prop · GF0378 · 1992-01-01 00:00:00 — Ränta skall utgå också på belopp som För att inte inbetalning till kabelnämnden skall kunna utnyttjas som en bekväm räntebärande placering av likvida medel bör denna ränta vara lägre än den ränta företaget har att betala på förfallna belopp. P r o p . 2.1.5 Anstånd, befrielse och ändring Skälen för mitt förslag: Om företaget råkar i tillfälliga ekonomiska svårigheter av betydelse bör det finnas utrymme att medge anstånd med Ett sådant beslut bör det ankomma på regeringen att meddela. I undantagsfall kan det också förekomma att skyldigheten att betala avgift över huvud taget kan framstå som oskäligt betungande. Det bör därför finnas utrymme för regeringen att medge befrielse. En sådan befrielse bör dock dels vara av ren undantagskaraktär och dels gälla endast för en begränsad tid. En mer långtgående befrielse däremot väcker frågan om ändring av lagstiftningen och blir en fråga för . Beslutet bör under vissa förutsättningar kunna omprövas. rättssäkerheten bör en begränsning ske i tiden av möjligheten till ändring till företagets nackdel. Jag föreslår därför att ett beslut om avgift inte skall få ändras till företagets nackdel efter utgången av tredje året efter det att beslutet meddelades. Av rationalitetsskäl bör inte heller hur gamla beslut som helst kunna ändras även om ändringen skulle vara till företagets fördel. Jag föreslår att den gränsen sätts till utgången av sjätte året efter det att beslutet meddelades. P r o p . 2.2 Vitessanktion vid överträdelse av vissa programregler Bakgrund till mitt förslag: beslut med anledning av prop. 1990/91:149 innebär att en möjlighet öppnas för ett programföretag utanför att bedriva reklamfinansierade TV-sändningar. Med anledning härav tillfördes radiolagen (1966:755) ett antal nya bestämmelser. De anger vad som skall gälla för reklam och annan annonsering i televisionen samt ger lagstöd för avtalsvillkor om programföretagens rätt att sända reklam mot vederlag m.m. samt sponsrade program. Efterlevnaden av reglerna skall övervakas av radionämnden. I 1 § radiolagen har det tagits in två nya definitioner. Med reklam förstås ett radioprogram som är avsett att främja en näringsidkares avsättning av en vara, en tjänst eller någon annan nyttighet. Med annonstid i televisionen avses sändningstid i televisionen som inleds och avslutas av en särskild ljud- och bildsignatur som markerar att den som sänder i huvudsak gör detta på uppdrag av andra. I avtal med programföretaget skall kunna bestämmas om skyldighet att endast under annonstid i televisionen sända reklam mot vederlag eller program mot betalning (7 § andra stycket 2). Ett programföretag får inte i programverksamheten mot vederlag eller annars på ett otillbörligt sätt gynna ett kommersiellt intresse. Programföretaget får dock i fråga om någon som har bekostat ett program helt eller delvis lämna uppgift om vem bidragsgivaren är (6 § andra stycket). För annonser som sänds under annonstid i televisionen gäller bestämmelserna i 8 - 15 §§. I dessa bestämmelser finns bl.a. regler om vad som får förekomma under annonstid i televisionen, om att det skall framgå i vems intresse sändningen sker, om hur stor del av sändningstiden som får avse annonser, om hur annonserna får placeras, om att det inte får uppträda vissa personer i annonser och om att vissa annonser inte är tillåtna. Bl.a är annonser som syftar till att vinna stöd för politiska eller religiösa åsikter eller annonser som riktar sig till barn, förbjudna. I radiolagen ges också lagstöd för avtalsbestämmelser om program som någon annan än programföretaget har bekostat helt eller delvis, s.k. sponsrade tidigare nämnda beslut med anledning av prop. 1990/91:149 om radio- och TV-frågor innehåller vissa riktlinjer för vad som bör regleras i avtal mellan staten och det reklamfinansierade TV-företaget om dess rätt att sända sponsrade program. Med stöd av de angivna lagbestämmelserna och i enlighet med av P r o p . angivna riktlinjer har regeringen slutit avtal med och om vad som skall gälla i fråga om sponsrade program som sänds av företagen. har till uppgift att genom granskning i efterhand övervaka om ett programföretag har utövat sin sändningsrätt enligt 5 § radiolagen enligt bestämmelserna i lagen eller i avtalet mellan regeringen och företaget (17 § första stycket radiolagen). består av en ordförande och sex andra ledamöter samt ersättare. En av ledamöterna eller ersättarna skall vara vice ordförande. Ordföranden och vice ordföranden skall vara eller ha varit ordinarie domare. (6 § förordningen (1988:339) med instruktion för radionämnden - enligt förslag i 1991/92:53 i stället 17 § tredje stycket radiolagen). Om avtalet mellan regeringen och ett programföretag föreskriver detta skall företaget sända redogörelse för beslut av radionämnden, i vilket företaget förklarats ha brutit mot bestämmelser i radiolagen eller avtalet (17 § andra stycket radiolagen). Skälen för mitt förslag: När reklamfinansierade televisionssändningar inleds i kan de nuvarande sanktionerna för överträdelser av reglerna i radiolagen och avtalen mellan programföretagen och staten visa sig Det bör därför införas mer effektiva sanktioner för överträdelser av vissa sådana regler. Gällande ordning för övervakning av hur programföretagen utövar sin sändningsrätt är utformad mot bakgrund av Radio-koncernens Granskningen har avsett dels radiolagens regler om opartiskhet och saklighet och demokratiska värderingar i programverksamheten, dels bestämmelserna i avtalen om genmälen och beriktiganden, respekt för den enskildes privatliv, sändning av meddelanden från myndigheter samt Om radionämnden finner att ett programföretag har brutit mot bestämmelserna i radiolagen eller avtalet skall företaget redogöra för nämndens beslut i sina sändningar. I avtalen med staten finns också en möjlighet för staten att säga upp avtalen om det finns anledning att anta att programföretagen i väsentlig mån har brutit mot lagen eller avtalen. Denna ordning har i stort sett fungerat väl. I de flesta fall synes radionämndens tolkningar ha accepterats av programföretagen. säga upp avtalet på grund av väsentliga avtalsbrott har aldrig aktualiserats. När ett programföretag får rätt att finansiera sändningarna genom att sända reklam mot vederlag förändras emellertid situationen. I motsats till vad som har gällt tidigare kan programföretaget få direkt ekonomisk av att bryta mot de regler som gäller för programverksamheten. Sådana överträdelser kan tänkas vara av olika slag. Det som ligger närmast till hands är att programföretaget inte följer de regler som på olika sätt begränsar möjligheten att sända reklam eller att sponsorsfinansiera program. Sådana begränsningar gäller t.ex. annonsernas andel av den totala sändningstiden, hur annonserna får placeras i programmen eller att vissa slag P r o p . av program inte får vara sponsrade. Även andra regler, t.ex. om programutbudets sammansättning, kan i och för sig uppfattas som stridande mot verksamhetens ekonomiska mål. Enligt min mening är de nuvarande sanktionerna inte tillräckliga för att man skall kunna vara säker på att respekten för gällande bestämmelser skall upprätthållas när det blir tillåtet att sända reklam mot vederlag. Skyldigheten för programföretaget att i sändning redogöra för radionämndens "fällande" beslut torde inte ensam verka avhållande om företaget kan göra stora ekonomiska vinster på att bryta mot bestämmelserna. En så drastisk åtgärd som att säga upp avtalet kan knappast tillgripas annat än i extrema situationer. Vad som enligt min mening behövs är en möjlighet att motverka värdet för företaget av att överträda reglerna genom att göra regelbrotten ekonomiskt olönsamma. Viten är en sanktion som har denna egenskap. Ett vitesbelopp skall bestämmas så att det kan antas att den det gäller kommer att följa det föreläggande som är förenat med vitet. Ett programföretag som finner att upprepade överträdelser av reglerna leder till en ekonomisk belastning som motsvarar eller överstiger intäkten kommer därför att avstå från fortsatta överträdelser. Mot denna bakgrund anser jag att radionämnden bör ges möjlighet att förelägga vite vid överträdelser av vissa regler i radiolagen eller i avtalet mellan staten och programföretaget. En sådan regel är tillåten enligt den av numera antagna yttrandefrihetsgrundlagen, som träder i kraft . Där an-ges nämligen att det i lag får föreskrivas att en nämnd vars sammansättning är bestämd i lag och vars ordförande skall vara eller ha varit ordinarie domare skall granska om radioprogram, som någon har sänt på annat sätt än genom tråd, står i överensstämmelse med de föreskrifter eller andra villkor som gäller för sändningarna. En sådan nämnd får endast uttala sin mening och förelägga den sändande att följa föreskrifterna eller villkoren. I lag får föreskrivas att ett föreläggande av nämnden får förenas med vite. ansvar för yttrandefrihetsbrott och om utdömande av vite prövas alltid av domstol (7 kap 4 §). P r o p . 2.2.2 Vilka regler skall vitessanktioneras? Skälen för mitt förslag: Ett vitesföreläggande innebär att ett programföretag som har överträtt en viss regel kan åläggas att, om det ännu en gång bryter mot regeln, betala ett penningbelopp till staten. Om vitesbeloppet sätts tillräckligt högt ett vitesföreläggande verkningsfullt. Ett programföretag som har ett vitesföreläggande hängande över sig kan förväntas vara extra försiktigt för att inte riskera att åter bryta mot Just på grund av att vitesförelägganden är effektiva bör de användas med försiktighet inom radio- och TV-området. Det är t.ex. inte alls lämpligt att använda sig av vitesförelägganden när det gäller brott mot reglerna om opartiskhet och saklighet eller programutbudets sammansättning. På dessa områden skulle hot om viten kunna leda till att programföretagen iakttog alltför stor försiktighet när de behandlade kontroversiella frågor. Vitesförelägganden bör inte heller kunna förekomma om man kan riskera att komma i konflikt med utgivarens grundlagsenliga ensamrätt att bestämma vad en sändning skall innehålla. Därför bör sådant föreläggande inte kunna tillgripas vid överträdelse av radiolagens förbud mot diskriminering av annonsörer eller av avtalsbestämmelser om genmäle och beriktigande. Ett vitesföreläggande framstår däremot som lämpligt i fråga om överträdelser av regler om annonser och sponsrade program. Dessa regler har i huvudsak tillkommit som ett resultat av en avvägning mellan programföretagets och publikens intressen. Om sanktionsmöjligheterna är alltför svaga finns det en risk att programföretagen inte kommer att respektera reglerna. De skäl emot vitesförelägganden som kan anföras i fråga om vissa andra regler finns inte när det gäller annonser och sponsrade program. De regler som jag syftar på gäller den högsta tillåtna mängden annonser, hur annonserna får placeras i programmen, samt - i förekommande fall - om att ett programföretag inte får sända betalda annonser. Även de regler som syftar till att annonser och sponsrade program klart skall kunna skiljas från det övriga programutbudet samt regler som avser att motverka viss annonsering eller att de restriktioner som gäller för TV-annonsering kringgås genom sponsring av program, är sådana att det är motiverat med en så verkningsfull åtgärd som ett vitesföreläggande. P r o p . 3 Upprättade lagförslag I enlighet med vad jag nu anfört har inom upprättats förslag till 1. lag om koncessionsavgift på televisionens område, 2. lag om ändring i lagen (1971:1072) om förmånsberättigade skattefordringar m.m. 3. lag om ändring i radiolagen (1966:755). Lagförslagen har granskats av lagrådet. Lagförslagen under 1 och 2 har upprättats i samråd med statsrådet . P r o p . 4.1 Förslaget till lag om koncessionsavgift på televisionens område Den avgift som föreslås är att betrakta som en skatt (se närmare härom avsnitt 2.1.1). Det finns emellertid inte mer än en Att i detta fall infoga denna avgift i någon befintlig skatteförfattning låter sig knappast göras. Avgiften har därför reglerats i en särskild lag. Vid utformningen av denna har eftersträvats en enkel reglering med så få bestämmelser som möjligt. Det kan antas att de flesta uppkommande frågor om uppgiftslämnande etc. kan lösas i samförstånd mellan kabelnämnden och företaget. Lagrådet har föreslagit att det remitterade lagförslaget redigeras om och kompletteras på några punkter. Lagrådets förslag innebär inte någon saklig ändring i fråga om koncessionsavgiftens storlek och konstruktion. Lagförslaget har utformats i enlighet med lagrådets förslag. Specialmotiveringen har anpassats härtill. Endast i de fall lagrådets yttrande föranlett sakliga förändringar eller kompletteringar av betydelse, har detta särskilt anmärkts i texten nedan. Av paragrafen framgår att koncessionsavgift kommer ifråga endast för ett företag som har tillstånd till rikstäckande TV-sändningar i form av rundradiosändningar. Det är dock inte varje tillstånd som för med sig avgiftsskyldighet. Det krävs sålunda att tillståndet innehas av ett företag som dessutom har rätt att sända reklam mot vederlag och att företaget är ensamt om att få sända reklam i rundradio. Lagen har alltså endast en adressat. Att företaget har rätt att sända reklam innebär i detta sammanhang att det i avtalet med staten inte intagits någon regel om reklamförbud med stöd av 7 § andra stycket 1 radiolagen. Se närmare den allmänna motiveringen avsnitt 2.1.1. P r o p . Enligt paragrafen består avgiften av två delar, en fast som regleras i 3 § och en rörlig vars konstruktion framgår av 4 §. Av bestämmelsen framgår också att det är först när företaget utnyttjar tillståndet som det blir avgiftsskyldigt. För att avgiften inte alltför mycket skall styra sändningarna skall inledas, har avgiftsskyldighetens inträde bestämts till månaden efter den då sändningsverksamheten påbörjas med stöd av tillståndet. Det kan naturligtvis förekomma att företaget innan den reguljära sändningsverksamheten inleds, vill testa utrustningen. provsändningar har en till tid och omfattning begränsad omfattning bör det kunna sägas att sändningsverksamheten inte inletts och avgiftsskyldighet alltså inte inträtt. Det kan påpekas att detta enbart har avseende på avgiftsskyldighetens inträde. Radiolagen innehåller t.ex inte någon bestämmelse om provsändningar varför dess regler torde gälla för alla typer av sändningar. Lagrådet har föreslagit att vad som ovan sägs om provsändningar bör få ett uttryck i lagtexten. Detta återfinns i andra stycket. Den fasta delen av avgiften består enligt första stycket av en avgift för som sändningar bedrivs. Som sändningar bör inte heller i detta sammanhang räknas rena provsändningar, t.ex. av dygnet (jfr 2 § andra stycket). Om företaget är osäkert på om sändningsverksamheten är avgiftsgrundande kan det få den saken prövad enligt 5 § andra stycket. Månadsavgiften är så anpassad att den i nuvarande kostnadsläge skall ge ett årligt belopp om . Enligt andra stycket skall den fasta delen av avgiften justeras med hänsyn till förändringarna i penningvärdet. Det sker genom att konsumentprisindex (KPI) för oktober månad året före det år avgiften avser divideras med KPI för . Den fasta delen av avgiften multipliceras med den sålunda erhållna kvoten. bestämmer storleken av den fasta delen av avgiften enligt 5 § första stycket. Beloppet skall avrundas nedåt till hela tusental kronor. Storleken av månadsavgiften skall bara bestämmas en gång . Den allmänna motiveringen till reglerna om avgiftens konstruktion finns i avsnitt 2.1.2. P r o p . Den rörliga delen av avgiften är enligt första stycket beroende av företagets intäkter under ett kalenderår av reklamförsäljning. Det är här fråga om bruttointäkt av reklamförsäljningen utan avdrag för marknadsföring eller andra kostnader för inkomstens förvärvande. Däremot faller intäkter av andra verksamheter, t.ex försäljning av producerade program till andra TV-företag, Det bör också noteras att det är fråga om vad som utgör företagets vederlag. Eventuella förmedlingsprovisioner till fristående agenter etc. ingår således inte i underlaget. Andra och tredje styckena innehåller vissa regler till skydd mot illojala förfaranden vid redovisningen. Framgår det av omständigheterna att en intäkt som tillförts någon annan, t.ex ett programföretaget närstående bolag, i verkligheten utgör vederlag till programföretaget för reklamförsäljning, skall även denna betalning inräknas i underlaget för den rörliga avgiften. detta beslutar kabelnämnden genom att det, enligt 6 § andra stycket, är nämnden som på grundval av företagets uppgifter fastställer den rörliga avgiften. Intäkterna skall bestämmas enligt bokföringsmässiga grunder. Också beloppsgränserna skall enligt fjärde stycket justeras på ett sätt som motsvarar det som anges i 3 § andra stycket i fråga om den fasta delen av koncessionsavgiften. Fastställande och beräkning av avgift Paragrafen har, i enlighet med lagrådets förslag, utformats något annorlunda än i det remitterade förslaget. Av första stycket framgår att kabelnämnden före skall fastställa månadsavgiften för det följande Det är alltså inte meningen att nämnden skall meddela ett särskilt beslut för . Betalningsskyldigheten inträder redan i och med att sändningsverksamhet bedrivs. Om emellertid företaget är osäkert på om det är skyldigt att betala den fasta delen av avgiften för en viss månad kan det få Detta framgår av andra stycket. Ett sådant beslut kan enligt 11 § överklagas till kammarrätt. I övrigt skall kabelnämnden inte fatta några beslut om skyldighet att betala avgift enligt 3 §, om det inte behövs för verkställighet enligt 14 §. Sista meningen utgör ett förtydligande som tillkommit på förslag av lagrådet. Tredje stycket anger förfallodagen för den fasta delen av avgiften. Den fasta delen skall således betalas före utgången av den månad som avgiften avser. P r o p . Lagrådet har föreslagit att programföretaget blir skyldigt att till en bestämd tidpunkt lämna kabelnämnden de uppgifter som behövs för att fastställa den rörliga delen av avgiften och att kabelnämndens skyldighet att meddela beslut om avgiftens storlek görs beroende av att programföretaget fullgjort sin uppgiftsskyldighet i rätt tid. beslut möjligt efter det att skyldigheten fullgjorts. Betalningsterminen föreslås bli bestämd i anslutning till vad som föreskrivs om beslutstidpunkten. Förslaget har utformats i enlighet med vad lagrådet föreslagit. I första stycket åläggs företaget att lämna de uppgifter som behövs för att kabelnämnden skall kunna fastställa den rörliga avgiften. Uppgifterna skall lämnas . Lämnas inte sådana uppgifter, eller är uppgifterna ofullständiga, får kabelnämnden förelägga bolaget vid vite att fullgöra sin skyldighet. I andra stycket anges att kabelnämndens beslut om den rörliga avgiften skall fattas året efter det kalenderår avgiften avser. På förslag av lagrådet har införts ett förtydligande genom vilket framgår att kabelnämnden, om företaget inte fullgjort sin uppgiftsskyldighet, skall besluta möjligt efter det att uppgiftsskyldigheten fullgjorts. Detta får särskild betydelse i förhållande till bestämmelserna om ränta i 7 §. har inte rätt att skönsmässigt uppskatta företagets intäkter. Några särskilda regler för hur uppgiftsskyldigheten skall fullgöras har inte Av tredje stycket framgår att den rörliga delen av avgiften skall betalas om kabelnämnden har meddelat beslut om avgiften senast . I annat fall skall avgiften betalas så snart kabelnämnden meddelat beslut om avgiften. Att företaget kan dra på sig ränta genom att inte lämna uppgifter framgår av 7 § andra stycket. Detta kan medföra att företaget finner skäl att göra en a conto betalning i avvaktan på ett beslut. I första stycket anges att ränta utgår på avgift enligt denna lag från förfallodagen. Vilken förfallodagen är framgår av 5 § tredje stycket och 6 § tredje stycket. beslutar om ränta skall utgå. Räntesatsen är den som anges i 6 § räntelagen, dvs. Som tidigare nämnts har kabelnämnden inte tillagts någon rätt att "skönstaxera" företaget. För att företaget inte skall vinna något på att fördröja kabelnämndens beslut har därför regeln i andra stycket tillkommit. Den innebär att avgiften löper med ränta från även om kabelnämnden inte fattat något beslut. P r o p . I tredje stycket anges att kabelnämnden beslutar om ränta. Se närmare om ränta i avsnitt 2.1.4. I första stycket anges att betalningen skall ske till kabelnämnden. framgått av avsnitt 2.1.3. är detta att se som en temporär lösning. Bestämmelsen att betalning skall ske genom insättning på ett särskilt postgirokonto etc. är i sig av förordningskaraktär. Genom att bestämmelsen tas in i lagen undviks en särskild förordning i ämnet. Andra och tredje styckena motsvarar 29 § lagen (1989:41) om TV- avgift. Den räkning som omtalas är det s.k rundradiokontot. Hur medlen skall förvaltas bestäms genom avtal mellan staten och . P r o p . Om företaget har betalat in för mycket, skall det överskjutande beloppet, enligt första stycket betalas tillbaka. Av andra stycket framgår att även på avgift som skall återbetalas skall ränta utgå, dock med en lägre procentsats än enligt 7 §. Bestämmelsen gäller alla fall av återbetalning. Det kan vara återbetalning på grund av att kammarrätt ändrat kabelnämndens beslut, återbetalning på grund av ändring av kabelnämndens beslut enligt 10 § eller återbetalning helt enkelt därför att företaget betalat in för mycket. Också om sådan ränta beslutar kabelnämnden. Omprövning och överklagande m.m. På förslag av lagrådet har 10 § utformats i närmare anslutning till 4 kap. 3 och 6 §§ lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter. I andra stycket begränsas möjligheterna till ändring i tiden. Ändring till företagets nackdel får inte ske efter utgången av tredje året då det ursprungliga beslutet meddelades och inte i något fall, dvs. inte ens till företagets fördel, får ändring ske efter utgången av sjätte året efter det då det ursprungliga beslutet meddelades. beslut om avgift och om ränta får överklagas till kammarrätt. Det gäller beslut om fastställande av avgiftens storlek enligt 5 och 6 §§, beslut om att betalningsskyldighet föreligger enligt 5 § andra stycket, beslut om föreläggande av vite enligt 6 § första stycket, beslut om ränta enligt 7 och 9 §§ samt beslut om ändring enligt 10 §. Av 27 § förvaltningslagen(1986:223) följer att kabelnämnden skyndsamt skall ompröva det överklagade beslutet. Andra beslut än de uppräknade får inte överklagas. Av tredje stycket framgår att ett överklagande inte befriar företaget från skyldigheten att betala avgift eller ränta. Av tredje stycket framgår att ett överklagande inte befriar företaget från skyldigheten att betala avgift. P r o p . Om det finns särskilda skäl får regeringen medge anstånd med betalning av avgiften. Finns synnerliga skäl får regeringen medge befrielse från skyldigheten att betala avgift för . Av det sista uttrycket skall framgå att regeringen aldrig får för obestämd tid medge befrielse. synnerliga skälet skall således vara övergående. En allmän konjunkturnedgång bör normalt inte vara ett särskilt skäl till anstånd med betalningen och självfallet inte ett synnerligt skäl som kan ge befrielse från avgiften. Ett sådant kan i stället föreligga om företaget har stora förfallna avgifter men p.g.a. olyckshändelse eller andra extraordinära omständigheter, kan förväntas få små eller inga intäkter . Den allmänna motiveringen till reglerna om anstånd och befrielse finns i avsnitt 2.1.5. får besluta om revision. Den behöver emellertid inte själv Detta kan uppdras åt skatteförvaltningen. Av förordningen (1990:1293) med förordning för skatteförvaltningen framgår att till skatteförvaltningen räknas och skattemyndigheterna i länen. För revisionen gäller reglerna i 3 kap. 7-15 §§ lagen om punktskatter och prisregleringsavgifter i tillämpliga delar. Där stadgas om hur revisionen får ske, vad som får granskas, vad som får tas om hand, om kvitto och skyldighet att underrätta företaget om resultatet av revisionen etc.