prop · GG03214 · 1992-12-31 00:00:00 — 1992/93:214 större änsom är erforderligt för att täcka institutionens driftskostnader. Deinstitutioner som avses är naturligtvis i första hand de allmänna biblioteken.Om dessa tar ut en avgift som inte är större än som nämndes, rör det sigalltså i direktivets mening om utlåning och inte om uthyming. Enligt artikel 2skall upphovsmännen visserligen ha ensamrätt också när det gäller utlåning avexemplar av litterära verk. Men enligt artikel 5 får medlemsstatema iväsentliga hänseenden göra undantag från ensamrätten avseende utlåning. Iavsnitt 2.1 anförde jag dels att det pågår förhandlingar mellan EG-kommissionenoch EFTA-statema inom ramen för beträffande frågan hur EFTA-statemaskall anpassa sin lagstiftning till direktivet, dels att jag avser att - sedanförhandlingarna har avslutats - ta upp frågan om vilka lagändringar som kanvisa sig nödvändiga med anledning av förhandlingsresultatet. Av det jag haranfört om innehållet i direktivet framgår, att mitt förslag angående uthyming(och därmed jämförliga rättshandlingar) av exemplar av litterära verk intestrider mot direktivet. Enligtfinsk rätt har upphovsmännen redan en ensamrätt när det gäller uthyrning (ochdärmed jämförliga rättshandlingar) av exemplar av litterära verk tillallmänheten. Det kan förväntas att en ensamrätt avseende uthyming av sådanaexemplar till allmänheten kommer att införas också i övriga nordiska länder isamband med de lagändringar som föranleds av det ovan nämnda EG-direktivet. Detstår emellertid ännu inte klart vilken innebörd som därvid kommer att ges åtbegreppet uthyrning. Som framgår av min redogörelse för direktivets innehåll arflera olika lösningar tänkbara. Utredningenhar föreslagit att - vid sidan av upphovsmännen - också de utövandekonstnärerna och fonogramproducentema skall ha ensamrätt när det gälleruthyming (och därmed jämförliga rättshandlingar) av exemplar av litterära verktill allmänheten. Utredningen har därvid haft i åtanke de fall då exemplar avlitterära verk i form av ljudupptagningar hyrs ut. De nämnda kategoriema avrättighetshavare har emellertid enligt gällande lag över huvud taget ingen rättmed avseende på spridning av exemplar av deras prestationer till allmänheten,jämför 45 och 46 §§ upphovsrättslagen. Det är följaktligen endast upphovsmännentill musikaliska verk som har en ensamrätt när det gäller uthyrning (och därmedjämförliga rättshandlingar) av ljudupptagningar av musikaliska verk; en sådanrätt tillkommer inte de utövande konstnärer som framför verken eller defonogramprodu-center som framställt upptagningama. Föratt uppnå likformighet med vad som gäller beträffande ljudupptagningar avmusikaliska verk, bör utövande konstnärer och fonogramproducenter förnärvarande inte ges någon ensamrätt när det gälleruthyrning av ljudupptagningar av litterära verk till allmänheten. I det ovannämnda EG-direktivet krävs emellertid, att dessa kategorier av rättighetshavareges en ensamrätt till bl.a. spridning av exemplar av sina prestationer till allmänheten.Vid införlivandet av direktivet i svensk rätt blir det alltså aktuellt attsamlat ta upp frågan om rätt för dessa parter när det gäller sådan spridning,av vilken uthyming utgör ett av flera moment. 2.17 Återgivning av konstverk Mitt förslag: Rätten att återge offentliggjorda konstverk,dels i anslutning till texten i kritiska och vetenskapliga framställningar,dels i tidning eller tidskrift i samband med redogörelse för dagshändelse,begränsas på så sätt att det ställs krav på att återgivningen sker iöverensstämmelse med god sed och endast i den omfattning som motiveras avändamålet. Den nuvarande tvångslicensbestämmelsen om återgivning av konstverki populärvetenskaplig framställning upphävs (23 § upphovsrättslagen, lagförslagI). Utredningens förslag: Överensstämmer i princip med mitt.Utredningen har emellertid också föreslagit följande: Nuvaranderegel om att konstverk, som ingår i en samling eller ställs ut eller bjuds ut till försäljning, får återges i kataloger eller meddelanden om utställningen eller försäljningen skall begränsas så att endast utställnings- och försäljningskataloger får säljas till allmänheten och att detta får ske endast i samband med utställningen eller försäljningen. Nuvaranderegel om att konstverk, som är stadigvarande anbragt på eller vid allmän plats utomhus, får återges skall inskränkas så att den inte gäller fall när konstverket är huvudmotivet på bilden (SOU 1990:30 s. 463-484). Remissinstanserna:När det gäller förslagen angående kritiska och vetenskapliga framställningarsamt tidningar och tidskrifter har de flesta instanser som yttrat sig biträttutredningens bedömning. Beträffande förslaget om populärvetenskapligaframställningar är opinionen splittrad. Rättighetshavarorganisationema hartillstyrkt förslaget medan och vissa företrädareför museema har avstyrkt förslaget. Också när det gäller förslagen om katalogeroch meddelanden samt om konstverk på eller vid allmän plats utomhus ärremissopinionen splittrad. Skälenför mitt förslag: Enligt 14 § andra stycket första meningen upphovsrättslagenfår offentliggjorda konstverk återges i anslutning till texten i kritiska ochvetenskapliga framställningar. flerakonstverk av samma upphovsman återges i populärvetenskaplig Prop.1992/93:214 framställning, har han enligt en bestämmelse i andra meningen avsamma stycke rätt till ersättning. Utredningen har föreslagit att bestämmelserna i andrastycket skall snävas in. För det första vill utredningen att krav skall ställaspå att återgivningen sker i överensstämmelse med god sed och endast i denomfattning som motiveras av ändamålet. För det andra vill utredningen attregleringen avseende populärvetenskapliga framställningar skall utgå. Bestämmelsenskall alltså inte längre avse sådana framställningar utan - bortsett frånkritiska framställningar - endast vetenskapliga alster. Förslaget om att införa krav på att återgivningen sker iöverensstämmelse med god sed och endast i den omfattning som betingas avändamålet har tillstyrkts av det fåtal remissinstanser som yttrat sig om det.För egen del anser jag också att utredningens förslag på denna punkt börgenomföras. Det är konsekvent att ställa krav på att återgivning skall ske iöverensstämmelse med god sed och endast i den omfattning som motiveras avändamålet. Dessa krav ställs nämligen enligt gällande rätt såvitt avser citat. När det gäller förslaget angående populärvetenskapligaframställningar är remissutfallet mera blandat. Bland kritikema har anfört att populärvetenskapliga framställningar, t.ex.uppslagsverk, har stort värde för spridningen av information och att det ärmycket olyckligt om rätten att återge konstverk i sådana framställningar läggsunder konstnärernas ensamrätt. Museichefskollegiet i har uttalat attmerparten av de populärvetenskapliga arbetena, särskilt de som ges ut avmuseema, har en folkbildande karaktär och bär ofta inte sina kostnader samt attutredningens förslag knappast innebär nämnvärt ökade inkomster för konstnärernamen medför att en viktig folkbildande verksamhet stryps. I denna del anser jag liksom utredningen att det kankrävas av framställarna av populärvetenskapliga arbeten att de inhämtartillstånd till återgivning av konstverk. Jag delar vidare utredningens uppfattningatt konstnäremas rättsställning bör stärkas när det gäller framställningen avsådana arbeten. Ett särskilt skäl för att upphäva regeln om dylika arbeten äratt detta är i linje med min tidigare (avsnitt 2.1) uttalade strävan attförenkla upphovsrättslagen och utmönstra detaljregler. Enligt 7 § första stycket fotografilagen får offentligordafotografier återges i anslutning till texten i kritiska eller vetenskapligaframställningar; såvitt gäller populärvetenskapliga framställningar får dettadock endast ske mot ersättning. Mitt förslag i fråga om motsvarande regel iupphovsrättslagen innebär som framgått bl.a. att regeln, bortsett från kritiska framställningar, endast skall avse Prop. 1992/93:214vetenskapliga - inte pwpulärvetenskapliga - alster. Jämfört medgällande rätt föreslår jag alltså att betydelsen av begreppet vetenskapligaalster skall snävas in. Föratt begreppet inte skall få olika betydelser i upphovsrättslagen ochfotografilagen förordar jag att fotografilagens bestämmelse ompopulärvetenskapliga framställningar upphävs och att rätten att återgefotografier i sådana framställningar läggs under fotografens ensamrätt. Förnärvarande ger upphovsrättslagen möjlighet att återge ett offentliggjortkonstverk inte bara i framställningar som sagts utan även i tidning ellertidskrift i samband med redogörebe för dagshändebe, under fömtsättning attavbildningen inte avser verk som har tillkommit för att återges i en sådanpublikation. Utredningenhar även på denna punkt föreslagit att rätten att återge konstverk skallvillkoras av att återgivningen sker i överensstämmelse med god sed och endast iden omfattning som betingas av ändamålet. Förslaget har tillstyrkts av deremissinstanser som har uttalat sig i saken och även jag anser att det börföljas. Vidnyhetsförmedling finns ett legitimt intresse av att återge konstverk som harsamband med dagshändelser. Pressen bör emellertid inte ha rätt att i störstaallmänhet använda konstverk som illustrationer. Enligt gällande rätt är detoklart humvida det måste föreligga ett samband mellan dagshändelsen ochkonstverket. Dessutom finns det inte någon begränsning avseende antalet konstverksom kan återges i anslutning till en och samma artikel i en tidning ellertidskrift. Motsvarande bestämmelse för radio, TV och film, 21 §upphovsrättslagen, ger rätt att i den omfattning som betingas avinformationssyftet återge verk som syns eller hörs under en dagshändelse. Ibestämmelsen ställs alltså krav på samband mellan händelsen och verket samtbegränsas återgivandet i kvantitativt hänseende. Motsvarande krav ochbegränsning bör gälla vid återgivning av konstverk i pressen. Rätten tillåtergivning bör villkoras av att återgivningen sker i överensstämmelse med godsed och endast i den omfattning som betingas av ändamålet. Att återgivningenskall ske i överensstämmelse med god sed innebär bl.a. att det måste finnas ettsamband mellan dagshändelsen och konstverket. Att återgivningen skall skeendast i den omfattning som betingas av ändamålet innebär att endast så mångakonstverk som krävs för att levandegöra eller belysa dagshändelsen får återges. Underdet nordiska samrådet har det rått enighet om att de förändringar som jag ovanhar berört bör genomföras. Utredningenhar föreslagit ändringar i två ytterligare föreskrifter rörande återgivning avkonstverk. Den första tar sikte på kataloger m.m. Enligt 25 § tredje stycketupphovsrättslagen får konstverk, som 7 1992/93. ingår i en samling ellerställs ut eller bjuds ut till försäljning, avbildas Prop. 1992/93:214 i katalogeller meddelande om utställningen eller försäljningen. Enligt förarbetena kanavbildning i kataloger i regel inte beröra upphovsmännens intressen; detanförs att med en katalog avses en förteckning över de aktuella konstverken ochinte ett konstkritiskt eller konsthistoriskt arbete (SOU 1956:25 s. 262 f). Utredningenhar velat införa en regel enligt vilken dels endast utställnings- och försäljningskatalogerfår säljas till allmänheten, dels detta får ske endast i samband medutställningen eller försäljningen. Utredningen har därvid anfört i huvudsakföljande. Bestämmelsen om kataloger utnyttjas emellanåt så att kataloger säljstill allmänheten efter en utställning och så att det framställs kataloger somkan karaktäriseras som konstböcker. Bestämmelsen om meddelanden används iblandför att framställa och sälja affischer som lämpar sig för att pryda väggar med.Lagtexten anger inte någon uttrycklig begränsning i dessa avseenden ochförarbetena ger inte heller någon säker vägledning för att avgöratillåtligheten av förfarandena. Det bör införas en regel enligt vilken detläggs fast i vilken utsträckning katalogema och meddelandena får säljas tillallmänheten. Det saknas skäl att tillåta att så sker beträffande kataloger översamlingar. Utställnings- och försäljningskataloger bör endast få säljas isamband med utställningen eller försäljningen. När det gäller meddelanden ärskälet för den nuvarande rätten att återge konstverk i sådana att informationom utställningen eller försäljningen skall kunna spridas. Det finns inteanledning att bestämmelsen skall ge rätt att framställa exemplar av konstverkför försäljning till allmänheten. Meddelandena bör alltså inte få säljas tillallmänheten. Förslagethar fått ett blandat mottagande av remissinstanserna.Rättighetshavarorganisationema har tillstyrkt förslaget medan en del andrainstanser har motsatt sig det. vid universitethar anfört dels att regeln om kataloger och meddelanden bör utgå utom såvittden avser kataloger över samlingar, dels att utredningens förslag om attförsäljning av utställningskataloger inte skall få ske efter utställningen gerupphov till onödiga komplikationer. har anfört attutredningens förslag utgör en onödig detaljreglering. ochStatens historiska museer har uttalat att förslaget angående restuppla-gor avutställningskataloger förorsakar onödig byråkrati. Föregen del gör jag följande överväganden. Bestämmelsenom kataloger och meddelanden tjänar syftet att underlätta spridning avinformation om bl.a. konstutställningar. Bestämmelsen kan bara åberopasbeträffande sådan reproduktion av konstverk som sker i nämnda syfte. Omframställaren av en utställningskatalog eller av en affisch om en utställningproducerar så mångaexemplar av katalogen eller affischen att produktionen går Prop. 1992/93:214utöver vad som motiveras av det informationssyfte produkten skall tjäna, kanframställningen inte stödjas på bestämmelsen. Bestämmelsen ger alltså rätttill endast ett tämligen begränsat utnyttjande. Mot denna bakgmnd anser jag attdet inte finns Uilräcklig anledning att genomföra utredningens förslag. Ettytterligare skäl för min ståndpunkt är att förslaget utgör en detaljregleringoch att jag - som tidigare anförts (avsnitt 2.1) - anser att sådan regleringbör undvikas. Underdet nordiska samrådet har det rått enighet om att någon ändring i nu berörtavseende inte bör genomföras. Detytterligare avseende i vilket utredningen föreslagit ändring i nuvarande reglerom återgivning av konstverk rör rätten att avbilda konstverk på eller vidallmän plats. Enligt 25 § tredje stycket upphovsrättslagen får ett konstverkavbildas, om det är stadigvarande anbragt på eller vid allmän plats utomhus. Iförarbetena till denna paragraf har som skäl för regleringen anförts bl.a.följande. Sin egentliga betydelse har regeln när den stads- eller landskapsbildi vilken konstverket ingår är motiv för t.ex. en målning eller ett fotografi.Men regeln gäller också när konstverket är huvudmotivet, t.ex. på ett vykort. Isådana fall föreligger ett mera utnyttjande av själva konstverket,och principiellt kunde det vara motiverat att konstnären fick en rätt tillersättning i dessa fall. Men regeln skulle då kunna ge upphov till en delpraktiska svårigheter. Det måste nämligen ofta vara mycket svårt att avgöra omkonstverket är huvudmotivet, t.ex. när ett vykort avbildar ett torg med enskulptur. I de allra flesta fall torde frågan ha mycket liten ekonomiskbetydelse för konstnärerna, och det synes därför inte finnas tillräckliga skälatt införa ett så svårtillämpat stadgande (SOU 1956:25 s. 264). Utredningenhar föreslagit att rätten att avbilda konstverk på eller vid allmän plats skallinskränkas så att den inte gäller fall när konstverket är huvudmotivet påbilden. Utredningen har därvid anfört att det t.ex. vid vykortsproduktion intetorde finnas något allmänt intresse som motiverar att återgivning iförvärvssyfte kan ske utan konstnärens samtycke. När konstverket utgörhuvudmotivet på bilden bör därför enligt utredningens mening konstnärensensamrätt gälla. Utredningen har pekat på att det i övriga nordiska länder (utomFinland) i princip gäller en tvångslicensbestämmelse när konstverket ärhuvudmotivet. Förslagethar tillstyrkts av bl.a. rättighetshavarorganisationema medan vissa instanserhar avstyrkt förslaget. Av de sistnämnda har bl.a. Juridiska fakultetsstyrelsenvid anfört att den föreslagna regeln ger upphov tilltillämpningsproblem. Ett par av tidningsbranschens organisationer har uttalatatt förslaget medför hinderför informationsspridningen; de har exemplifierat med att förslaget inte synestillåta att konstverk avbildas vid tidningsreportage av typen "Konstverkeni våra parker". har anfört att förslaget medförpraktiska svårigheter vid vissa TV-produktioner. Som exempel har angivits endramaproduktion vid vilken bildvalet innebär att ett konstverk är huvudmotiv ien viss sekvens. För egen del gör jag följande bedömning. Som jaganfört uttalades i förarbetena till nuvarande regel att det inte syntes finnastillräckliga skäl att införa en särregel om fall när konstverk på eller vidallmän plats utomhus är huvudmotivet på t.ex. ett vykort. En sådan särregelskulle enligt förarbetena utgöra ett svårtillämpat stadgande. Samma synpunkthar nu anförts av flera remissinstanser. För egen del instämmer jag i dennauppfattning. Jag anser därför att utredningens förslag på denna punkt inte börgenomföras. Ett särskilt skäl för min ståndpunkt är också i detta sammanhangatt behovet av särregler bör granskas kritiskt eftersom sådana regler måsteundvikas om upphovsrättslagen skall - som är önskvärt - kunna förenklas. Mittförslag på denna punkt innebär alltså att den nuvarande ordningen i Sverigebehålls. Eftersom det från övriga nordiska länders sida under det nordiskasamrådet har anförts att konstnärens ensamrätt bör gälla i fall då konstverketär huvudmotivet och utnyttjandet sker i förvärvssyfte kommer det inte hellerframdeles att råda fullständig likhet i de nordiska upphovsrättslagarna i frågaom rätten att återge konstverk på eller vid allmän plats utomhus. 2.18Droit d'accés Min bedömning: Det finns inte tillräckliga skäl att införaen regel om s.k. droit d'accés, dvs. rätt för en upphovsman, som överlåtit ettexemplar av sitt verk, att få tillgång till exemplaret. Utredningens förslag: Det skall införas en bestämmelseenligt vilken en upphovsman, som överlåtit ett exemplar av sitt verk, har rätt- gentemot ägaren till exemplaret eller annan som har exemplaret i sinbesittning - att få tillgång till exemplaret, om det föreligger särskilda skäl.Rätten skall efter upphovsmannens död kunna åberopas av efterlevande make ochbröstarvingar (SOU 1990:30 s. 551-564). Remissinstanserna:Av det fåtal instanser som yttrat sig särskilt om förslaget har alla tillstyrktdet utom vid . Skälenför min bedömning: Utredningen har föreslagit att det skall införas enbestämmelse om s.k. droit d'accés. regeln har en upphovsman,som överlåtit ett exemplar av sitt verk, Prop. 1992/93:214 rätt - gentemot ägarentill exemplaret eller gentemot den som på gmnd av avtal med ägaren harexemplaret i sin besittning - att få tillgång till exemplaret, om detföreligger särskilda skäl. Efter upphovsmannens död skall rätten enligt regelnkunna åberopas av efterlevande make och bröstarvingar under verkets skyddstid. Somskäl för förslaget har utredningen anfört i huvudsak följande. Inom bildkonstenframställs verken oftast i endast ett eller några få exemplar. En bildkonstnärsom överlåtit ett exemplar saknar därför ofta möjlighet att ta del av verket.Det är oklart om en upphovsman utan lagstöd har rätt att få ta del av ettöverlåtet exemplar. Principiellt bör han ha en sådan rätt. Rätten bör slåsfast i lag. Visserligen får upphovsmannen i de flesta fall efter överenskommelsemed ägaren till exemplaret ta del av detta. En bestämmelse om hans rätt i dettaavseende kan därför synas överflödig. Men bestämmelsen skulle göra klart attupphovsmannen i vissa fall har ett berättigat intresse av att få ta del av ettverksexemplar. Bestämmelsen skulle därigenom kunna medföra att överenskommelsernås, och i de fåtal fall där upphovsmannen förvägras möjUgheten att ta del avverket kan handräckning ske. Rätten att ta del av verket är främst motiverad avhänsyn till upphovsmannens ideella intressen. Han bör få tillfålle attdokumentera sin konstnärliga gärning, t.ex. genom att fotografera sitt verk försitt eget arkiv. Han bör emellertid också ha rätt att fotografera verket förutställnings- eller reklamändamål eller för användning i böcker, tidskrifteroch liknande. Han bör dock inte ha rätt att få del av exemplaret för attframställa nya exemplar i samma konstart, eftersom detta i regel skulle stridamot ägarens intressen. Han bör inte heller ha rätt att ta del av verket påannan plats än den där verket finns. Det torde vara omöjligt att i lagtextenprecisera i vilka fall rätten skall kunna utövas. Genom att det anges att detkrävs särskilda skäl görs klart, att rätten är beroende av en bedömning i detenskilda fallet. Endastett fåtal remissinstanser har yttrat sig särskilt om förslaget. I allmänhet harinställningen därvidlag varit välvillig men vidLunds universitet har uttalat sig kritiskt om förslaget. haranfört väsentligen följande. Få länder har infört bestämmelser om det somförslaget avser. Utövandet av rätten skulle med all sannolikhet utgöra endasten engångsföreteelse. Det kan mot den bakgmnden ifrågasättas om det föreliggerett lagstiftningsbehov. Det torde vara bättre att frågor av detta slag reglerasi avtal. Att det är omöjligt att i lagtexten precisera i vilka fall rättenskall kunna utövas medför att lagregeln blir svårtillämpad. Föregen del kan jag i allt väsentligt ansluta mig till vad fakultetsstyrelsen haranfört. Om en upphovsman har behov av att ta del av ettexemplar av sitt verk - vilket i sig inte torde förekomma så ofta -kanfömtsättas att en överenskommelse härom med ägaren regelmässigt kan uppnås. Iupphovsrättslagen bör enligt min uppfattning inte inflyta en reglering av en såudda situation som den vilken uppstår såvida upphovsmannen - trots att han harbeaktansvärda skäl för sitt önskemål - inte får ta del av det aktuellaverksexemplaret. Jag anseralltså att det inte finns tillräckliga skäl att genomföra utredningens förslag.Ett särskilt skäl för min ståndpunkt är också i detta sammanhang att behovet avsärregler bör granskas kritiskt eftersom sådana regler måste undvikas omupphovsrättslagen skall -som är önskvärt - kunna förenklas. I Norgeoch på finns redan regler liknande den som utredningen föreslagit menunder det nordiska samrådet har det mellan övriga länder rått enighet om att ensådan regel inte bör införas. 2.19 Förslag framställda i skrifter inkomna till Mitt förslag: skall ges rätt att återgeradio- och TV-sändningar i den omfattning som motiveras av ändamålet medverkets tillsyn över reklamen i sändningama (26 e § tredje styckeupphovsrättslagen, lagförslag 1). Förslag som har framställts i skrifter vilka har kommit intill : har föreslagit att det skallinföras en rätt att återge radio- och TV-sändningar så att verket effektivt kanbevaka den reklam som förekommer i sändningarna. och har föreslagit att det skall införas en regel enligtvilken upphovsrätten till verk skapade av arbetstagare i anställningsförhållandetillkommer arbetsgivaren, om inte annat har avtalats. har föreslagit attavtalslicensbestämmelsen ora fotokopiering i undervisningsverksamhet skalländras så att det blir nödvändigt för användama att träffa avtal med inte baraden organisation som är huvudorganisation för de relevanta kategorierna avupphovsmän utan alla organisationer som företräder upphovsmän av en sådankategori. Skälen för mitt förslag: Jag behandlar först förslaget omrätten att återge radio- och TV-sändningar. I en skrivelse till Justitiedepartementethar anfört i huvudsak följande. I verkets uppgifter ingår attövervaka reklamen, att följa reklamens utveckling från konsumentsynpunkt, attinitiera debatt om reklamen, att föreslå erforderliga åtgärder med anledning av reklamens utveckling, att stödjaforsk- Prop. 1992/93:214 ningen på konsumentområdet och att främja utbildningeni konsumentfrågor. Verket är i dessa sammanhang bl.a. skyldigt att uppmärksammareklamen i TV.