prop · GG03126 · 1992-12-31 00:00:00 — Vid krig eller krigsfarabör regeringen kunna to initiativet till en valutoreglering uten att avvakto enframställning från , men naturligtvis skall regeringen samråda medRiksbanken i frågan. I övriga situationer bör initiativrätten ligga hosRiksbanken. Ett förordnande om valutoreglering i dessa situationer föratsättersåledes en framställning från . Att förordnandet skall ligga inomramen för framställningen anser jag så självklart att det inte behöver angessärskilt i lagtexten. I betänkandet Ekonomiskpolitik under kriser och krig, som presenterats, har de krav som kanaktualiseras i krig eller krissituationer behandlats. Den fortsätto beredningenav detto betänkande får utvisa om det är motiverat att i ett senare skedekomplettera eller ändra utformningen av de kreditreglerande medlen eller dekriterier som skall vara uppfyllda för att valutereglering och kreditregleringskall få användas. 4.2 Utlåningsreglering och emissionskontroll Mittförslag: får fastställa högsta belopp för utlåning och utövakontroll över emissioner av obligationer m.m. Promemoriansförslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna: Remissinstanseraahar inte särskilt kommenterat dessa bestämmelser. Skälen för mitt förslag:En reglering av en marknad innebär att stetsmaktema på administrativ vägförsöker fastställa ett visst pris, en viss kvantitet eller en visskombination av pris och kvantitet. Det kan ske genom att man kontrollerarutbudet och efterfrågan på marknaden, eller genom direkta påbud om vilket prissom skall sättes. Denna indelning av regleringsinstrament motsvarar den som gjordesi kreditpolitiska utredningens förslag till kreditpolitisk lag. (Se SOU1982:52, kap. 7 och 8, samt bilaga 1.) En reglering av utbudet avkrediter kan i princip ske genom att kreditinstitutens möjligheter att ge lånbegränsas eller indirekt genom att låntagares möjligheter att te upp lånbegränsas. En utlåningsreglering somger möjlighet att direkt fastställa maximibelopp för disponeradeller beviljad utlåning begränsar på ett uppenbart sätt tillgången på krediter.Krediter kan emellertid även erhållas genom att en potentiell låntegare bjuderut obligationer eller andra skuldebrev på marknaden. Försäljning avobligationer innebär att köparen av obligationerna lånar ut medel till emittenten.1 syfte att indirekt begränsa det utbud av krediter som ges i form av köp avobligationer kan därför kontroll av emissioner användas. Möjligheteratt införa utlåningsreglering och emissionskontroll finns i nuvarande LKM. Ienlighet med förslaget i föregående avsnitt föreslås att regeringen, efter framställningfrån , får förordna om utlåningsreglering och emissionskontroll. Detteinnebär att bestämmelseraa om utlåningsreglering och emissionskontrollöverförs till den nya lagen om valutareglering och kreditreglering med ihuvudsak samma lydelse som i nuvarande LKM. Mittförslag: får fastställa en högsta eller högsta genomsnittlig ränteför utlåning. Promemoriansförslag: Överensstämmer med mitt förslag. har avstyrkt att räntereglering får tillgripas motfinansbolagen. Övriga remissinstanser har inte särskilt kommenteratbestämmelsen. Skälen för mitt förslag:En reglering av utbudet av krediter i syfte att öka effektiviteten i envalutereglering kan skapa ett mycket högt ränteläge. kan vara ett skälför att i en situation med restriktioner på utbudet av krediter även fastställaen högste utiåningsränte. Möjligheten att reglera prisbildningen påkreditmarknaden ger också en något ökad frihet när det gäller hanteringen avuppkomna krissituationer. I krig eller vid andrautomordentliga förhållanden ger en reglering av prisbildningen på kreditmarknadenmöjligheter att tillföra prioriterade områden krediter till låg kostnad. 1sådana situationer fyller alltså en räntereglering ett allokeringspolitisktsyfte som ur samhällsekonomisk synvinkel i vissa krissituationer kan varanödvändigt. föreslåssålunda få möjlighet att tillgripa räntereglering, efter förordnande avregeringen, då valuteregleringen är i kraft. Ränteregleringen bör utformas såatt kan fastställa en högsto ränta för utlåning eller en högstogenomsnittlig ränto för utlåning. En reglering av den högstogenomsnittliga räntan ger större utrymme för kreditinstituten att tillämpa enräntespridning med hänsyn till olika låntegares kreditvärdighet än vad enbarten reglering av högste ränte skulle medge. Därför kan en reglering av dengenomsnittliga räntan vara att föredra i vissa situationer. En sådan regleringkan också kombineras med en bestämmelse om högste ränte. Genomsnittlig ränte börberäknas som ett vägt genomsmtt av ett kreditinstituts utlåningsräntor, där vikteraautgör omfattningen av den utlåning som beviljas till varje tillämpad räntesats. I LKM finns möjlighetenatt även reglera högste och lägste inlåningsränta. Denna möjlighet föreslås slopad.Motivet för en räntereglering är att förhindra alltför kraftiga höjningar av utlåningsräntenvid en uilåningsreglering eller att förse angelägna områden med krediter tilllåg ränta i krigs- eller andra krissituationer. Finansbolagens Föreninganför som skäl för sin avstyrkan att den kreditgivning som finansbolagenbedriver inte är förenlig med ett ingripande från statsmakteraa sida när detgäller räntesättningen på bolagens tjänster. Finansbolagen har därför hittillsvarit undantegna från dessa bestämmelser. 1 den föreslagnalagstiftningen föreslås få möjlighet att begränsa kreditregleringen tillett eller flera institut eller att undante ett visst institut frånkreditregleringen. Med dessa möjligheter bör de olägenheter som föreningenpekat på kunna elimineras. Mittförslag: får fastställa att en viss andel av de totala placeringaraaeller av förändringen av dessa skall göras i vissa särskilt angivna tillgångar. Promemoriansförslag: Överensstemmer med mitt förslag. avstyrker att placeringskrav skall kunna läggas påfinansbolag. Övriga remissinstanser har inte särskilt kommenterat bestämmelsen. Skälen för mitt förslag:För att begränsa och styra efterfrågan på krediter kan regleringar riktede motkreditinstitutens balansräkning utnyttjas, Detto innebär att institutensmöjligheter att fillgodose olika aktörers önskemål om krediter kan begränsas,men även att andras lånebehov prioriteras. Sådana regleringar styr alltsåindirekt marknadens kreditefterfrågan genom att kreditinstitutens placeringarregleras. Detto är enklare och mer verkningsfullt än en direkt reglering avvarje enskild 1 nuvarande LKM är likviditetskrav samt allmän och särskildplaceringsplikt regleringar som kan användas i dette syfte. Styrmedlen av dette slagkan vara av avgörande betydelse i samband med krig och krigsfara, då motivet äratt flytte över resurser till totalförsvaret. Detsamma gäller omkreditregleringar tes i brak till följd av andra utomordentligt allvarligakriser. Den skärpning av kriterieraa tör valutareglering och kreditregleringsom föreslås här innebär att användningen av regleringaraa är avgränsade tillsådana situationer där förhållandena är av så allvarlig karaktär att de kanmotivera även en användning av placeringskrav. Placeringskrav, som ersättningför bestämmelserna om allmän och särskild placeringsplikt samt likviditetskravi LKM, föreslås därför, efter förordnande av regeringen, även fortsättnings-viskunna användas av . Placeringskravet föreslåsutformas så att viss flexibilitet i tillämpningen uppnås. Placeringskravet börsålunda kunna tillämpas som ett genomsnittligt eller ett marginelltplaceringskrav. Ett genomsnittligt placeringskrav innebär att vissa särskiltangivna tillgångar skall utgöra en viss andel av de totala placeringama vid enviss beräkningstidpunkt. Ett marginellt placeringskrav innebär att förändringenav särskilt angivna placeringar skall utgöra tjn viss andel av förändringen avde totala placeringaraa under en angiven beräkningsperiod. bör fåavgöra vilka placeringar som skall ingå i placeringskravet. Detnuvarande likviditetskravet skiljer sig från det föreslagna placeringskravethuvudsakligen genom att vissa angivna placeringar skall utgöra en viss andel avinlåningen och andra specificerade tillgångar. De syften som kan uppnås medlikviditetskrav kan emellertid också uppnås med det föreslagnaplaceringskravet. Flnansbolagen.s Föreninganför att eftersom finansbolagen traditionellt inte sysslar med långfristig kreditgivningså skulle ett placeringskrav på deras verksamhet vara helt främmande. Som jaganfört i avsnitt 4.3 rörande räntereglering bör finansbolagens situation kunnahanteras inom ramen för den möjlighet som tilldelas enligt denföreslagna la>jen att undanta vissa institut eller att begränsa kreditregleringen. 4.5 Valuta- och kreditregleringens administration Mittförslag: skall administrera valuta- och kreditreglenng enligt de allmärmaregler som finns i riksbankslagen. Bestämmelsema om valutastyrelsen ochvalutadirektionen enligt nuvarande valutaregleringslag skall därför utså. Promemoriansförslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna: Bankföreningenanser att valutastyrelsen bör finnas kvar Övntja remissinstanser har inteberört fräsan. Skälen för mitt förslag:Enligt lagen om valutereglering skall föreskrifter om tillämpningen av envalutereglering beslutes av fullmäktige i . I övrigt skall beslutenderättenutövas av en valutestyrelse och under derma en valutedirektion eller enskildatjänstemän. Kreditregleringar föreslåsfortsättningsvis endast få tillgripas i syfte att understödja en valutereglering.En valute- och kreditregleringsstyrelse kunde då få i uppgift att beslute ävenom tillämpningen av kredit-reglering. Ett annat altemativ är dock att beslut ifrågor om tillämpning både av valutereglering och av kreditreglering sker pådet sätt som normalt sker i andra frågor enligt riksbankslagen. Det skulle dåankomma på riksbanksftillmäktige och riksbankschefen att beslute även i frågorom valuta- och kreditreglering. De skäl som kan anförasför att ha en speciell styrelse för reglerande medel är att det öppnar enmöjlighet att i lag reglera att vissa ledamöter i denna styrelse skall utses utonförRiksbanken. När VRL tillämpades regelmässigt kunde detto motiveras av attrepresentanter för intressegrupper utanför kunde delte i besluten ivalutestyrelsen och på så sätt bredda styrelsens kompetens och bidra till attförtroendet för att en allsidig behandling av ärendena ägde ram. Under dennatid behandlades också en mängd ärenden om exempelvis tillstånd för bl.a. direktinvesteringar. Medden nuvarande utformningen av lagen om valutereglering och med den föreslagnautformningen av kreditregleringar som en ren fullmaktslagstiftning förextraordinära och begränsade perioder blir dessa skäl inte längre lika storka.Med tonke på den snabbhet som kan behövas i en situation då helafullmaktslagstiftningen behöver tillgripas är det en fördel om beslutsvägaraakan hållas korto. Avdessa skäl föreslås att bestämmelseraa om valutostyrelsen slopas. Beslut ifrågor om valuto- och kreditreglering fattos därmed på samma sätt som i andrakredit-, penning- och valutopolitiska frågor i enlighet med riksbankslagen. 4.6 Straff, vite och särskild avgift Mittförslag: Sanktionssystemen för överträdelser av valutoreglering resp.kreditreglering bör i huvudsak behållas oförändrade. Dock bör den särskildaavgiften för brott mot kreditreglering skärpas. Promemoriansförslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna:Remissinstanseraa har inte särskilt kommenterat dessa bestämmelser. Skälen för mittförslag: Enligt VRL kan den som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet bryter motett förbud, en föreskrift eller ett villkor som ställts upp med stöd av ettförordnande om valutoreglering straffas. Detsamma gäller den som ivissa fall lämnar en orikfig uppgift, liksom Prop. den som använder sig aveller medverkar som bulvan för att kringgå ett Vidare kan egendom som brottet avsett, eller dess värde, Detfinns också en möjlighet för att förelägga vite i vissa situationer. anledning att överväga attändra denna ordning. 1LKM förekommer straffstodgande endast för lämnande av oriktig uppgift.Därutöver finns bestämmelser om att den som åsidosätter föreskrifter sommeddelats med stöd av lagen skall erlägga särskild avgift till staten. Inteheller vad gäller brott mot föreskrifter om kreditreglering finns det anledningatt ändra den grandläggande systematiken. Däremot finns det skäl att, ianslutning till vad som gäller för valutareglering, införa ett särskilt straffstodgandeför grovt brott mot upplysningsskyldigheten. Dessutom bör fåmöjlighet att framtvinga lämnande av uppgifter som erfordras för att bedöma omkreditreglering behövs eller för att tillämpa ett meddelat förordnande genomatt förelägga vite. Vidare bör utrastas, på samma vis som gäller förvalutoreglering, med makten att genom vite förmå den som vidtogit en åtgärd istrid med ett förbud, en föreskrift eller ett villkor att rätta sig. Denviktigaste möjligheten att beivra överträdelser av föreskrifter om kreditregleringär och bör förbli den särskilda avgiften. Det är följaktligen mycket viktigtatt den sanktionen blir så slagkraftig att den avhåller från brott mot föreskriftema.Nuvarande särskilda avgifter kan inte antos i alla situationer ha tillräckligeffekt. Det är lätt att föreställa sig situationer där det kan löna sig attmedvetet bryto mot föreskrifteraa. Detta beror på att den särskilda avgiften ide flesto situationer är konstruerad som ränta på ett på visst sätt beräknatbelopp som gmndas på en räntesats knuten till diskontot och endast måttligtöverstiger det. Kreditregleringskall enligt förslaget bara användas i mycket speciella undantagstall.Utgångspunkten är att situationen är så allvarlig att det från samhälleligsynpunkt är absolut nödvändigt att föreskrifter utfärdas och - naturligtvis -efterlevs. Detär lämpligt att den särskilda avgiften beräknas som en ränto på ett på visstsätt fastställt underlagsbelopp. På det sättet kan i sanktionen för brottet motföreskriften inrymmas såväl den omfattning överträdelsen haft som den tidöverträdelsen omfattot. Räntesatsen måste vid beräkningen bestämmas så atteffekten blir god. Det är därvid lämpligt att räntesatsen anknyts till den somframgår av 52 § försto och andra styckena lagen (1988:1385) om Sverigesriksbank. Enligt förslaget kommer räntesatsen att uppgå till fyra gångerdiskontot eller i vissa fall två gånger marginalräntan med tillägg av treprocentenheter. Liksomtidigare bör, eftersom den särskilda avgiften fastställs enligt en schablonberäkningoch omständighetema i det enskilda fallet kan vara i större eller mindre gradförmildrande, det finnas en möjlighet att sätto ned den särskilda avgiften helteller delvis. Mittförslag: beslut att förelägga vite eller bestämma särskild avgiftskall få överklagas till kammarrätt. beslut i övriga frågor skallinte kunna överklagas. Promemoriansförslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna:Kammarrätten i anser att överklagandet bör ske till länsrätt i förstohand. Övriga remissinstenser har inte kommenterat frågan. Skälen för mitt förslag:Enligt nu gällande VRL och LKM kan inte fullmäktiges i riksbank beslutöverklagas. Med tenke på att beslut omatt förelägga vite och att bestämma särskild avgift kan leda till ingripande rätts\'erkningarför en enskild bör det öppnas en möjlighet att sådana beslut prövas av endomstol. Det är lämpligt att kammarrätten prövar dylika överklaganden. Domstolsutredningenhar i sitt betänkande Domstolaraa inför 2000-tolet (SOU 1991:106) föreslagitatt den försto domstolsprövningen av i princip alla förvaltningsbeslut skallske i länsrätt. Instansordningen kan alltså komma att ändras på gmnd av utredningensförslag. Antaletsådana mål torde komma att bli så litet att det inte behövs nägraresursförstärkningar för domstolaraa. 1enlighet med vad jag nu har anfört har inom upprättatsförslag till 1. lagom valuto- och kreditreglering, 2.lag om ändring iriksdagsordningen, 3.lag om ändring i lagen(1983:890) om allemanssparande, 4.lag om ändring i lagen(1986:765) med instmktion för ombudsmän, 5.lag om ändring i lagen(1988:205) om rättsprövning av vissa förvaltningsbeslut, 6. lagom ändring i lagen (1988:846) om ungdomsbosparande, samt 7.lag om ändring i lagen (1988:1385) om riksbank. Samråd har skett med stotsrådet beträffande lagförslag 2, 4 Lagrådet har granskatlagförslag I. Ändringama i övriga lagförslag är endast en konsekvens av delsförslaget i prop. 1992/93:65 om att upphäva lagen (1990:750) om betolningartill och från utlandet dels förslagen i denna proposition om att ersatte lagen(1974:922) om kreditpolitiska medel och lagen (1990:749) om valutereglering medlagförslag 1. Ändringarnai lagförslag 2 - 7 är av så enkel beskaffenhet att lagrådets Prop.1992/93:126 yttrande skulle sakna betydelse. Lagförslag5 bör under riksdagsbehandlingen samordnas med förslag till ändringar i sammalag i prop. 1991/92:174. 1 kap. 1 § 1första .stycket anges de olika situationer vid vilka regeringen, påframställning av , kan förordna om valutareglering. Ettav fallen är när är i krig eller befinner sig i krigsfara. När så ärfallet fordras inte att någon ytterligare förutsättning är uppfylld för att ettförordnande skall kunna göras. Ettannat fall är när det råder sådana utomordentliga förhållanden som beror påkrig utanför gränser eller på att har varit i krig ellerkrigsfara. Entredje situation som kan föranleda ett förordnande om valutareglering ärsådana utomordentliga förhållanden som föranletts av en allvarlig olycka,våldshandling, epidemi eller liknande. De situationer som kan komma i fråga ärsvåra att mer exakt ange på förhand. En av dem kan vara exempelvis en allvarligkärnkraftsolycka. En sådan kan tänkas sprida panik som får återverkningar påvalutamarknaden. Det kan också vid en sådan händelse finnas anledning att samlalandets finansiella resurser kring sanering och återuppbyggnad. Motsvarande kangälla om landet drabbas av någon svår farsot. En annan händelse som kaninträffa är att landets centrala statsledning eller delar av den utsätts förterroristhandlingar eller andra våldsdåd, t.ex. attentat eller gisslantagande.Skulle en sådan handling leda till fmansiell panik kan det finnas skäl attunder ett akut skede ingripa reglerande. Uppräkningenär inte avsedd att vara uttömmande, varför det i lagtexten även angetts attliknande situationer kan utgöra grund för förordnande om valutareglering.Avsikten är emellertid att endast extraordinära situationer skall kunna utgöraanledning till valutareglering. Entjärde situation som kan föranleda ett förordnande om valutareglering ärutomordentliga förhållanden som föranletts av exceptionellt stora kortfristigakapitalrörelser. Kapitalrörelsernas storlek kan således inte i sig utgöra grundför att tillgripa valutareglering. Kapitalrörelseraa måste också leda tillförhållanden som i övrigt kan anses så allvarliga att regleringar behövertillgripas. Däremot är inte orsakerna till kapitalrörelseraa nämiare.specificerade. Detta motiveras av att det inte är möjligt att i förväg förutseoch avgränsa samtliga möjliga orsaker till de extraordinära förhållanden somavses här. 1andra stycket anges att valutareglering bara får tillgripas när det är uppenbartatt andra åtgärder inte är möjliga. Vad som avses med detta uttryck har närmarekommenterats i allmänmotiveringen (avsnitt 4.1). Genomtredje srycket får regeringen också möjlighet att, på fram- Prop.1992/93:126 ställning av , förordna om kreditreglering, under fömtsättningatt valutareglering råder. Det finns inget hinder mot att förordnandet omkreditreglering meddelas som förordnandet om valutereglering. Bestämmelsenmotsvarar i sak I § tredje stycket VRL fast regeln nu också gällerkreditreglering. Bedömningen av om regleringen fortfarande behövs skall görasför varje delmoment av regleringen för sig. Enligtandia stycket upphör kreditregleringen automatiskt om valutaregleringen gördet, oavsett skälet till att valutaregleringen upphör att gälla. Bestämmelsenmotsvarar i sak 2 § VRL med den utvidgningen att kravet på underställning nuockså gäller förordnanden om kreditreglering. Om regeringen har utnyttjat sinfullmakt att förordna om valutereglering och kreditreglering, om vissinlösenskyldighet, om viss kontroll av försändelser eller om att annan änkreditinstitut vid tillämpningen av regleraa om kreditreglering skall kunnajämställas med ett kreditinstitut, så skall regeringen inom viss tidunderställa sitt beslut. Om så inte sker upphör förordnandet i frågaatt gälla. har enligt paragrafen samma betydelse som i riksbankslagen. Bestämmelsemai 2 kap. har i huvudsak med endast redaktionella ändringar övertagits från VRLenligt följande uppställning. Dockhar i 2 § bankinstitut ersatts med "kreditinstitut eller ".Samma uttryck har införts i 3 § som ersättning för "auktoriseradvalutahandlare". Skälet är i båda fallen att begreppet auktoriseradvalutahandlare kommer att omprövas med anledning av EES-avtelet. I 4 § 4 st instens fill vilken ett nämndbeslut får överklagas ändrats från Sveahovrätt till kammarrätten. Vidarehar i preciserande syfte gjorts en ändring i nya lagens 8 2 p. Prop.1992/93:126 Enligt nu gällande ordning är det straffbart enligt 1 p. att istrid mot en föreskrift underlåte att lämna en uppgift. Det är emellertid lämpligtatt låta det tydligt framgå redan av lagtexten att passivitet kan medförastraffansvar. Det görs här genom att till straffbudet i 2 p. om att lämna enoriktig uppgift fogas också att underlåtenhet att lämna en uppgift är straffbar.Underlåtenheten kan bestå såväl i att helt låte bli att lämna en föreskrivenuppgift som i att utelämna en uppgift i samband med att andra uppgifter lämnas. 1kapitlet () införs också en bestämmelse om medverkansansvar genom enhänvisning till . görs i förtydligande syfte. Tillskillnad mot i lagen (1974:922) om kreditpolitiska medel (LKM) används härbegreppet kreditreglering. Härigenom upprätthålls rågången mellan demarknadskonforma kreditpolitiska medel disponerar enligtriksbankslagen och använder i sin normala verksamhet, å ena sidan, och den iordets egentliga bemärkelse reglerande verksamhet det kan finnas skäl atttillgripa under vissa förhållanden och som regleras i denna lag, å andra sidan. Bestämmelseni 1 §, som anger vilka kreditregleringar sora finns att tillgå, motsvarar I § LKM.I huvudsaklig överensstämmelse med LKM förekommer utlåningsreglering,emissionskontroll, räntereglering och placeringskrav. Paragrafenanger vilka som kan beröras av ett förordnande om kreditreglering. Beträffandesamtliga slag av kreditreglering kan förordnandet avse samma krets avkreditinstitut som anges i 2 § LKM. Regeringens förordnande kan inbegripa allaslags kreditinstitut likaväl som ett eller flera slags. Regeringenkan dessutom på begäran av förordna att även annan än sådan somomfattas av sedvanlig lagstiftning om finansiella institutioner skall omfattasav kreditregleringen. Sådana skall enligt andra srycket i tillämpliga delarbehandlas som kreditinsfitut. Avsikten är inte att i sin begäranskall peka ut en viss fysisk eller juridisk person. I stället skallframställningen - och förordnandet - avse varje annan som uppfyller de i tredjestycket uppställda kriterieraa. Ett sådant förordnande kan komma att omfattaexempelvis större företeg inom någon arman bransch än den finansiella som föratt förvalte överskottslikviditet agerar på kreditmarknaden och som - även omverksamheten utgör bara en liten del av det företegets verksamhet - kan vara enviktig aktör. Dessutom kan regeringen förordna att obligationsemittenter skall omfattasav kreditregleringen såvitt den avser emissionskontroll. Det innebär att t,ex,stora industriföreteg som vänder sig till marknaden för att skaffa sig kreditgenom att bjuda ut obligationer eller andra, liknande slag av fordringsrätterblir, i de delar som gäller emissionskontroll, att anse som ettkreditinstitut i denna lags mening. Ett sådant företeg om- Prop, 1992/93:126fattas således inte enbart av bestämmelsen om att obligationer o,dyl, inte fårges ut utan också av bestämmelseraa om upplysningsskyldighet, särskild avgiftoch vite. Bestämmelsenhar närmast sin motsvarighet i 6 § LKM.