prop · GF03123 · 1992-01-01 00:00:00 — Förordningen (1988:732) med instruktion för (institutets styrelse) 3. Förordningen (1988:1076) med instruktion för AMU-gruppen (AMU-styrelsen och AMU-myndigheternas styrelser) 4. Förordningen (1988:1138) med instruktion för arbetslivscentrum (institutets styrelse) 5. Förordningen (1988:1139) med instruktion för arbetsmarknadsverket (, , länsarbetsnämnderna och arbetsförmedlingsnämnderna) 6. Förordningen (1990:130) med instruktion för arbetslivsfonden (den centrala arbetslivsfondens styrelse och de regionala arbetslivsfondernas styrelser) 7. Förordningen (1991:1158) med instruktion för arbetsmiljöfonden (fondens styrelse). Samtliga dessa författningar hör till ar- betsmarknadsdepartementets ansvarsområde. SAF:s skrivelse rör främst detta ansvarsområde. Där nämns emellertid - förutom socialförsäkringsnämnderna som behandlats - även RFV, högskoleområdet och . I fråga om RFV, högskoleområdet och finns inga författningsbestämmelser om något nomineringsförfarande eller om någon intresserepresentation för arbetsmarknadens organisationer. I 18 § högskolelagen (1977:218) föreskrivs dock att i styrelsen för en högskoleenhet skall ingå sex företrädare för allmänna intressen. I förordningen (1988:1204) med instruktion för och i förordningen (UHÄ FS 1988:19) om finns det inte några regler om intresserepresentation i fråga om de berörda organen. I verksledningsbeslutets riktlinjer nämns inte heller dessa verksamheter som organ med intresserepresentation. Förutom i fråga om högskoleområdet - som i det avseendet är lagreglerat och som för övrigt nu är föremål för en särskild översyn - står det regeringen fritt att välja hur styrelserna i dessa fall skall sammansättas. Något behov av ändrade lagregler finns därför inte. På jordbruksområdet gäller för de centrala verken på jordbrukets, fiskets och skogsbrukets område numera instruktioner (se SFS 1991:375, 827 och 828) som inte ger uttryck för någon princip om intresserepresentation eller medverkan i nomineringsförfarande för arbetsmarknadsparter. Dessa myndigheter får enligt sina instruktioner utse rådgivande organ. Som exempel på bestämmelser om nomineringsförfarandet kan hänvisas till vad som gäller för AMU-styrelsen enligt instruktionen för AMU-gruppen. Enligt 17 § utses av ledamöterna - tre efter förslag av LO, - två efter förslag av TCO, - en efter förslag av , - två efter förslag av SAF, - en efter förslag av , - en efter förslag av och - en efter förslag av AMS. Dessutom skall två av ledamöterna ha erfarenhet av företagsledning. 7 Särskilt om I sammanhanget bör uppmärksammas (nr 88) angående den offentliga arbetsförmedlingens organisation (se prop. Enligt den konventionen skall lämpliga anordningar vidtas för att genom rådgivande nämnder trygga samverkan med representanter för arbetsgivare och arbetstagare vid den offentliga arbetsförmedlingens organiserande och verksamhet samt vid uppdragande av riktlinjer för dess fortsatta utveckling. Anordningarna skall innefatta en eller flera centrala rådgivande nämnder och, där så behövs, även regionala och lokala sådana. Arbetsgivarnas och arbetstagarnas representanter i nämnderna skall utses till lika antal, efter samråd med de representativa arbetsgivar-och arbetstagarorganisationerna, där sådana finns. Enligt konventionen måste alltså en ordning för samverkan mellan parterna genom rådgivning finnas. Något krav på intresserepresentation i beslutande organ finns däremot inte i konventionen. Mitt förslag: De allmänna riktlinjer för verksstyrelsernas sammansättning som lades fast genom det s.k. verkslednings- beslutet skall gälla också för sådana myndigheter som har intresserepresentation i sin styrelse. Lagen om allmän försäkring ändras så att RFV inte längre skall behöva inhämta förslag från organisationer på arbetsmarknaden inför beslut om att utse ledamöter i socialförsäkringsnämnderna. Promemorians förslag: Överensstämmer med mitt förslag utom i frågan om utseende av ledamöter i socialförsäkringsnämnder. Remissinstanserna: Allmänt delar remissinstanserna den grundsyn som promemorian ger uttryck för. Några mer genomgripande förändringar av myndigheternas ledningsorganisation bör enligt remissinstansernas uppfattning inte genomföras . AMS anför dock att det är en uppenbar styrka för arbetsmarknadspolitiken att såväl arbetsgivarsidan som arbetstagarsidan är representerade i styrelser, delegationer och nämnder inom verket. Det är i själva verket svårt att se någon annan ordning som skulle kunna medföra en lika effektiv och ändamålsenlig ledning av förverkligandet av arbetsmarknadspolitiken som denna. Också ASS, Arbetslivsfonden och Arbetsmiljöfonden understryker betydelsen av den kompetens som trepartssamverkan innefattar. LO och TCO avstyrker att ledningen för arbetsmarknadsmyndigheterna ändras. Promemorians bedömning att SAF:s skrivelse aktualiserar frågan om intresserepresentation på både lång och kort sikt och förslaget att låta den mera långsiktiga frågan prövas i den tillkallade kommittén för en översyn av verksledningsfrågorna tillstyrks av samtliga remissinstanser. Förslaget att på kort sikt lösa de problem hos vissa verksledningar som SAF:s inställning har gett upphov till genom att underställa frågan prövning tillstyrks av flertalet remissinstanser. LO invänder dock att det saknas anledning att tillskapa en interimistisk lagstiftning. Regeringens beslut med anledning av skrivelserna från AMS och ASS har gett tillräckliga förutsättningar för att upprätthålla styrelsearbetet även utan SAF:s medverkan, i avvaktan på utredningens mera långsiktiga lösning. TCO har liknande invändningar mot en lösning på kort sikt. Förslaget att behålla intresserepresentationen i social- försäkringsnämnderna avstyrks av Statskontoret och SAF. Statskontoret motiverar sitt ställningstagande med att nämnderna prövar såväl ärenden som gäller individer som står utan för arbetsmarknaden som ärenden enligt arbetsskadeförsäkringen. SAF anför att nämnderna är att betraktas som vilka myndigheter som helst. Det finns alltså inga skäl till att nu Lagen (1962:381) om allmän försäkring som reglerar representationen i nämnderna bör därför ändras så att landsting resp. kommuner skall utse samtliga ledamöter utom ordföranden. instämmer i promemorians förslag. Beträffande (nr 88) tillstyrker remissinstanserna förslaget att uppfylla konventionens krav på inflytande från arbetsmarknadens sida genom att knyta rådgivande organ till vissa myndighetsledningar som en fullgod lösning. Skälen för mitt förslag: Genom det s.k. verksledningsbeslutet lades fast allmänna principer för hur statliga myndigheters styrelser bör vara sammansatta. Innebörden av dessa principer är bl.a. att det inte är något allmänt intresse att eftersträva representativitet i verksstyrelserna för olika grupper i sam- hället. Enligt min uppfattning är det av avgörande betydelse för en effektiv och väl fungerande förvaltning att den styrs utan hänsyn till organisationers och andra intressegruppers särintressen. En intresserepresentation i beslutande organ i förvaltningen kan leda till diffusa ansvarsförhållanden och en oklar rollfördelning mellan myndigheter och intresseorganisa- tioner. Myndigheternas verksamhet kan komma att utvecklas i korporativ riktning, något som säkerligen inte var avsett med verksledningsbeslutet och som inte heller stämmer överens med min uppfattning av hur en myndighet bör ledas. På lång sikt måste frågan om intresserepresentation ses som en del av den mera allmänna frågan om vilka principerna bör vara för myndigheternas ledning och ledningsorganisation. Här behövs en genomlysning av alternativen enrådighetsverk kontra kollegium, resp. enrådighetsverk kontra verk med styrelse. Vidare behöver erfarenheter av lekmannastyrelse och intresserepresentation utredas närmare. Metoden att till led- ningsorganet knyta rådgivande organ bör också belysas. Dessa frågor ses över av en kommitté enligt direktiv som regeringen beslöt (dir. 1992:10). Frågan om intresserepresentation i den vidare bemärkelse som SAF avser i sin skrivelse kommer också att prövas av denna utredning. En utgångspunkt för utredningsarbetet skall enligt direktiven sålunda vara att intresserepresentation inte bör förekomma på ledningsnivå utan endast i rådgivande organ. När det gäller åtgärder på kort sikt får man se principen om intresserepresentation i vissa styrelser som en del av de riktlinjer för myndigheternas ledning som godkänt i samband med verksledningsbeslutet. I verksledningsbeslutet gjordes nämligen vissa undantag från huvudregeln om styrelsernas sammansättning. Dessa undantag gällde främst arbetsmarknadsområdet. Föredragande statsrådet ansåg att det i de sammanhangen låg stora fördelar i att intresseavvägningar och samförstånd kunde uppnås på myndig- hetsnivå och att det därför fanns skäl att sätta samman styrelserna så att intressena balanserades. Denna treparts- samverkan ansågs också innebära fördelar både i fråga om möjlighet till förankring av beslut och administrativ smidighet. Som jag ser det är regeringen därför förhindrad att, utan att saken på nytt anmäls för , genomföra mera omfattande förändringar av styrelseformen för de berörda myndigheterna. De skäl som förs fram mot intresserepresentation i statliga verks och myndigheters styrelser och som majoriteten av remissinstanserna ansluter sig till stämmer väl överens med min uppfattning. Några remissinstanser har särskilt pekat på de fördelar som en trepartssamverkan ändå ger. Jag anser också att intresserepresentation bör få komma till uttryck på något sätt, t.ex. genom att rådgivande organ knyts till myndigheterna i fråga. Regeringen har genom sina beslut i anledning av framställningarna från ASS och AMS klargjort att regeringen kan utse fullt antal styrelseledamöter, även om en eller flera intresseorganisationer inte lämnat något förslag. I en sådan situation uppnås emellertid inte den balans mellan olika intres- segrupper som avsågs i verksledningsbeslutet. För att uppnå en reell intresserepresentation är regeringen alltså i praktiken beroende av att förslag lämnas för att balansen skall kunna upprätthållas. Principen om intresserepresentation med dess krav på balans står och faller med att de berörda intresseorganen deltar i nominerings- förfarandet. SAF deltar som nämnts numera inte i nomineringen. Principen om intresserepresentation kan därmed inte längre upprätthållas. Frågan är då vilka åtgärder som på kort sikt bör vidtas i avvaktan på resultatet av den allmänna översynen av verksled- ningsfrågorna. Några mera genomgripande principiella förändringar av ledningsorganisationen i myndigheterna anser jag inte bör göras, med hänsyn till det utredningsarbete som sätts i gång. Förändringarna bör begränsas till sådana fall som aktualiserats i anledning av att SAF inte längre medverkar i nomineringen. Vad gäller (nr 88) anser jag att de förpliktelser, som har tagit på sig genom att tillträda konventionen, likaväl kan tillgodoses genom rådgivande organ, knutna till en myndighets ledning. Det är en lösning som remissinstanserna också förordar. Rådgivande organ behöver emellertid inte bara finnas i de myndigheter som till följd av måste ha dem. Jag ser det som ett värdefullt tillskott till ledningskompetensen om också andra myndigheter ges möjligheter att utnyttja rådgivande organ eller referensgrupper i sin verksamhetsledning. Med sådana organ torde det finnas goda förutsättningar för att ett väl fungerande samarbete, som kan ha etablerats i det hittillsvarande styrelsearbetet, också kan fortsätta. Därmed bör de betänkligheter mot att slopa intresserepresentationen i styrelserna som har förts fram från vissa remissinstanser kunna undanröjas. Av de skäl som jag nu anfört bör godkänna att riktlinjerna i verksledningsbeslutet, till den del de förutsätter intresserepresentation, upphävs. Ett sådant ställningstagande innebär att huvudprincipen i verks- ledningsbeslutet för en myndighetsstyrelses sammansättning kommer att gälla även för de styrelser som haft intresserepresentation. Om godkänner regeringens förslag är det därefter en uppgift för regeringen att i fråga om dessa myndigheter bestämma hur ledningen skall utformas, med utgångspunkt i huvudprincipen i verksledningsbeslutet. Det innebär alltså att regeringen kommer att ta ställning till huruvida de här aktuella myndigheterna skall vara enrådighetsverk eller ha styrelse eller rådgivande organ eller eventuellt kombinationer av de olika modellerna. Jag vill emellertid redan nu framhålla att det är naturligt att myndigheter med omfattande verksamhet eller medelsförvaltning har en lekmannastyrelse. En särskild fråga i sammanhanget gäller socialförsäkringsnämnderna. Till det tidigare nämnda utredningsuppdraget hör att på lång sikt pröva också frågan om den representation i socialförsäkringsnämnderna som SAF och några andra remissinstanser tar upp. Ett långsiktigt ställningstagande i den delen från regeringens sida bör därför anstå till dess utredningen har avslutat sin översyn. På kort sikt måste emellertid den situation som uppstått genom att SAF inte längre medverkar i nomineringen lösas. Av förarbetena till gällande regler om socialförsäkringsnämndernas sammansättning framgår att man eftersträvar en bred och allsidig representation från olika verksamhetsområden, bl.a. arbetsmarknadsområdet (prop. 1985/86:73 s. 24 f.). Av förarbetena framgår vidare att av de tre ledamöter som RFV skall utse efter förslag från organisationerna på arbetsmarknaden två skall föreslås från arbetstagarsidan och en föreslås från den icke-offentliga arbetsgivar- och egenföretagarsidan. Det understryks dock att dessa ledamöter inte skall agera som intresserepresentanter. För att lösa den nu uppkomna situationen bör enligt min uppfattning ges möjlighet att utan att behöva inhämta förslag från organisationssidan utse ledamöter i socialförsäkringsnämnderna. Kraven på ledamöterna i fråga om erfarenheter m.m. bör vara desamma som . Förslaget förutsätter ändring i 18 kap. 20 § lagen om allmän försäkring. Den föreslagna ordningen bör kunna tillämpas i fråga om leda- möter och suppleanter som utses för tiden fr.o.m. . Det bör anmärkas att förslag om en annan ändring i 18 kap. 20 § lagen om allmän försäkring har lagts fram i prop. 1991/92:106 om vissa socialförsäkringsfrågor. Jag har samrått med statsrådet i fråga om ändring i lagen om allmän försäkring och med chefen för departementet om förslaget i övrigt. 9 Upprättat lagförslag I enlighet med vad jag nu anfört har inom upprättats förslag till lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring. 10 Hemställan Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslår dels att anta förslaget till lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring, dels att godkänna att intresserepresentationen i vissa statliga myndigheters styrelser slopas i enlighet med vad jag har förordat. 11 Beslut Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition förelägga vad före- draganden har anfört för de åtgärder och ändamål som föredraganden har hemställt om. Propositionens huvudsakliga innehåll 1 Propositionens lagförslag . . . . 2 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 26 mars 3 2 Gällande ordning 4 2.1 Ledningsformer 4 2.2 Verksstyrelsernas sammansättning och frågan om intresserepresentation 5 2.3 Verksledningsbeslutet och intresserepresentationen - en närmare genomgång av förarbetena 5 2.3.1 Verksledningskommittén 5 2.3.2 6 2.3.3 Propositionen 6 2.3.4 Utskottet 8 2.4 Senare beslut i 8 3 Framställningar från SAF samt Arbetarskyddsstyrelsen och Arbetsmarknadsstyrelsen, m.m. 4 Regeringens ställningstagande till skrivelserna från ASS och AMS 9 5 En översyn av verksledningsbeslutet 10 6 Nuvarande omfattning av intresserepresentation 10 7 Särskilt om ILO-konventionen 12 8 överväganden 13 9 Upprättat lagförslag 16 10 Hemställan 17 11 Beslut 17