prop · GF03150 · 1992-01-01 00:00:00 — Skillnaden förklaras av att nationalräkenskaperna stämmer av produktionen mot efterfrågesidan, som visar på en mindre kraftig nedgång än vad industristatistiken indikerar. I nationalräkenskaperna justerades därför industriproduktionen upp för att bättre stämma överens med användningssidan. Nedgången i industriproduktionen var kraftigast för verkstadsindustrin, som 1991 svarade för av förädlings- värdet i hela tillverkningsindustrin. Produktionen inom branschen minskade med ca 6 1/1991, enligt nationalräkenskaperna. För basindustrin begränsades nedgången till 1 1/. Medan produktionen steg med för elektro- industrin var fallet kraftigt, mellan och , för maskin-, metallvaru- och transportmedelsindustrin. Prognoserna över industriproduktionen utgår här från nationalräkenskaperna. Industriproduktionen förutses minska och öka med drygt 3 1/1993. Industrins kapacitetsutnyttjande minskade med ca 8 procent- enheter från toppnivån till fjärde kvartalet 1991, då nyttjandegraden uppgick till . Under den tidigare nedgångsfasen till bottennivån 1982 minskade Den senasteTabell 4:1 Industriproduktion Procentuell volymförändring 1989 1990 1991 1992 1993 Basindustri 0,2 -1,2 -1,5 -0,4 2,9 Verkstadsindustri exkl. varv 3,4 -2,3 -6,4 -3,3 5,9 Övrig industri 0,3 -1,9 -5,6 -1,1 1,8 Industrin totalt 1,7 -2,0 -5,3 -2,0 3,8 Anm.: Basindustri omfattar gruvor, sågverk, massaindustri, pappersindustri samt järn-, stål- och metallverk. Källor: , och . nedgången ser alltså inte avvikande ut, men den sker från en något högre nivå. Industrins kapacitetsutnyttjande fjärde kvartalet 1991 låg över bottennivån 1982. Skillnaden mellan det möjliga kapacitetsutnyttjandet med befintlig arbetsstyrka i industrin och det faktiska kapacitetsutnyttjandet ökade markant . Detta innebar att industrin, med befintlig arbetsstyrka, skulle ha kunnat producera mer fjärde kvartalet. Det svaga efterfrågeläget förklarar emellertid nedgången i kapacitetsutnyttjandet. Det kraftiga fallet talar för att industrin behållit ledig kapacitet snarare än lagt ned kapacitet. har gjort en uppskattning av industrins kapitalstock och visar att den fortsätter att öka i volym, men i lägre takt. Kapitalkvoten, dvs. kapitalstockens andel av förädlingsvärdet, ligger kvar på en hög nivå. Det talar också mot att någon omfattande utslagning av kapacitet skett. Statistiken är emellertid osäker och bygger delvis på ett antagande om realkapitalets medellivslängd. Risken finns därför att utslagning av kapacitet underskattas under vissa perioder. Fallet i kapacitetsutnyttjandet i verkstadsindustrin har varit kraftigare jämfört med nedgången under 1980-1982. Då sjönk det , medan det minskade med från t.o.m. fjärde kvartalet 1991. Den kraftiga nedgången tyder på att verkstadsindustrin till stor del valt att behålla ledig kapacitet för att utnyttja vid kommande konjunkturuppgång. Diagram 4:2 Kapacitetsutnyttjandet i verkstadsindustrin (exkl. varv)Källa: . Medan sysselsättningen inom industrin beräknas fortsätta att kraftigt minska ökar produktiviteten markant, med såväl som 1993. En omfattande strukturomvandling sker nu inom stora delar av industrin, med målet att höja produktivitetstillväxten. Inom flera stora verkstadsföretag koncentreras produktionen till färre enheter, produktionen blir mer specialiserad, teknikutvecklingen möjliggör en längre driven mekanisering av tillverkningen, personalen omorganiseras och får ökad kompetens, ledtiderna kortas ned m.m. Återhämtningen i industrin kommer att underlättas av att konkurrenskraften stärks. steg industrins lönekostnader (timlön inkl. sociala avgifter) med jämfört med drygt 10 1/året innan. Produktiviteten ökade ungefär lika mycket båda åren, med . Arbetskostnaderna per producerad enhet ökade följaktligen med 1990 och med . Motsvarande uppgång i konkurrentländerna uppgick till knappt 4 1/. Kronans effektiva depreciering med medförde att enhetsarbetskostnaderna räknat i gemensam valuta ökade marginellt snabbare än i konkurrentländerna. De låga lönekostnadsökningarna och , som beräknas uppgå till , och produktivitetsökningarna på , bidrar till en kraftig förstärkning av industrins konkurrenskraft. Medan industrins enhetsarbetskostnader minskar med och stiger den i konkurrentländerna. Den tyska industrin, den största konkurrenten till svensk industri, tappar konkurrens- kraft i förhållande till , i och med ökade arbetskostnader per producerad enhet med 4,och . Den relativa arbetskostnaden per producerad enhet förutses minska med sammanlagt ca 8 1/för svensk industri under 1992- 1993. Förutom att lönekostnaderna ökar långsammare i jämfört med konkurrentländerna beräknas produktiviteten stiga ca 6 1/snabbare för svensk industri . Tabell 4:2 Nyckeltal för industrin Procentuell förändring 1989 1990 1991 1992 1993 Lönekostnad 10,8 10,6 7,1 3,2 3,5 Produktivitet 3,2 0,8 0,9 5,4 5,3 Enhetsarbetskostnad, (ULC) 7,4 9,7 6,1 -2,1 -1,7 Produktivitet, 11 OECD-länder3,5 2,6 1,4 1,9 2,2 11 ULC 1,7 3,8 4,4 2,9 2,4 11 ULC, SEK1,2 5,6 5,7 2,6 2,6 Relativ ULC, 3,9 0,4 -4,6 -4,2 Källor: och . Det råder fortfarande oklarhet om den rätta nivån för industrins relativa arbetskostnader per producerad enhet. Industristatistiken ger en gynnsammare bild än nationalräken- skaperna över utvecklingen i industrins enhetsarbetskostnader . SCB utreder hur skillnaderna kan förklaras2 och har bl.a. redan konstaterat att sanningen bör ligga någonstans mellan industristatistikens och nationalräkenskapernas resultat. Det finns bl.a. risk för inkonsistens i nationalräkenskaperna genom att olika källor används för täljare och nämnare i produktivitetsmåttet. Industristatistiken har däremot överskattat produktivitetsutvecklingen och underskattat industrins totala kostnader. SCB kommer presentera en "ny" industristatistik, med en avgränsning av industriverksamheten som ska stämma bättre överens med nationalräkenskaperna. Nationalräkenskaperna kommer också att justeras med avseende på industrins förädlingsvärde och resultatet kommer att presenteras . 4.2 Lönsamhet började industriföretagens vinster falla. 2 Industrins konkurrenskraft och produktivitet i fokus - en utvärdering av statistiken, , SCB 1992. (beräknad som bruttoöverskott3 dividerat med bruttoproduktionsvärde) kraftigt, med sammanlagt . Under den förra lågkonjunkturen minskade den med knappt en procentenhet. Industri- företagens resultat efter finansnetto föll 1991, ett kraftigt fall historiskt sett. Diagram 4:3 Industrins bruttovinst som andel av kapitalstockenAnm. : Diagrammet avser industrin exkl. varv och petroleumraffinaderie Källor: , och . Lönsamheten i småföretagen inom hela näringslivet minskade också , vilket småföretagarbarometern4 visar. Lönsamheten för småföretagen väntas nå en bottennivå . Den kraftiga försämringen sammanföll med ökningen i antalet företagskonkurser och bankernas kreditförluster. En åtstramning av kreditmarknaden har skett, vilket i första hand tycks drabba småföretag, som fått svårare att få lån till nyinvesteringar beviljade till följd av en allt hårdare kreditprövning. skedde en nedväxling i industrins lönekostnader per producerad enhet. Dessutom steg insatskostnaderna betydligt långsammare . Vinstmarginalerna minskade ändå eftersom produktpriserna steg ännu långsammare än de rörliga kostnaderna. Minskad efterfrågan, överkapacitet i vissa branscher, ökad konkurrens, marknadsandelsförluster, fallande priser på bl.a. metaller, bidrog till små prisökningar. Industrins vinstandel, dvs. driftsöverskottet brutto som andel av förädlingsvärdet, beräknas ha nått en botten 1991, i nivå med 1982-års vinstandel. Bottennivån vid den förra lågkonjunkturen nåddes emellertid 1981 och låg lägre än 1982- års nivå. väntas industrins vinstmarginal öka . Till detta bidrar nedgången i lönekostnaderna per producerad enhet, som minskar med . Dessutom stiger knappast insatsvarukostnaderna. Priserna på petroleumprodukter minskar kraftigt från föregående år medan övriga insatsvarupriser stiger svagt. Industrins produktpriser bedöms ligga kvar på en i det närmaste oförändrad nivå. Trots det stiger alltså vinstmarginalerna. stiger insatsvarukostnaderna snabbare, men borttagandet av den allmänna energiskatten för industrin motverkar uppgången i förbrukningskostnaderna. Förslaget innebär en sänkning av industrins energiskatt med ca , vilket gynnar främst den mest energitunga industrin, dvs. Detta bidrar starkt till en förbättring i industrins vinstmarginal, som stiger med hela 1,4 procenten- heter 1993. Till förbättringen bidrar dessutom en ytterligare minskning i lönekostnaden per producerad enhet, med 1,. Producentpriserna stiger, men är ändå pressade jämfört med utländska konkurrentpriser. 3 Bruttoöverskottet är ett nationalräkenskapsbegrepp, som uttrycker hur mycket som återstår av förädlingsvärdet när lönekostnaderna räknats bort. I företagsekonomiska termer motsvaras bruttoöverskottet närmast av rörelseresultat exkl. lagerprisvinster, före kalkylmässiga avskrivningar. 4 Undersökningen omfattar företag med upp till 19 anställda inom den affärsdrivande sektorn i näringslivet. och svarar för undersökningen. Utvecklingen av industrins lönsamhet harTabell 4:3 Industrins rörliga kostnader, produktpriser, marginaler per producerad enhet samt bruttoöverskottsandel Procentuell förändring 1989 1990 1991 1992 1993 Per producerad enhet (procentuell förändring): Förbrukningskostnad 7,6 2,8 1,5 0,2 2,6 Lönekostnad1 7,3 8,4 5,9 -2,1 -1,5 Lönekostnad per timme10,4 9,2 7,3 3,2 3,5 Produktivitet 2,9 0,7 1,3 5,4 5,1 Summa rörlig kostnad 7,6 4,4 2,9 -0,51,4 Produktpris 7,4 3,6 1,9 0,3 3,0 Marginal, procentenheter-0,1-0,8 -0,70,8 1,4 Bruttoöverskottsandel2 29,8 27,5 25,3 27,330,9 1 Lönekostnad avser löner inkl. kollektiva avgifter. Produktivitet avser bruttoproduktion i fasta priser per arbetad timme. 2 Som andel av förädlingsvärdet till faktorpris. Anm.: Uppgifterna avser industri exkl. petroleumraffinaderier och varv. Källor: , och . avsevärt skiljt sig åt mellan olika branscher. För producenter av bearbetade varor visar perioden efter devalveringarna fram en god lönsamhetsutveckling. Basindustrin följde med i den kraftiga uppgången , men fick problem 1985-1986, då vinsterna föll. steg basindustrins vinster igen, men övrig industri drabbades av en försämring. Basindustrins vinstandel började falla först . Rörelseresultatet efter finansnetto i svensk skogsindustri föll med . Nedgången var också kraftig för den amerikanska och finska skogsindustrin. Positiva effekter av den finska devalveringen märks inte i resultatet , men bör komma . Den finska skogsindustrin har i viss mån vunnit marknadsandelar efter devalveringen. Skogsindustrin har fortsatta problem med överkapacitet för både massa och papper, och konkurrensen är hård. Medan efterfrågan från omvärlden på massa och papper haft en tendens att öka, bidrog överkapaciteten till att exportpriserna på massa sjönk 1991 med 22,. Vinstmarginalerna minskade därmed mycket kraftigt. Priset på pappersmassa bedöms vara på väg uppåt, men från en låg nivå. Exportpriset för massa beräknas för falla jämfört med föregående år. Exportpriset på papper och papp kan väntas minska med från en uppgång med . För järn-, stål- och metallverk föll exportpriserna också . Efterfrågan minskade, både från hemma- och export- marknaden. Den globala investeringsnedgången slog hårt mot branschen. För börsbolagen inom metallindustrin föll resultatet efter finansnetto med . Konjunkturuppgången på viktiga marknader väntas dessutom gå långsamt, men dock bidra till en successiv resultatförbättring för branschen. Basindustrins rörliga kostnader per producerad enhet beräknas falla med . De pressade priserna medför emellertid en nedgång i vinstmarginalen även , med 1/. Först väntas marginalerna förbättras, delvis till följd av en markant uppgång i försäljningspriserna. Dessutom bidrar slopandet av den allmänna energiskatten för industrin starkt till att dämpa uppgången i basindustrins förbrukningskostnader 1993. De beräknas stiga med 2,medan lönekostnaden per producerad enhet minskar med . De rörliga kostnaderna totalt ökar med medan produktpriserna stiger med ca 6 1/. Vinstmarginalen stiger då med ca 4 1/. Bruttoöverskottet som andel av förädlingsvärdet ökar till . Den senaste toppnivån 1989 låg vinstandelen på . Den svaga efterfrågeutvecklingen för bilar och investeringsvaror har slagit hårt mot verkstadsindustrins export. Transportmedelsindustrins vinster föll kraftigt , vilket främst förklaras av den negativa utvecklingen för personbilsförsäljningen, särskilt på de stora marknaderna , och . Enligt Verkstadsindustriers prognos för den totala verkstadsindustrin minskade avkastningen på totalt kapital5 1991 från föregående år, till 3,1991. Rörelsemarginalen6 blev negativ, -1,. Trots den stora nedgången för verkstadsindustrin finns nu vissa positiva tecken. Exportorderingången till branschen som helhet tycks vara på väg uppåt, men tillväxten väntas bli svag. Lönekostnaderna per producerad enhet minskar med till följd av en markant uppgång i produktivitetstillväxten. De totala rörliga kostnaderna väntas minska med knappt 1/, vilket ger visst utrymme för en uppgång i vinstmarginalerna, trots att produktpriset i det närmaste förblir oförändrat. beräknas marginalen växa snabbare, trots fortsatt pressade produktpriser. Produktivitetsökningen förblir stark och lönekostnaden per producerad enhet minskar med ca 3 1/. Uppgången i förbrukningskostnaderna motverkas något av slopandet av energiskatten för industrin, men i betydligt mindre grad jämfört med effekten för basindustrin. 5 Resultat efter finansnetto plus räntekostnader som andel av totalt kapital. 6 Resultat före finansnetto som andel av omsättningen. 5 Näringslivets tjänster Den del av tjänstesektorn som riktas mot framför allt industri- och byggföretag märkte av en minskad efterfrågan 1991. Fortsatt fallande industriproduktion försvagar efterfrågan på dessa tjänster ytterligare, men under loppet av 1993 väntas en förbättring. För de tjänster som riktas mot hushållen är utvecklingen den motsatta. Produktionen av hushållstjänster fortsätter att stiga , men beräknas däremot gå tillbaka när den privata konsumtionen minskar 1993. Under har tjänstesektorn passerat industrin i fråga om antalet sysselsatta och produktion, se diagram 5:1. arbetade ungefär 2/3 av de sysselsatta inom tjänstesektorn och ca 1/3 inom den varuproducerande sektorn. Framväxten av ett "tjänstesamhälle" är en internationell företeelse och andelen sysselsatta inom tjänstesektorn uppgick till i genomsnitt inom 1990. Diagram 5:1 Produktion och sysselsättning i näringslivet Produktionen i näringslivets olika delar i Sysselsatta i näringslivet i förhållande till totala antalet förhållande till BNP sysselsatta Anm.: Till industrin har SNI 2-5 räknats, till tjänster SNI 6-9. Tjänsterna kan delas in beroende på var produktionen sker. En tjänst klassificeras som offentlig om den produceras inom en offentlig myndighet. De övriga tjänsterna produceras inom näringslivet för försäljning på marknaden och utgör det som vanligen kallas för den privata tjänstesektorn. Det innebär att även statliga och kommunala bolag samt affärsdrivande verk räknas till den privata tjänstesektorn. svarande den för av totalt antal sysselsatta och av produktionen i . Den privata tjänstesektorn består i sin tur av en mängd ytterst heterogena branscher. Om branscherna indelas efter hur tjänsterna används utgör knappt hälften, 1990, insats i annan produktion i , s.k. företagstjänster. De övriga tjänsterna går till slutlig förbrukning, till allra största del privat konsumtion (). Efterfrågan på företagstjänster följer närmast industri- och byggkonjunkturen, medan hushållstjänsternas utveckling främst kopplas till privat konsumtion. Därmed skiljer sig konjunkturkänsligheten mellan de olika tjänstebranscherna väsentligen åt. Framväxten av tjänstesektorn förklaras delvis av att produktionsmetoderna blivit alltmer kunskapsintensiva, vilket ställer större krav på kvalificerade tjänster. Dessutom sker s.k. sektorövergångar, vilket innebär att verksamheter omklassificeras från t.ex. industri till tjänstesektor p.g.a. att den huvudsakliga verksamheten förändras eller att delar av företag bolagiseras. Detta fenomen förklarar framför allt ökningen av uppdragsverksamhet . Tjänsternas andel av utrikeshandeln, exkl. finansiella tjänster, har vuxit från under . När kreditmarknaderna avreglerades har utbytet av finansiella tjänster mellan länder stigit markant. Betalningen för dessa sker emellertid främst genom räntemarginaler och registreras därmed inte i statistiken. och ett framtida EG-medlemsskap medför att branscher som varit skyddade nu utsätts för utländsk konkurrens. Tjänstehandeln förutses därför växa länder emellan. Med utgångspunkt från svensk näringsgrensindelning (SNI) kan följande indelning av den privata tjänstesektorn göras efter tjänsternas användningsområden: Distributionstjänster Distributionstjänster består av parti- och detaljhandel tillsammans med restaurang- och hotellverksamhet. Dessa är huvudsakligen hushållstjänster, men partihandeln riktas mot såväl hushåll som företag. Detaljhandeln redovisade en ökad försäljningsvolym 1991, men prisutvecklingen var svag, vilket innebar krympande vinstmarginaler. Sårbarheten ökade därmed och konkurserna inom sällanköpsvaruhandeln steg med . Utvecklingen inom partihandeln var splittrad. Den del som levererar till detaljhandeln klarade sig bättre än den som riktas mot annan produktion. Inom partihandeln minskade såväl försäljningsvolymen som antalet anställda . Orderläget var svagt och försäljningspriserna i stort sett oförändrade. av partihandelsföretagen uppgav i tjänstebarometer (sista kvartalet 1991) att lönsamheten var dålig, vilket också resulterade i en uppgång av antalet konkurser . Bruttoöverskottsandelen inom hela varu- handeln minskade från 9,1990 till 8,och totalt 11 700 personer varslades . Kommunikationstjänster Person- och godstransporter samt post- och telekommunikation utgör tillsammans kommunikationstjänster. Tjänsterna riktas till både företag och hushåll. Åkeriernas transportvolym gick tillbaka och prissänkningar var vanligare än prishöj- ningar enligt tjänstebarometern. Samfärdseltjänsterna redovisade också en volymminskning , medan post- och teletjänster steg. Sektorn är starkt reglerad, men kommer att utsättas för ökad konkurrens i och med . Hårdare miljökrav, liksom en ökad kostnadsmedvetenhet inom näringslivet, som bl.a. påverkar företagens lagerhållningsbeteende, väntas medföra struk-turförändringar inom transportsektorn. Finansiella tjänster består av bank- och försäkringsverksamhet och inriktas mot såväl företag som hushåll. Den snabba utvecklingen på de finansiella marknaderna medförde att grändragningen mellan bank- och försäkringsverksamhet luckrades upp. Fr.o.m. blev det tillåtet för banker och försäkringsbolag att äga varandra. Produktionen ökade 1991 med 7 resp. inom bank- och försäkringsverksamhet. Bruttoöverskottsandelen, som för finansiella företag avspeglar räntenettot minus förvaltningskostnader, steg något . Andra halvan av kännetecknades av en generös och expansiv kredit-givning. Lågkonjunkturen och betydande prisfall på kommersiella fastig-heter medförde att kreditinstituten drabbades av kraftigt ökade kreditförluster. Tack vare den goda intjänandeförmågan begränsades dock det negativa resulatet till ca i det svenska banksystemet. Både bank- och försäkringsbranschen karaktäriserades av starka koncentrationstendenser för att genom stordriftsfördelar hantera den försämrade lönsamheten. Tjänsteinnehållet inom branschen fastighetsförvaltning utgör en ytterst liten del av kostnaderna. De motsvaras i stället främst av kapitalkostnader samt kostnader för reparationer, underhåll och energi. Antalet sysselsatta inom branschen är därför mycket litet. Produktionen är på kort sikt inte konjunkturberoende utan utvecklas i den takt den befintliga bostadsstocken slits och underhålls. Prisfallet på kommersiella fastigheter samt förändringar av bostadssubventioner och ett lägre bostadsbyggande framöver m.m. torde leda till en svag utveckling. Uppdragsverksamhet Uppdragsverksamhet är den del av tjänstesektorn som vuxit snabbast under de två gångna decennierna. Uppdragsverksamhet är i sig en ytterst heterogen bransch och återfinns inom områden som t.ex. ADB, teknik, reklam, informations- och skrivbyråer. Minsta gemensamma nämnare är att det handlar om konsultverksamhet som nästan uteslutande inriktar sig mot företag. De skilda delsektorerna påverkas ytterst olika av den rådande lågkonjunkturen. Värst drabbade enligt tjänstebarometern är byggkonsulter där omsättningen liksom orderingången föll märkbart, medan motpolen utgörs av juridisk uppdragsverksamhet där efterfrågan var fortsatt stark hela 1991. Totalt sett inom uppdragsverksamhet ökade antalet arbetade timmar medan bristen på arbetskraft med branschspecifik kompetens upphörde helt. Den samlade produktionsvolymen började också falla under loppet av 1991. Övriga privata tjänster I övriga privata tjänster inkluderas renhållning, undervisning, rekreation m.m. som riktas mot såväl företag som hushåll. Produktionsvolymen sjönk något , som antalet arbetade timmar steg . I den mån offentliga tjänster privatiseras kommer undervisningssektorn liksom hälso- och sjukvård att öka kraftigt. Produktiviteten ökade med 0,i genomsnitt i tjänstesektorn och steg med 1,. Den har dock fluktuerat kraftigt och på ett ibland svårförklarligt sätt. Det är problematiskt att avgöra hur stor del av en värdemässig förändring som utgör ersättning för ökad kvalitet och som därmed skall betraktas som en volymökning. Det ligger ofta i tjänstens karaktär att kvaliteten inte är kvantifierbar som den är ett mycket viktigt konkurrensmedel. I produk- tivitetsdelegationens betänkande angavs att svårigheter att mäta kvalitetsförändringar sannolikt lett till att produktivitetsökningen underskattats i delar av tjänstesektorn. När skattereformen genomfördes breddades basen för mervärdeskatt. Detta påverkade de tjänstesektorer som varit befriade eller hade reducerad skattesats och som vänder sig till hushåll. Enligt den utredning som dåvarande () gjorde i samband med skatte-reformen leder den höjda mervärdeskattesatsen till en nedgång i turismen (hotell- och restaurangbranschen, vissa transportbranscher, nöjesfält m.m.) på lång sikt. Efter den partiella mervärdeskattesänkningen begränsas nedgången i turism enligt SIND till . Sänkningen omfattar livsmedel, hotell- och restaurangtjänster samt persontransporter. Diagram 5:2 Konjunkturläget i olika tjänstebranscherAnm. : Bilden visar ett nulägesomdöme av antalet företag som anger att konjunktu som anser att det försämrats, . Källa: Konjunkturinstitutet.Utsikter - 1993 publicerar en konjunkturbarometer för tjänstesektorn motsvarande den som görs för industrin. Tjänstebarometern omfattar detalj- och partihandeln, åkerier och uppdragsverksamhet. Barometern visar på ett splittrat konjunkturläge, se diagram 5:2. Detaljhandeln tror på en fortsatt ökad försäljningsvolym, men ett minskat antal anställda det kommande halvåret. Såväl partihandeln som åkerierna väntar sig neddragningar av försäljningsvolym och antalet anställda. Inom uppdragsverksamhet finns vissa sektorer vars förväntningar är positiva, men det stora flertalet tror på minskad fakturering och sysselsättning. Fortsatt fallande industriproduktion förstärker de indikationer som framkommer ur tjänstebarometern om en negativ utveckling av produktionen av företagstjänsterna, men en förbättring väntas när industriproduktionen vänder uppåt. En fortsatt positiv utveckling av den privata konsumtionen bidrar till en ökning av hushållstjänsternas produktion som kompenserar nedgången av företagstjänsterna. Däremot förutses en försvagning 1993 när den privata konsumtionen väntas gå tillbaka. Rationaliseringar förväntas leda till en minskad sysselsättning främst inom företagstjänsterna, men också inom hushållstjänsterna beräknas sysselsättningen gå tillbaka något.