prop · GG03180 · 1992-12-31 00:00:00 — Jag anser attdetto friviUiga åtogande från branschen är i enUghet med denna princip och attåtogandet är ägnat att uppfyUa insamlingsmålet för nickel-kadmiumbatterier.TiUs vidare bör därför enUgt min mening något lagförslag om återlämningspremierför nickelkadmiumbatterier inte läggas fram för . Regeringen avserdock att följa utvecklingen och konttoUera att insamlingsmålet uppnås. 8 Avfallshanteringen och kommunema Prop. Kommunemahar fått ett aUt större tiUsynsansvar lokalt i frågor om människors hälsa ochmUjön. Den konimunala nämnd som har ansvar för mUjöskydd m.m. har lokalttiUsynsansvar i frågor om bl.a. hälsoskydd, Uvsmedelshantering,kemikaUekonttoU och nuljöskydd. Ävenfrågor om avfaUshantering har länge varit en angelägenhet, särskUtvad avser avfåU från enskUda hushåU. Genom sitt breda avfeUskunnande och deninfrastmktur som byggts upp har kommunema här en vUctigt uppgift. Kommunemahar också stora möjUgheter att påverka avfaUshanteringen för såväl hushåUensom mdustrin, framför aUt genom ett bemyndigande att föreskriva omkäUsortering. I arbetet med att minska avfåUsmängdema, förbätttaavfaUshanteringen och främja återvUiningen intar kommunema därför ennyckelposition. Renhållningslagen(1979:596) reglerar främst hanteringen av hushåUsavfaU. Med hantering avsesuppsamling, förvaring, bortforsUng och slutUgt omhändertegande. Med slutUgtomhändertegande avses bl.a. förbränning, deponering och återvinning. Lagenstedgar att avfaUshanteringen skall ske på ett sådant sätt att åtgärder somunderlättar återanvändning och återvinning främjas. Det är kommunema som i defleste feU svarar för hanteringen. Utgångspunkten enhgt lagen är att avfeUetskaU hanteras på ett sådant sätt att det mte uppkommer olägenhet frånhälsoskydds- eUer nuljövårdssynpunkt. RegeringeneUer den myndighet som regeringen bestämmer får föreskriva att visst slag avavfåU i avvaktan på bortforsling skaU sorteras och förvaras skUt från annatavfåU. Regeringen får även delegera tiU kommunema att meddela sådanaföreskrifter Sådan delegering har också skett men har hittiUs inte i någonstörre utsttäckning umyttjats av kommunema. Det finns dock undanteg. Ettexempel är kommun som infört källsortering i "Vätt och torrt"för kommunens samthga hushåU. I andra kommuner, såsom och , pågårkäUsorte-ringsprojekt för delar av hushåUen och industrin. Kommunema i sydvästtaSkåne samarbetar i ett regionalt bolag för avfaUshanteringen, Sydvästta SkånesAv fållsaktiebolag (SYSAV). Redan i slutet av 1970-tolet försferkte detto bolagkontakten med framför aUt avfeUsproducenter och enfreprenörer och har genombl.a. information och rådgivning påverkat företogens beteende mot en ökadsortering av avfåUet. Motsvarande aktiviteter äger mm på flera andra orter iSverige, framför aUt i storstodsområdena. Detär kommunen som ansvarar för bortforsUngen av hushåUsavfåUet och som också haransvar för att avfåUet förs tiU en behandlingsanläggning. Regeringen fårföreskriva att annat avfåU inom kommunen än hushåUsavfaU skaU forslas bort ochslutUgt omhändertas genom kommunens försorg. Regeringen får överiåto åt enmyndighet eUer åt kommunema att meddela föreskrifter om detto. Irenhållningsförordningen (1990:984) har kommunema getts sådan föreskriftsrätt. Kommunema har enUgtreglema i renhållningsförordningen - med vissa undantog - också ansvaret föratt försfe bort mUjöfarUgt avfåU. För annat avfåU än hushåUsavfaU har kommunendock inte något ytterUgare ansvar, t.ex. att se tiU att det finns en adekvatbehandlingsanläggning. Kommunens möjUgheter att åstodkomma ökad återvinningför annat avfeU än hushåUsavfaU begränsas därmed. Kommunema skaU genom enrenhållningsordning utfärda lokafe föreskrifter om avfaUshanteringen. FörbortforsUng och slutUgt omhändertogande av avfåU som sker genom kommunensförsorg får kommunen to ut en avgift enUgt en taxa, som antos avkommunfullmäktige. Avgiften skaU bestämmas tiU högst självkosöiaden dvs. detbelopp som behövs för att fecka nödvändiga kapital- och driftkosmader förrenhållningen. Kommunerna får differentiera avfåUstaxor-na för att stimuleratiU käUsortering av avfåU. Självkosttiadsprincipen gäUer dock för den samladeavfaUshanteringen. Det av beslutodeavfaUsprogrammet (prop. 1989/90:100 bU. 16, bet. 1989/90:JoU16,rskr. 1989/90:241) mnebär bl.a. att kommunema har fått ökade befogenheterbefräffande möjUgheten att föreskriva om käUsortering och utvidga ansvaret föravfaUshanteringen. Vidare anges att kommunen skaU ansvara för en helfeckandeavfeUsplanering. Genom ändring i renhåUningsfegen har kommunen fått möjhghetatt to in de uppgifter från bl.a. industrin som behövs för sådan planering.Beslutet innebär vidare att har satt som mål att sortering av såvälhushåUsavfaU som industriavfaU skaU ske . Syftet med sorteringenär att möjUggöra ett från mUjö- och resurshushåUningssynpunkt lämpUgtomhändertogande av avfåUet. Detto i sin tur innebär bl.a. att återanvändningoch återvinning måste öka i omfattning samt att förbränning och deponering avosorterat avfall i allt väsentUgt skaU ha upphört vid slutet av . 8.2 Avfallsskatt och källsortering Min bedömning:KäUsortering av avfaU är av central betydelse i arbetet med attkretsloppsanpassa avfaUshanteringen. I syfte att påskynda utvecklingen ditiiänbör en avfaUsbeskattning övervägas. Jag avser att begära regeringensbemyndigande att tiU-sätto en särskUd uttedare för att belysa lämpUgheten avoUka beskattningsaltemativ och att lämna förslag tiU den lagstiftning somerfordras. Skälen för min bedömning:En övergripande målsättning är att avfåUets volym och fårhghet skaU begränsasoch att behandUngen av det avfeU som ändå uppkommer skaU förbätttas. EttvUctigt medel för att åstedkomma detta är käUsortering av avfåUet. KäUsorteringkan leda tiU att avfåUsmängdema reduceras genom att återanvändning och återvUi- KäUsortering kan även möjUggöra en mer mUjöanpas- Prop.1992/93:180 sad behandUng av det avfåU som ändå uppkommer, t.ex. genom attsorterat avfaU umyttjas som biobränsle för energiutvUining. SkadUgtavfaU skaU undvikas genom att mnehåUet av mUjöskadUga ämnen i produkter ochvaror minskas. Detto fömtsätter ett ökat ansvar hos producenter och konsumenterbåde när det gäUer prcxluktion och användning av riskfyUda ämnen. Producentenbör i firamtiden själv te hand om en ökad del av sitt avfåU genom återtagningav såväl avfeU från processema som avfeU i form av uttjänte varor och produkter Somjag nämnde har angett som mål för arbetet på avfeUsområdet bl.a.att käUsortering bör utvecklas med sikte på att aUt avfåU som går tiUslutbehandling sorteras i kategorier som möjUggör ett frånresurshushållningssynpunkt lämpUgt omhändertegande . En ökadsatsning på käUsortering bör enUgt riksdagsbeslutet leda tiU att förbränningoch deponering av osorterat hushåUs- och industriavfaU i aUt väsentUgt skaU haupphört vid slutet av . Även om osorterat hushåUsavfaU har visat sigkunna förbrännas på ett acceptebelt sätt i stora anläggningar med avanceradreningsutmstning, ger käUsortering möjUghet tiU ökad återanvändning ochåtervinning samt en mera differentierad och kretsloppsanpassad avfåUsbehandlingsom både mUjömässigt och ekonomiskt bör vara att föredra. Detkan emellertid konsteteras att den rådande situationen mom avfaUsområdet intestår i överensfemmelse med vad som borde gäUa utifrån beslut omövergipande målsättning och ambitionsnivå. förbränns drygt hälftenav hushåUsavfeUet medan i stort sett resten deponeras. Av industriavfåUetdeponeras nästan aUt. Såväl hushåUs- som industriavfaU förbränns och deponerasi osorterat skick. Någon väsenthgt ökad återanvändning eUer återvUining av materialkan inte iakttes. Detteär enUgt min mening inte tiUfredsstäUande. Det är angeläget att vidteåtgärder for att förbättra sittiationen. Mycket tyder på att det finns enrelativt stor potential för käUsortering som skuUe kunna leda tiU ökadåtervinning och förbätttade behandlingsmetcxler. Genom sortering avmdustriavfaUet kan t.ex. brännbart material av typ byggav-faU o.d. separeras,förbrännas i lämpUga anläggningar och bU ett tiUskott tiU landetsenergiförsörjning. Vid en sådan sortering kan en fraktion erhåUas med högtenergivärde som närmast kan karakteriseras som biobränsle. Även vidkäUsortering i hushåUen kan en fraktion av material tes fram som kan förbrännasutan problem i lämpUga anläggningar. En fraktion som i huvudsak består avköksavfåU kan användas för kompostering - förefrädesvis lokalt - eUer förutvinning av biogas genom rötning. Iprincip står två möjUgheter öppna; att infora eUer skärpa regler for kommunema, eUer att hitte ett genereUt styrmedel som stimulerar tiU ökad käUsorterUig. Riksdagsbeslutet om avfaUsprogrammet mnebär som jag nämnt bl.a. att regeringen får föreskriva att visst avfåU i avvaktan på bortforsUng skaU sorteras och förvaras skUt från annat avfåU. är denna föreskriftsmöjUghet delegerad till 91 Det ankommer påStetens naturvårdsverk att utfärda råd och vägledning omkäUsortering. EnUgt vad jag erfarit kommer Prop. 1992/93:180 Naturvårdsverketmom kort att ge ut sådana. I dette sammanhang har jag övervägt möjUgheten attlåte omarbeto råden och vägledningen tiU bindande föreskrifter I praktikenskuUe detto innebära att kommunema mte längre själva skuUe ha möjhghet attföreskriva om käUsortering. I StäUet skuUe det överlåtos tiU Naturvårdsverketatt centtalt föreskriva om obUgatorisk käUsortering av avfeU för landetssamtiiga kommuner. Genom ett sådant tiUvägagångssätt skuUe, teoretiskt sett,den av angivna målsättningen och ambitionsnivån froUgen kunna uppnåsinom relativt kort tidsrymd. EnUgtmin merung är emeUertid mte centralt fettode beslut om obUgatoriskkäUsortering av avfåU det mest ändamålsenUga tiUvägagångssättet. Starka skältalar mot sädana cenfrala föreskrifter om käUsortering.Huvudskälet är att kommuner är aUdeles för olika, bl.a. med avseendepå mängder och typer av avfåU inom kommunen och på hur bebyggelsen är ordnad.Vidare varierar möjUghetema tUl behandling och återvinning av avfåUet meUanolika områden i landet. Exempelvis skUjer sig möjUgheten tiU hemkompostering avavfåU mellan landsbygd och storstod. I renhållningslagen anges att när kommunenplanlägger och beslutor hur den kommunala bortforslingsskyldigheten förhushåUsavfeU skaU fuUgöras, måste hänsyn tos tiU den enskUdes möjUgheter attsjälv to hand om avfåUet på ett från hälso- och mUjöskyddssynpunkt godtogbartsätt. EnUgt min mening kan hemkompostering av t.ex. köks- och ttädgårdsavfåU imånga fåU vara en bra metod för att rrunimera avfåUsmängdema och samtidigtåterföra avfeUet tiU naturens kretslopp. För att hanteringen skaU bU effektivoch mUjöriktig måste regler om käUsortering anpassas efter de lokalafömtsättningama. firms inte möjlighet att genom cenfralaföreskrifter bibehåUa tillräckUg flexibiUtet. Min slutsats är att det även ifortsättningen bör ankomma på kommunen själv att utfärda föreskrifter omkäUsortering. vägledning om käUsortering bör emeUertid kunnavara ett stöd för kommunemas arbete och leda tiU att det påskyndas. EnrationeU metod för att uppnå målen inom avfaUsområdet skuUe enUgt min mening kunna vara att använda ekonomiska styrmedel. 1 samband med kompletteringsproposition (prop. 1991/92:150 bU. 1:12, bet. 1991/92:JoU24, rskr. 1991/92:355) behandfedes bl.a. frågan om ekonomiska styrmedel mom avfaUsområdet. I propositionen angavs att en särskUd arbetsgmpp har fått i uppgift att klarlägga effek tema av en avfåUsskatt och pröva dess lämphghet som kosttiadseffektivt styrmedel. Arbetsgmppen har efter en sammanvägning av mUjömässiga och fiskala hänsyn kommit tiU följande slutsatser Vid valet av ekonomislca styrmedel inom avfåUsonuådet bör olika typer av avfeUsbe- skattning övervägas. Fömtom en sicatt på osorterat avfåU, enUgt de principer som beskrivs i MUöjavgiftsuttedningens betänkande (SOU 1990:59) Sätt värde på nuljön, har en avfåUsskatt av dansk modeU samt en renodlad deponeringsskatt utgjort underlag för arbetsgmppens dis kussioner. För att kunna bedömastyreffekt, kosmadseffektivitet och lämphghet Prop. 1992/93:180 av enbeskattning som syftar tiU ökad käUsortering krävs en kartiäggning avfömtsättningama för detto och hur man på ett ändamålsenUgt sätt kan nyttiggörasig de käUsorterade avfeUsfraktionema, t.ex. genom återanvändning, återvinningeUer energiutvinning. En avfeUsbeskattning måste även bedömas utifrån andraekonomiska styrmedel inom avfaUsområdet. En utvärdering behöver också ske avhur kommunemas hittiUsvarande tillämpning av differentierade avfåUstaxor harpåverkat käUsorteringen. Vidare krävs en analys av effektema för svensktvidkommande av EG:s arbete inom detto område. Jagkommer att begära regeringens bemyndigande att tiUsätta en särskUduttedare för att analysera effektema av oUka beskattningsaltemativ mot bakgmndav vad avfåUsskattegmppen redovisat. I uppdraget skaU också ingå att lämnaförslag tiU den lagstiftning som erfordras. 1989/90:100 bU. 16 förordas att kommunemas ansvar för avfåU bör utvidgastiU att omfatto annat avfåU än enbart hushåUsavfaU. En sådan utvidgning skaU,enUgt propositionen, syfta tiU att åstodkomma en bättte överbUck och konttoUöver bl.a. mdustriavfaUet. Detto i sin tur bör förbätfra fömtsättningama föratt styra avfeUsttömmama och öka käUsorteringen så att ett bätfre umyttjande avavfeUet kommer tiU stånd. uistämde i dette men angav att det finnsskäl att avvakte tiUs den kommunala avfåUsplaneringen är slutförd innan en tidpunktför en sådan utvidgning festställs (bet. 1989/90:JoU16, rskr. 1989/90:241). Medden uiriktning på arbetet somjag nu har presenterat anser jag inte att enutvidgning av det kommunala hanteringsansvaret behöver genomföras i dette skede.Om det skuUe visa sig att nu angivna åtgärder inte leder tiU önskat resultetbettäffande de av antegna riktlinjema för avfeUshanteringen samt enkretsloppsanpassning av densamma bör emeUertid en utvidgning av det kommunafehanteringsansvaret övervägas på nytt. JagviU slutiigen anknyte tiU vad jag har framfört i ett tidigare avsnitt, nämUgenvUcten av att frågor om återanvändning och återvinning och om avfeUshanteringkommer in i de lokala handlingsprogram för håUbar UtveckUng som kommunema skaUutveckla . Mitt förslag: 12 §lagen (1970:244) om allmänna vatten- och avloppsanläggningar (va-lagen) ändrasså att krav införs på att allmän va-anläggning skaU utföras så att både nuljö-och hälsoskyddets inttessen tiUgcxloses. Vidare införs en föreskrift i 21 §va-lagen om att allmän va-anläggning skaU bmkas så att det inte uppstårsvårigheter för huvudmannen att uppfyUa de nuljö- och hälsoskyddsinfressen somskaU tiUgodoses eUer att i övrigt uppfylfe sina åUgganden enUgt lag eUer annanförfattning eUer enUgt avtal. Naturvårdsverketsförslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt förslag. föreslogdessutom att ytterUgare ändringar skuUe göras i va-lagen bl.a. så att den skuUeomfatte även vattenförsörjning och avlopp för annan vericsamhet än förbostedshus eUer annan bebyggelse och att ändamålet med lagen utökas genom attbegränsningen tiU hälsoskyddet tes bort. Vidare skuUe den som utan att varaägare tiU en festighet driver mUjöfarUg verksamhet på festigheten jämsfeUas medägaren vid tUlämpningen av lagen. Remissinstanserna:Man ser positivt på syftet med förslagen att stärka huvudmännens möjhghet attstäUa krav på avloppsvatmet så att avloppsslammet från de allmämiaavloppsverken skaU gå att använda även i ett långsUctigt perspektiv. Fleraremissmstanser är dock kritiska tiU de föreslagna lagändringama. ,Vattenöverdomstolen ifrågasätter om inte va-lagen i gäUande lydelse medger attva-anläggningens huvudman stäUer viUkor för eUer - ytterst - vägrar vissaindustrier anslutning tiU anläggningen. har ingen erinran motsttävan att avloppsslammet skaU håUa en från hälso- och mUjöskyddssynpunktgodtegbar beskaffenhet. De föreslagna ändringama i va-lagen avstyrks emeUertid.Om det aUs behövs några ändringar i derma lag för det angivna ändamålet,förordar att 12 § ändras i enUghet med förslag ochatt 21 § kompletteras med bestämmelsen att den allmänna anläggningen inte fårbmkas på sätt som försvårar tiUgodoseendet av hälso- och mUjöskydds-mttessena iva-verksamheten. Mer kan inte behövas. Men det är enhgt nämnden viktigt attlagändringsmotiven i görUgaste mån preciserar det nyinförda mUjöskyddskravet.Standarden måste kunna bestämmas efter objektiva kriterier. Skälenför mitt förslag: De näringsämnen som finns i slam från de kommunalaavloppsverken bör nyttiggöras i så hög grad som möjUgt. Användning av slamt.ex. i jordbmket är därför ett vUctigt steg mot en mUjöanpassad avloppsvattenrening.En fömtsättning för sådan användning är emeUertid att slammet inte innehåUerskadUga halter av oönskade ämnen. Återanvändning,återcukufetion av restprodukter och hög ambition när det gäUer skyddet avnuljön kan medföra vissa konflikter Fömtom de nyttiga beståndsdelama, främst fosfor och organiskt material. UmehåUerslammet också tungmetaUer från oUka käUor i samhäUet. slammetförekommer också organiska mUjöfarUga ämnen härrörande från industrieU verksamhet, förbränningsanläggningar, trafiken, hushåUens avlopp m.m. För att skydda marken i ett långsiktigt perspektiv mot upplagringav metaUer kan slamgivan inte bestämmas Hänsyn måste också tes tiU den mängdmeteUer som tiUförs marken och upplagras där. Användningav slam och andra restprodukter skaU självfaUet inte ske om det medför ennegativ nuljöpåverkan. Om margmalen tiU en kritisk nivå är stor, 100-tals år,och det finns fömtsättiiingar för att mom väsentUgt vidte åtgärdersom minskar innehåUet av föroreningar tUl nivåer som är långsiktigt acceptebla,bör dock en återanvändning kunna ske. Förnärvarande pågår ett arbete hos de närmast berörda myndighetema, och KemikaUeinspektionen, med att utforma handlingsprogram somskaU leda tiU en begränsad användning av bl.a. bly, kvicksUver och kadmium. Avbetydelse för möjhgheten att få ett renare slam är också införandet avmärkningssystem som ger upplysning om mUjöfarUga egenskaper Dessa bör göra detlättare för användama att tiUämpa utbytesregeln i lagen om kemiska produkteroch välja mindre mUjöstörande ämnen eUer varor. Avloppsverken bör också självase över den egna användningen av kemikaUer och ämnen vid avloppsreningsprocessen. Detomfattonde mUjöskyddsarbete som har bedrivits i har resulterat iförhåUandevis låga metallhalter i slam. För vissa avloppsverk är t.ex.kadmiumhalten i slammet så låg att det teoretiskt motsvarar bidraget frånUvsmedel och dricksvatten. Jag viU ändå betona att jag delar Naturvårdsverketsuppfettning att åtgärder måste prioriteras för att ytterUgare minska kadmium-,kvicksUver- och i viss utsträckning också kopparinnehållet i slam. Förekomstenav sUver och arsenik i slam bör också närmare undersökas. Om kadmiumhalten ijordbmksmark inte skaU fortsätto att öka erfordras emeUertid atttiUförseln via atmosfäriskt nedfåU och handelsgödsel minskas. Om haltemakvicksUver och bly inte skaU fortsätto att öka i jordbmksmarken gäUer också attdet Attnosfäriska nedfåUet av dessa metaUer måste nunska. JagviU nämna några av de åtgärder som enUgt vad jag erfarit avseratt föra ut tiU kommuner m.fl. En sådan åtgärd är att införa ett nytt systemför att bedöma och reglera slamtiUförseln tiU jordbmksmark varvid givan bestämsdels utifrån en maxunalt tiUåten metaUtUlförsel dels utifrån vad som ärerforderUgt ur näringssynpunkt för marken. Jag viU här, i likhet medJordbmksverket, betona att överdosering av fosfor skaU undvUcas. En annanåtgärd är den poUcy som utarbetot för ansluttiing avindustrier m.m. tiU de kommunala avloppsreningsverken. Det är självfaUet så attutsläpp från mdustrier m.m. tiU en avloppsanläggning så långt möjUgt måstebefrias från tungmetaUer och organiska mUjöfarUga ämnen mnan vattnet leds tiUanläggningen. Riksdagenhar nyhgen beslutot om lagändringar i anledning av EES- 95 avtalet(prop. 1992/93:60, bet. 1992/93:JoU10, rskr. 1992/93:139). behandlades frågan omreglering av mngmetallhalt i avloppsslam i Prop. 1992/93:180 anledning av EG:sdfrektiv 86/278/EEG om skyddet för nuljön, särskUt marken, när avloppsslamanvänds i jordbmket. För att uppfylfe åtoganden enUgt EES-avtaletanges att föreskrifter om högste tiUåtna ttingmetellhalt i avloppsslam somanvänds för jordbmksändamål bör meddelas med stöd av 5 § lagen (1985:426) omkenuska produkter Det bör föreskrivas att slam inte får saluföras eUeröverlåtes för jordbmksändamål om innehåUet av tungmetaUer överskrider ett visstangivet gränsvärde. Sådana regler kommer att beslutes när har frätti kraft. Vidare anges att övriga bestämmelser i det aktueUa EG-duektivet somavser själva markanvändningen kan genomföras med stöd av ett bemyndigande imUjöskyddslagen som också beslutedes om. framgår att det är vUctigt att huvudmannen förva-anläggningen kan stäUa krav på det avloppsvatten som passerar anläggningenför att underfette reningen av slammet vid avloppsreningsverken. Rapporten och remissutfaUetvisar att det hittiUs rått oklarhet om vilka möjUgheter huvudmannen har attgöra dette. EnUgt propositionen tiU va-lagen (prop. 1970:118 s. 95 f) tordeförhåUandet meUan huvudmannen och bmkaren i normalfaUet helt komma att reglerasgenom de aUmänna regler som finns i lagen och i huvudmannens taxa och allmännabestämmelser. Departementschefen framhöU emeUertid att privattättsUga avtalibland kan behövas för att komplettera de regler som annars gäUer kant.ex. bU aktueUt i fråga om industrier, sjukhus och andra Uknande bmkare. Någothinder mot att i sådana avtal stäUa sådana högre krav på avloppsvatten tordeinte firmas. Oavsettvilka vUlkor eUer föreskrifter som har meddelats vid prövningen enUgtnuljöskyddslagen (1969:387), har huvudmannen för den allmänna va-anläggningenrätt att stäUa upp sma på va-lagen gmndade krav på det avledda vattnetsföroreningsmnehåU. Sådana krav kan man också stäUa upp i fråga om avloppsvattenfrån de många verksamheter som inte har prövats enhgt nuljöskyddslagen. OmföroreningsinnehåUet inte mer än undantegsvis avviker från vad som förekommer iett normalt hushåUsspiUvatten, blir de alhnänna bestämmelser som har meddelatsmed stöd av 22 § va-lagen tiUämpUga. I övriga feU måste huvudmannen med stöd av21 § va-lagen - som föreskriver att en allmän va-anläggnUig skaU bmkas så attolägenhet fÖr huvudmannen och annan såvitt möjUgt undvUcs - kunna enUgt 28 §samma lag i särskUda avtal med den som avleder det industrieUa avloppsvattnetreglera frågan om tiUåtet föroreningsinnehåU. Jagkan för min del inte se att gäUande va-lag hindrar att det i sådana avtal också regleras frågan om föroreningar som påverkar slamkvaUteten eUer stör reningsprocessen. Som rapporten visar kan ju slamkvaUteten medföra olägenheter för huvudmannen. Jag delar därför den uppfettning som framförs av . och att huvudmannen redan nu kan i avtal med bmkaren StäUa krav på avloppsvatmet. Dessutom bör, i fråga om avloppsvatten som i väsentUg mån avvUcer från vanUgt hushåUsspUlvatten, 96 huvudmanneni allmänna bestämmelser för va-anläggnUigens bmkande kunnaföreskriva erforderUga vUlkor och begränsningar i rätten tiU Prop.1992/93:180 utsläpp i det aUmänna avloppsnätet. Detkan dock ifrågasattes om det är förenUgt med gäUande lagstiftning att sådanabestämmelser utfärdas i syfte att säkerstäUa en från mUjö-ochhälsoskyddssynpunkt godtegbar slamkvaUtet. Varken lagförarbetena eUerrättspraxis lämnar klart besked på denna punkt. Jag anser därför att oklarhetenbör undanröjas genom vissa av de lagändringar föreslår. I12 § va-lagen föreskrivs att en allmän va-anläggning skaUutföras så att hälsoskyddets infresse tiUgodoses och att den skaU vara förseddmed de anordningar som krävs för att den skaU fylfe sitt ändamål och tiUgodose skäUgaanspråk på säkerhet. En anläggning skaU dock givetvis vara konstmerad ochdrivas så att den skyddar mUjön från både nuljö- och hälsostörande ämnen.Bestämmelsen bör därför som föreslagit kompletteras så att detframgår att en allmän va-anläggning skaU utföras och drivas så att också mUjöskyddsmfressettiUgodoses.