prop · GG03111 · 1992-12-31 00:00:00 — Direktivet gäller produkter vilkas form, lukt, färg,utseende, förpackning, märkning, volym eller storlek gör att det är sannolikt att konsumenterna, särskilt barn, kommer att förväxla dem med matvaror - trots att de inte är sädana varor - och som en följd av detta stoppar produkterna i munnen eller suger på dem eller sväljer eller inanandas dem. I direktivet pekas på att detta kan vara farligt och orsaka t.ex. kvävning, förgiftning eller perforation eller stopp i matsmältningsapparaten. Medlemsstaternaåläggs att vidta alla nödvändiga åtgärder för att förbjuda Prop. 1992/93:111 marknadsföring,import, tillverkning eller export av sådana produkter. Medlemsstaterna skallockså försäkra sig om att produkter kontrolleras för att få fastställt attingen produkt som faller inom ramen för direktivet marknadsförs. De skallvidare vidta alla nödvändiga åtgärder för att försäkra sig om att de behörigamyndigheterna återkallar varje produkt som täcks av direktivet. Direktivetinnehåller slutligen också regler av samma slag som i leksaksdirektivet (ianknytning till den s.k. säkerhetsklausulen) om att skallunderrättas när ett ingripande mot en farlig vara görs i ett medlemsland. Direktivetskulle i EG:s medlemsländer föras över till nationell rätt att träda i kraftsenast . EES-avtaletinnebär att utan reservationer har åtagit sig att överföra direktivetom farliga livsmedelsimitationer fill svensk rätt. Även i fråga om dettadirektiv följer av de tidigare berörda avtalen mellan EFTA-länderna att vadsom sägs om kommissionen i stället skall avse EFTA:s övervakningsmyndighet ochvad som sägs om medlemsstat skall gälla stat inom EES. 4.1 Nuvarande reglering av leksakers säkerhet Någonlagstiftning med särskild inriktning på leksakers säkerhet finns inte i Sverigei dag. Leksaker omfattas dock, liksom andra konsumentprodukter, avproduktsäkerhetslagen. Även viss annan lagstiftning m.m. med syfte att ge skyddmot specifika risker är tillämplig på leksaker. I det följande redovisas deregler som åsyftas här. Produktsäkerhetslagen(1988:1604, ändrad senast 1991:358) har till ändamäl att motverka att farligavaror och tjänster orsakar person- eller egendomsskador. Lagen tillämpas i frägaom varor och tjänster som tillhandahålls i näringsverksamhet och somkonsumenter i inte obetydlig omfattning utnyttjar eller kan komma att utnyttjaför enskilt bmk. Lagen omfattar samtliga varuslag. Med varor avses lösören,dvs. i huvudsak flyttbara, fysiska föremål. Lagen omfattar också tjänster.Lagen tillämpas på varje tillhandahållande av varor eller tjänster på densvenska marknaden. Föratt motverka att fariiga produkter förorsakar person- och sakskador får ennäringsidkare 1.åläggas att lämnasäkerhetsinformation, 2.förbjudas att tillhandahållavaror och tjänster (säljförbud). 3.åläggas att lämna varningsinformafion, 4.åläggas att återkalla varor ochtjänster (återkallelse), 5.förbjudas att exportera varor(exportförbud). Ett äläggandeom säkerhetsinformation innebär att en näringsidkare åläggs atti samband med att en produkt fillhandahålls lämna information som har 11 särskildbetydelse för att förebygga att produkten orsakar person- eller egen- Prop.1992/93:111 domsskador. Åläggandet kan omfatta inte bara den produkt som talanom information avsett, utan också andra liknande produkter som är förenade medsamma skaderisk. Vamingsinformation avser information som lämnas tillbrukarna när de redan har förvärvat den farliga produkten. Säljförbud innebär att en näringsidkare förbjuds atttillhandahålla en produkt som medför särskild risk för person- elleregendomsskador. Förbudet får avse även annan liknande vara eller tjänst medsamma skaderisk. Ett åläggande om återkallelse innebär att en näringsidkaresom har överlåtit en farlig produkt åläggs att återkalla den frän brukarna. ÅterkaUelsenkan ske på i huvudsak tre olika sätt, nämligen genom rättelse, utbyte och återgång. Näringsidkaren skall vid återkallelse lämna bmkama av denfarliga produkten ett erbjudande om viss åtgärd och ange villkoren för åtgärden.Villkoren skall vara sådana att erbjudandet kan förväntas bli allmäntaccepterat, men får inte bli oskäligt betungande för näringsidkaren.Erbjudanden om återkallelse skall fullgöras utan väsentliga kostnader ellerolägenheter för brukarna. Rättelse och utbyte bör företas så skyndsamt sommöjligt. Vid återgång skall ersättningen för den återlämnade varan normaltsvara mot kostnaderna för att återanskaffa en ny vara av samma ellermotsvarande slag, men i vissa fall kan avdrag få göras för den nytta sombrakaren har haft. Ett exportförbud, slutligen, innebär att en näringsidkareinte får exportera en produkt till ett annat land. , som beslutar om ålägganden och förbud,kan ocksä förordna att en farlig vara skall förstöras eller oskadliggöras påannat sätt. Detta kan ske om det av särskilda skäl krävs för att hindra att envara som återkallas orsakar allvarlig skada pä person eller egendom. Det ankonuner i första hand på företagen själva att svaraför att förhållandena på marknaden i fråga om produktsäkerhet ärtillfredsställande. Företagen skall vidta de åtgärder som behövs för attförhindra skadefall. Förhandlingar mellan tillsynsmyndigheten ochnäringsidkaren skall normalt föregå en talan om åläggande eller förbud. utövar tillsynen över efterlevnaden avlagen beträffande varor och tjänster som inte är specialreglerade. För specialregleradevaror och tjänster ligger den uppgiften på den specialmyndighet som enligtspecialregleringen är tillsynsmyndighet beträffande varan eller tjänsten ifråga. Produktsäkerhetslagen kompletterar således den speciallagstiftning somfinns om hur varor och tjänster skall vara beskaffade. Bestämmelserna iproduktsäkerhetslagen tillämpas följaktligen bara när speciallagstiftningsaknas. Produktsäkerhetslagen tillämpas också på specialreglerade varor ochtjänster i den mån speciallagstiftningen saknar motsvarighet till de former avsäkerhetsåtgärder som produktsäkerhetslagen tillhandahåller. Leksaksdirektivet är konstruerat så att det skall varamöjligt att gripa in när de säkerhetskrav som särskilt anges i direktivet inteär uppfyllda. Direktivets väsenfiiga säkerhetskrav är inte heltäckande.Det finns vissa risker mot vilka i ett ingripande kan ske med stöd av produktsäker hetslagen, men som inte uttryckligen upptas bland leksaksdirektivets väsent- 12 Somexempel kan nämnas buller frän leksaker, liksom Prop. 1992/93:111 leksaker somkan framkalla allergi. I sådana fall då en medlemsstat kan konstatera att enleksak sannolikt kan utgöra en risk, trots att direktivets krav är uppfyllda,får direktivets säkerhetsklausul tillgripas (artikel 7, jämför avsnitt 2.7 idet föregående). Eftersom det är möjligt att med stöd av säkerhetsklausulengripa in mot även risker som inte uttryckligen anges i direktivet, torde det ipraktiken bli möjligt att även i fortsättningen upprätthålla nuvarande svenskasäkerhetskrav på leksaker. Förnärvarande regleras säkerheten hos leksaker främst av produktsäkerhetslagen.Med stöd av den lagen är det möjligt att gripa in mot alla slags risker medleksaker. För vissa risker gäller dock specialreglering. Denna regleringberörs i det följande. Lagen(1985:426, omtryckt 1991:640) om kemiska produkter är tillämplig på hantering,import och export av kemiska ämnen och beredningar (kemiska produkter). Lagenssyfte är att förebygga att skador på människors hälsa eller i miljönförorsakas av kemiska ämnens inneboende egenskaper. Omdet är påkallat från hälso- eller miljöskyddssynpunkt, får regeringen eller denmyndighet som regeringen bestämmer föreskriva att lagens bestämmelser omkemiska produkter skall tillämpas också på varor, som innehåller eller harbehandlats med en sådan produkt. Föreskrifterna kan avse skydd mot t.ex.effekterna av ett ämne som avges när en vara hanteras, även om ämnet som sådantinte ingår i varan utan bildas vid hanteringen. Lagen omfattar således ävensådana hälso- och miljörisker som kan orsakas genom en hantering som innebäratt ett nytt ämne bildas och avges, t.ex. vid uppvärmning av plastmaterial. Kemikalieinspektionenutövar fillsyn enligt lagen och föreskrifter och villkor som har meddelats medstöd av den. Tillämpningsföreskriftertill lagen finns i förordningen (1985:835) om kemiska produkter (omtryckt1992:230). Där föreskrivs att den som yrkesmässigt tillverkar, importerareller överlåter sådana varor skall iaktta allmänna aktsamhetsregler och genommärkning eller på annat sätt lämna uppgifter av betydelse från hälso- ellermiljöskyddssynpunkt. Detföreskrivs vidare att den som tillverkar och importerar en kemisk produktskall bedöma produktens inneboende egenskaper från hälso- och miljöskyddssynpunkt.Enligt förordningen indelas kemiska produkter i fariighets-klasser.Kemikalieinspektionen meddelar verkställighetsföreskrifter till förordningen. Förordningenom kemiska produkter anger att ytterligare föreskrifter beträffande vissakemiska produkter m.m. finns i bl.a. förordningen (1985:840) om vissa hälso-och miljöfarliga produkter m.m. (ändrad senast 1991:1632). I denna anges attleksaker inte får saluhållas eller överlåtas, om de innehåller eller harbehandlats med en kemisk produkt och därigenom kan befaras medföra skada påmänniskor. Närdet gäller EG :s leksaksdirektiv finns, som har framhållits tidigare (av snitt 2), en övergångsbestämmelse i , som innebär att svensk lag- 13 stiftningpå kemikalieområdet gäller fram fill den Ijanuari1995. lagstiftning innehåller strängare regler än de som förnärvarande gäller inom Förordningen om miljöfarliga batterier Förordningen (1989:974) om miljöfariiga batterier har tillsyfte att förhindra utsläpp i miljön av kadmium och kvicksilver från batterier.För miljöfarliga batterier finns föreskrifter om förbud mot yrkessmässigöverlåtelse samt om krav på märkning och på insamling. Det finns också reglerom att den som yrkesmässigt tillverkar eller importerar miljöfarliga batterierskall lämna uppgift till om hur stor mängd batterier somhar överlåtits av sådana batterier som får överlåtas. Nägra särskilda bestämmelser för just batterier finns intei leksaksdirektivet. Med hälsoskydd i hälsoskyddslagens (1982:1080, ändradsenast 1991:1669) mening avses åtgärder för att hindra uppkomsten av och attundanröja sanitära olägenheter. Med sanitär olägenhet avses i lagen enstörning som kan vara skadlig för människors hälsa och som inte är ringa ellerhelt tillfällig. Hälsoskyddslagen tar sikte på förhållanden i miljön sommenligt inverkar på människors hälsa. Lagen syftar till att hindra uppkomstenav och att undanröja sanitär olägenhet. 1 den mån en leksak är utformad ochkonstruerad så att den medför risk för infektion, sjukdom eller smitta kan ettingripande med stöd av lagen ske. De kommunala miljö- och hälsoskyddsnämnderna fär meddelade förelägganden och förbud som behövs för att lagen skall efterlevas. Syftet med strälskyddslagen (1988:220, ändrad senast1991:1706) är att skydda människor, djur och miljö mot skadlig verkan avstrålning. Med "verksamhet med strålning" avses i lagen bl.a.tillverkning, införsel, saluförande, innehav och användning av radioaktivaämnen. Lagen föreskriver vissa allmänna skyldigheter för den som bedriververksamhet med strålning. Den som bedriver sådan verksamhet skall, med hänsyn tillverksamhetens art och de förhållanden under vilka den bedrivs, vidta deåtgärder och iaktta de försiktighetsmått som behövs för att hindra eller motverkaskada pä människor, djur och miljö. Särskilda föreskrifter finns i lagen ommärkning och om skyldighet att lämna uppgifter som är av betydelse från strålskyddssynpunkt.Det finns också bestämmelser om tillsyn över efterlevnaden av lagen.Strålskyddsinstitutet är fillsynsmyndighet enligt lagen. 1 strålskyddsförordningen (1988:293, ändrad senast1991:1635) finns fill-lämpningsföreskrifter till lagen. Strålskyddslagens bestämmelser är tillämpliga också påleksaker, i den mån de innehåller radioaktiva ämnen. Praxis i är dock att radioak- 14 tiva ämnen inte tillåts i leksaker. Något författningsstödför detta finns dock Prop. 1992/93:111 inte. I leksaksdirektivet anges att leksaker inte får innehållaradioaktiva delar eller ämnen i sådan form eller mängd att de kan vara skadligaför barns hälsa. 1 direktivet uttalas att direktiv /836 Euratom ägertillämpning. Detta senare direktiv är dock inte uppräknat i det annex meddirektiv som ingår i . Direktivet ingår följaktligen inte i EES-avtalet.Samtidigt bör betonas att innehållet i leksaksdirektivets bestämmelse i övrigtom radioaktivitet överensstämmer med den svenska lagstiftningen. Lagen om brandfarliga och explosiva varor Lagen (1988:868, ändrad senast 1991:1692) om brandfarligaoch explosiva varor gäller hantering och import av sådana varor. Lagens syfteär att hindra att varor av detta slag orsakar brand eller explosion som inte äravsedd samt att förebygga och begränsa skador på liv, hälsa eller egendom genombrand eller explosion vid hantering av sådana varor. En föreskrift om märkning avbrandfarliga eller explosiva varor finns i lagen. till lagen finns i förordningen(1988:1145) om brandfariiga och explosiva varor (ändrad senast 1992:224). Iförordningen anges vilka varor som hänförs till brandfariiga och explosivavaror. skall upprätta och ge ut en förteckning överbrandfarliga varor. För att en explosiv vara skall få hanteras eller importeraskrävs att den är godkänd av sprängämnesinspektionen. Sprängämnesinspektionenskall även upprätta en förteckning över godkända explosiva varor. Fyrverkerieromfattas av sprängämnesinspektionens förteckning. Däremot omfattas inteleksaker i övrigt av typen knallpulverskott. 1 leksaksdirektivet är fyrverkerier, inklusive slagtändsatser,undantagna. Slagtändsatser särskilt avsedda att användas i leksaker omfattasdock av direktivet. För sådana anges i direktivet att, om det finns strängarebestämmelser i kraft i medlemsstaterna, de bestämmelserna skall gälla. Lagen om brandfarliga och explosiva varor medtillämpningsföreskrifter torde inte omfatta leksaker i EG-direktivets mening.Fyrverkerier inklusive slagtändsatser har, som redovisats, uttryckligen undantagits.Som redan har framgått omfattas emellertid slagtändsatser som är särskilt avseddaatt användas i leksaker av direktivet. Med hänsyn till undantagsbestämmelsen idirektivet kommer strängare bestämmelser i svensk lagstiftning för leksaker medslagtändsatser att kunna behållas. 1 lagen (1902:71 s. 1, ändrad senast 1992:668),innefattande vissa bestämmel ser om elektriska anläggningar (ellagen), förstås med elektrisk anläggning en anläggning för produktion, upplagring, omformning, överföring, distri bution eller nyttjande av elektrisk ström. Elektriska anläggningar indelas med hänsyn till farlighetsgraden i starkströmsanläggningar och svagström- sanläggningar. Ellagen innehåller ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om kontroll, 15 provningeller besiktning samt andra föreskrifter som angår elektriska an- Prop.1992/93:111 läggningar, anordningar avsedda att anslutas till sådanaanläggningar samt elektrisk materiel eller elektriska installationer. Med stöd av bemyndigandet har regeringen utfärdatförordningen (1989:420) om elektrisk materiel. Förordningen innehållersäkerhetsbestämmelser för sådan materiel. 1 förordningen anges vad som ärelektrisk materiel. Materiel som bl.a. saluförs skall uppfylla förordningenssäkerhetskrav. Beträffande säkerhetskraven stadgas att elektrisk materiel skallvara konstruerad och tillverkad på sådant sätt att skydd mot olyckor i olikaavseenden uppnås. Enligt förordningen får ()genom föreskrifter precisera kraven i förordningen. Utförande enligt svenskstandard får anses uppfylla föreskrivna säkerhetskrav om annat ej visas. NUTEKhar till uppgift att utöva tillsyn av elektrisk materiel. I förordningen (1957:601) om elektriskastarkströmsanläggningar (ändrad senast 1992:669) anges att medstarkströmsanläggning förstås en elektrisk anläggning för sådan spänning,strömstyrka eller frekvens som kan vara farlig för person eller egendom. Medelektrisk svagströmsanläggning förstås en anläggning i vilken den elektriskaströmmen inte har sådan spänning som kan vara farlig för person eller egendom.Tillsyn över elektriska starkströmsanläggningar är enligtstarkströmsförordningen en uppgift för . har med stöd av förordningen omstarkströmsanläggningar meddelat föreskrifter om utförande och skötsel avelektriska starkströmsanläggningar (STEV-FS 1988:1). uppgift attmeddela föreskrifter har överförts till . Föreskrifterna behandlar bl.a.bruksföremål med elektromekaniskt drivorgan. Där anges att ett braksföremål avsettatt användas av barn skall vara utfört för .skyddsklenspänning om högst 25volt. Sådana föremål måste också vara utförda så att temperaturen på för beröringåtkomliga ytor inte ens vid ovarsamt handhavande kan överstiga C vidapparatens märkspänning. Föreskriften avser elektriska leksaker. 1 standard (EN71:1)- som tillämpas inom EG - tillåts C. Detta nödvändiggör en ändring ide svenska föreskrifterna. EG-direktivet kräver att elektriska leksaker inte skalldrivas med en märkspänning som överstiger och ingen del av leksakenfår ge en spänning över . Vidare krävs att delarna på en leksak skallvara väl isolerade och konstruerade sä att de inte ger brännskador vidberöring. Här kan alltså konstateras att det endast föreligger en mindrediskrepans mellan svensk lagstiftning på elområdet och EG-direktivets krav.Däremot krävs, som har framgått, en ändring i fråga om högsta tillåtnatemperatur. Vid sidan om de krav som produktsäkerhetslagen och vissaspeciallagar stäl ler på leksaker, styrs leksakers säkerhetsnivå av de riktlinjer som Konsu mentverket utfärdar med stöd av sin instruktion (1990:1179). Verket har ut färdat en riktlinje (KOVFS 1984:1) om leksakers säkerhet, som gäller meka niska och fysikaliska egenskaper samt brännbarhet hos leksaker. Därutöver finns flera riktlinjer som rör vissa slag av leksaker. De ansluter till bestäm melserna i produktsäkerhetslagen och marknadsföringslagen (1975:1418, 16 ändradsenast 1988:1605). Rikflinjeraa innehåller minimikrav som harfunnit väsentliga från konsumentsynpunkt. De har utarbetats efteröverläggningar med företrädare för berörda näringslivsorganisationer ochstörre företag. Riktlinjerna är rättsligt att hänföra till allmänna räd ochdärmed formellt inte bindande. Om ettföretag vidtar en ätgärd som inte följer riktlinjerna, har Konsumentverketmöjlighet att ingripa. Normalt sker detta genom att verket kontaktarföretaget. I de flesta fall uppnår verket överenskommelser genom sådanaunderhandskontakter. I annat fall kan () låtaMarknadsdomstolen pröva åtgärden eller med stöd av produktsäkerhetslagenutfärda ett informations-, förbuds- eller återkallelseföreläg-gande förföretagets godkännande. 4.2 Behovet av anpassning Regeringensbedömning: Det behöver införas nya föreskrifter för att man skall uppnå detresultat som i fråga om direktivet om leksakers säkerhet syftartill. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna instämmer i promemorians bedömning. Skälen för regeringens bedömning: Leksaksdirektivet har tvåsyften. Ett är att förhindra att farliga leksaker kommer ut på marknaden. Detandra syftet är att undanröja hinder mot att leksaker tillåts föras fritt övergränserna. En inledande fråga är om produktsäkerhetslagen räcker föratt tillgodose det förstnämnda syftet. Den lagen har, säsom tidigare redovisats(avsnitt 4.1), liksom leksaksdirektivet, till ändamål att motverka att farligavaror orsakar skador. Det kan emellertid genast slås fast att det finns engrundläggande skillnad mellan direktivet och produktsäkerhetslagen. Direktivetuppställer således ett förbud mot att farliga leksaker släpps ut pä marknaden(artikel 2.1 och 2.2). Produktsäkerhetslagen är inte utformad på motsvarandevis. Den innefattar inte ett förbud mot tillhandahållande av farliga varor,utan anger de rättsliga förutsättningarna för att &tt förbud skall kunnameddelas. Produktsäkerhetslagen kan därför knappast, i sin nuvarandeutformning, anses tillräcklig för att säkerställa att det angivnaresultat som leksaksdirektivet syftar till uppnås. Däremot synesproduktsäkerhetslagen passa väl som instrament för att uppnå det som anges idirektivets s.k. säkerhetsklausul (artikel 7). Den behandlar situationen dåleksaker som bär EG-märket och som används på avsett sätt "sannolikt kanutgöra en risk för konsumenters eller andra personers säkerhet och hälsa".I ett sådant fall skall medlemsstaten i fråga "vidta alla nödvändigaåtgärder för att återkalla produkterna eller för att förbjuda eller begränsadem pä marknaden". Nägon särskild lagstiftning vid sidan omproduktsäkerhetslagen för att efterkomma detta krav torde inte behövas, någotsom skall beröras närmare längre fram (avsnitt 4.6). Som har anförts (avsnitt 4.1) saknas i Sverigegenerella bindande krav somleksaker skall uppfylla för att få tillhandahållas. Om särskilda säkerhetskrav,liksom regler om provning och kontroll, införs i fråga om leksaker, innebärdet således att konsumentskyddet förstärks. Det kan med fog hävdas att det intefinns anledning att ge konsumenterna i ett sämre skydd än det .somkonsumenterna inom EG har. Redan detta är ett skäl att införa bindandesäkerhetskrav för leksaker. Till detsom har sagts nu kommer att för enskilda produkter innebär attSverige och övriga EFTA-länder tar över EG:s gemensamma föreskrifter ochproduktkrav, principen att erkänna nationella likvärdiga regler (den s.k. Cassisde Dijon-principen) samt EG:s system för att fastställa hur produkter skallprovas, kontrolleras och märkas. Sverigeblir genom förpliktat att genomföra de författningsändringar somkan behövas för att man skall uppnå det resultat som leksaksdirektivet syftartill. Det mäste uppenbariigen, mot bakgrund av vad som har anförts i detföregående, tillskapas nya svenska regler som ger detta resultat. Regeringens förslag: bestämmelser omleksakers säkerhet införlivas med svensk rätt huvudsakligen genom föreskriftersom meddelas av regeringen eller av den niyndighet som regeringen bestämmer. I en särskild lag ges de bemyndiganden för regeringen sombehövs. I lagen anges dock även de grundläggande förutsättningarna för attleksaker skall få tillhandahällas. Där tas ocksä bestämmelser om straff ochtillsyn m.m. in. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens, sepromemorian s. 37 f. och 77. Remissinstanserna:Förslaget att införliva direktivet om leksakers säkerhet pä det sätt som angesi promemorian tillstyrks eller lämnas utan erinran av de flestaremissinstanserna. anser dock att helaleksaksdirektivet ordagrant skall föras över till lag. Industriförbund.sätter i fråga om lagförslagens långtgående fullmakt och avsaknad avmateriella bestämmelser stär i överensstämmelse med 8 kap. 2 § regeringsformenoch pekar som tänkbar lösning på möjligheten att i lagtexten hänvisa till demateriella reglerna i respektive EG-direktiv. anser att delav lagen bör framgå vilka de bakomliggande EG-rättsakterna är, liksom lagenssyfte att uppnä fri röriighet för varor. Liknande synpunkter förs fram avSveriges Köfjmaiuiaförbuiid och ett par andra näringslivsorganisationer.Styrelsen för Teknisk Ackrediteting (SWEDAC) anser att lagens syfte attförhindra farliga leksaker från att komma ut på marknaden bör framgå av lagen. Skälen för regeringens förslag Prop. Det kan inledningsvis erinras om att direktiven inom EGinte har allmän giltighet och inte är fill alla delar bindande och direktfillämpliga i varje stat som har att följa dem. Direktiven binder ländernaendast i vad avser det resultat som skall uppnäs. De överlåter i princip tillvarje stat att välja tillvägagångssätt och medel för detta. Det betyder bl.a.att de berörda staterna själva lår avgöra exempelvis vilken lagstiftningsmetodsom skall användas, såsom om ett direktiv mer eller mindre ordagrant skallöverföras till nationell rätt eller i stället delvis omformas - transformeras- för att passa bättre ihop med den nationella rättsordningen.