prop · GG03159 · 1992-12-31 00:00:00 — som ligger i närheten av, eller som överstiger de i bestämmelsensärskilt nämnda inkomsteraa omfattas av bestämmelsen. Den som har enkombination av olika slags inkomster, som sammantaget kan sägas motsvara desärskilt nämnda inkomsteraa omfattas också av bestämmelsen. Förbostad, fritidsverksamhet och kulturella aktiviteter får sålunda i dessa fallskäliga avgifter tas ut enligt de grander som kommunen bestämmer. Avgiftemafår dock inte överstiga kommunens självkostnader. Hänsyn måste dock tas tillatt den enskilde skall tillförsäkras tillräckliga medel för sina personligabehov, t.ex. mat, kläder, tandvård, fritid och semester. Även 7 § måste beaktasdär det sägs att den enskilde genom insatser enligt lagen skall tillförsäkrasgoda levnadsvillkor. Medanledning av ett uttalande av JO vill jag framhålla attreglema i många fall möjliggör alt boendet organiseras som vanligahyresförhållanden, och att reglerna om kommunalt bostadstillägg tillämpas.Boendets rättsliga grand, i form av en rättighet i denna lag, och debegränsningarna i avgiftshänseende sora finns imiebär dock vissa rättsligaskillnader gentemot vanliga hyresförhållanden. Dennabestämmelse har 34 § andra stycket socialtjänstlagen som modell. Den innebäratt föräldrar till ett barn som erhåller en insats - exempelvis iform av familjehem eller korttidshem - vilken innebär att bamet får omvårdnadm.m. i ett annat hem än det egna, på motsvarande sätt som andraföräldrar skall stå för sitt bams kläder, Prop. 1992/93:159 mat,fritidsverksamhet, o.d. Det skall ske genom att de i skälig ut- BUaga 1sträckning bidrar till kommunens kostnader för omvårdnaden. Kommunen får ocksåi sådant fall uppbära underhållsbidrag som avser barnet. Regeringenhar enligt 8 kap. 12 § första stycket 1 regeringsformen möjlighet att meddelaverkställighetsföreskrifter om avgifter och ersättning för kostnader. SåsomLagrådet påpekat bör dock inte någon erinran om denna befogenhet göras i lagen.Lagrådsremissens förslag till sådan erinran har därför utgått. Iandra fall än som anges i 18-20 §§ är insatser som ges enligt denna lagavgiftsfria. Ledningenav och kommunens verksamhet enligt denna lag skall utövas av eneller flera nämnder. Om huvudmannen väljer att fördela uppgifteraa på fleranämnder är detta således möjligt. Paragrafen har ändrats redaktionellt medanledning av lagrådsgranskningen. Utformningenav bestämmelsen är i linje med den ökade organisatoriska frihet förlandstingen och kommunema som följer av kommunallagen (1991:900). Bestämmelsen,vars lydelse har ändrats redaktionellt i förhållande till lagrådsremissensförslag, innebär att enskild verksamhet som avser kortfidstillsynochkorttidsvistelse, boende i familjehem eller bostad med särskild service ochdaglig verksamhet inte får bedrivas yrkesmässigt med mindre än att länsstyrelsengivit fillstånd. har enligt bestämmelsen rätt att inspekteraverksamheten. Att har ansvar för den regionala tillsynen öververksamhet enligt denna lag framgår av 26 §. Eftersomtillhandahållande av insatser enligt lagen ytterst är ett ansvar för kommmunenoch föratsätter avtal med kostnadsansvarig kommun, är det naturligt att denkommun där verksamheten är belägen har ett tillsynsansvar och eninspektionsrätt. Om det, efter överlåtelse, är som ansvarar för uppgifteni fråga så är det motsvarande nämnd som har tillsynsansvaret. Medenskild avses även juridisk person. Enligtdenna bestämmelse kan förelägga den som bedriver enskildverksamhet enligt 23 §, att avhjälpa allvarligt missförhållande som upptäcktsinom verksamheten. Med allvarligt missförhållande menas den grad avmissförhållande som ger möjlig- het att förbjuda enenskild verksamhet enligt socialtjänstlagen. 1992/93:159föreläggandet inte följs kan återkalla tillståndet. Paragrafen Bilaga 1 har jämkats redaktionellt med anledning av lagrådsgranskningen. Socialstyrelsenskall, enligt denna bestämmelse, ha det övergripande tillsynsansvaret öververksamhet enligt denna lag. Meningen är att skall ha sammacentrala tillsynsfunktion som över verksamhet enligt socialtjänstlagen, Ibestämmelsen framhålls särskilt att till tUlsynen hör att följa, stödja ochutvärdera verksamheten samt informera om den och stimulera tillvidareutveckling. Denmer regionalt förankrade tillsynen utövas enligt första stycket i dennaparagraf av länsstyrelsema. Däri ingår den direkta tillsynen, dvs. tillsynenöver enskilda ärenden och tillsynen över verksamheter i enskilda kommuner ilänet. Detta är i överensstämmelse med vad som gäller för enligtsocialtjänstlagen. Utövertillsynsfunktionen har länsstyrelserna enligt andra stycket vissaservicefunktioner gentemot kommuner, landsting och allmänhet, såsom att ge rådoch information samt främja samverkan i planering mellan kommuneraa,landstingen och andra samhällsorgan. Avförsta stycket framgår att talan mot vederbörande nämnds beslut angående insatsenligt 9 §, utbetalning till annan enligt 11 §, återbetalning enligt 12 § ochförhandsbesked enligt 16 § andra stycket samt beslut omtillstånd till enskild verksainhet enligt 23 § och föreläggande elleråterkallelse enligt 24 § kan föras av den enskilde genom förvaltningsbesvär medlänsrätten som första instans. Domstolen kan pröva ärendet i dess helhet och iförekommande fall sätta elt nytt beslut i det överklagade beslutets ställe. avslagit den enskildes begäran skall nämnden ange hur man överklagar.Mål om lillstånd att driva enskild verksamhet enligt omsorgslagen överklagastill kammarrätten. Enligt ll § i den föreslagna lagen om införande av lagen omstöd och service till vissa funktionshindrade skall ett tillstånd enligtomsorgslagen fortsätta att gälla som ett tillstånd enligt den nya lagen. Dettainnebär att den som överklagar ett beslut om lillstånd den ellersenare skall överklaga till länsrätten oavsett när beslutet fattats. Mål somanhängiggjorts hos kammarrätten före den dagen avgörs dock av kammarrätten somförsta instans. Omden enskilde överklagar ett avslagsbeslut avseende rätt till insats skalldomstolen avgöra om rätt till den begärda insatsen föreligger. Om sådan rättföreligger kan domstolen förplikta den ansvarige huvudmannen atttillhandahålla insatsen eller visa raålet åter till den ansvarige Det tordenormalt inte finnas anledning för domstolen att Prop. 1992/93:159 vid bifalltill överklagandet gå närmare in på utformningen av den Bilaga 1 avseddastödinsatsen. Det ankommer i första hand i stället på vederbörande nänmd attbestäraraa det närmare innehållet i stödinsatsen. Lagrådetframhöll vid tillkomsten av nu gällande omsorgslag att det emellertid kantänkas fall då den enskilde visserligen kommer i åtnjutande av viss orasorg,men gör gällande att innehållet i den länmade orasorgen inte fyller lagens kravpå hur en sådan omsorg bör vara beskaffad. t.ex. en person är missnöjd meden viss stödinsats sora erbjuds honom och önskar tillgång även till annan ellermer kvalificerad hjälp måste han rimligen ha rätt att av domstolen få prövat omdet han erhåller uppfyller lagens krav eller om lagen föratsätter en högre nivåpå insatsen. Domstolsprövningenkommer i dessa fall sålunda att avse just utforraningen av den särskildainsatsen, i vart fall på det sättet att domstolen uttalar sig om den lämnadeinsatsen är tillräcklig med beaktande av innehållet i 3 och 5 §§ omsorgslagen(motsvaras närmast av 5-7 §§ i den nya lagen). Jaggör samma bedömning när det gäller insatser enligt den nya lagen. Jag villtillägga att detta torde innebära att beslut om viss utformning av en insatseller ora ändring av en tidigare läranad insats i regel måste anses utgöra förden enskilde överklagbara beslut. Andrastycket fastställer att beslut i frågor som avses i första stycket skall gällaomedelbart, dvs. de skall verkställas i enlighet med sin lydelse.Detsamma gäller domstolamas beslut i sådana frågor. Domstolama får dock ienskilda raål förordna att ett beslut skall gälla först sedan det vunnit lagakraft. Det kan vara raotiverat exempelvis av sociala skäl när kammarrättenupphäver ett beslut ora att bevilja särskilda insatser som har meddelats avlänsrätten. Densom uppsåtligen eller av oaktsamhet driver tillståndspliktig enskildverksainhet utan att ha tillstånd (tillstånd har inte sökts, inte beviljatseller återkallats) kan enligt denna bestämmelse dömas till böter. Paragrafenhar utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Bestämmelsenavser att skydda personliga uppgifter rörande de funktionshindrade som genomen yrkesmässigt bedriven enskild verksamhet får särskilt stöd eller särskildservice enligt denna lag. Enligt paragrafen får den som är eller har varitverksam inom yrkesmässigt bedriven enskild verksarahet som avser insatserenligt denna lag, inte obehörigen röja vad han därvid erfarit om enskildaspersonliga förhållanden. Tystnadsplikten omfattar alltså inte bara anställdainora verksamhet som kräver lillstånd enligt lagen, utan även exempelvis någonsom yrkesmässigt arbetar med att länma personlig assistans utan att varaanställd av kommunen. I och med att verksamhetenskall vara yrkesmässigt bedriven omfattas Prop. 1992/93:159 i allmänhetexempelvis kontaktpersoner och familjehem inte av denna Bilaga Ibestämmelse. Det kan dock föreligga ett sådant uppdragsförhållande mellankommunen och en person att denne i stället omfattas av sekretesslagen (seprop. 1979/80:2 s. 127). Enmotsvarande regel föreslås bli införd i socialtjänstlagen. Idet allraännas verksamhet gäller sekretesslagens regler om handlingssekretessoch tystnadsplikt. 14.2 Förslaget till lag om införande av lagen (1993:000)om stöd och service till vissa funktionshindrade Dennya lagen föreslås träda i kraft . upphöromsorgslagen, införandelagen till omsorgslagen (med vissa undantag) ochelevhemslagen att gälla, eftersom den nya lagen ersätter dessa lagar ochdäratöver har ett utökat tillämpningsområde, både vad gäller personkrets ochinsatser. Införandelagentill omsorgslagen har bestämmelser om att vissa regler om specialsjukhus ochvårdhem i den i övrigt upphävda lagen (1967:940) angående omsorger om vissapsykiskt utvecklingsstörda skall vara kvar . Dessaäldre bestämmelser har sedan kompletterats och ändrats i införandelagen tillomsorgslagen. Av skäl som framgår av den allmänna motiveringen behöver dessabestämmelser i vissa delar vara kvar under ytterligare . Idenna paragraf förklaras vad som i denna lag menas med omsorgslagen,införandelagen till omsorgslagen, elevhemslagen och den nya lagen. Enligtförsta stycket första punkten skall landstingen t.o.m. den 31 december 1995ansvara för insatser enligt 9 § första stycket 4 och 6-10 i den nya lagen förpersoner sora avses i 1 § 1 och 2 samma lag, dvs. till utvecklingsstörda m.fl.som omfattas av omsorgslagen. De insatser som avses är kontaktperson,korttidsvistelse, korttidstillsyn, de olika boendeformeraa och dagligverksamhet, dvs. verksamheter sora landstingen har enligt orasorgslagen. Enligtandra punkten skall landstingen i vissa fall ansvara försärskilt boende, enligt 9 § första stycket 8 i den nya lagen, för bara medfysiska funktionshinder som orafattas av 1 § 3 i den nya lagen. Det är härfråga om situationer som regleras i elevhemslagen. Första stycket innebärendast att landstingen övergångsvis är huvud- Prop. 1992/93:159 män istället för kommunema. Det är den nya lagen som skall tilläm- Bilaga I pas.Verksamhet, tillsyn m.m. regleras således av den nya lagen och inte av deupphävda lagaraa. Rådgivningoch annat personligt stöd enligt 9 § första stycket 1 i den nya lagen berörsinte av denna bestämmelse, eftersom dessa insatser även enligt den nya lagen fallerunder ansvar. Avbestämmelsen följer att kommuneraa gentemot omsorgslagens personkrets redanfrån ikraftträdandet av den nya lagen får ansvar för insatsema personligassistans, ledsagarservice och avlösarservice i hemmet, dvs. insatser som i daginte finns reglerade i omsorgslagen. Likaså svarar kommunen för andra insatserän bostad i anslutning till skola eller förskola för de barn sora avses i andrapunkten. Förandra personer än de som avses i första stycket svarar kommunerna från ikraftträdandetav den nya lagen för samtliga insatser utom rådgivning och annat personligtstöd. Förde landsting och koitununer, som inte har utnyttjat möjligheten till frivilligöverföring av huvudmannaskap enligt 4 § före , inträder huvudraannaskapsförändringaraatill följd av ansvarsfördelningen i den nya lagen vid det datumet. Eftersomenskild verksamhet i dessa fall föratsätter avtal raed kostnadsansvarigtlandsting har ifrågavarande landsting enligt andra stycket rätt att utöva tillsynöver verksamheten. Bestämmelsenger de landsting och kommuner som så önskar möjlighet att före den I januari1996 till kommunema överföra ansvaret för verksamhet som ärhuvudman för enligt 3 §. Det föratsätter att landstingen med resp. kommunträffar avtal ora överförandel. Haren överenskommelse enligt denna paragraf träffats får, genora hänvisningen isista meningen till 17 § tredje stycket i den nya lagen, lämnasådant ekonomiskt bidrag till kommunen som motiveras av överenskommelsen. Haröverlåtelse skett till samtliga koramuner inom får kommuneraa lämnaekonomiskt bidrag till varandra, om det behövs för kostnadsutjämning mellankommuneraa. Dennabestämmelse är bara tillämplig på frivilliga överföringar, före den I januari1996, av uppgifter som avses i 3 §. Förden som vid den nya lagens ikraftträdande redan erhåller en insats enligt någonav de upphävda lagaraa gäller enligt denna paragraf att han eller hon utansärskilt beslut skall anses ha blivit beviljad motsvarande insats enligt dennya lagen. Om behovet av insatsen upphör, upphör naturligtvis även rätten tillinsatsen. Bestämmelsen innebär t.ex. att de som bor på elevhem enligtelevhemslagen skall ha fortsatt rätt till sådant boende till dess behovetupphör. Denuvarande specialsjukhusen och vårdhemmen för utvecklingsstörda Bilaga 1skall avvecklas och ersättas med andra boendeformer. Detta var inriktningenockså i införandelagen till omsorgslagen. Liksomdå har en planeringsskyldighet för avveckling införts. Eftersom kommuneraaär de som slutligen skall ta ansvar för insatseraa gentemot deutvecklingsstörda som bor på specialsjukhus och vårdhem, har landsting ochkommuner gemensamt att planera för denna avveckling. Avvecklingsplanerskall därvid vara upprättade och inlämnade till senast den 31december 1994. Dessa bör innehålla dels en allraän plan om hur avvecklingenskall ske, dels en förteckning över personer som resp. kommun, med anledning avavvecklingen, har att bereda bostad. Planeringen skall avse personer som bor påspecialsjukhus och vårdhem som drivs av landsting, kommun och enskilda vårdgivare.De enskilda vårdhem som avses är sådana som godkänt som vårdhemför utvecklingsstörda (jfr 10 § lagen (1967:940) angående omsorger om vissapsykiskt utvecklingsstörda). Enligtförsta stycket får specialsjukhus och vårdhem användas för sitt hittillsvarandeändamål . Andra meningen, som har sin motsvarighet iinförandelagen till omsorgslagen, avser att uttrycka att vård i specialsjukhusoch vårdhem så långt möjligt skall jämställas medsärskilda insatser enligt den nya lagen. Möjligheten att få exempelviskontaktperson samt fritids- och kulturutbud är lika viktig för dessa personersom för den nya lagens personkrets i övrigt. Beträffandeavgifter gäller dock 4 § införandelagen till omsorgslagen (som i sin turhänvisar till 56 § omsorgslag) i stället för 19 och 20 §§ i den nyalagen. Sista meningen i stycket föreskriver, på samma sätt som införandelagentill omsorgslagen, att vissa bestämmelser i hälso- och sjukvårdslagen skalltillämpas vid specialsjukhusen. Det gäller frågor om personal, överläkare ochbehörighet till tjänster. 1andra stycket förbjuds nyintagning i specialsjukhus och vårdhem i andra fall ännär det är fråga om vård oberoende av saratycke. Begreppet nyintagning betyderhär intagning för ett stadigvarande boende. Förbudet mot nyintagning skallalltså inte hindra rent tillfälliga placeringar som görs i akutsituationer iavvaktan på mer permanenta lösningar. Ettytterligare steg har i och med denna bestäraraelse tagits i avvecklingen avspecialsjukhus och vårdhem. Införandelagen till omsorgslagen tillåternyintagning för vuxna om det finns synnerliga skäl. Detta blir , med detangivna undantaget, inte längre möjligt. Av bestämmelsenframgår dock att nu gällande regler om vård oberoende av samtycke iinförandelagen till omsorgslagen tills vidare skall 13 1992/93. fortsätta gälla.Tillämpningsområdet är begränsat till den äldre lagens Prop. 1992/93:159personkrets. Det är här fråga om ett mycket litet antal personer där Bilaga1 svårigheter kan föreligga att anordna adekvat vård inom ramen för den nyalagen. Denna fråga måste beredas ytterligare innan bestämmelsema kan upphävas. Av6 § framgår att landstingen och kommunema gemensarat skall upprättaavvecklingsplaner för specialsjukhus och vårdhem senast den 31 december 1994.Avvecklingsplanema omfattar då också den vård oberoende av samtycke som beredsdär. Förstastycket klargör att det är som är huvudman för specialsjukhus ochvårdhem, i den mån huvudmannaskapet för vårdhem inte övergått till en komraun enligt10 §. Det inträder inte någon automatisk huvudmannaskapsförändring den Ijanuari 1996, som för insatseraa enligt den nya lagen. Ledningen skall utövasav den nämnd som utövar ledningen av eller, efter överlåtelse,kommunens verksamhet enligt den nya lagen. Därmed framhålls vikten av samordningmellan de olika boende- och omsorgsformema. Enligtandra stycket gäller fortfarande den gamla ordningen för tillsyn över vårdhemoch specialsjukhus. Bestämmelsenhar sin motsvarighet i införandelagen lill omsorgslagen. Den kommunala nänmdsom har ansvar för insatsema enligt den nya lagen har regelbundet och minst engång , i samråd med motsvcirande nänmd, att överväga omboendet för dem som bor på specialsjukhus och vårdhem kan försätta i någonboendeform enligt den nya lagen. Eftersom landstingen är huvudmän förspecialsjukhus och vårdhem skall den kommunala nämnden vid övervägandet samrådamed motsvarande nänmd. Ettlandsfing har enligt derma bestämmelse möjlighet att överlåta ansvar föruppgifter på vårdhem till en kommun. Specialsjukhus bör, med hänsyn till attdessa utgör sjukvårdsinrättningar, kvarstå i regi till dess deläggs ned. Landstingen kan därför inte överlåta denna verksamhet till kommuner. Precissom vid övergången till bestämmelseraa i omsorgslagen skall ett tillstånd tillenskild verksamhet enligt äldre lagstiftning fortsätta att gälla som etttillstånd enligt den nya lagen. 1den raån de givna tillstånden är villkorade - tidsraässigt eller på annat sätt- gäller även dessa villkor. ett tillstånd har tidsbegränsats skallomprövningen för ett fortsatt tillstånd ske enligt bestämraelserna i 24§ nya lagen. Paragrafen har jämkats redaktionellt med anledning av Prop.1992/93:159 lagrådsgranskningen. Bestämmelsensyftar till att underlätta övergången från det gamla regelsystemet till detnya. 14.3 Förslaget till lag om assistansersättning Paragrafemaanger att lagens föreskrifter gäller ersättning av allmänna raedel till vissafunktionshindrade för kostnader för personlig assistans, s.k.assistansersättning, att det är och de allmännaförsäkringskassorna som handlägger dessa frågor och att beslut om ersättningfattas av den försäkringskassa där sökanden är inskriven enligt lagen(1962:381) om allmän försäkring (AFL) eller skulle ha varit inskriven om hanfyllt . Rättentill assistansersättning gäller enligtförsta stycket, raed de undantag somanges i 4 §, den som omfattas av den föreslagna lagen om stöd och service tillvissa funktionshindrade (LSS) ora han inte har fyllt och har behov avpersonlig assistans för sin dagliga livsföring under i genomsnitt mer än 20timmar . Medpersonlig assistans avses enligt andra stycket detsamma som i LSS. Rätttill biträde av personlig assistent eller ekonoraiskt stöd till skäligakostnader för sådan assistans, till den del kostnaden inte täcks av assistansersättningfrån , finns reglerad som en särskild insats enligt LSS.Kommunerna, som har ansvar för denna insats, har således genom LSS ettgmndläggande ansvar för att alla inom lagens personkrets som behöver personligassistans får sådan assistans. Beträffandebegreppet personlig assistans, när en person skall anses ha behov av personligassistans och omfattningen av den personliga assistansen hänvisas itillämpliga delar till specialmotiveringen till bestämmelsen om personligassistans i 9 § första stycket 2 LSS (avsmtt 14.1). Enligt 14 § skall kommunenhöras i ärenden om assistansersättning. Meddaglig livsföring menas fömtsebara, kontinuerliga eller ofta återkommandeaktiviteter eller situationer av vardagligt slag. Det är det genomsnittligastödbehovet som skall bedöma. Stödbehovet kansåledes variera från dag till dag, raen sett över veckan skall behovetöverstiga 20 tiraraar. Avsiktenär, som fraragår av 6 §, att denna grapp skall få assistansersättning frånförsta timmen och att kommunens ansvar enligt LSS för kostnader för personligassistans normalt inte skall behöva aktualiseras gentemot dem som har ettvårdbehov överstigande . Däremot är kommunen skyldig att motavgifter faktiskt tillhandahålla biträdeav en personlig assistent om den enskilde så önskar. Kommunen Prop.1992/93:159 kan också behöva gå in med eventuella kompletterande insatser,exem- Bilaga 1 pelvis vid tillfälliga ökningar av behovet av personligassistans. Detta har utvecklats närmare i specialmotiveringen till 9 §första stycket 2 LSS (avsnitt 14.1). Omden försäkrade bor på en institution eller i en grappbostäd utges inteassistansersättning för assistansbehov under den tiden. 1 en grappbostäd,liksom på en institution, skall finnas erforderlig fast kollektiv bemanning somi huvudsak skall täcka de boendes hela stödbehov. I den allmänna mofiveringen(avsnitt 3.2.9) har närmare angetts vad som avses med grappbostäd. Avförsta stycket framgår att en ansökan skall ha skriftlig form. Om sökanden ärunderårig eller av annan anledning inte själv kan göra ansökan gäller devanliga reglema om legala ställföreträdare enligt . Omen person som kan antas har rätt till assistansersättning, eller enställföreträdare för denne, hos en kommun begär biträde av personlig assistenteller ekonomiskt stöd till sådan assistans enligt LSS skall kommunen enligtandra stycket anmäla det till som då har att ta upp frågan omassistansersättning även om den enskilde själv inte skulle gör någon sådanansökan. Kostnader för personlig assistans som är tänkta att finansieras genomförsäkringskassan bör inte kunna övervältras på kommunen genom att denenskilde underlåter att ansöka om assistansersättning. Med denna lösning kankommunen således genom anmälan till möjliggöra attassistansersättning utges när den enskilde är berättigad till det även i falldå någon ansökan inte gjorts. Med hänsyn till innehållet i 14 kap. I §sekretesslagen (1980:100), liksom även 1 kap. 5 § samma lag, kan en sådananmälan göras utan hinder av eljest gällande sekretess. Bestämmelsen harändrats redaktionellt i förhållande till förslaget i lagrådsremissen. Tredjestycket innehåller en regel om att ersättning inte kan utges retroaktivt förlängre tid än . Reglema motsvarar i sak vad som gäller förexempelvis vårdbidrag i 16 kap. 5 § AFL. Bestämmelseni denna paragraf innebär, sora redan sagts under 3 §, att assistansersättningenskall omfatta det stödbehov som den enskilde i genomsnitt har i sin dagligalivsföring, från . Bestämmelseninnebär att i sUt beslut om assistansersättning skall angedet antal timmar med personlig assistans som den enskildefunktionshindrade har rätt att få ersäuning för (beviljade assistanstimmar).Utbetalning sker sedan, i enlighet med 10 §, för det antal timmar somassistans faktiskt lämnats och för de faktiska Prop. 1992/93:159 kostnademainom ramen för beviljade assistanstimmar och det av rege- Bilaga 1 ringenfastställda högsta beloppet per tirame. Beslut om beviljade assistanstimmargäller tills ändring eventuellt sker enligt 7 §. Regeringeneller den myndighet regeringen bestämmer fömtsätts meddela närmareföreskrifter om beräkning av assistansersättningen.