prop · GG03169 · 1992-12-31 00:00:00 — Det fanns också ett utbildningsbehov inombarnomsorgen då andelen utbildade förskollärare var relativt liten.Utbildningskapaciteten ökades därför kraftigt för att möta dessautbildningsbehov. Med dagens efterfrågan kommer behovet av nya utbUdade att blimera normalt. Det gäller nu att ersätta personal som går i pension eller väljerandra yrken. Det är därför inte motiverat att upprätthålla nuvarande höga utbildningskapacitet. EnligtSCB:s analyser - Personalprognos för barnomsorgen (SCB 1992:2) - kommerarbetsmarknadens behov av nyexaminerade förskollärare och fritidspedagoger attminska under hela återstoden av 1990-taIet. märks en ökande arbetslöshet,som inte endast kan hänföras till det allmänna arbetsmarknadsläget. SCB haruttryckt läget så drastiskt, att även om dessa utbildningar skulle upphöra heltså skulle det fram finnas betydligt fler utbildadeförskollärare än vad som behövs inom barnomsorgen. Med dagens examenstalkommer övertalighetsproblemet att förvärras fram - även vid full utbyggnad avbarnomsorgen. Enligt SCB:s beräkningar Prop. 1992/93:169 skulleövertaligheten vara åtminstone 25 000 förskollärare ochfritidspedagoger. Slutsatsenatt förskollärar- och fritidspedagogutbildningarna är kraftigtöverdimensionerade har bekräftats i den budgetdialog som förts med universitetoch högskolor i samband med budgetarbetet. Jaghar som utgångspunkter vid min bedömning av behovet av ner-dragningar haft attbarn- och ungdomspedagogisk utbildning skall kunna erbjudas i hela landet ochatt utbildningsvolymen på varje ort som har rätt att utfårda sådan examen skallvara av ändamålsenlig storlek bl.a. med hänsyn till studiegruppernas storlek. Förlängningav den barn- och ungdomspedagogiska utbildningen Denlångt gångna decentraliseringen i kommunerna vad gäller budget-ochpersonalansvar ställer nya krav på förskollärare och fritidspedagoger. Vidareställer det på många håll fördjupade samarbetet mellan förskola och skolaökade krav på ämneskunskaper. Denbarn- och ungdomspedagogiska utbildningen bör därför enligt min meningförlängas för att skapa utrymme för sådana fördjupade kunskaper som jag nugivit exempel på. Enförlängning skulle innebära en harmonisering med övriga nordiska länder samtmed vissa andra europeiska länder. Detbör slutligen framhållas att bättre utbildad personal ökar möjligheterna fören effektivisering av verksamheten. Minavsikt är att återkomma till regeringen med förslag till förändring i den nyahögskoleförordningen så att den barn- och ungdomspedagogiska utbildningenomfattar 120 poäng. De nu antagna genomgår en utbildning som omfattar 100poäng. I mån av resurser bör de kunna erbjudad en förlängning av utbildningenom 20 poäng. 4.4 Medicin- och vårdutbildningarna Vårdutbildningarna,särskilt läkarutbildningen, tillhör de områden där en viss central bedömningäven är ofrånkomlig. Jag skall i det följande redovisa någrasärskilda frågor inom detta område. 1förra årets budgetproposition (prop. 91/92:100, bilaga 9, bet. 1991/92:UbU14,rskr. 1991/92:242) föreslog jag att utbUdning till tandtekniker skulle inrättasvid de högskolor som har tandläkarutbildning. Den dimensionering som dåföreslogs var 20 platser vardera vid och vidUniversitetet i samt 16 platser vid Universiteten i och . Dennya examensordning som kommer att träda i kraft innehållerinte någon särskild examen för tandtekniker. De universitet och högskolor somberörs kom- mer istället att ge t.ex.högskoleexamen inriktad på tandteknik om 120 Prop. 1992/93:169 poäng. Vidmin beräkning av resurserna för och Universiteten iLund, och för den kommande treårsperioden har jag tagit hänsyntill att denna nya utbildning kommer att starta enUgt planerna. Den ersättningsom är beräknad för tandteknikerutbildningen är densamma som förtandläkarutbildningen. Införarbetet med regeringens proposition Växa med kunskap - om gymnasieskolan ochvuxenutbildningen (prop. 1990/91:85) utreddes bl.a. hur gymnasieskolansspecialkurser skulle infogas i den nya utbildningsstruktur som planerades. Ipropositionen föreslog sedan regeringen att dessa kurser skulle awecklas ochatt motsvarande utbildningar skulle anordnas antingen inom de föreslagna nyagymnasieprogrammen, inom komvux eller vid universitet och högskolor. Avgörandeför valet mellan dessa alternativ borde vara respektive utbildnings innehålloch syfte. Chefen för avsåg att återkomma med förslagbeträffande sådan utbildning som borde föras till universitet och högskolor (s.93). lämnade regeringens förslag utan invändning (bet. 1990/91:UbU16, rskr. 1990/91:356). Vidsin behandling av denna fråga tog även ställning till motioner variföreslogs att den optikerutbildning som anordnas som specialkurs igymnasieskolan fortsättningsvis bör föras till högskolesystemet. Riksdagengav därvid, i enlighet med utbildningsutskottets förslag, regeringen tillkänna att det är angeläget att denna mycket diskuterade utbildningsfråga nufår sin lösning (bet. 1990/91:UbU 16 s. 48). Dennuvarande utbildningen till optiker är förlagd till och ochhar en total dimensionering om 64 intagningsplatser, varav merparten iStockholm. Utbildningenär uppdelad i tre steg som med en praktiktid totalt sträcker sig överen femårsperiod. Den avslutas med en särskild legitimationskurs. Jagföreslår att den nya högskoleutbildningen till optiker blir treårig och gerbehörighet för legitimation. Utbildningen bör därför avslutas med enyrkesexamen benämnd optikerexamen. och har inkommit med begäranom att få anordna denna utbildning. För del förutsätts en flyttningfrån till . Eftersom en så stor del av utbildningen redanbedrivs i förordar jag att får i uppdrag attanordna denna utbildning. För att skall få tid förplanering av den nya utbildningen förordar jag att den startar först budgetåret1994/95. bör de studerande som genomgått utbildningeni gymnasieskolan ges möjlighet att genomgå den särskilda legitimationskursen.Det 4 1992/93. 1 samL Nr 169 ankommer på att inom ramen för sitt utbildnings- Prop. 1992/93:169 uppdraganordna sådan utbildning. Läkarutbildningen- precisering av antalet examinerade Antaletnybörjarplatser på läkarutbildningen har ökat från 855 till 925innevarande budgetår. Frågan om en ytterligare ökning vid aktualiserats av bl. a. fyra nordligastelandstingen mot bakgrund av svårigheterna att rekrytera läkare till storadelar av inland. Behovetav en eventuell ökning av läkarutbildningen måste bedömas mot en långsiktigprognos över tillgång och efterfrågan på läkararbets-kraft i olika delar avlandet. som läkartjänster är vakanta i inland har ett visstöverskott av läkare börjat skönjas främst i storstadsregionerna. Jaghar erfarit att statsrådet har för avsikt att låta utarbeta enlångsiktig prognos i sådan tid att hänsyn till denna kan tas i nästa årsbudgetproposition. Jag är därför nu inte beredd att föreslå en ökning avläkarutbildningen vid . Meddet nya systemet för resurstilldelning till universiteten och högskoloma somjag har redogjort för tidigare kommer dimensionerings-styrningen frånstatsmakterna att uttryckas i termer av antel avlagda ex-mina. När det gällerläkarexamen anser jag att en ökning av antalet avlagda examina bör kunna skeinom ramen för befintliga medel. Dengenomströmning som redovisas från högskolorna är i genomsnitt 80 procnt avdem som antagits. Jag har i de uppdrag som ges till universitet ochhögskolor med läkarutbildning räknat med en examensfrekvens på i genomsnitt 88procent. En sådan förbättrad examensfrekvens bör naturligtvis vara möjlig attuppnå också för läkarutbildningen i . 1anslagsframställningarna har flera universitet och institutetföreslagit att läkarutbildningen skall förlängas med en termin. De skäl somredovisas för en sådan förlängning är att utbildningen är alltför kompaktoch att universiteten redan förlängt terminerna utöver de 20 poäng som ärriktlinjen för all utbildning. Enligtmin mening är det inte acceptabelt att förlänga den utbildning som redan nu ärden längsta av alla akademiska utbildningar. Densammanlagda utbildningstiden till legitimation är mycket lång i ,närmare . Lösningen på läkarutbildningens problem bör vara en bättresamordning mellan olika ämnen i utbildningen och avvägning mellan vad somskall ingå i grundutbildningen som universitet och högskolor ansvarar för ochvad som skall ingå i den fortsatta utbildningen inom ramen förallmäntjänstgöringen. Deproblem som redovisas för läkarutbildningen behandlades redan i den utredningom läkarutbildningen som genomfördes av dåvarande Universitets- ochhögskoleämbetet (UHÄ) tillsammans med berörda universitet och högskolor ochhuvudmännen för hälso- och sjukvården (En förnyad läkarutbildning, UHÄ-rapport1982:16). som fördes fram iutredningen har endast delvis genomförts, även om Prop. 1992/93:169 deflesta universitet redovisar pågående förnyelsearbete i denna riktning. En utvärderingav läkarutbildningen bör nu göras av tillsammans med berördauniversitet och högskolor. Tandläkarutbildningen- precisering av antalet examinerade Tandläkarutbildningensdimensionering minskade drastiskt från 500 nybörjarplatser perår till 260 . med denna nedskärning minskadeantalet sökande till utbildningen. Därefter har efterfrågan på utbildningenökat igen och en viss utbyggnad ägde rum genom att tandläkarutbildningen vidLunds återupptogs /91. Somen följd av svårigheterna att fylla antalet platser sjönk genomströmningen påutbildningen vissa budgetår ända ner till . Beräkningar av tillgångpå tandläkare har varit mycket osäkra på grund av detta förhållande. Viden allmän bedömning av behovet av tandläkare finns det också flera osäkrafaktorer att ta hänsyn till som den förbättrade tandhälsan hos befolkningensamt arbetsfördelningen mellan tandläkare och andra personalgrupper i tandvården,främst tandhygienister. Den nuvarande dimensioneringen av tandläkarutbildningenoch en examinationsfrekvens på innebär att det kommer attexamineras omkring 560 tendläkare . Enligtbedömningar från både landstingsförbundet och ärdetta en något högre examination än vad arbetsmarknaden kan komma attefterfråga. Landstingsförbundethar i en skrivelse hemställt att en översyn görs avtandläkarutbildningens dimensionering ställd i relation tilltandvårdsresursernas fördelning i sin helhet, så att bästa möjliga tandhälsakan nås på det mest kostnadseffektiva sättet. Somunderlag för sin skrivelse pekar förbundet på att en balans rått mellan utbudoch efterfrågan på personal inom tandvården i landet men att personalsituationen förändrats på ett påtegligt sätt under hösten1992. Kraftiga nedskärningar främst av antalet tandläkare och tandsköterskorinom folktandvården planeras. Förbundet hänvisar till den utredning avtandvårdsförsäkringen som pågår och som syftar till att ge en jämnarefördelning av tandvårdsresurserna i riket men att det faktum atttandläkartätheten varierar över landet inte behöver betyda att det finns för fåtandläkare vare sig i tandläkarglesa områden eller i landet som helhet. Ävenutformningen av tandvårdstaxan påverkar efterfrågan på tandvård. Ett nyttförslag till ersättningssystem inom tandvården avses föreligga under mars1993. Ett nytt ersättningssystem avses träda i kraft . Jagkan konstatera att det finns en stor osäkerhet i bedömningen av det framtidabehovet av tandläkare, bl.a. på grund av läget på arbetsmarknaden. Mot dennabakgrund anser jag att den utökning av antalet platser som gjordes vidKarolinska institutet under innevarande budget- Prop. 1992/93:169 år intebör permanentas. Jag har vidare erfarit att statsrådet har för avsiktatt föreslå regeringen att ge i uppdrag att göra en förnyad bedömningav behovet av tandläkare när utformningen av det nya ersättningssystemet harklarnat. Landstingsförbundethar i sin skrivelse även hemställt att en översyn snarastgenomförs av AT-perioden i tandläkarutbildningen avseende dess längd, innehålloch finansiering. Förbundet anför som bakgrund att det under det senaste årethar blivit allt svårare att erhålla det antal som svarar mot behoventill följd av dels den allt svårare ekonomiska situationen, dels det bristandepatientunderlaget. Dessutom ifrågasätts det framtida behovet av tandläkare. Jaghar vidare erfarit att statsrådet avser ta initiativ tiU att låtautreda AT-tjänstgöringens längd, organisation, innehåll och finansiering. Huvudmannaskapetfor den tandvårdande verksamheten i anslutning till tandläkarutbildningen Riksdagenbeslöt (prop. 1978/79:41, bet. 1978/79:UbU 23, rskr. 1978/79:205) i samband medreformeringen av tandläkarutbildningen att den tandvårdande verksamheten ianslutning till tandläkarutbildning och odontologisk forskning skaU föras övertill kommunalt' landstingskommunalt huvudmannaskap. Efterförhandlingar nåddes senare uppgörelser med ochGöteborgs kommun om förändrat huvudmannaskap. Budgetåret1990/91 återupptogs tandläkarutbildningen vid . I juni 1990tillkallade regeringen en särskild sakkunnig med uppdrag att företräda staten iförhandlingar med kommun om förändrat huvudmannaskap förtandvårdsverksamheten vid . utsträcktesuppdraget tiU ytterligare uppgifter, bl.a. att förhandla med länslandsting om huvudmannaskapet för tandvården i anslutning tilltandläkarutbildningen vid . Detvisade sig att det inte gick att nå en uppgörelse inom de ekonomiska ramar somlåg i uppdraget. Jag anser därför att den tandvårdande verksamheten vid Lundsuniversitet och även fortsättningsvis ska ha statligthuvudmannaskap. Jag kommer senare under anslagen till ochLunds universitet att beräkna särskUda medel för denna verksamhet. Iförra årets budgetproposition (prop. 91/92:100, bil. 9, bet. 1991/92:UbU 14,rskr. 1991/92:242) föreslogs en förlängning av dåvarande hälso- ochsjukvårdslinjen tiU 120 poäng från . föreslogs attbarnmorskeutbUdningen skulle förlängas till 60 poäng. Förlängningarnafinansieras med befintliga resurser och innebär inga Jagräknar med att antalet nybörjarplatser i sjukskö- Prop. 1992/93:169terskeutbildningen som en konsekvens av förlängningen kommer att minska medmellan 500 och 1 000. Detta är acceptabelt med tanke på SCB:s bedömningar avden framtida arbetsmarknaden för sjuksköterskor samt de fortsattaåtstramningar som är att vänta inom landstingen. Enligtbeslut av (bet. 1991/92:UbU 14, rskr. 1991/92:242) bemyndigadesregeringen att inrätta de nya utbildningarna. kommer den nuvarandehälso- och sjukvårdslinjen om 80 och 90 poäng, samt försöksutbildningen om 120och 130 poäng att awecklas. Eftersomlinjesystemet upphör anges utbildningens omfattning och inriktning i respektiveexamensordning. Utbildningarna leder fram till sjuksköterske- respektivebarnmorskeexamen. Examensrätt ges till de vårdhögskolor som tidigare anordnatutbildningarna. Iförra årets budgetproposition föreslogs en förlängning av dåvaranderehabiliteringslinjen till 120 poäng från . Förlängningenfinansieras med befintliga resurser och innebär inga kostnadsökningar. Eftersomlinjesystemet upphör anges utbildningens omfattning och inriktning i respektiveexamensordning. Utbildningarna leder fram till sjukgymnast- respektivearbetsterapeutexamen. Examensrätt ges till de universitet och högskolor somtidigare anordnat utbildningarna. Riksdagenbeslutade med anledning av förra årets budgetproposition om förlängningar avarbetsterapeut- sjukgymnast- tandhygienist- och sjuksköterskeutbildningen. Denenda yrkesexamen bland de medellånga vårdutbildningarna vars omfattning inteförändrades var den sociala omsorgsutbildningen. Dennautbildning har i huvudsak omfattat 80 poäng, med undantag av den socialpedagogiskainriktningen som omfattar 100 poäng. Försöksverksamhet med en förlängning till100 poäng genom en sammanslagning av inriktningarna mot äldre- ochhandikappomsorg och psykiskt utvecklingsstörda har bedrivits på nioorter. Densociala omsorgsverksamheten, i synnerhet äldre- och handikappomsorgen, behöverpersonal med högskoleutbildning av god kvalitet. Det kräver en omfattning påutbildningen som ger möjlighet till fördjupade kunskaper inom karaktärsämnetsocial omsorg. Regeringen har därför i högskoleförordningens bilaga 3 angivitatt social omsorgsexamen som helhet bör omfatta minst 100 poäng. Kommunförbundethar bedömt att efterfrågan på personal med denna typ av UtbUdning kommer attminska . Jag räknar därför med att antalet nybörjarplatserkommer att minska med ca 100. Det innebär dock att en önskvärd ytterligareförlängning av utbildningen kan finansieras inom ramarna för de resurservårdhögskolorna tilldelas . För att ytterligare fåutrymme för den födjupning i ämnet jag tidigare Prop. 1992/93:169 förespråkatanser jag att social omsorgsexamen som helhet bör omfatta 120 poäng för destudenter som antas fr.o.m. /95. Eftersom de som antagits tillden nuvarande linjen måste få fullfölja sina studier i planerad omfattninguppstår behov av finansiering först . Det är emellertid ingenting somhindrar att berörda vårdhögskolor inom ramen för sina resurser erbjuderstudenter en motsvarande tillvalskurs. Jag avser även att återkomma med förslagtill förändringar i den nya hökoleförordningen så att social omsorgsutbildningförlängs till 120 poäng. Under1989/väcktes en rad motioner med yrkanden om förlängningar avflera av de medellånga vårdutbildningarna. uttalade att regeringenskulle företa en samlad översyn av de medellånga vårdutbildningarnas längdm.m. 1989/90:UbU21, rskr. 1989/90:232). Regeringen uppdrog åt UHÄ attgenomföra översynen. Awecklingav linjesystemet har väsentligt ökat den lokala flexibiliteten för att mötakraven på förändring inom de olika utbildningarna. Likaså har regeringensmöjligheter att bestämma över utbildningarnas omfattning begränsats till deutbildningar som avslutas med yrkesexamen. Detta har medfört att flera avförslagen i översynen är aktuella. Ett exempel är förslaget attförlänga laboratorieassistentutbildningen. nya decentraliserade högskolan kan utbildningens omfattning beslutas lokaltoch examina kan inordnas inom ramen för generella examina. Finansiering avsådana förlängningar får då ske inom ramen för de resurser vårdhögskolantilldelats genom lokala omprioriteringar eller genom resurstillskott frånlandstingen. Riksdagenhar vid ett flertal tillfållen behandlat frågan om huvudmannaskapet förvårdhögskolorna och därvid uttalat att principiella skäl talar för ettstatligt huvudmannaskap. När frågan behandlades av (bet.1990/91:UbU12) var det mening att tiden var mogen för en nyutredning om huvudmannaskapet. I första hand borde de ekonomiska aspekternafokuseras. gav regeringen sin mening till känna vadutbildningsutskottet anfört. Efterbemyndigande av regeringen tillkallade jag en särskildutredare, landshövding , med uppdrag att undersökamöjligheterna att överföra vårdhögskolorna till statligt huvudmannaskap ochdärvid redovisa alternativa förslag till organisatoriska lösningar (dir.1992:43). Förslag från utredaren har just avlämnats och kommer attremissbehandlas . Jag räknar med att kunna återkomma medförslag i frågan i anslutning tUl nästa års bud- Prop. 1992/93:169getproposition. Distansutbildninghar en lång tradition i . Exempelvis togs korrespondensundervisning ibruk . Inom högre utbildning nådde distansundervisningenen mer betydande omfattning först . De flesta universitetoch högskolor erbjuder utbildningar per distans med varierande omfattningoch utvecklingsinsats. Kurserna är utformade för att svara motutbildningsbehov både hos individen och i samhället och är planerade så att deger möjlighet till studier utan hinder beroende på bostadsort, arbets- ellerfamiljeförhållanden. Framväxtenav distansöverbryggande teknik i form av persondatorer, telefax, interaktivvideo och bildtelefon skapar nya möjligheter för distansutbildningen. Studenterkan få väsentligt förbättrad tillgång tiU undervisning ochplats. För att dessa nya möjligheter skall öppnas krävs dock en relativtomfattande utveckling av kurser och anpassning av tekniken tilldistansundervisningens behov. Sverigeär ett stort, men glest befolkat land. Redan härigenom föreligger goda motivför en satsning på utbildning per distans inom den högre utbildningen, främstsom ett instrument för det efterhand ökande behovet av fortbildning ochvidareutbildning, men även för att tillgodose utbildningsbehov för individersom av något skäl har begränsad geografisk rörlighet. Även om en betydandegeografisk spridning av utbildningsutbudet har skett sedan slutet av1970-talet kan dessa behov i praktiken aldrig tillgodoses helt genomutbildningsplatser i konventioneU högre utbildning. Distansutbildning tordevara ett av de viktigaste instrumenten för att åstadkomma en förbättradtillgång och rum till utbildning. Enväl utvecklad distansutbildning är ett kostnadseffektivt sätt att nå mångastudenter. Det kommer framgent att finnas behov av såväl den lokalt ochregionalt genomförda distansutbildningen i liten skala som av den merstorskaliga och rikstäckande. Fortbildning och vidareutbildning för ingenjöreroch lärare är exempel på områden som kan lämpa sig för den storskaligadistansutbildningen. Någonmer omfattande och systematisk ansträngning från statsmakternas sida att ökadistansundervisningen - kvalitativt och kvantitativt -har, med undantag förriksdagens beslut om vissa resursförstärkningar till 1989,inte ägt rum. Internationelltförekommer distansutbildning i en skala och på en utvecklingsnivå somväsentligt överstiger vad kan erbjuda, t.ex. i ,, och . En särskUd satsning aviseras inom EG:sram. Behovetav en utökning av distansutbildningen har påtalats i olika sammanhang. Ensärskild utredning har avgivit en för- studie omdistansundervisning (Ds 1992:3) Långt borta och mycket nä- Prop. 1992/93:169ra. I rapporten framhålls principen att varje universitet och högskola självskall svara för ett ändamålsenligt utbud av utbildning per distans, men att enviss ansvars- och rollfördelning mellan universitet och högskolor bör kommatill stånd. Man framhåller vidare att det är angeläget att effektiva formerskapas för samarbete och kunskapsutbyte samt att forskning ochutvecklingsarbete på området behöver stärkas. 1Högskoleutredningens betänkande (SOU 1992:1) Frihet Ansvar Kompetensredovisades vissa slutsatser och förslag avseende högre utbildning perdistans, vilka pekade på att effektiviteten i distansutbildningen kunde ökagenom samordnad metodutveckling och ökad samverkan mellan de olikautbildningsanordnarna. Utredningen framhåller att den svenska småskaligamodellen har vissa nackdelar, som borde kunna avhjälpas genom ökad samverkanoch viss specialisering universiteten och högskolorna emellan. Utredningenanser att samordningen bör grundas på ämnesbaserad ansvarsfördelning mellanuniversiteten och högskolorna och att ett nationellt samordningsorgan fördistansutbildning bör övervägas. Regeringenuppdrog åt Universiteten i och att i samarbete ochefter samråd med övriga berörda universitet och högskolor göra en samladbedömning av distansutbildningen och redovisa förslag till åtgärder för etteffektivt utnyttjande av resurserna för utveckling och genomförande avdistansutbildning inom högre utbildning. Universitetenredovisade uppdraget i en rapport med titeln - ett förslag till organisation av distansutbildningen inomhögskolan från en arbetsgrupp vid och . Arbetsgruppenföreslår upprättandet av ett distansråd, en nätverksorganisation för deuniversitet och högskolor som i samarbete vill utveckla svenskdistensutbildning. Förslaget tar sin utgångspunkt i den småskaliga modellenoch bygger vidare på den kunskap, tradition och erfarenhet som finns inom denhögre utbildningens område. Gruppens förslag är att organisationen . Verksamheten skall enligt gruppens förslag ledas av ennationellt sammansatt styrelse med ett till styrelsen knutet sekretariat.Sekretariatet föreslås ha två arbetsställen, ett i och ett i . Företrädareför de i nätverket ingående universiteten och högskolorna skall utgöra Representantskap. I detta föreslås även Utbildningsradion,och Svenska för Distansundervisning(SVERD) ingå. skall enligt förslaget organisatoriskt ses som en arbetsenhet,gemensam för universiteten i och , med en styrelse bestående avsju personer, nominerade av representantskapet och utsedda av Universiteten iLinköping och gemensamt.