prop · GG03200 · 1992-12-31 00:00:00 — Detkan i vissa fåU, t.ex. tiU en avlägset belägen plats, visa sig vara svårt attöver huvud teget få någon att erbjuda ett abonnemang. Om någon ttots aUterbjuder anslutningen finns det anledning ante att det pris som begärs kommeratt vara avsevärt högre än det som tiUämpas för andra abonnemang. Motbakgmnd av det anförda och med beaktande av den gmndläggande betydelse förmänniskors möjlighet att kommunicera som telekommunikationer har i dagenssamhäUe finns det enUgt min mening motiv för att föreskriva krav på tiUståndför den som viU tillhandahåUa telefonitjänst. TiUståndskravetbör vara begränsat tiU att gäUa verksamhet i telenät som är att anse somalhnänt tiUgängUgt, varmed jag avser att det i praktiken är öppet förutnyttjande av allmänheten. Allmänt tiUgängUgt telenät är ett begrepp somanvänds inom EG. Det förekommer bl.a. i (90/387/EEG) omupprättande av den mre marknaden för teletjänster genom att tUlhandahåUa öppnanät, det s.k. ONP-ramdirektivet, och i det s.k. terminaldu-ektivet(91/263/EEG). Den engelska motsvarigheten tiU det svenska uttrycket"allmänt tiUgängUgt" är "pubUc". Detta uttryck definierasdock mte i direktivet. Frågan om hur detta uttryck skaU förstas är fortfarandeföremål för diskussion inom EG och EFTA. Med hänsyn härtiU kan det vid dennärmare bestämningen av uttrycket allmänt tiUgängUgt komma att finnas anledningatt beakta inte endast den inhemska praxis som kommer att utvecklas utan ocksåavgöranden av och medlemsländemas domstolar. Det bör framhåUas atti den mån begreppet har direkt betydelse för tiUämpningen av ett EES-avtcd ochdäri ingående rättsakter på teleområdet ankommer den närmare uttoUcningenslutUgt på EG- och EFTA-domstolarna. Med hänsyn tiU den betydelse somuttoUcningen av begreppet allmänt tiUgängUgt kan få för avgränsning av tUlståndspliktenviU jag dock något utveckla min syn på hur begreppet bör förstas. Karakteristiskt för ettallmänt tiUgängUgt telenät bör som jag sagt Prop. 1992/93:200 vara attdet står tiU allmänhetens förfogande. I dagens läge torde detta under aUa förhållandengäUa för det befintiiga allmänna telenätet. E)et-samma kan sägas om debefintiiga mobUtelenäten. Det kan efter hand komma att gäUa flera nät. EnUgtmin mening bör ett kännetecken på att ett telenät skaU anses aUmänt tiUgängUgtvara att det står öppet för en vid krets av användare att ansluta sig tiUnätet. Att en operatör aktivt värvar kunder på marknaden och därvid erbjuderanslutning på bestämda villkor bör leda till att det nät som härvid skapas bliratt anse som aUmänt tiUgängUgt. Ett annat exempel på vad som i detta sammanhangbör förstas med allmänt tiUgängUgt är att alfe mom ett visst geografisktavgränsat område kan ansluta sig tiU ett nät. Vidare kan ett telenät ansesallmänt tiUgängUgt om anslutningsmöjUghet i praktiken erbjuds för verksamhetermed fiinktioneU gemenskap, t.ex. oUka företag inom en viss bransch eUersamarbetspartners. Begreppet aUmänheten i här avsedd bemärkelse behöversåledes mte motsvara alla och envar. Det bör således enUgt min mening vara tiUräckUgtatt redan en på visst sätt avgränsad användarkategori kan använda nätet föratt detta skaU bettaktas som alhnänt tiUgängUgt. Förden som önskar tillhandahålla telefonitjänster i konkurrens med detbolagiserade är det i praktUcen nödvändigt att sammankoppUng skermed det befintiiga allmänna telenätet. Redan genom att erbjuda abonnemang tiUen allmänt bestamd krets av potentieUa kunder torde det upprättade nätet bUaUmänt tiUgängUgt i nu angiven mening. Sammankopplingen med det allmännatelenätet och den därav följande möjUgheten för abonnentema i de respektivenäten att ringa tiU varandra torde i sig också medverka tdl att det nya nätetkan betraktas som allmänt tiUgängUgt. Mina redovisade synpunkter stämmeri stora drag överens med den syn som uttedningen lagt på begreppet allmänttiUgängUgt telenät. Jag anser inte, som gjort gäUande, att dennatoUcning är för vid. Avdet anförda följer också att det förhållandet att telefonitjänsten enUgtförslaget skaU "tUlhandahållas" för att det skaU krävas tiUståndinnebär att den som driver televerksamhet endast för egen del inte skaU varatiUståndsskyldig. TiUståndspUkten bör enUgt min mening relateras tiU just detförhåUandet att verksamheten innefettar överföring av information för annansräkning. Det relevanta är om verksamheten bedrivs inom ett allmänt tUlgängUgttelenät. Uttedningenhar föreslagit den ytterUgare begränsningen i tiUstands plikten att tiUstånd krävs endast för verksamhet som har betydelse för att skapa effektiva telekommunikationer. Detta mnebär att om en viss tele verksamhet med avseende på utbredningsområde, antalet användare och övriga omständigheter mte är av sådan omfattning att den har betydelse för att uppnå dessa syften den inte heller är tiUståndspliktig. Det kan röra sig om mycket begränsade verksamheter med Uten betydelse för det öppna och sammanhållna telesystemet. Verksamheter inom nät som betjänar en eUer ett par festigheter blir med den avgränsningen i regel inte heUer tiUståndspUktiga. Även verksamhet inom ett tiU allmänt tiU- 91 gängUgt telenät anslutetlokalt nät som omfettar flera fysiska eUer juridiskapersoners telekommunikation kan vara tiiUståndsfri. Är de an- Prop. 1992/93:200sluma personema naturUgen sammanhållna kring en begränsad tiUverk-ningsprcxesseUer om de utgörs av olika bolag inom samma koncem bör verksamheten inteomfettas av tillståndsplikten. Även i andra feU, t.ex. när det är firåga om ettnät av ringa omfettning eUer med en specieU användning, kan det tänkas attförhåUandena är av den arten att tillståndsplikt inte bör föreUgga förverksamheten att tillhandahålfe telefonitjänsten. Det finns dock en gräns förnär kommunikationen på nätet har en sådan omfattning att den får anses vara avbetydelse utifrån de synpunkter som enUgt den här förcfe diskussionen bör varavägledande. Jagkan för egen del i huvudsak ansluta mig tiU vad uttedningen har anfört i dennadel men viU tiUägga följande. Detfår anses givet att verksamheter som är begränsade tiU sin omfattning iprincip inte behöver omfattas av tUlståndspUkt. Snarare bör den reglering somföljer av tiUståndspUkten inriktas mot verksamheter som är betydande. För attta ställning tiU detta är verksamhetens omfattning centtal. I linje med deexempel som uttedningen har angett bör omsättningen hos den som driverteleverksamhet liksom marknadsandelar kunna Ugga tiU gmnd för bedömningen. Detär emeUertid förenat med stora svårigheter att närmare ange var gränsen skaUdras för vad som kan anses som betydande i dessa hänseenden. Vadgäller marknadsandelar blir det avgörande hur marknaden definieras.Telefonitjänsten tillhandahåUs inom olika dehnarknader. Som exempel kan nämnasmarknaden för rikstelefoni. Givetvis kan som marknad anges även olUcageografiska områden inom vilka omfatmingen av aktöremas verksamhet kan variera.I allmänhet torde marknadsandelar kunna betraktas sombetydande. Om andelen inom relevant marknad understiger får det däremotanses tveksamt om tiUståndsplikt - annat än undantagsvis - bör bU aktueU. SetttiU omsättningen hos den som driver televerksamhet kan bl.a. mindre marknadsandelarinom olika delmarknader sammantaget innebära att verksamheten kan anses sombetydande. Jag viU särskUt framhåUa att det är den samlade bedömningen avsamtUga angivna omständigheter som är avgörande för om det föreliggertillståndsplikt. EnundantagsmöjUghet från tiUståndsplUcten kan behövas för vissa särskUda feU dåomständighetema är så specieUa att en verksainhet, som i och för sig ärtiUståndspUktig erdigt angivna bedömningsgmnder, Ukväl bör undantas. Detbör ankomma på tiUståndsmyndigheten att bestämma om ett sådant undantag. Om undanteg fråntiUståndspUkten beslutas kan det finnas skäl att ha en anmälningsplikt. Jag tarsenare upp frågor om anmälningsskyldighet (avsnitt 4.3.5). 4.3.2 Tillstånd förtillhandahållande av mobila teletjänster Överföringav information inom teleområdet kan ske på tekniskt skUda sätt. varsändning av signaler i kabel med metalUsk ledare den vanUgaste metoden. Efterhand inttcxiucerades också tekniken att använda De nya ledningar som instaUeras Prop. 1992/93:200utgörs av s.k. fiberoptisk kabel, där överföringen sker med hjälp av ljus. Radiovågoranvänds, som jag påpekade, för att föra över information i telenät. Detrör sig då företrädesvis om fest radio eUer radiolänk, aUtså stationärasändnings- ckU mottagningsutmsttiingar,som är en del av transmissionsnätet. För att klara av överföringar på långasträckor behövs ett antal sändare och mottagare med antenner i på fegomlånga avstånd firån varandra. E)etvanUga telefonnätet kaUas cx;kså för det festa koppfede nätet. Begreppet feststår i detta sammanhang för att anslutningen av abonnenter sker tiU en bestämdgeografisk punkt, ett bostadshus, en kontorsfestighet, etc. sker dennaansluttiing med en metalUsk ledning. Anslutningen i det festa nätet medgersåledes inte att den som använder sig av teletjänsten rör sig några längresträckor. Underde senare årtiondena, särskUt , har radio börjatanvändas i aUt större utsträckning också för abonnent-anslutning. Vi har fåttmobUtelefoni, dvs. telefoni där användaren inte är knuten tiU en bestämdanslutningspunkts geografiska belägenhet utan kan röra sig fritt och ändå kunnasamtala med andra abonnenter såväl inom det festa nätet som inom det mobUa. Andraanvändningsområden där anslumingen tiU den enskUde abonnenten sker med radioär personsökning och mobU dataöverföring. Personsökning, som även kan vara enunderfimktion till mobUtelefonitjänsten, innebär möjlighet att från en telefoneller en mobiltelefon sända ett kort meddelande tiU en person som bär ensärskild radiomottagare på sig. MobU dataöverföring, som kan ske såväl inommobUtelefoninät som i särskUda nät, utförs ungefärUgen på samma sätt som vidöverföring av telefonsamtal. Den huvudsakliga skillnaden är att abonnentemainte har telefoner som terminaler utan datorer. Engmndfömtsättning för att radiovågor skaU vara användbara som överföringsmediumär att överföringen kan ske på en frekvens, där stömingar från annanradiosändning inte förekommer. Med andra ord måste sändare och mottagare lokaltvara ensamma på en viss frekvens för att överföringen skall fungera. Dettafömtsätter att det finns ett system för fördelning av radiofrekvenser mellanolika användningsområden och olika användare. Fördelningenav radiofrekvenser sker i av . Den som viU inneha eUeranvända en radiosändare måste ha tiUstånd. Ett tiUstånd innefettar aUtid enbestämning av den frekvens på vilken radioanvändningen får ske. Frekvenser ären ändUg resurs och inom de frekvensområden som från tekniska och ekonomiskasynpunkter är attraktiva är tiUgången på ledigt frekvensutrymme starktbegränsad. HittiUs har det mte funnits några lagbestämmelser som anger eftervUka gmnder tiUståndsgivningen på radioområdet skaU ske. Genom förslaget tiUlag om radiokommunUcation som jag redovisar senare (se avsnitten 4.11 och 4.12)är det meningen att de framtida besluten du-ekt skaU kunna återföras tiUlagföreskrifter. FörslagettiU lag om radiokommunUcation mnehåUer de gmnder för 93 tiUståndsgivningen ochfrekvenstilldelningen som skaU styra myndig- DenhuvudsakUga inriktningen är att tiUstånd skaU ges för Prop. 1992/93:200användning av en radiosändare, om det kan antas att denna inte kommer att störaannan radioanvändning. Systemet kan således sägas bygga på att den befintUgaradioanvändningen som huvudregel skaU vara skyddad för skadUg påverkan fråntiUkommande radioanvändning. Nämndalagförsfeg upptar en föreskrift om s.k. dubbelt tiUståndskrav. Det fömtsätts ienUghet härmed för bifaU tiU en ansökan om rätt att använcfe radiosändare försådan verksamhet som är särskUt reglerad i annan lag att medgivande enUgt denandra fegen föreUgger. Med andra ord är en fömtsättning för att få tiUstånd attanvända radiosändare inom en verksamhet som är tUlståndspUktig enUgt telefegen,att tiUstånd bevUjas enligt sismämnda lag. TiUstånd enUgt telelagen för rättenatt bedriva verksamhet med tUUiandahållande av en viss mobU teletjänst inomallmänt tUlgängUgt telenät måste således formeUt sett vara bevUjat för atttiUstånd enUgt lagen om radiokommunUcation skaU kunna bevUjas för innehav ochanvändning av radiosändare. Motsvarande bör gälla för annan verksamhet somomfattas av tdlståndsplikt enligt telelagen. Detkan synas vara en onödig omgång med dubbla tillstånd. Motiven för att det tfots allt bör vara en sådan ordning hänger samman med att de olika lagarna, somjag har påpekat i det tidigare, i gmnden har skUda regleringsobjekt. Lagen omradiokommunUcation ger regler för all användning av radiofrekvenser, medantelelagen ger regler för den näringsverksamhet som består i att tilUiandahållateletjänster, där radio är ett av flera ttansmissions- och anslumingsmedier. Detvå slagen av tiUståndsbeslut måste givetvis samordnas. I praktiken bör detinte innebära några särskilda komplUcationer, eftersom jag avser föreslå regeringen att anförtroTelestyrelsen uppgiften att vara Ullstandsmyn-dighet såväl enUgt telelagen som enligt lagen om radiokommunUcation. Avdet sagda följer också att tUlståndsplikten enligt telelagen vid verksamhet medatt tillhandahålla mobU ansluming inte kan inskränkas tiU enbarttelefonitjänsten. Samma knapphetsproblem med avseende på frekvensutrymmeföreligger oavsett om det rör anslutning för telefoni eUer för annan tjänst.TUlståndsplUcten bör därför omfatta aUa teletjänster med radioburenabonnentansluming, dvs. även exempelvis datatjänster och personsökningstjänster,aUt i den utsträckning som de tillhandahåUs mom ett allmänt tiUgängUgt telenät. Påmotsvarande sätt som jag angett för tillståndspliktens omfatming förtelefonitjänsten (avsnitt 4.3.1) bör tiUstandsplUct enUgt telelagen för tillhandahåUandeav mobUa tjänster mte gälla om den verksamhet det är fråga om är av denomfattning att den i praktiken saknar betydelse för att uppnå de gmndläggandesyften som skaU vara ledande för lagen. Har verksamheten ingen eUer ytterstbegränsad mverkan på sttävandena att få tiU stånd effektiva telekommunUcationerskaU tillståndsplikt inte gäUa. I så fell sker prövning uteslutande enUgt lagenom radiokommunikation. 4.3.3Tdlstånd för verksamhet med uthyrning av fasta Prop. Dagenskopplade telefonnät erbjuder fömtom utväxUng av telefonsamtal också möjUghetertiU användning för annat slag av informationsöverföring i de flesta delar avlandet. Sålunda kan det användas för överföring av telefaxmeddelanden. Detfinns, som jag påpekat, också möjUghet att föra över mformation mellandatorer på detta nät. AU kommunikation ombesörjs av nätoperatören efter sammagmndkoncept. Den abonnent som önskar komma i kontakt med en annan abonnentringer upp denne cx;h sedan förbindelsen har etablerats förs informationenöver, dvs. samtalet, telefåxmeddelandet eUer datamängden. Förbindelsen koppfesned efter det att överföringen är klar. Kosmaden för kunden är beroende av hurlänge förbmdelsen har varit upprättad. Förframför allt företag med stora informationsflöden är användning av det koppladetelefonnätet ibland aUtför kostsamt, långsamt och i vissa feU osäkert. Manönskar i stallet bygga upp egna kommunUcationsnät, dels internt meUanföretagets olika befettningshavare, dels extemt för kommunikation med samarbetspartners,underleverantörer, etc. Fömtom att man därigenom kan skaffa sig en bättteöverblick över kostnadema för sma telekommunikationer kan företaget också setiU att det ständigt har tiUgång tiU viktiga informationskäUor i form av intemaeller extema databaser. Eftersomföretagen mestadels saknar egna resurser för att bygga upp telenät, hyrs festateleförbindelser från teleföretag. I tillhandahåUer Televerketledningar i stor omfatming för företagsnät och kan sägas vara dominerande pådetta område. Det finns emellertid även andra företag som tiUhandahåller festateleförbindelser, exempelvis och vissa kraftföretag. Eftersomföretagsnät ofta har intemationeUa förgreningar, måste ledningar hyras frånutiändska teleföretag. Denledning som upplåts av teleföretaget kan praktiskt taget aldrig fysiskt pekasut för den som hyr den. Det som hyrs ut är oftast mte en specifik kabel,radiokanal eUer liknande utan är att betrakta som en resurs förinformationsöverföring med viss bestämd kvaUtet, överföringshastighet, etc.mellan bestämda ändpunkter (terminerings-punkter). Om överföringen sker påkabel med metalledare, med optisk fiberkabel, med markbunden radio (radiolänk)eUer med radio via satelUt är säUan känt hos hyresmannen. spelar dettamte heUer någon roU för denne. Han önskar endast att få disponera en säkerförbindelse med bestäUda kvaUteter från punkt tiU punkt. Dengmndtjänst som teleföretaget tiUhandahåUer är aUtså att stäUa en vissöverföringskapacitet tiU hyresmannens disposition. Ofta innefettar detta enskyldighet att åtgärda eventueUa fel på förbindelsen samt att iövrigt underhåUa förbindelsen så att det kan förväntas att den kommer attfungera. Det är därefter en sak för den som hyrt ledningen att förse denna medden terminalutmsming i ändpunkterna som behövs för att den önskadeinformationsöverföringen skaU kunna ske. NaturUgtvis kan teleföretaget oftabista även härvidlag, men detta är i princip att bettakta som ett frånuthyrningen av förbindelsen skilt uppdrag. Genom att hyrateleförbindelser kan således företag eller motsvarande Prop. 1992/93:200bygga upp dels egna nät med anslutning tiU allmänt tillgängliga telenät, delsnät som vad avser hyresmannens disposition inte har någon beröring med ettallmänt tiUgängUgt telenät utan används enbart för kommunikation mellan i detegna nätet ingående anslumingar. Somexempel på den förstnämnda användningen av hyrda teleförbindelser kan nämnasett företags egna nät under sin kontorsväxel, vilken är ansluten tiU aUmänttiUgängUgt telenät. Det egna nätet kan därvid finnas på flera festigheter påskUda orter, varvid de hyrda ledningama används för att koppfe samman de olikafestighetema under samnia växel. SamtUga enheter kan genom kontorsväxehi nås avabonnenter i ett allmänt tiUgängUgt telenät. Denandra användningen av hyrda teleförbindelser förekommer bl.a. när företag harbehov av att kunna föra över stora datamängder meUan datorer. I sådana feU kandet vara bättte att ha en egen permanent uppkopplad förbmdelse än att behövaUta till kopplade teleförbindelser i ett allmänt tiiUgängUgt telenät. En egenförbindelse kan i praktiken ofta vara nödvändig med hänsyn tiU omfattningen avdataflödet. Det finns dessutom möjUghet att hyra feste teleförbindelser medsärskUda krav på tillförUtUghet och service, viUcet kan vara av mycket storbetydelse för användaren. Genom att hyra en förbindelse kan överföringen skemed den hastighet som är önskvärd med hänsyn till datemängden. Fastateleförbindelser tUlhandahålls inte enbart åt företeg som har ett egetöverföringsbehov. Även andra företag hyr teleförbindelser. Det rör sig då omföretag vars verksamhet består i att i sin tur erbjuda tjänster inomteleområdet åt andra. Detta bmkar kallas ttedjepartstrafik. Det kan exempelvisgälla tjänster som innefettar överföring av datauppgifter på de hyrdateleförbindelsema. Inte sällan kombineras sådana tjänster med att den överfördainformationen också ges någon behandling utöver själva överföringen. Det kangäUa ytterligare bearbeming i dator och därvid utförande av någon form avkontorstjänst, såsom fakturering på gmndval av den behandladedatainformationen. Även andra s.k. mervärdestjänster kan förekomma. UtveckUngenav nya tjänster på detta område är snabb. Fasta teleförbindelser kan ocksåhyras av företag som avser att erbjuda telefonitjänster åt andra. som hyr teleförbindelser i första hand för sma egnaöverföringsbehov kan ha ett inttesse av att dämtöver umyttja den disponeradeöverföringskapaciteten för ytterUgare uppgifter. Det kan då förekomma attförbindelsen upplåts vidare. Detta kan tankas om det egna överföringsbehovetinte är så stort att förbindelsen nyttjas fuUt ut. Att då medge annan rätt attanvända oumyttjad kapacitet kan vara ett sätt att nedbringa kosmadema för denegna användningen. Detkan konstateras att upplåtelse för s.k. ttedjepartsttafik i praktiken innebäratt den tiU vilken förbindelsen i första hand upplåts kommer att konkurrera medförstahandsupplåtaren med avseende på överföringstjänsten. Detta kan givetvisge upphov tUl inttessekonflikter InomEG har stor vUct fästs vid att det från teleföretagens sida tillhandahåUs teleförbindelser. Detta Ugger i linje med sttävandena vad 96 gäUerutveckling av konkurrensen inom telekommunUcationsområdet. EnUgt ett av ijuni 1992 beslutat direktiv (92/44/EEG) om Prop. 1992/93:200 tiUämpningen avbestämmelser om öppna nät på hyrda teleförbindelser skaU varje medlemsstat setiU att det tillhandahåUs vissa slag av festa teleförbmdelser för den somönskar hyra sådana. Förbindelsema skaU uppfyUa i direktivet angivna tekniskaspecifikationer. För dessa teleförbmdelser och för de teleförbmdelser somerbjuds i övrigt skaU vissa regler iakttas med avseende på varaktighet avupplåtelsen, tiUgängUghet för olika användningsområden, prissättning m.m.(Innehållet i nämnda direktiv har närmare redovisats i avsnitt 3.1.) Det finnsanledning anta att du-ektivet kommer att gäUa mom ett EES (jfr prop.1991/92:170, bU. l,s. Somangetts har tillhandahåUandet av s.k. hyrda teleförbindelser storbetydelse för att åstadkomma ett effektivt telesystem i hela landet. SärskUtbör betonas den betydelse som en sådan användning av tele-infrastmkturen kan haför oUka former av regional utveckling. EnUgt vad som redovisats kannyttjandet av teleförbindelser anpassas efter det behov som finns i varjeenskild situation. Förbindelsema kan användas för aUt från telefoni tUlhögkvaUtativ datakommunikation och kommer att fyUa en vUctig funktion inomolUca delar av teleområdet. Denangivna telepolitiska inriktningen är att det skaU råda konkurrens inom olikadelar av telekommunUcationsområdet. För att uppnå en marknad med ett flertalaktörer, som erbjuder tjänster i konkurrens, är det enUgt min uppfettning avstor betydelse att det från statens sida finns möjUghet tiU viss styming ochkonttoU vad gäller tUlgången tiiU och villkoren för umyttjande avöverföringskapacitet (teleförbindelser). För utvecklingen på detta områdekommer EG:s nämnda regler om öppna nät att spela en roU. Genom ett samarbeteinom ett EES torde bU skyldigt att se tiU att bl.a. reglema i det s.k.ONP-direktivet om hyrda teleförbmdelser uppfyUs här i landet. Sammantaget talaromständighetema starkt för att tiUståndskrav bör gäUa för verksamhet medtillhandahåUande av festa teleförbindelser. Medhänsyn tiU att den från allmän synpunkt betydelsefuUa verksamheten i dettahänseende torde vara den uthyming som sker inom allmänt tiUgängUgt telenät börtiUståndskravet inskränkas tiU verksamhet inom sådant nät. En sådan avgränsningtorde också sta i överensstämmelse med EG:s ovan nämnda direktiv. Vidare börtiUståndsplikt ttäffa endast verksamhet med tillhandahållande avteleförbindelser som är betydande i sådant hänseende som angetts i det föregående. VadgäUer den tiUståndsskyldiga kretsen bör dessutom följande beaktas. Det är inte bara ägaren av kabehi, radioutmstningen, etc, alltså det som utgör fömtsättningen för överföringen, som kan upplåta överförings kapacitet. Även vidareupplåtelse, s.k. ttedjepartstrafik kan förekomma. Det finns dock inte behov från samhäUets sida av att kunna styra aU den verksamheten. Det kan nämUgen förekomma att vidareupplåtelse bedrivs i flera led och på de mest skiftande sätt efter den förstahandsupplåtelse som ägaren har gjort. En lämpUg avvägning av tiUståndskravet kan vara att i första hand ägare av uthymingskapacitet omfattas därav. Hämtöver finns det operatörer som med hyrd eUer på annat sätt förvärvad kapacitet 97 tillhandahåUerteleförbindelser åt andra i en sådan omfattning och på 7 1992/93. sådant sätt att udiymingenhar betydelse för att skapa effektiva telekom- Prop.