skyldig att kunna ingripa mot reklam i samma omfattning somföljer av EG-direktivet. Däremot tycks utredningen inte ha undersökt i vad måningripanden faktiskt gjorts mot inköpsfrämjande reklam inom EG och om detockså finns ett praktiskt behov av en ändring av den svenska lagstiftningen.Det nu anförda innebär emellertid inte att hovrätten ställer sig avvisande fillden föreslagna ändringen i sak. Med hänsyn till lagtextens nuvarande utformningbör det inte komma i fråga att i stället vid behov med hänsyntill internationella åtaganden utsträcker lagens fillämpning till attockså omfatta inköpsfrämjande åtgärder (jfr s. 41 f). Hovrättenställer sig sålunda positiv till att generalklausulen i marknadsföringslagenfår omfatta också inköpsfrämjande ätgärder. Utredningen har föreslagit denlagtekniska modellen att ett extra stycke fogas till 2 §, och motivet fördetta är att utredningen säger sig inte vilja omdefiniera begreppet marknadsföring(s. 41). Hovrätten vill först påpeka att lagen efter ändringen får ett vidaretillämpningsområde än marknadsföring i nuvarande mening och att detta underalla förhållanden bör komma fill uttryck i lagens rubrik och i dess 1 §.Hovrätten ifrågasätter också om inte lagstiftningstekniken är något primitiv.Det är ju trots allt ett faktum att lagen, om den föreslagna ändringengenomförs, omfattar två begrepp, dels marknadsföring i 3 och 6 §§, dels ettvidare begrepp i 2 § som omfattar även inköpsfrämjande åtgärder. Ettalternativ är att utforma lagtexten i 2 § i enlighet med vad utredningen omillojal konkurrens föreslog (se s. 41). Det förhållandet att andra bestämmelsersom sitt tillämpningsområde enbart har marknadsföring därför att en vidaretillämpning inte är nödvändig föranleder inte till annan bedömning. Dei betänkandet framlagda förslagen rör lagstiftning som inte faller underSocialstyrelsens verksamhetsområde. Styrelsen vill dock framhålla att de föreslagnaändringarna av den marknadsföringsrättsliga lagstiftningen synes varanödvändiga för att lagstiftningen skall uppfylla kraven i bl.a. de två EG-direktivenom vilseledande reklam och om TV-sändning till allmänheten. Socialstyrelsentillstyrker därför utredningens förslag. Marknadsdomstolenansluter sig till utredningens bedömningar beträffande anpassningen fill direktivet om vilseledande reklam .Marknadsdomsto len delar utredningens uppfattning att gällande lagstiftning i allt väsentligt uppfyller de krav som ställs av reklamdirektivet. Domstolen instämmer även i bedömningen att direktivet inte kräver att det införs en bestämmelse om ingripanden mot ännu inte publicerad vilseledande reklam. En sådan be stämmelse skulle, som utredningen anför, kräva ändringar i svensk gmndlag. Domstolen tillstyrker också utredningens förslag att det f.n. inte införs reg ler om beriktigande av vilseledande reklam. Med hänvisning till direktivets definition i artikel 2.1av begreppet "re- Prop. 1992/93:110 kläm" föreslår utredningen attgeneralklausulen i 2 § marknadsföringslagen Bilaga 3 ändras så att den ävenkommer att omfatta s.k. inköpsreklam.