prop · GF03134 · 1992-01-01 00:00:00 — En utförsäljning skulle leda till en välbehövlig och önskvärd ägandespridning och bättre arrondering, som i sin tur skulle borga för ett mer mångfacetterat skogsbruk. I fråga om försäljning av skogsfastigheter och skogsmark bör den därför ske efter följande två huvudlinjer. För det första bör mindre enskilda skogsskiften som understiger storleksordningen 200 ha per enhet bjudas ut till försäljning. Det gäller enheter där det privata skogsbruket har större möjligheter att åstadkomma en effektiv förvaltning. För det andra finns i anslutning till domänverkets större markinnehav ett antal privata skogsägare som skulle vara i behov av mera skogsmark för att uppnå effektivitet. Särskilt i finns delar av domänverkets skogsinnehav där en ökad effektivisering med fördel kan ske genom att privat ägande utvecklas. De områden som kan vara aktuella i sådana fall är sådana där vidareförädlingen av skogsråvaran lämpligast kan ske i annan regi än av det nya bolaget. Privata skogsägare bör kunna ta upp en diskussion med bolaget om förvärv av delar av denna mark. Vidare bör den försäljning av permanent- och fritidsbostäder som pågår intensifieras. Jag har från domänverket erfarit att bl. a. den rådande lågkonjunkturen successivt medfört ökade finansieringsproblem för presumtiva köpare, vilket bl. a. lett till ett mindre antal anbudsgivare och mer utdragen försäljning. Ett sätt att motverka denna utveckling kan enligt min mening vara att man i den fortsatta försäljningen särskilt undersöker möjligheterna att rikta sig mot jord- och skogsbrukare som kan vara berättigade till kreditgaranti för yttre rationalisering. Mina förslag innebär en väsentlig utvidgning av det försäljningsprogram som domänverket bedriver. I det överlåtelseavtal som avses träffas mellan regeringen och det nya bolaget bör dels principerna för försäljning av mark till enskilda regleras i enlighet med vad jag nu anfört, dels bolaget åta sig att genomföra försäljningen i enlighet med regleringen i avtalet. Jag har erfarit att det bland skogsbrukare och skogsbolag finns intresse att söka finna mera ändamålsenlig arrondering av vissa skogsinnehav. den mån det nya bolaget kan medverka till sådana förändringar är det givetvis positivt. Bolaget skall dock normalt medverka utifrån en självständig bedömning av värdet av dylika avtal. 4.1 Statliga intressen 4.1.1 Fjällen Stora delar av fjällkedjan förvaltas av domänverket. Huvuddelen av området utgörs av improduktiv mark som dock har ett stort allmänt värde främst med hänsyn till rennäring, naturvård, rekreation och friluftsliv. Med hänsyn till detta bör fjällkedjan kvarbli i statens ägo. När det gäller att i fjällen bestämma gränsen mellan den mark som skall kvarbli i statens ägo och den mark som skall överlåtas till bolaget gör jag följande bedömning. I enlighet med de principer jag redogjorde för bör den produktiva marken, där man alltså kan ställa ett marknadsmässigt avkastningskrav, överlåtas till bolaget medan återstoden kvarblir i statens ägo. Jag föreslår därför att gränsen dras i övergångszonen mellan den produktiva skogsmarken och det rena kalfjället. I och bör dock gränsen dras längre ned, nämligen i odlingsgränsen. Dessutom bör renbetesfjällen i kvarbli i statens ägo. Skälet till detta är de speciella regler till skydd för rennäringens intressen som gäller ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen. Jag återkommer närmare till denna fråga längre fram då jag ger en samlad redogörelse för rennäringens förhållanden. I och kommer alltså icke obetydliga arealer produktiv skogsmark att kvarbli i statens ägo. I och innebär denna lösning att stora delar av den fjällnära skogen kommer att överlåtas till bolaget. beslutade om vissa preciseringar av reglerna för avgränsning av skyddade områden i den fjällnära skogen (prop. 1990/91: 3, JoU13, rskr. De områden det gällde var dels områden med svårföryngrad skog, dels områden med stor konkurrens mellan olika markanvändningsintressen. Avgränsning av dessa områden avses ske successivt. I avvaktan på detta föreslår jag att de delar av den fjällnära skogen som förvaltas av domänverket tills vidare kvarblir i statens ägo och att man efter avslutade inventeringar av berörda marker slutgiltigt avgör vilka delar av den fjällnära skogen som bör överlåtas på det nya bolaget. Som jag nämnde får skogsbruket på denna mark liksom den faktiska förvaltningen och skötseln av fjällkedjan i övrigt efter sedvanligt anbudsförfarande läggas ut på entreprenad. Detta bör dock bara gälla den ekonomiska och tekniska förvaltningen. Enligt olika bestämmelser i rennäringslagen utövar olika befogenheter i det berörda området. Dessa befogenheter bör kvarstå oförändrade. Jag återkommer med en redogörelse för dessa befogenheter längre fram då jag redogör för rennäringens förhållanden. 4.1.2 Andra statliga myndigheter Den staten tillhöriga mark som domänverket förvaltar består av ett stort antal fastigheter. Dessa fastigheter upptas redovisningsmässigt på domänfonden. Det förekommer att andra myndigheter förvaltar eller har förvaltat en viss del av en fastighet som är upptagen på domänfonden. Som exempel kan nämnas att med stöd av Kungl brev förvaltade vatten och grund i ett antal älvar inom kronoparkerna i . Dessa områden var upptagna på vattenfallsverkets fastighetsfond. Verksamheten vid vattenfallsverket överfördes till ett av staten ägt aktiebolag, . Vidare förvaltar två nationalparker som är belägna på domänfondsfastigheter. Dessa områden är redovisade på naturvårdsfonden. Denna uppdelning i förvaltningshänseende av en och samma fastighet har inte åtföljts av någon fastighetsbildningsåtgärd. När en sådan fastighet överlåts till bolaget bör därför områden som ej stått under domänverkets förvaltning undantas från överlåtelsen och sedan utbrytas genom fastighetsbildning. Därutöver bör de områden som förvaltades av vattenfallsverket av staten överlåtas till . Alternativt kan i vissa fall upplåtelse av servitut eller nyttjanderätt komma i fråga. Jag anser dock att fiskerätten i de vattenområden som här avses och som förbehållits domänverket bör överföras till det nya bolaget som ju i flertalet fall kommer att äga marken runt vattenområdena. Härigenom kan bolaget fortsätta att upplåta fiskerätt till allmänheten bl. a. genom det s. k. domänfiskekortet. I den mån fiskerätten hör till fastighet som skall överlåtas till , bör därför staten i överlåtelseavtalen förbehålla sig nyttjanderätten till fisket. Denna nyttjanderätt bör sedan överföras till det nya domänbolaget. Med stöd av olika regeringsbeslut och överenskommelser disponerar andra myndigheter, t. ex. , kriminalvårdsverket, fl., fastigheter eller delar därav som finns upptagna på domänfonden. Den disponerande myndigheten erlägger en årlig ersättning till domänverket motsvarande en förräntning av det bokförda värdet eller en avtalad ersättning. Dispositionen avser i dessa fall oftast mark med byggnader eller andra anläggningar. Fastigheterna kan grovt delas in i placeringsfastigheter, t. ex. sedvanliga kontorsfastigheter med alternativa användningsmöjligheter, och ändamålsfastigheter, dvs. fastigheter eller delar av fastigheter som saknar, eller har en mycket liten, alternativ användning och/eller har skräddarsytts för sitt ändamål. Exempel på den senare typen är kriminalvårdsanstalter, vissa anläggningar som disponeras av , teleanläggningar och telestationer som disponeras av samt fyrar. Placeringsfastigheterna har alternativa användningsmöjligheter och kan därför fullt ut förvaltas på marknadsmässiga villkor. De skall således förvaltas i bolagsform och det nya bolaget torde vara väl skickat att svara för den förvaltningen, varför dessa fastigheter bör överlåtas till det nya bolaget. Hur ändamålsfastigheter skall behandlas får avgöras från fall till fall enligt följande riktlinjer. Om det rör sig om stora anläggningar, exempelvis kriminalvårdens riksanstalter, bör dessa kvarbli i statens ägo eftersom det inte torde vara en adekvat uppgift för det nya bolaget att äga och förvalta sådana anläggningar. Detsamma gäller mycket specialiserade anläggningar såsom och en del av . Sådana anläggningar har för övrigt i de flesta fall anskaffats för den disponerande myndighetens räkning, vilket också talar för att den mark, där anläggningen är belägen, undantas från överlåtelsen. Om det däremot är fråga om små anläggningar, exempelvis fyrar och meteorologiska mätinstrument, bör man av kostnadsskäl och beroende på svårigheten att bilda lämpliga fastigheter avstå från att bryta ut dessa anläggningar från den fastighet på vilka de står. Fastigheten inklusive anläggningen bör alltså i dessa fall överlåtas till det nya bolaget. Beträffande ändamålsfastigheter som överlåts till det nya bolaget får den disponerande myndigheten på sedvanligt sätt träffa avtal om nyttjanderätt med det nya bolaget. 4.1.3 Totalförsvaret Totalförsvaret, främst den militära delen, har ett stort antal byggnader och anläggningar på den mark domänverket förvaltar. Det rör sig om flygfält, flygbaser, befästningsanläggningar, ammunitionsförråd, mobiliseringsförråd, drivmedelsanläggningar etc. Många av dessa anläggningar är specifikt utformade för sitt ändamål och utgör därför s. k. ändamålsfastigheter. Om det är fråga om stora eller komplicerade anläggningar bör anläggningen med tillhörande mark utbrytas genom fastighetsbildning och kvarbli i statens ägo, eftersom det inte kan vara en adekvat uppgift för det nya bolaget att förvalta denna typ av anläggningar. Däremot bör vissa mindre och okomplicerade anläggningar såsom en del förrådsbyggnader kunna ingå i överlåtelsen till bolaget. kan dock militära säkerhets- och sekretesskäl tala för att även sådana anläggningar kvarblir i statens ägo. Denna fråga får avgöras från fall till fall. Efter överenskommelse med domänverket disponerar försvarsmakten en rad markområden för skilda ändamål, främst som skjutfält och övningsfält. Även beträffande dessa områden får det avgöras från fall till fall hur det skall förfaras med området. Vägledande vid den bedömningen bör vara den inverkan den militära verksamheten har på området. Om ett område används som artilleriskjutfält, uppstår ofta stora skador på skogen och risken för blindgångare är överhängande. Dessa omständigheter utgör ett mycket starkt hinder mot rationellt skogsbruk, varför områdena i allmänhet bör kvarbli i statens ägo och kvarstå till försvarsmaktens disposition. Om ett område däremot används som övningsfält, blir skadorna inte alls lika omfattande. Den militära verksamheten behöver därför inte utgöra något avgörande hinder mot skogsbruket. Sådana områden bör därför i många fall kunna överlåtas till det nya bolaget. Beträffande de områden som överlåts till bolaget får försvarsmakten på sedvanligt sätt teckna avtal om nyttjanderätt på marknadsmässiga villkor. En typ av anläggningar för totalförsvarets behov intar en särställning. Det gäller ett antal anläggningar av särskild betydelse för rikets säkerhet. Dessa anläggningar är utrustade med kommunikationssystem för vilka en mängd ledningar dragits. Till ledningar hör i detta sammanhang också och andra mindre anordningar som krävs för att systemet skall fungera. Själva anläggningarna erbjuder inga speciella problem, eftersom den mark på vilken de ligger kan utbrytas genom fastighetsbildning och sedan kvarbli i statens ägo. I avvaktan på fastighetsbildning får överlåtelse av de fastigheter på vilka sådana anläggningar finns inte ske till bolaget. När det gäller mark som ianspråktas för ledningar går det däremot inte att åstadkomma en ändamålsenlig fastighetsbildning utan här uppkommer särskilda problem och jag återkommer i nästkommande avsnitt till dessa frågor. 4.1.4 Ledningar Efter avtal med domänverket har dåvarande dragit fram starkströmsledningar över kronoparker framför allt i . Som jag nämnde har verksamheten vid vattenfallsverket Storkraftnätet har dock undantagits och ligger därför kvar i statens ägo. Det förvaltas av ett nyinrättat verk, . Vidare har ett stort antal teleledningar med tillhörande anläggningar på mark som förvaltas av domänverket. Även totalförsvaret i övrigt har ledningar på denna mark. Sekretess av hänsyn till totalförsvaret gäller för en inte oväsentlig del av och totalförsvarets ledningar i fråga om funktion och belägenhet. Ledningarna måste självfallet undantas från överlåtelsen till det nya bolaget. Detta stöter emellertid på vissa problem. förvaltas marken respektive ledningarna av olika myndigheter men de är i samme ägares hand, staten. Enligt 2 kap. 1 § jämförd med 2 kap. 4 § jordabalken utgör ledningarna därmed tillbehör till fastighet. Enligt 7 § samma kapitel gäller överlåtelse av tillbehör inte gentemot tredje man förrän tillbehöret skilts från fastigheten på sådant sätt att det kan anses höra till fastigheten. Samma princip avses gälla om en fastighet överlåts och överlåtaren därvid förbehåller sig äganderätten till något föremål som hör till fastigheten. Med nuvarande lagstiftning kan alltså inte ledningarna med sakrättslig verkan kvarbli i statens ägo då marken överlåts till bolaget. Inom pågår arbetet med en lagstiftning som kommer att göra det möjligt att vid överlåtelse av statligt ägda fastigheter med sakrättslig verkan skilja äganderätten till fastighetstillbehör från äganderätten till fastigheten i övrigt utan att tillbehöret skiljes från fastigheten enligt stadgandet i 2 kap. 7 § jordabalken. Denna lagstiftning avses få en sådan utformning att det sakrättsliga skyddet uppstår redan genom själva överlåtelseavtalet. Om denna lagstiftning inte har hunnit träda i kraft då bolagiseringen skall äga rum, föreslår jag följande arrangemang. Vid bolagiseringen kan vissa fastigheter överlåtas till bolaget. I överlåtelseavtalet undantas ledningarna som därmed kvarblir i statens ägo. Denna överenskommelse blir bindande mellan parterna men kan, som jag nämnde, inte åberopas mot tredje man. Därför bör bolaget åta sig att inte överlåta och ej heller inteckna fastigheter förrän statens äganderätt till ledningarna har blivit gällande mot tredje man genom den planerade lagstiftningen, som i sådant fall måste göras tillämplig även ifråga om överlåtelseavtal som har ingåtts före ikraftträdandet. Emellertid bör de fastigheter där försvaret eller har ledningar stanna i statens ägo tills den planerade lagstiftningen trätt i kraft eftersom en väsentlig del av teleledningarna har stor säkerhetsmässig betydelse och är hemliga från försvarssynpunkt. Först därefter kan fastigheterna överlåtas till bolaget med förbehåll för ledningarna som då fortsättningsvis med sakrättslig verkan kommer att ägas av staten. Utöver ledningar har såväl som försvaret olika typer av anläggningar på den av domänverket förvaltade marken. Beträffande större anläggningar uppstår inga problem eftersom dessa anläggningar med tillhörande mark kan avstyckas om de skall kvarbli i statens ägo. Vissa anläggningar är dock så små att en ändamålsenlig fastighetsbildning inte kan komma till stånd, varför avstyckning inte kan ske. Dessa anläggningar, som alltså utgör tillbehör till fastighet, får därför behandlas på samma sätt som och försvarets ledningar. I detta sammanhang vill jag anmärka att domänverket genomför omfattande försäljningar av mark i enlighet med bemyndigande att försälja mark inom en ram av (prop. 1990/91: 87, NU38, rskr. Det är angeläget att dessa försäljningar får fortsätta men de måste dock ske under hänsynstagande till det problem som är förknippat med vissa ledningar och anläggningar för vilket jag just har redogjort. Jag föreslår att de fastigheter som omfattas av försäljningsprogrammet kvarblir i statens ägo tills den nya lagstiftningen har trätt i kraft. Det nya bolaget bör dock få i uppdrag att för statens räkning och efter regeringens tillstånd sälja de berörda fastigheterna. I samtliga dessa fall skall i överlåtelseavtalet ledningarna med tillhörande anläggningar undantas på samma sätt och under samma villkor som jag redogjort för. Det sakrättsliga skyddet kommer senare att erhållas genom den planerade lagstiftningen. 4.1.5 Naturvård Genom sitt stora och samlade markinnehav har domänverket kunnat göra stora insatser för naturvården och det rörliga friluftslivet. Av domänverkets markinnehav har verket undantagit vissa delar från normalt skogsbruk oftast beroende på att området bör skyddas av naturvårds- eller skogshistoriska skäl. Sådana områden finns på cirka 700 olika platser i landet och kallas domänreservat. Reservatens sammanlagda areal uppgår till ungefär 1,4 miljoner ha av verkets totalt 10 miljoner ha mark. Huvuddelen av den fjällskog som ägs av staten i mellersta och norra ingår i domänreservaten. Andra områden skyddas på grund av bestämmelserna i naturvårdslagen. Det rör sig här om naturreservat och nationalparker. Som exempel på domänverkets insatser för det rörliga friluftslivet kan nämnas att verket i vissa för allmänheten särskilt intressanta områden vidtagit åtgärder för att underlätta allmänhetens tillgång till och utnyttjande av området, t. ex. anläggande av strövstigar och rastplatser. har också en inriktning när det gäller skogsbilvägar på verkets marker att så långt möjligt hålla dessa öppna för allmänheten. I proposition 1991/92: 38 om inriktningen av den ekonomiska politiken anförde regeringen att statliga tillgångar, som saknar kommersiella förutsättningar bör avskiljas vid bolagisering. Bland exemplen på sådana tillgångar nämns mark av stort naturvärde som har undantagits från normalt skogsbruk. Mot bakgrund av detta och beslut (1990/91: NU38, rskr. 318) får bolagiseringen inte leda till att områden av stort naturvårdsvärde under domänverkets förvaltning mister sitt skydd eller att detta försvagas. Jag föreslår att dessa områden behandlas på följande sätt. Av de cirka 740 domänreservaten har domänverket och gemensamt upprättat en förteckning över 84 reservat som --1990 avsattes i det fjällnära området. Med den gränsdragning mellan statens och bolagets marker i fjällen som jag har föreslagit skulle cirka 25 av dessa reservat hamna på bolagets mark. Dessa reservat bör i princip kvarbli i statens ägo. En inventering bör göras inför en omvandling till naturreservat. I avvaktan på att denna inventering blir klar föreslår jag att dessa domänreservat tills vidare kvarblir i statens ägo och att det efter avslutad inventering slutgiltigt avgörs vilka delar av dessa områden som bör överlåtas på det nya bolaget. För de områden som kan komma att överlåtas till bolaget gäller att om ombildningen till naturreservat innebär nya restriktioner för markanvändningen jämfört med de restriktioner som domänverket självt har ålagt sig beträffande reservatet bör köpeskillingen, i de fall naturreservatet skall ägas av bolaget, reduceras i motsvarande mån men i övrigt bör ingen ersättning utgå för ombildningen till naturreservat. Den nämnda inventeringen bör vara avslutad . De två myndigheterna har upprättat ytterligare en förteckning som upptar cirka 270 värdefulla domänreservat. Dessa bör överlåtas till det nya bolaget som i överlåtelseavtalet bör åta sig att i förväg underrätta berörd länsstyrelse om bolaget planerar någon ändring av de restriktioner för markanvändningen som domänverket självt har ålagt sig beträffande dessa reservat, så att bereds möjlighet att överväga bildande av naturreservat. Om bolaget lämnar en sådan underrättelse beträffande ett reservat bör meddela bolaget huruvida man avser att omvandla området till naturreservat. Om bolaget inte får något sådant meddelande inom tidsfristen bör bolaget därefter ha rätt att disponera över området utan särskilda restriktioner. Länstyrelsen bör även på eget initiativ begära ombildning till naturreservat. Om ett sådant domänreservat ombildas till naturreservat bör ersättning enligt naturvårdslagen utgå endast i den utsträckning reservatbildningen medför att den pågående faktiska markanvändningen avsevärt försvåras. Övriga domänreservat överlåts till bolaget utan särskilda villkor. Jag utgår från att bolaget, under minst en tvåårsperiod, välvilligt överväger omklassificering av reservat till ovanstående lista i den mån det i denna grupp domänreservat skulle finnas områden med ett naturvårdsvärde som överensstämmer med reservaten i den listan. Eventuella brister i inventeringsarbetet skall inte leda till att värdefull natur får ett otillräckligt skydd. De två myndigheterna har dessutom upprättat en förteckning över oskyddad domänverksmark som ingår i nationalparksplan, program för fjällskogsreservat, urskogsinventering eller investeringslista. Dessa områden bör tills vidare kvarbli i statens ägo. En inventering bör göras hur naturskyddet bör ordnas. Om därvid området förklaras som nationalpark skall det kvarbli i statens ägo. I annat fall torde bildande av naturreservat vara det lämpligaste sättet att skydda området. Huvudregeln bör därvid vara att de områden som blir naturreservat stannar i statens ägo. Om detta med hänsyn till t. ex. arronderingsförhållanden är olämpligt kan reservat övergå i bolagets ägo. I sådant fall bör reduktion av köpeskilling ske motsvarande sedvanlig intrångsersättning enligt naturvårdslagens bestämmelser. Inventeringen bör vara avslutad senast efter bolagiseringen. Om det efter den tidsperioden återstår områden där beslut om naturskyddet ännu inte fattats bör områdena överlåtas till bolaget utan särskilda villkor. Beträffande de naturreservat som finns på den av domänverket förvaltade marken innebär bolagiseringen ingen förändring i och med att de åtnjuter skydd enligt naturvårdslagen oberoende av ägarbyten. För nationalparker gäller att de är förda på naturvårdsfonden och att de bara kan ägas av staten, varför de måste undantas från överlåtelsen till bolaget. I samband med bolagiseringen måste därför de två nationalparker som är belägna på domänfondsfastigheter antingen avstyckas eller genom fastighetsreglering föras över till fastighet som ingår i naturvårdsfonden. Det har framförts önskemål om att staten vid en bolagisering av huvuddelen av domänverkets mark, förutom sådan mark som ovan nämnts som lämplig att kvarligga i statens ägo, även skulle behålla en slags reserv av produktiv skogsmark. Det kan förväntas att staten även kan komma att vilja förvärva mark för olika ändamål t. ex. i samband med väg- och järnvägsprojekt och i syfte att skydda värdefull naturmiljö. Ett alternativ till andra former av förvärv kan då vara markbyten. En skogsägare som avstår från ett markområde kan då i gengäld erhålla annan skogsmark från staten. Ur ekonomisk synvinkel är inte markbyte normalt mera fördelaktigt för staten än att köpa marken. Vid markbyte byter staten produktiv mark mot mark som, just på grund av de begränsningar som motiverar bytet, ger ringa eller ingen ekonomisk avkastning. Att vidmakthålla en markreserv av produktiv mark är således ingen metod som ger staten ökade ekonomiska möjligheter att förvärva mark för t. ex. naturvårdsändamål. Däremot kan det underlätta att träffa överenskommelser med enskilda markägare. Den sammanlagda areal som staten kan ha intresse att förvärva kommer att vara liten i förhållande till domänverkets markinnehav. Det går inte att förutse var i landet förvärv kan bli aktuella. Att upprätthålla en markreserv finner jag därför vore opraktiskt. För att kunna erbjuda mark i hela landet skulle mycket stora arealer produktiv mark behöva sättas undan. Detta skulle strida mot de ovan redovisade intentionerna. Jag anser att det bör kunna gå att ordna mark för markbyte även . Det kan ske genom att staten förvärvar mark från bolaget och sedan genomför en markbytesaffär. Jag förutsätter att bolaget kommer att vara villigt att vara staten behjälplig vid denna typ av affärer. Dessa förvärv skall givetvis göras till gängse marknadspris varför en utfästelse från bolaget att i möjlig mån hjälpa staten inte skulle innebära någon ekonomisk belastning för bolaget. De arealer som kan komma att bli aktuella är marginella i förhållande till bolagets markinnehav.