prop · GG03210 · 1992-12-31 00:00:00 — Jagvill emellertid framhålla att även andra åtgärder vid sidan om lagstiftningkrävs för att attityden till prostitutionen skall förändras. Jag tänker dåsärskilt på upplysning och opinionsbildning. Som jag ser det har föräldrar,skola och andra samhällsorgan med många kontakter med ungdomar en viktig rollatt fylla när det gäller att påverka ungdomars inställning till prostitution. 1likhet med vad i olika sammanhang har uttalat anser jag att anledningsaknas att göra några förändringar i det nu gällande förbudet mot offentligpornografisk föreställning. Att förbudet efterlevs är en fråga som ankommerfrämst på polis och åklagare. Jag vill emellertid betona att socialtjänstenhar en viktig roll att fylla när det gäller att hålla unga människor borta frånskadliga miljöer. De s.k. sexklubbama är exempel på just en sådan för ungdomarskadlig miljö. Mittförslag blir sålunda att förbudet mot offentiig pomografisk föreställning tasin i oförändrat skick i den nya ordningslagen. 4.2.8 Kostnader förordningshållning vid allmänna sammankomster och offentliga tillställningar Mitt förslag: Densom i vinstsyfte anordnar en allmän sammankomst eller offentiig tillställningskall kunna åläggas att ersätta polisens kostnader för den ordningshållningsom föranleds av sammankomsten eller tillställningen. På motsvarande sätt somnu skall dock vissa ideella föreningar som anordnar en allmän sammankomsteller offentiig tiUställning vara undantagna från möjligheten att åläggasskyldighet att ersätta polisens kostnader för att hålla ordning vid sammankomsteneller tUlställningen. Utredningen har intenärmare berört frågan om möjlighet att ålägga den som anordnar en allmänsammankomst eller offentlig tillställning skyldighet att ersätta polisenskostnader för ordningshållning vid sammankomsten eller tillställningen. Remissinstanserna: Endastnågra få remissinstanser berör frågan. Polismyndigheterna i ochGöteborg pekar på att s.k. popgalor vanligtvis kräver betydande polisinsatseroch att anordnare av sådana allmänna sammankomster inte kan åläggas attersätta polisens kostnader för ordningshållningen vid sammankomsten. Dessainstanser anser att samma bestämmelser bör gälla för allmänna sammankomster,som anordnas i vinstsyfte, som för offentliga tillställningar i fråga ompolisens möjlighet att ålägga anordnaren att ersätta polisen för kostnader föratt hålla ordning. i anser att de begränsningari ensådan möjlighet som ligger i att det skall vara fräga om vinstsyfte, attideella föreningar inte skall bli ersättningsskyldiga och attbetalningsskyldigheten i vissa fall kan efterges bör vara en tillräckliggaranti för att betalningsansvaret inte innebär någon inskränkning imötesfriheten. i Ludvikaanser att undantaget för en ideell förening att ersätta polisens kostnader förordningshållning vid en offentlig tillställning framstår som omotiverat.Myndigheten pekar på att många stora icUotts- och marknadsevenemang som kräverbetydande polisiära insatser har en ideell förening som ansvarig anordnaie ochatt sådana föreningar i allt högre grad diivs som företag. I sammanhangeterinrar polismyndigheten om senare års tilltagande läktai"våld på olikaichottsarenor och de polisinsatser som detta har medfört. Enligt myndighetenligger en utvidgad ersättningsskyldighet väl i linje med senare årstankai" att det allmänna skall "ta betalt" för sina tjänster. Bakgrunden till mittförslag: Enligt 17 § första stycket AOst skall den som anordnar en offentligtillställning i vinstsyfte ersätta polisens kostnader för ordningshållning somföranleds av tillställningen. Härifrån görs emellertid undantag, om anordnarenär en sådan ideell förening som avses i 7 § 5 mom. fjärde stycket lagen(1947:576) om stadig inkomstskatt. Ersättningsskyldighet får enligtbestämmelsen i AOst nedsättas eller efterges, om det finns särskilda skäl. Beslutom tillstånd att anordna en offentlig tillställning skall bl.a. inne- Prop. 1992/93:210 hålla uppgift om det högsta belopp som anordnaren kan kommaatt åläggas att betala i ersättning för polisens kostnader för att upprätthållaordningen (17 a § ttedje meningen AOst). Ersättningsskyldighetbeslutas av polismyndigheten' och det högsta belopp som kan ha bestämts enligt17 a § får inte överskridas (17 § andra stycket AOst). Densom anordnar en allmän sammankomst får inte åläggas att ersätta polisenskostnader för ordningshållning som föranleds av sammankomsten (8 § LAS).Begränsningen har motiverats med att det med hänsyn till vikten av attförsamlingsrätten inte underkastas andra inskränkningar än sådana som äroundgängligen nödvändiga är riktigast att samhället undantagslöst tar på sigkostnaderna för ordningshållning genom polispersonal eller förordnadeordningsvakter vid allmänna sammankomster (prop. 1956:143 s. 301). 1förordningen (1982:789) om ersättning för polisbevakning och för anslutning avlarmanläggningar till polisen (omtryckt SFS 1984:729, därefter ändrad SFS1989:904) finns närmare bestämmelser om den ersättning som skall betalas förordningshållning vid en offentlig tillställning. Denmötesfrihet som varje medborgare är tillförsäkrad gentemot det allmännaomfattar enligt 2 kap. 1 § RF, efter en utvidgning av det skyddade områdetenligt bestämmelsen som trädde 1977, frihet att anordna och bevistaen sammankomst för upplysning, meningsyttring eller liknande syfte eller förframförande av konstnärligt verk. Utvidgningen av det skyddade området förmötesfriheten har lett till bl.a. att konserter och teater- ochbiografföreställningar numera utgör allmänna sammankomster i stället för somtidigare offentliga tillställningar. Ordningsstadgeuttedningen pekade 1978 (Ds Kn 1978:2) på att en konsekvens av detta hade blivit atten del renodlat kommersiella arrangemang, t.ex. konserter av kommersielltinriktade popgrupper, skall bettaktas som allmänna sammankomster. Mot denbakgmnden föreslog uttedningen att samma regler beträffande skyldighet attsvara för polisens kostnader för ordningshållning skall gälla för allmännasammankomster som för offentiiga tillställningar. Utredningens förslag fickett gynnsamt mottagande vid remissbehandUngen. Föredragandestatsrädet ansåg i det aktuella lagstiftningsärendet (prop. 1979/80:17 s. 19 f)att man inte borde öppna någon möjlighet att ta ut ersättning för samhälletskostnader för ordningshållningen vid en allmän .. sammankomst och uttalade tillstöd för den ståndpunkten bl.a. följande. Att vissa slag av sammankomster förtsöver från AOst till LAS hade sin gmnd i att ormådet för den gmndlagsskyddademötesfriheten utvidgades. Det kunde på goda grunder hävdas att försiktighetborde iakttas när det gällde att införa sädana begränsningar i mötesfrihetensom i och för sig var förenliga med RF, t.ex. ett kostnadsansvar för samhälletsordningshållning vid allmänna sammankomster. Detta fick visserligen till följdatt också anordnare av vissa utpräglat kommersiella arrangemang undgickkostnadsansvar. De olägenheter som följde härav var enligt föredragandenemellertid Enligt honommåste i sammanhanget också beaktas att det var mycketsvårt att i en författning dra en från alla synpunkter godtagbar gräns Prop. 1992/93:210 mellan de sammankomster som aldrig borde vara förenade medkostnadsansvar och de sammankomster där ett sådant skuUe kunna komma i fråga. RPShar i en skrivelse till regeringen föreslagit att reglernaför att ålägga en anordnare av en konsert som anordnas i vinstsyfte ochoffendig tiUställning ersättningsskyldighet bör ses över i syfte att göra detmöjligt att ålägga arrangören av konserten eller tillställningen att betalakostnader för polisinsatser utöver det normala. Ordningsstadgeuttedningenövervägde i den tidigare nämnda promemorian (Ds Kn 1978:2) om undantag frånden principiella kostnadsbefrielsen för ideella föreningar borde göras i frågaom vissa sportevenemang. Uttedningen ansåg att mot ett förslag att ideellaföreningar generellt skulle befrias från skyldighet att svara för kostnader förpolisbevakning vid offentliga tillställningar kunde invändas att detillställningar som föranledde insatser från polisens sida gav anordnarenintäkter och att det var rimligt att statens kostnader betalades med en del avintäktema. Undantag skulle således kunna tänkas i fråga om sådana sportgrenardär intäkterna från tävlingar var betydande som förhållandevis storainsatser av polispersonal kunde behövas för ordningshållningen. De tävlingarsom uttedningen tog upp i det sammanhanget var vissa fotbolls- ochishockeymatcher och motortävlingar. frågan uttalade föredragande statsrådet i det tidigare nämnda lagstiftningsärendet(prop. 1979/80:17 s. 17) att idrottsrörelsen har stor betydelse för denförebyggande hälsovården och att den gör stora insatser för att aktivera och tahand om ungdomar. Vidare konstaterade förechaganden att det ter sigmotsägelsefullt att det allmänna å ena sidan ger ett betydande stöd tillidrotten, liksom till annan ideell verksamhet, och å andra sidan förbehållersig möjligheten att ta betalt för den ordningshållning som behövs vidoffentliga tillställningar vilkas syfte till stor del är att ytterligare bicUatill finansieringen av den rent ideella verksamheten. Föredraganden konstateradeockså att det knappast är möjligt att på ett tillfredsställande sätt i författningange de faU i vilka föreningen skulle vara skyldig att stå för polisenskostnader för ordningshållning (a. prop. s. 22). Skälenför mitt förslag: När det gäller frågan om fördelning av ansvaret för ordningoch säkerhet vid en allmän sammankomst eller offentlig tillställning måste somjag ser det en utgångspunkt vara att huvudansvaret åvilar anordnaren. Polisenskall i ett sådant sammanhang inrikta sig på att svara för kvalificeradepolisiära uppgifter. Därmed avser jag här främst att förhindra brott, ingripanär brott har begåtts och att övervaka ttafiken på gator och vägar. Mot denbakgrunden kan det inte sägas generellt när poliser skall användas för attupprätthålla ordningen vid allmänna sammankomster och offentligatillställningar. Problemenmed ordningshållningen i samband med s.k. pop- eller rockgalor och liknandekonserter har accentuerats . En del av dessa problem kantillskrivas den alkoholförtäring som har förekommit i samband med sådanasammankomster. Som ett led i att komma till rätta med dessaordningsstörningar föreslår jag i det följande att polisen skall ges möjlighetatt meddela förtäringsförbud i samband med sådana samman- Prop. 1992/93:210komster (se specialmotiveringen till 2 kap. 18 § ordningslagen). En sådanordning kan antas komma att underlätta ordningshållningen. En ytterligareåtgärd som jag föreslår i syfte att komma till rätta med den oordning somförekommer vid vissa allmänna sammankomster och offentliga tillställningar sombör nämnas i sammanhanget är mitt förslag i det följande om möjlighet förpolisen att vid i första hand vissa danstillställningar i samband med atttillstånd ges föreskriva krav på s.k. engångsinsläpp (se specialmotiveringentill 2 kap. 16 § ordningslagen). Denna möjlighet skulle i vissa fall kunnautnyttjas av polisen i samband med att vUlkor meddelas vid beslut med anledningav en ansökan om att få anordna en konsert eller vid anmälan av en konsert avdet nu aktuella slaget (se 2 kap. 11 § ordningslagen). Jagvill här erinra om mitt förslag i det föregående (avsnitt 4.2.3) om attanmälningsskyldigheten vid allmänna sammankomster skall utvidgas till attgenerellt omfatta allmänna sammankomster inomhus inom ett område som redovisasi detaljplan, om det på grund av det förväntade antalet deltagare vidsammankomsten finns risk för att ordningen störs eller säkerheten äventyrasvid den eller, som en direkt följd av den, i dess omedelbara omgivning ellerför att trafiken störs. 1de fall då rent kommersiella inttessen utgör syftet med en allmän sammankomst,vilket oftast är fallet med s.k. pop- eller rockgalor och Uknande konserter,anser jag det vara befogat att i vissa fall låta anordnaren bära den kostnadför ordningshållningen som sammankomsten för med sig. Som konstaterades i dettidigare nämnda lagstiftningsäiendet (prop. 1979/80:17 s. 19) föreligger intenågra hinder enligt RF mot en sådan ordning. Till skillnad från vad somuttalades i det ärendet anser jag att det inte bör föreligga några avgörandesvårigheter för polisen att avgöra i vilka fall en allmän sammankomst anordnasi vinstsyfte. Att ålägga den som anordnar t.ex. en konsert i vinstsyfte och medstor publiktillsttömning att svara för polisens kostnader för att upprätthållaordningen vid sammankomsten måste anses rimligt. Ett visst kostnadsansvar förarrangörer av denna typ av stora evenemang ligger också i linje med debudgetpolitiska strävandena att avgiftsbelägga vissa tjänster som polisväsendetutför. Jag föreslår därför att bestämmelser förs in i den nya ordningslagen somgör det möjligt för polisen att i de undantagssituationer som har berörtsålägga den som anordnar en allmän sammankomst i vinstsyfte att ersätta polisenskostnader för ordningshållning som föranleds av sammankomsten, om denna pågrund av väntad publiktillsttömning eller andra särskilda orsaker bliromfattande och det kan anses skäligt att arrangören helt eller delvis betalarkostnadema. Mitt förslag innebär således en viss utvidgning av skyldigheten attersätta polisens kostnader för att upprätthålla ordningen vid allmänna sammankomsteri förhållande till vad som gäller enligt 8 § LAS. Bestämmelsen är somframgått avsedd att tillämpas med resttiktivitet. Ett kostnadsansvar föraiTangörer äi- motiverat huvudsakligen bara i fråga om större pop- och rockkonserteroch andra aiTangemang av motsvarande karaktär och omfattning. När det gäller frågan omundantag för vissa ideella föreningar från ersättningsskyldighet för kostnaderför ordningshållning vid offentiiga tUlställningar som anordnas i vinstsyftehar jag inte funnit skäl att överväga någon förändring alls av den nuvaranderegleringen. Däremot bör ett motsvarande undantag införas i fråga om denföreslagna ersättningsskyldigheten vid allmänna sammankomster av det slag somjag har behandlat. 4.2.9 Minderårigasmedverkan vid cirkusföreställningar m.m. Minbedömning: Någon motsvarighet till bestämmelsen i allmänna ordningsstadgan ombarns medverkan vid cirkusföreställningar eller vid tivolinöjen, maiknader o.d.bör inte införas. Utredningensförslag innebär att en reglering som svarar mot nuvarande ordning om barnsmedverkan vid cirkusföreställningar eller vid tivolinöjen, marknader o.d.behåUs. Remissinstanserna:Arbetarskyddsstyrelsen har som enda instans ytttat sig över förslaget.Styrelsen ifrågasätter om det finns behov av en så omfattande tillståndspliktsom utredningsförslaget innebär. Skälenför min bedömning: Utredningen föreslår att bam under 16 åi-inte utan tillståndav skall få medverka vid offentliga ciikusföreställningar,tivolinöjen, marknader eller därmed jämförliga offentliga tillställningar.Enligt utredningen skall sådant tillstånd få ges endast om medverkandet intekan antas inverka menligt på barnets hälsa, utveckling eller skolgång. Utredningensförslag innebär undantag från tillståndskravet, om frågan om barnets medverkanprövas av enligt bestämmelsema i arbetsmiljölagen(1977:1160). 1arbetsmiljölagen har gjorts vissa ändringar av betydelse i detta sammanhang.Ändringarna har trätt i kraft i deceinber 1990 (prop. 1989/90:60, bet1989/90:AU16, rskr. 1989/90:115, bet 1990/91:AUI0, rskr. 1990/91:10, SFS1990:973). I anslutning tUl lagändringarna beslöts att skulleratificera lLO:s konvention (nr 138) om minimiålder för tillträde till arbete.Ändringama i arbetsmiljölagen innebar bl.a. att det har införts en lägsta gränsför arbete , vilket var en förutsättning för att göra ratifikationenmöjlig. pekade på (a. prop. s. 21) att arbetsmiljölagens bestämmelser endasti viss utsträckning vai" tillämpliga på egna företagare. Bl.a. så gälldeinte minderårigbestämmelserna för egna företagare. Dessa gällde endast vidarbete som någon utför i egenskap av arbetstagare samt i viss utsttäckning förelevarbete och arbete av person som får vård i anstalt. Föredragandenframhöll (a. prop. s. 21) att det är av värde ur skyddssynpunkt attminderårigreglerna gäller även för kategorierna egna företagaie ochmedhjälpande familjemedlemmai\ Med en sådan ordning skulle enligt henne ocksåvissa gränsdragningsproblem om ett anställningsförhållande föreliggereller inte undanröjas. Vid riksdagsbehandlingen riktades ingen erinran motförslaget att utvidga arbetsmiljölagens bestämmelser så att de kan tillämpasäven på minderåriga som inte är arbetstagare (bet. 1989/90:AU16s. Utredningensförslag lades fram mot bakgrund av att de då gällande bestämmelserna iarbetsmiljölagen inte var tillämpliga på underåriga som deltar ifamiljeföretagsverksamhet, vilket är vanligt vid sådana verksamheter somcirkus, och marknader. Genom den nyssnämnda ändringen i arbetsmiljölagenav minderårigbestämmelsema har den brist som utredningen pekat på undanröjts. Jag delar Lagrådetsuppfattning att det i ordningslagen saknas skäl för att i lagtexten erinra omatt arbetsmiljölagen innehåller bestämmelser som reglerar förutsättningarna förminderårigas rätt att utföra olika former av arbete. Någon bestämmelse somsvarar mot 21 § första stycket AOst bör däiför inte tas in i den nyaordningslagen. I12 § andra stycket LAS och 21 § tredje stycket AOst finns bestämmelser om attdet gäller särskilda föreskrifter för biografföreställningar,filmförevisningar på offentiig tillstäUning, tävlingar med fordon på väg ochtävlingar eller uppvisningar med luftfartyg utöver bestämmelserna i nämndaförfattningar. Även i det här avseendet delar jag Lagrådets uppfattning attnågon bestämmelse motsvarande nyssnämnda föreskiifter i LAS och AOst inteerfordras i den nya ordningslagen. 4.3 Allmän ordning och säkerhet, m.m. 4.3.1 Användning av offentlig plats Kravpå tillstånd av polisen behålls Mittförslag: På motsvarande sätt som skall det krävas tillstånd av polisen föratt få använda vissa offentliga platser på något annat sätt än som stämmeröverens med det ändamål för vilket platsen har upplåtits eller som är allmäntvedertaget. Tillstånd skall inte krävas, om platsen tas i anspråk endasttillfälligt och i obetydlig omfattning och utan att inkräkta på någon annanstillstånd. I fråga om allmänna vägar gäller kravet på tillstånd endast sådanaåtgärder som inte är reglerade i väglagen. Utredningensförslag överensstämmer i huvudsak med mitt. Utredningsförslagets undantag fråntillståndskravet utgör dock ett stön-e tiUståndsfritt utrymme, eftersom detenbart fönjtsätter att omi-ådet tas i anspråk endast tillfälligt Remissinstanserna: JOanser att prövning enligt ordningslagstiftningen i de aktuella situationernabör ske endast i sådana fall där någon annan prövning enligt särskildaföreskrifter av någon myndighet inte kommer tiU stånd. Bl.a. är det enligt JOonödigt att vid disposition av allmän plats kräva såväl tillstånd av polisensom bygglov av kommunens byggnadsnämnd. 7 1992/93. ansersålunda att alla former av mer eller mindre permanenta anordningar Prop.1992/93:210 på allmän plats, t.ex. gatukök och ttottoarserveringar, bör förasbort från ordningslagstiftningen. Flertaletremissinstanser ansluter sig till eller har ingen erinran motstäU-ningstagandet att polisen även i fortsättningen skall vara tillståndsmyndighet.Svenska kommunförbundet anser att den nuvarande ordningen med vetorätt förkommunen och slutlig beslutanderätt för polisen utgör en kompromiss somuppfyller vissa krav på fördelning av inflytande över tillstandsgivningen.Enligt förbundet måste ett kommunalt övertagande av beslutanderätten rimligtvisförenas med möjUghet till förvaltningsbesvär över kommunens beslut, något somskulle leda till ökade möjligheter att upphäva kommunens beslut, om inteprövningsgrunderna görs snäva. Sådana grunder låter sig enligt förbundetsvårligen förenas med kommunemas inttessen och politiska målsättningar.Förbundet anser därför att vetorätten alltjämt måste anses utgöra detstyrinsttument som bäst gagnar kommunernas specifika intressen, fömtsatt attdet inte införs någon motiveringsplikt för att avge veto. behovet av tillståndsprövning av polisen vid upplåtelse av kommunaltomtmark som är allmän plats. Enligt förbundet bör bedömningar från ordnings-och säkerhetssynpunkt här kunna ske av något kommunalt organ. Ettmindre antal remissinstanser, bl.a. RPS och några kommuner, anser atttillståndsförfarandet bör kastas om så att kommunema blu tillstånds-myndigheteroch polisen i stället får yttra sig i ärendena om tillstånd. (gatunämnden) anser att en sådan särlösning krävs för denna kommun, omnuvarande ordning i övrigt får bestå. Kommunens juridiska avdelning pekar på enalternativ lösning, som innebär att de kommuner som så önskar får rätt att taöver tillstandsgivningen. i anser att markägarenbör avgöra frågan om medgivande att disponera marken. Någraremissinstanser avstyrker förslaget om undantag från tiUståndskravet vidtiUfäUigt ianspråktagande av allmän plats medan ett relativt stort antalinstanser anser att det krävs preciseringar av de situationer där det intekrävs tillstånd. i län och i Vimmerbyanser att tillstånd inte heller skall krävas om en plats utnyttjas bara i ringautsttäckning. och Gatukök och anser att det av lagen utttyckligen skall framgå attianspråktagande av allmän plats som sttäcker sig över inte utgörtillfälligt ianspråktagande. Enligt ochFöreningen bör utredningens uttalanden om innebördenav tillfälligt ianspråktagande komma till uttryck i själva lagtexten. Polismyndigheteni pekar på att undantaget kan åstadkomma problem bl.a. genom attbåde tillståndshavare och "tillfälliga brukare" kan göra anspråk påen plats. Enligt polismyndigheten bör allt användande av allmän plats anmälastill polisen, som utfärdar ett avgiftsfritt anmälningsbevis i de fall tillståndinte krävs; beviset skall kunna förenas med ordnings- ochsäkerhetsföreskrifter. i pekar på att det i Uppsalakommun efter generellt medgivande av kommunen tillämpasen ordning som innebär att upplåtelser av allmän plats, som inte Prop.1992/93:210 sttäckersig utöver , kan sanktioneras av vakthavande polisbefäl ochförenas med villkor som meddelas muntiigen. (),som avstyrker förslaget om undantag från tillståndskrav vid tillfälligtianspråktagande, anser att polisen och kommunen kan skapa enkla ochsmidiga mtiner för prövningsförfarandet vid sådana markdispositioner somuppenbarligen inte kan medföra ttafikhinder m.m. kommun (stadskansliet)pekar på möjligheten att behålla tillståndskravet även vid tillfälligtianspråktagande men att tUlstånd kan få ges av polisen utan att kommunenhar ytttat sig. Planverketerinrar om att kommunema inte har någon skyldighet att upplåta allmännaplatser inom områden med byggnadsplan. Verket anser att en reglering enligtutredningsförslaget av markupplåtelser inom sådana områden inte bör införasutan en närmare uttedning av frågan. EnUgt verket, som vid remissbehandlingenutgick från det förslag till PBL som senare infördes, bör tillstånd inte krävasför att få nyttja aUmänna platser för vilka kommunen inte är huvudman (jfr 5kap. 4 § PBL). Kalmarkommun () pekar på att ansökningar om tillstånd att ta i anspråkallmän plats ofta ges in alltför sent före det aktuella tillfället, ochkommunen anser det önskvärt att frågan regleras, där hänsyn måste tas tillakuta fall etc. Bakgrundentill mitt förslag: Enligt 2 § AOst får allmän plats inom stadsplanelagt områdeinte användas för upplag, avstjälpning, försäljningsstånd, stäUningar ochliknande utan tillstånd av polismyndigheten. Tillstånd behövs enligt paragrafenockså om platsen i övrigt skall brukas på ett sätt som inte stämmer överens meddet ändamål för viUcet platsen har upplåtits eller anvisats eller som ärallmänt vedertaget. Från kravet på tillstånd görs undantag för försäljning påsalutorg och liknande plats som är upplåten till allmän försäljningsplats.Tillstånd behövs enligt paragrafen inte heller för att ta i anspråk en allmänväg genom åtgärd som är reglerad i 4347 §§ väglagen.