prop · GG0361 · 1992-12-31 00:00:00 — Bestäraraelseni denna paragraf innebär att alla sora vistas i ett hera sora avses i 12 §,oberoende av om vården sker enligt LVU eller enligt SoL, kan komma att orafattasav regleraa ora förbud raot innehav av bems-ningsmedel och föremål som ärsärskilt ägnade att användas för missbmk av eller annan befattning mednarkotika och raot innehav av något annat sora kan vara till raen för vårdeneller ordningen vid hemraet särat reglema ora kroppsvisitering och ytligkroppsbesiktning. Föratsättningama för att reglema i 18 § skall få användas ärdock att regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, harbedömt att det är nödvändigt för att genomföra vården och upprätthållaordningen vid det hem det gäller och därför har medgett tillärapningen. Medden föreslagna nya organisationen av hemmen är det lämpligt att prövningen ochmedgivandet överförs från till . Enändring raed detta innehåll föreslås därför i förevarande paragraf. 13.3 Förslaget till ändring i lagen (1988:870) om vård av Prop. missbrukare i vissa fall I22 § första stycket stadgas att tvångsvård lämnas genom hem som drivs avlandsting eller kommuner och som är särskilt avsedda att läinna vård enligtdenna lag (LVM-hem) och att ett sådant hem skall ledas av en styrelse. I 48 §ges föreskrifter om sådana styrelser och hur de utses. Behovet av sådana heraskall enligt förslaget tillgodoses av staten, vilket i lagtexten kommer tilluttryck i den nya 23 a § SoL. Föreskriften i 22 § första stycket LVM om att LVM-hemmenskall drivas av landsting eller kommun bör därför upphävas. 1paragrafens första stycke föreskrivs vidare att ett sådant hem skall ledas aven styrelse. Enligt förslaget om nytt huvudmannaskap för hem-raen kommeruppgiften att leda och ha tillsyn över verksamheten vid dessa att ligga påStatens institutionsstyrelse. I avsnitt 4 beskrivs närmare omfattningen avdess lednings- och fillsynsfimktion. Någon ändring i ansvaret för denomedelbara vården vid hemmen föreslås inte. För hemmen skall därför, somnärmare utvecklas i avsnitt 7, finnas styrelser. Med hänsyn till utformningenav den nya organisationen bör det tillkomma attutse sådana styrelser. En föreskrift med denna innebörd tas därför in i förstastycket. föreslås 48 § upphävd. Ändringeni andra stycket är av språklig natur. I23 § första meningen föreskrivs att det för missbrukare som behöver stå undersärskilt noggrann tillsyn skall finnas LVM-hem som är särskilt anpassade försådan tillsyn. I paragrafens andra mening anges att regeringen eller, efterregeringens bemyndigande. beslutar vilka hem som skall varasådana hem. Denna bestämmelse föreslås liksom motsvarande bestämmelse i 12 § LVUupphävd. I fråga om skälen härtill hänvisas till motiveringen till sistnänmdaparagraf 125 § införs ett nytt första stycke med innebörd att om beslut har fattats omtvångsvård eller omhändertagande enligt LVM skall Statensinstitutionsstyrelse efter anmälan av socialnämnden anvisa plats i ett bör därvid se till att plats anvisas i ett hem somär lämpligt med hänsyn till den enskildes behov. Om intagning i och utskrivningfrån ett LVM-hem beslutar enligt nuvarande 25 § första stycket den somförestår vården. Innebörden i denna bestämmelse är att LVM-hemmet genom ettsärskilt beslut om intagning åtar sig huvudansvaret för vårdens genomförande,inklusive beräkningen av vårdtiden. LVM-hemmet ansvarar också för attutskrivning sker så snart det inte finns skäl att fortsätta vården raed stöd avlagen. Någon materiell ändring i detta stycke, som blir paragrafens andra,föreslås inte. Inuvarande 25 § andra stycket föreskrivs att den som förestår vården Prop.1992/93:61 vidett LVM-hem får besluta att en intagen skall flyttas till ett annat LVM-hem, omdet anses lämpligt från vårdsynpunkt och den som förestår vården vid det andrahemmet samtycker till överflyttningen. Med hänsyn till det övergripande ansvarför placeringama i hemmen som avses tillkomma bören förutsättning för överflyttning i stället vara att ett medgivande ges avdenna myndighet. En ändring med denna innebörd görs därför i detta stycke, soragenora införandet av ett nytt första stycke blir paragrafens tredje. Ändringen i denna paragrafraotsvarar ändringen i 18 § LVU. Medhänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslårriksdagen att 1. lag om ändring i socialtjänstlagen (1980:620), 2. lag om ändring i lagen (1990:52) med särskilda bestäraraelserom vård av unga, 3. lag om ändring i lagen (1988:870) om vård avmissbrukare i vissa fall, 4. godkänna de av mig förordade riktlinjema föröverföring av huvudmannaskap (avsnitten 3 och 11), 5. godkänna att en myndighet. Statensinstitutionsstyrelse, inrättas den med de uppgifter och denverksamhetsinriktning som jag har angett i avsnitten 4,5, 6, 7 och 8, 6. godkänna de riktlinjer för finansiering m.ra. somjag har förordat (avsnitt 10). Vidarehemställer jag att regeringen bereder tillfälle att ta del av vad jaghar anfört om 7. sekretessoch register (avsnitt 9). Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genomproposition föreslå att anta de förslag som föredraganden lagt fram. Utredningenssammanfattning av betänkandet °p- 1992/93:61 (SOU1992:18) Tvångsvård i " Utredningenav tvångsinstitutioneraa för ungdomar och missbrukare (IUM) redovisar i dettabetänkande förslag till alteraativa lösningar av tvångsvårdens organisation ocharbetsformer raed anledning av principbeslut att § 12-hemmen enligtlagen raed särskilda bestämmelser ora vård av unga, LVU, ska överföras frånprimär- och landstingskommunalt huvudmannaskap till statligt. Förslagen irmefattarockså ställningstaganden vad gäller den framtida organisatoriska ställningenför tvångsvården för vuxna missbrukare enligt lagen om vård av vuxna missbmkarei vissa fall, LVM, sora även den sorterar under primär- och landstingskoraraunalthuvudmaimaskap. Utgångspunkterför diskussion och förslag har varit den oklara ansvarsfördelningen i nuvarandeorganisation som resulterat i minskat platsantal/platsbrist och dåligtutvecklad differentiering av vårdalternativen. Socialnämnderaa har därmed fåttstora problera att hitta institutionsplatser till de ungdomar och missbmkaresom av samhället bedörats vara i behov av tvångsvård. Utredningenredovisar även överväganden och förslag vad gäller tvångsvårdens innehåll.Särskild uppmärksamhet har ägnats frågan om vilka åtgärder som krävs för att demest brottsbenägna ungdomama skall kunna beredas vård inom samhälletssocialtjänst. Utredningens förslag föratsätter vissa ändringar av gällandelagstiftning. Betänkandetorafattar sju kapitel. I kapitel 1 lämnas en kortfattad historik översocialvårdens tvångsinstitutioner. Vidare redogörs för bakgmnden tillutredningsuppdraget, utredningens direktiv, andra utredningar raednäraliggande uppdrag särat för utredningsarbetets bedrivande. Kapitel2 innehåller en beskrivning av verksaraheten med inriktning på omfattning,resurser samt utvecklingstendenser inora LVU- och LVM-vården. I detta kapitelåterfinns också en beskrivning av de ekonomiska fömtsättningama vad gällerframför allt statsbidragssystemet och de kommunala vårdavgifteraa. Ikapitel 3 och 4 redogörs för aktuella problemområden inom vårdområdena. 1avsnitten 3.7 samt 4.4 presenteras utredningens förslag fill förändringar av LVU-respektive LVM-vårdens form och innehåll. avslutande avsnitt 3.8 ochrespektive 4.5 redogör utredningen samman- Prop. 1992/93:61 fattande för den nye huvudmannens uppgifter. Ikapitel 5 presenterar utredningen vissa grundläggande utgångspunkter vadgäller begrepp, roller, organisatoriska principer och ekonomiska föratsättningarför de överväganden och förslag beträffande organisationen och dess fiinktionersamt finansieringen som sedan redovisas i kapitel 6. Kapitel7, slutligen, irmehåller utredningens rekommendationer och förslag till hur huvudmannaskapsförändringenbör genomföras. Här belyses bl a tidplanen samt personal- och lokalfrågor. Bakgrund (kapitel i) Inledningsvis(avsnitt 1.1) gör utredningen en historisk tillbakablick över tvångsvården förungdomar och vuxna missbrukare. Den visar bl a att ansvaret/ huvudmannaskapetför dessa institutioner växlat . Så t ex har institutioner förungdomar med för samhället oacceptabelt beteende tidigare drivits av såvälprivata stiftelser, som omväxlande av staten och landstingen under beteckningaraa"uppfostringsanstalt", "skyddshem" och"ungdomsvårdsskola". Staten överlämnade ansvaret för verksamhetentill kommuner och landsting 1983. övertog kommuner och landstingockså ansvaret för de statliga riksanstalteraa för nykterhets vård. Tvångsinstitutionemaför vuxna missbrukare, LVM-hemmen, kan med hänvisning till lagen (LVM) indelasi "§ 23-hem", med rätt till inlåsning, och *§ 22-hem" som saknardenna rätt. Verksamheten (kapitel 2) Tvångsvårdenomfattar, vilket närmare redovisas i avsnitten 2.1 och 2.2, ett70-tal institutioner med cirka 1 800 platser och knappt 2 500 anställda.Ungdomsvårdens, § 12-hemmens, andel uppgår till 29 institutioner med sammanlagt523 platser och cirka 1 200 anställda. Institutioneraa är ojämnt fördeladeöver landet. De flesta finns i de befolkningstäta områdena runt de största städeraa. Verksamhetenskostnader och finansiering redovisas i avsnitt 2.4. Där framgår att kostnadenför verksaniheten 1991 enligt uppgifter från huvudmännen uppgick till cirka 900Mkr, varav knappt hälften avsåg § 12-hemmen. Statsbidraget, som fördelas iförhållande till antal platser, täckte cirka 1/3 av kostnaderaa och resterandedel finansierades av kommunerna via vårdavgifter i direkt relation tillutnyttjandet. Varjehuvudman beräknar och faställer vårdavgiften för sin/sina institutioner medledning av självkostnadsprincipen. Avgifteraa varierar stort mellan olikainstitutioner. För vissa § 12-hem har höga avgifter angivits som en viktigförklaring till kommuneraas tveksamhet att genomföra placeringar. Problemområdeninom § 12- och LVM-vården °p- 1992/93:61 (kapitel 3 och 4) »'g 1 Utredningenanalyserar i ovanstående kapitel aktuella problemområden inom § 12- respekfive LVM-vårdenoch konstaterar därvid att dessa i mycket stor utsträckning är gemensamma.Rubrikerna på avsnitten i kapitlen 3 och 4 är därför i huvudsak likalydande Särskildavåid- och bdundlingqproblem (avsnitt 3.1) - som sammanhänger med att målgmppenför § 12-hemmen utgörs av ungdomar som på grund av arten och graden av sinproblematik inte bedömts möjliga att vårda i öppna och frivilliga former. Vissagrapper av ungdomar befinner sig i gränszonen till kriminalvårdens respektiveden slutna psykiatriska vårdens ansvarsområden. Det är främst för de senastnämnda grapperaa som § 12-henimen har haft stora problem att kunna erbjudaadekvata och fillräckliga vårdinsatser. Diffoentieringav våfdiesursenia (avsnitten 3.2 respektive 4.1) - som krävs med hänsyn till inålgmpperaasheterogena sammansättning vad avser t ex åldrar, personlig mognad, kön,grundläggande problematik, typ av missbruk. I dagens orgamsation, i vilken huvudmäimensom regel planerar och inrättar institutioneraa för det egna länets behov, har föratsättningamaför en tillräckligt utvecklad differentiering inte funnits. Endast ett fätalhuvudmän, storstädema och enstaka landsting, har haft ett tillräckligtbefolkningsunderlag för ett differentierat utbud av vård-alteraativ inom tvångshemmen. Intagningenav kliento' pä institutiooenu (avsnitten 3.3 respektive 4.2) intagningsbestämmelseraai lagstiftningen ger inte utrymme för huvudmannen/föreståndaren att avgöra omen klient är i behov av vård enligt LVU eller LVM eller att han skall beredasplats. Det avgör socialnämnden/ förvaltningsdomstolen. Han kan endast avgöravilket hem som är lämpligast. Trots detta har kommunerna haft stora problem attplacera sina klienter. Man har lått besked om att hemmen varit ftillbelagdaeller att den berörde klienten haft en problematik som inte passar för denbehandlingsmodell som hemraet tillämpar. Utslussningenav ungdomar firän § 12-h«nmeii (avsmtt 3.4) samt samvt»kan mellan den öppoasocialtjänsten odi institutionenia - utskrivning skall enligt lagstiftningenske när syftet med vården är uppfyllt. Socialnämndemas begäran eller medgivandetill utskrivning erfordras. Problemen sammanhänger med bestämmelsen attungdomen enligt lag endast fär vistas utanför hemmet utan attskrivas ut. Detta oraöjliggör en mjukare och mer flexibel utslussning raedstörre hänsyn till individuella förhållanden och föratsättningar. Socialnämndenhar det yttersta vårdansvaret för ungdomar som är placerade på § 12-hem. För § 23-hemövergår vårdansvaret till hemmets föreståndare under vistelsen. Lagstiftarensintentioner är dock i bägge fallen att öppenvården och hemmet ska ha löpandekontakter under institutionsvistelsen och bl a samråda om former för utslussningoch fortsatt behandling. Problemen härvidlag sammanhänger bl a med att personalgrapperaakan ha olika syn på klientens problem liksom på institutioneraas roll ochsyftet med vistelsen på hemmet. 1992/93:61 nen inomöppenvården med uppsplittrade arbetsuppgifter och hög per- Bilaga 1 sonalomsättningär andra faktorer som försvårat samarbetet. Utbildningoch forskning (avsnitt 3.5, 3.6 och 4.3) - det finns ingen grandutbildning förvård- och behandlingspersonal på tvångsinstitufio-ner. Detta är särskiltotillfredsställande främst med tanke på vårduppgiftens svårighetsgrad men ävenmot bakgrand av de höga kostnader som tvångsvården betingar.Utbildningsinsatserna har genomförts av respektive huvudman raed varieradeinriktning och omfattning. Detta har medfört att utbildningsnivån är ojänm överlandet. Kunskapenom tvångsvårdens effekter är bristfällig. Behovet av forskning bl a inriktadpå utvärdering av metoder i praktiskt vårdarbete är stort. Motbakgrand av beskrivningen av problera och brister inom § 12- och LVM-vårdenredovisar utredningen sina överväganden och förslag vad gäller vården iavsnitten 3.7 och 4.4 samt i kapitel 6 vad gäller organisationen och dessfunktioner. Förslagen kan sammanfattas i följande 10 punkter. Enhet»'med särskilt hög bevakningsgrad inrättas. Okad flexibilitet i utövandet av tvångsbefogeohetema. Utredningenhar ägnat särskild uppmärksamhet åt frågan om hur de mest utagerande ochbrottsbenägna ungdomaraa, som i hög utsträckning finns utanför § 12-vården,ska kunna beredas adekvat vård inom . Enligt utredningen föratsätteren lösning på problemet att säkerhet och tillsyn ges hög prioritet och att högakrav ställs på behandlingsinnehället. Utredningenföreslår (avsnitt 3.7.1) att enheter med särskilt hög bevakningsgrad, somtillgodoser dessa krav, inrättas inom § 12-hemmen. 1 ett första skede föreslåsatt 5 avdelningar med saraman-lagt 40 platser inrättas på med hänsyn tillbehovet lärapligt belägna § 12-hem. Kostnadema för den nödvändigaresursförstärkningen vid dessa enheter finansieras delvis genom att statensverksamhetsbidrag för dessa platser föreslås bli 500 Tkr , dvs 100 Tkrhögre än bidraget till övriga slutna platser på § 12-hemmen. Utredningenföreslår vidare att den tid som en ungdom får vistas i låsbar enhet ska kunnautökas. gäller en maximitid . Förslaget irmebär att det underi lagen specificerade villkor och med huvudmannens godkännande skall varamöjligt att förlänga denna vistelse. Utredningenföreslår också, att en begränsning av de intagnas rörelsefrihet på § 12-hemmenskall kunna ske utan överföring till särskild låsbar enhet. Onödiga avbrott ikontakten raed ordinarie vårdteara kan därraed undvikas. 2 Regionindelning som underiagför differentiering av vårdresursema Prop. Bilaga1 Utredningen anger i beskrivmngen av verksamheten (avsnitten 3.7.2och 4.4.1) ett antal tänkbara differentieringsgrunder - dvs karakteristika/egenskaper hos olika klienter ex vis kön, ålder, personlig mognad, art och gradav problematik - för verksamhetens uppdelning i mindre målgmpper med särskiltavpassade behandlings-program. Problemet är att en utvecklad differentieringförutsätter ett geografiskt underlag som i regel är större än ett landstingsområde. Utredningenhar i anslutning till diskussionen om differentieringen också noterat önskemålfrån personal inom öppenvården och pä institutioneraa om att både kravet pånärhet för den enskilde till hemort, familj, arbete/studier, socialsekreterareram (socialtjänstlagens "närhetsprincip"), och kravet på entillräcklig differentiering av institutionsvården bör tillgodoses. Utredningenföreslår därför i avsnitt 3.7.2, att landet indelas i fem regioner. Varjeregion skall ha en befolkningsstorlek som räcker sora underlag för enheltäckande differentiering av vård-alteraativen inom tvångsinstitutioneraa.Det föratsätts därraed att konununema i första hand skall tillgodose sina behovav tvångsplaceringar inom den egna regionen. Ensådan indelning kan också fylla en viktig funktion som bas för det nödvändigasamrådet mellan centralmyndigheten och berörda komrauner och landsting sora"beställare" och "entreprenörer". Vad gäller självaindelningen ansluter sig utredningen till den som tidigareföreslagit och sora redovisas i avsnitt 3.7.2. Denna regionindelning synes förnärvarande ha en förankring bland vårdens intressenter. Utredningen utesluter därraedinte att regionindelningen senare kan behöva justeras. 3 Endastea typ av LVM-hem Företrädareför § 22-hemmen har påtalat de svårigheter sora är förknippade raed uppgiftenatt vårda LVM-dömda klienter utan rätt i lagen att hindra awikningar. Nuvarandehuvudmän har därför ansökt om att få konvertera ett antal § 22-hem till § 23-hem,som har laglig rätt till inlåsning och andra tvångsåtgärder. Socialstyrelsenhar tidigare beviljat sädana ansökningar och prövar f n ytterligare ett antalansökningar. Utredningenhar vid sin bedömning av denna fråga inte funnit några bärande skäl för attbibehålla skillnaden vad gäller tvångsbefogenheter mellan § 22- och § 23-hemmen.Utredningen föreslår därför i avsnitt 4.4.1 att en enhetlig typ av LVM-hem inrättasraed de tvångsbefogenheter som tillkommer § 23-heramen. 4 TTiiviiHiiMtmw»!MMvnrnr fnr tagningAtUite Prop. Bilaga1 Intagningsfunktionen fyller två viktiga uppgifter fömtom huvuduppgiften attplacera enskilda klienter. Den ger löpande viktig infonnation om förändringar ibehovs- och efterfrågesituationen som kan användas som underlag för omstrukturering/utbyggnadav platsresursema. Den är också ett viktigt instrament för att åstadkomma ochupprätthålla en önskvärd differentiering mellan institutioneraa. Utredningenföreslår (avsnitten 3.7.3 och 4.2) att rätten att fatta intagningsbeslut skalltillfalla huvudmannen. Huvudmäimen bor, enligt utredningens bestämdauppfattning, givetvis samräda med institutionen, klienten och andra berördainför placering. 5 Bättrefonitsittningar for utslussning Utredningenbedömer att det finns det ett stort behov av åtgärder som kan underlätta ensuccessiv utslussning av ungdomar från § 12-hemmen i individuellt avpassadeformer. Nuförsväras detta av bestämmelsen att ingen ungdom får vistas utanför hemmetlängre tid än utan en formell utskrivning. Utredningenföreslår därför i avsnitt 3.7.4, en ny bestämmelse i lagstiftningen som gör detmöjligt för socialnämnder, som så önskar, att avtala med hemmet om förlängdvistelse utanför hemmet i samband med utslussning. kvarstårbehandlingsansvaret hos § 12-henimet. 6 Huvudmannensvarar för samordning av utbildning, forskning och utveckling Utredningenhar noterat att det finns flera angelägna utbildningsoch utvecklingsbehov inomtvångsvården. Det gäller bl a en gemensam grundutbildning för vård- ochbehandlingspersonal samt olika påbyggnadsutbildningar för den mer erfamapersonalen. Dessutom finns, vilket ytterligare accentueras av de samlade förslageni detta betänkande, behov av en kvalificerad chefs- och ledamtbildning som tarfasta på de speciella krav som ställs på ledare inom denna verksamhet. Forskningsinsatseraavad gäller bl a utvärdering av tvångsvårdens metoder behöver också samordnasoch förstärkas. Utredningenföreslår i avsnitten 3.7.7, 3.7.8 och 4.4.3 att huvudmannen ges ansvaret förutbildning, utveckling och FOU och att särskilda enheter inrättas förrikstäckande samordning av dessa frågor. statenblir huvudman för såväl } 12- som LVMieaiiiiMn Prop. Bilaga1 Utredningen föreslår i avsnitt 5.1.2 att även LVM-hemmen överförs frånkommuner och landsting till statligt huvudmannaskap. Förslaget motiveras med deuppenbara likheteraa vad gäller främst raålgrapperaa samt tvångsbefogenhetemamed åtföljande lagstiftning och krav på myndighetsufövning. Likheterna - och dännedsamordningsfördelaraa - är stora även beträffande en rad andra föratsättningarsom t ex vård- och behandlingsinnehåll, lokalfrågor, finansiering, utbildningoch forskning, förhållandet till öppna och till andravårdmyndigheter ex vis sjukvården och psykiatrin. 8 statlig myndighet inrSHim Utredningenföreslår i avsnitt 3.8 att en ny statlig myndighet. Statensinstitutionsstyrelse, inrättas för ledning och övervakning av tvångshemmen.Viktiga uppgifter för myndigheten är bl a o planering, ledning och drift o intagning av klienter på hemmen o ekonoraisk styrning, resultatuppföljning och kontroll o personaladministration och personalutveckling 9 Kommuneroch landsting kan driva institutioner pä entreprenad 1 motionertill , liksora i direktiven till utredningen anförs att sora ett alteraativ till huvudförslaget, en helstatlig organisation, skall också ett förslag till organisation raed entreprenadavtal ut vecklas. De nuvarande huvudmännen på primär- och landstings nivå skulle således kunna fortsätta att svara för den löpande driftledningen av institutioneraa. Några kommuner och landsting har till utredningen framfört sådana önskemål. Utredningenföreslår som ett alteraativ till den helstatliga organisationen i avsnitt 6.4att nuvarande huvudmän, inom raraen för det statliga huvudmannaskapet, skakunna driva hera på entreprenad. Som grundprincip gäller att den centrala rayndighetenavtalar raed varje entreprenör för sig om vårdprofil och differentiering avden/de institutioner som denne svarar för. har även i detta alteraativansvaret för samordning av behov och resurser, beslut om differentiering ochutbyggnad, intagning samt den samlade uppföljningen av verksaraheten.Entreprenaden innebär således främst ett administrativt driftansvar (arbetsgivar-/personal-,ekonomi- och lokalansvar). Villkoren för entreprenaden regleras i detalj iavtal mellan huvudmannen och entreprenören. Utredningenhar eraellertid noterat, att ett inte obetydligt antal institutioner under allaförhållande kan förväntas övergå fill helstat- ligdriftledning och bl a diskuterat centralmyndighetens ftinktioner Prop.1992/93:61 och dimensionering med denna utgångspunkt. 10 Oförändrad moddl för finansiering - enhetliga virdavgifter 1kommittédirektiven preciseras föratsättningaraa för verksamhetensfinansiering. Så skall t ex statens samlade stöd till ungdoms-och missbrukarvårdenora inte öka till följd av ny organisation. Direkt stöd till § 12- ochLVM-heraraen skall utgå i förhållande till platsantal och konununeraa föratsättsäven betala vårdavgifter i förhållande till platsutnyttnade. Utredningenföreslår i avsnitt 6.5 raot denna bakgrand att nuvarande principer förkostnadsfördelning raellan staten och kommuneraa bibehålls. Vidare föratsättsatt de medel inom statens ekonomiska totalram, sora inte åtgår för att täckatvångsvårdens kostnader, liksom fördelas mellan kommuneraa sora s kallmänt kommunbidrag. Utredningennoterar att staten sora huvudman för tvångsvården också övertar detyttersta finansieringsansvaret för verksamheten. Utredningenföreslår vidare att vårdavgifteraa för § 12-heraraen differentieras så att enhögre avgift tas ut för akut- och utredningsinsatser, som i regel sker påslutna enheter, än för mer långsiktiga behandlingsinsatser. Avgiftsnivåeraablir enhetliga för alla § 12- respektive LVM-hem i landet, således även för hemsom drivs på entreprenad. Förteckningöver remissinstanser som yttrat sig pp- 1992/93:61 överbetänkandet (SOU 1992:18) Tvångsvård i '' - ansvar och innehåll Remissinstansersom anmodats att yttra sig Riksåklagaren,, , , .