prop · GG03100 · 1992-12-31 00:00:00 — Lägre transaktionskostnaderiimebär betydande besparingar för svenska företeg och svenska konsumenter.Prisstebilitet och en väl fungerande lönebildning blir lättere att uppnå.Arbetsmarknadens parter vet då att möjligheten att devalvera försvunnit.Samtidigt ökar kraven på flexibilitet i relativa löner och priser. Föratsättningaraa för den ekonomiska politiken blirmer stebila. Räntenivån i blir densamma som i övriga delar av detstörre valuteområdet. Risken för valutakriser och räntechocker elimineras.Intresset för investeringar i ökar. Sammanteget innebär ett svenskt deltegande i ettsådant europeiskt valutesamarbete ökade möjligheter till lägre räntor och högreinvesteringar, och därmed fler jobb och högre välfärd. Mot denna bakgrand ärdet ett svenskt intresse att delte i EG:s arbete med att skapa en ekonomiskoch monetär union. 4 Den ekonomiska utvecklingen i 1993-1994 Denutveckling under 1980-telet som redovisats fidigare har fått djupgåendeverkningar in på 1990-telet. Den samlade produktionen av varor och tjänsterföll med 1991 och 1992. Nedgången väntes fortsatte också1993. Därmed får det svenska folkhushållet vidkärmas en standardsänkning påöver , motsvarande nästan per svensk. Om densvenska ekonomin hade utvecklats som OECD-länderaa skullevarje person i genomsnitt hahaft nästan högre disponibel Prop. 1992/93:100 inkomst 1993. Deprecieringen av kronan innebär att den inhemskaefterfrågan minskar genom att importpriseraa stiger. förbättrasföratsättningaraa för den konkurrensutsatte sektora ytterligare. De svenskaföretegen kommer att möte växande utlandsmarknader . Föratsättningama är därför goda för en expansion avden utlandskonkurrerande sektom. En remarkabel förbättring av konkurrenskraften skernu. Lönekostnaderaa väntes öka långsamt både 1993 och 1994, somproduktiviteten stiger snabbare i än i omvärlden. Till dette ska läggaseffekteraa av sänkningen av arbetsgivaravgiftema, den förkortede semestera samtdeprecieringen. Sammanteget beräknas de relativa enhetsarbetskostnadema fellamed 1993 och med 1994. En del av dennaförbättring beror dock på att den genomsnittliga produktiviteten ökat genomutslagning av industri med låg produktivitet varigenom produktionskapacitetensamtidigt har minskat. Den svenska exporten väntes öka kraftigt även ommarknadstillväxten förblir lägre än under föregående konjunktumppgångar.Tidigare förluster av marknadsandelar vänds till vinster. Exportvolymen väntesstiga 1993 och 1994. Därmed sfimuleras också industriproduktionen,som bedöms öka med 1993 och 1994. -1,8 -1,2 -1,4 -5,9 -0,5 -2,9 -0,7 -1,1 -1,5 -3,2 -0,5 -0,8 -0,7 -0,3 -0,5 -0,5 -0,6 -0,9 -8,3 -8,7 -9,5 -3,0 -25,0 -2,1 -2,2 -2,9 -0,7 -1,1 -3,2 -1,4 -3,4 -0,3 ' Förändring i procent av föregående års BNP. Källor: , Konjunkturinstitutetoch . Den mycket svaga efterfrågan på arbetskraft bidrartill att hålla nere löneökningaraa både 1993 och 1994. Det finns dock ettlöneöverhäng som drar upp genomsnittet 1993. Dessutom uppstår renttekniskt en löneglidning till följd av företegsnedläggningar och personalinskränkningar.När arbetsstyrkan minskas är det vanligtvis de sist anställda som friställs.Dessa har som regel en lägre lön än genomsnittet, varför den genomsnittligalönenivån höjs även om ingen enskild anställd Den uppmätte genomsnittliga timlönen väntes därför Prop.1992/93:100 stiga 1993 och 1994. Konsumentpriseraa väntes öka med underloppet av 1993. Av dette beräknas stigande importpriser m.m. till följd avdeprecieringen av kronan svara för och skatter ochandra politiska beslut för . Den underliggande inflationstaktenuppgår således till endast . väntes den fektiska ökningen avkonsumentprisindex reduceras till beroende på att effektema avskatteförändringaraa upphör samt att både importpris-och hyresutvecklingendämpas något. Den underliggande inflationstakten berälcnas understiga . Hushållens realt disponibla inkomster beräknas fellamed 1993. sker mot bakgrand av stora ökningar ,nämligen 1989, 1990, 1991 och 1992. Hushållens köpkraftpåverkas både av höjda importpriser och av de prisökningar som följer avhöjningen av bensin-, tobaks- och den reducerade mervärdesskatten samt avlägre subventioner. Motverkande effekter som ökar köpkraften uppkonimer genomlägre räntor och den prissänkning som följer av de sänkte arbetsgivaravgiftema.Under 1994 bedöms de reala disponibla inkomstema förbli oförändrade. Hushållens sparkvot har stigit mycket kraftigtunder . är långsiktigt positivt. Sparkvoten har kommitupp på en för svenska förhållanden hög nivå. Från en lägste nivå på minus 5,1%1988 ligger nu sparandet som andel av de disponibla inkomsteraa på ca 6 %.Hushållen kan antes vilja upprätthålla sin konsumtionsstandard och sparkvotenberäknas därför avte något 1993 för att sedan plana ut . Osäkerheten idenna bedömning är dock mycket stor. Den private konsumtionen väntes fellaförhållandevis mycket och sedan stebiliseras . Den underliggande konsumtionsutvecklingen inom denoffentliga sektora uppvisar en fellande trend. Nedgången bromsas dock av att del av beredskapsarbetena registreras som konsumtion. Denoffentliga konsumtionen mäts på ett sätt som irmebär att ökad effektivitetgenom lägre kostnader registreras som minskad volym. En fallandekonsumtionsvolym behöver alltså inte innebära att servicen har blivit sämre. Näringslivets investeringar och bostedsbyggandetpåverkas i hög grad av de omställningsprocesser som ekonomin genomgår. Fallandepriser på fastigheter får - tillsammans med höga realräntor - en sterktkontraktiv inverkan. Dålig lönsamhet, lågt kapacitetsutnyttjande och försiktigaframtidsförväntningar verkar i sainma riktning. Brattoinvesteringaraa väntesfella med 1993. En motverkande faktor är emellertid de omfettandesatsningama på infrastrakturinvesteringar. Dessa ligger nu på en nivå som är ca3 gånger så stor som under 1980-telet. Den sterka konkurrenskraftsförbättringen väntesgradvis resultera i växande produktion och högre lönsamhet inom industrin,vilket för med sig ökade industriinvesteringar . begränsarnedgången i de samlade brattoinvesteringaraa. 2 1992/93. underprognosperioden men ske i allt långsammare tekt. Därmed uppstår Prop.1992/93:1(X) ett positivt bidrag till BNP. Sammanteget väntes BNP falla med 1-1,under1993. Uppsvinget inom den konkurrensutsatte sektom leder sedan till atttillväxten kommer igång . BNP-fillväxten beräknas då bli drygt 1,5 %.Det kommer dock att dröja viss fid innan dette får posifiva effekter påarbetsmarknaden. Den produktionsökning som uppstår kan till en börjantillgodoses genom höjd produktivitet. Uppgången i den öppna arbetslöshetenmotverkas av de omfattande arbetsmarknadspolitiska åtgärdema. Dengenomsnittliga arbetslösheten beräknas stiga till 1993 och till 7 %1994. väntes arbetslösheten plana ut och sedan successivt sjunka. -3,7 Sparkvot (nivå) -5,1 -3,5 -0,9 -15,4 -1,1 Arbetslöshet (nivå) Handelsbalans (mdr. Bytesbalans (mdr. -20,2 -25,6 -4,7 Bytesbalans (% av BNP) -1,4 -1,8 -0,3 Den låga aktiviteten i ekonomin leder till enfallande import , medan en ökning sannolikt inträffar under 1994.Utrikeshandeln kommer att ge ett kraftigt positivt bidrag till tillväxten.Exportvolymen ökar betydligt kraftigare än importvolymen under prognosperioden.Dette är den främste förklaringen till det mycket stora överskottet i handelsbalansen1994. Bytesbalansen kan därigenom för förste gången komma attuppvisa ett överskott, motsvarande av BNP. ger kapitelbildningen ett positivtbidrag till BNP-tillväxten. ökar kraftigt som detnegativa bidraget från konsumtionen minskar. Sammanteget får därmed den svenskaekonomin en långsiktig bättre straktur, som förbättrar föratsättningama för ensnabb ekonomisk återhämtning därefter. Bidragtill BNP-tillväxten Prop. Procent av föregående års BNP Bilaga 1 -0,6 -1,9 -0,2 -2,4 -0,6 -1,8 -1,2 -1,4 5.1 Bestående låg inflation vid rörlig växelkurs Denunderliggande inflationen är historiskt låg. På vissa marknader rådertill och med deflation. Producentpriserna har sjunkit . Denna låga inflationstakt har uppnåtts under enperiod med sjunkande aktivitetsnivå och betydande kapitelförluster. är enkostsam men nödvändig anpassning efter överhettningen i slutet av 1980-telet.Det är av ytterste vikt att den låga inflationen kan bibehållas även närkonjunkturläget förbättras så att inte anpassningskostnaderaa behöver tes engång fill. har tydliga och smärtsamma erfarenheter avde nackdelar som är förknippade med hög och varierande inflation. En hög inflation leder till fördelningspolitiskaorättvisor. Inkomster och förmögenheter omfördelas på ett godtyckligt sätt.Låntegare tjänar på bekostnad av sparare. Hög inflation tenderar också attmissgynna personer med en svag ställning på arbetsmarknaden. Inflationen undergräver respekten för det somskapar välfärd, nämligen arbete, sparande och företegande. I stället gynnasspekulation. Mångårigt sparande kan raderas ut på kort fid. Inflationuppmuntrar ett osunt beteende. Hög och varierande inflation leder till attprissättning och därmed marknademas funktionssätt försämras. Det blir svårareför både hushåll och företeg att fatte ekonomiskt korrekte beslut, t.ex. ifråga om investeringar för framtiden. Med ett nominellt företegsskattesystemger inflation upphov till snedvridande effekter på investeringsbeslut genom attden reala avkastningen efter skatt påverkas på ett godtyckligt sätt. Detteleder till sämre resursanvändning och lägre effektivitet i ekonomin. Det fmns ingen konflikt mellan hög tillväxt och låginflafion. Tvärtom är låg inflation nödvändig för att nå uthållig tillväxt. Föratt främja tillväxten och därmed sysselsättning och välfärd måste såledesinflationen förbli varaktigt låg. Den svenska ekonomin har ett antel särdrag sommedför att inflationen lätt kan återkomma. Det är mycket viktigt att denekonoiniska politiken utformas så attexisterande inflationsmekanismer och uppkomsten av nya Prop. 1992/93:100 inflationsspiraler motverkas. har varit etthöginflationsland och det finns en risk att grandläggande förväntningar äranpassade till dette. har t.ex. arbetsmarknadens parter tenderatatt slute avtel som medför att kostnadema ökar mer än produktiviteten. Riskenför dette har inte blivit mindre genom att växelkursen ärrörlig. Den ekonomislca politiken måste därför medverka till att göra klart förarbetsmarknadens parter att sådan kostnadsinflation inte kan accepteras. Efter devalveringen 1982 slog den svenska ekonomini kapacitetstaket förhållandevis tidigt under den följande konjunkturuppgången.Dette medförde en stigande inflation. Flaskhalsar som skulle riskera enliknande process när tillväxten kommer igång måste därför undvikas. Arbetskraft och andra resurser måste föras övertill den utlandskonkurrerande sektora. Även om utlandsbetelningaraa pågrand av den låga aktivitetsnivån ger ett litet överskott, tycks hahaft ett underliggande, straktureUt underskott i bytesbalansen. Därför måsteföratsättningar nu skapas för en kapacitetsökning av den utlandskonkurrerandesektora. har den interaationellaintegrationen kraftigt ökat, inte minst vad gäller kapitelmarknaderaa. Mycketstora belopp omsätts på . tenderar att påskynda ekonomiskaförlopp. Även begränsade inflationsimpulser kan riskera att snabbt övergå i ettaccelererande förlopp. Mot denna bakgrand är det centralt att utforma denekonomiska politiken så att inflationsförväntningama stebiliseras på en lågnivå. Förlusten av den faste växelkursen som ankare i en sådan politik skärperkraven på den ekonoiniska politikens långsiktighet och utformning. Risken attden rörliga växelkursen leder in i en inflationsspiral måste avvärjas. Den underliggande inflationstakten väntesbli . Konsumentprisindex beräknas stiga med till följd av höjdaindirekte skatter, reducerade subventioner samt de höjda importpriser somföljer av deprecieringen. En större ökning kan inte tolereras. För 1994kvarstår endast en mindre del av deprecieringens genomslag på prisema. Då måsteockså ökningen av konsumentprisindex bli lägre. Den underliggandeinflationstakten skall således förbli låg. 5.2 Den stabiliseringspolitiska avvägningen Densvaga aktivitetsnivån i ekonomin leder till krav från olika håll påfinanspolitiska stimulanser. Men det vore att upprepa 1980-telets missteg. Ensådan politik vore inte hållbar och skulle inte ge avsett resultet. Allmänt ökade offentliga utgifter för att stimuleraekonomin skulle innebära en ytterligare försvagning av budgeten. I en situationnär budgetunderskottet redan är mycket stort och stetens upplåningsbehov driverupp räntoma skulle dette få negativa effekter bl.a. genom stigandeinflationsförväntningar som driver upp räntoraa ytterligare. tetet skulle kunna bli enhårdare åstramning via penning- och valutepoli- Prop. 1992/93:100 tiken. Ytterligare en mekanism skulle verka i sammariktning. En fortsatt försvagning av budgeten skulle automatiskt leda tillstörre stetsskuld. Räntebetelningama skulle öka automatiskt och därmed ledatill än större framtida besparingskrav. Inflationsförväntningarna skulle snabbttillte, med sterkt negativa effekter på tillväxt och sysselsättning. Budgetunderskottet och stetens lånebehov har nunått sådan omfettning att sedvanliga stebiliseringspolifiska mekanismer intefungerar. Minskade offentliga utgifter kan, genom att de leder till ett lägrebudgetunderskott, totelt sett ge expansiva effekter på den ekonomiskaaktiviteten genom att de möjliggör lägre räntor utan sfigandeinflationsförväntningar. föratsätter naturligtvis ett väl fungerandesamspel mellan finans- och penningpolitiken. Med hänsyn till de åtgärder som redan vidtegits pånärmare ca i minskade offentliga utgifter framstår det somangeläget att nya åtgärder träder i kraft stegvis under ett antel år framöver.En successiv minskning av de offentliga utgiftema ger utrymme för en lägreränte och låg inflation. Stebiliseringspolitiken måste ha en sådan inriktningatt realräntan kan sjunka utan att dette sker genom ökad inflation. kan i stor utsträckning styra den kortaräntans nivå bl.a. genom att bestämma marginalräntan. Om den korte räntan sänkskraftigt betyder det att den förväntede avkastningen på placeringar i svenslcakronor sjunker. Därvid minskar efterfrågan på tillgångar i svenska kronor ochväxelkursen sjunker om fmanspolitiken inte är fillräckligt stram. i sintur leder till större importerade prisökningar samt ökadeinflationsförväntningar. Det senare återspeglas i den långa räntan som dåstiger. Den peimingpolifiska handlingsfriheten är med andra ord sterkt beroendeav att inflationen och inflationsförväntningama hålls nere. 5.3 Strukturella och konjunkturbetingade underskott Detstrukturella underskottet i den offentliga sektorn Underskotteti den offentliga sektoms finansiella sparande kan delas upp i enkonjunkturrensad och en konjunkturell del. Den konjunkturrensade delen (någotoegentligt kallad strakturell del) kvarstår även vid ett konjunkturmässigtnormalt kapacitetsutnyttjande. Det beräknade strakturella underskottet ärsåledes justerat med hänsyn till BNP-nivå men inte med hänsyn fillsammansättning av BNP. Det resterande konjunkturbetingade underskottet är enföljd av att skatteunderlagen är tillfälligt låga på grand av lågtkapacitetsutnyttjande samt av att lågkonjunkturen medför extra kostnader förarbetslöshet och arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Utbetolt bankstöd har ävenmedtegits här. En uppdelning av det totela underskottet i enkonjunkturell respektive en konjunkturrensad del är behäfted med osäkerheter.Underskotten utgör skillnaden mellan två mycket stora tel. Mindreberäkningstekniska förändringar kan ge stora effekter på de olika saldona. ären uppdelning intressant, eftersom den ger en indikation på hur Prop.1992/93:100 underskottet utvecklas när tillväxten kommer igång och dekonjunkturella Bilaga 1 effekteraa faller bort, både på inkomst- ochutgiftssidan. Som diskuteras nämiare i den preliminäranationalbudgeten har uppdelningen av underskottet i en strakturell och enkonjunkturbetingad del gjorts med utgångspunkt i att 1991 var med ettkonjunkturmässigt normalt kapacitetsutnyttjande samt att den potentiellafillväxt-takten uppgår till . Enligt denna bedömning var således detkonjunkturberoende underskottet noll. Det faktiska underskottet på 15miljarder kronor var därför straktureUt. underskott kan i allt väsentligthänföras till 1980-telets ökning av inkomstöverföringar samt det lågahushållssparandet, som medförde ohållbart höga mervärdesskatteintäkter frånden private konsumtionen. Tabell5.1 Finansiellt sparande i offentlig sektor Den stora försämringen i det strukturellaunderskottet inföll således . I allt väsentligt hängerdette samman med beslut och utvecklingstendenser under slutet av 1980-telet somförst blev synliga i det offentliga sparandet. Överhettningen, den höganominella pris- och lönekostnadsökningen och det låga hushållssparandet hadeinneburit att den offentliga sektoms inkomster blivit uppblåste tilllångsiktigt ohållbara nivåer. Samfidigt var utgiftema för arbetsmarknadspolitiskainsatser låga på grand av det överhettede sysselsättningsläget. När pris- ochlönekostnadsökningen dämpades och överhettningen på arbetsmarknaden försvannminskade inkomstema och utgiftema ökade. De tidigare nivåeraa visade sig varalångsiktigt ohållbara i den meningen att inkomsterna inte var tillräckliga förde utgifter som blev resultetet av ett mera normalt konjunkturläge. Enbartökningen i hushållssparandet, som ökade uppgick tillnämiare , motsvarar en minskning av mervärdesskatteintäkteraafrån privat konsumtion med ca . Försämringen i det strakturella underskottet mellan1991 och 1992 kan Prop. 1992/93:100 mer konkret förklaras av bl.a. följande faktorer: Bilaga 1 Övergång till lägre inflation Ökade räntebidrag på grand av Det ökade hushållssparandet förklarar ca 6miljarder kronor. Därigenom försvagades den private konsumtionen och basen förmervärdesskatteintäkteraa. Ökningen av sparandet är positiv ursamhällsekonomisk synvinkel. Den beror på en kombination av skattereformen somgjorde det dyrt att låna och lönsamt att spara, på kreditmarknadens omsvängningtill restriktiv utlåning samt på den ökade arbetslösheten som skapade behov ihushållen av en ekonomisk buffert. Nedväxlingen i inflationstakten förklarar ca 7miljarder kronor. Även dette är positivt, men innebär i övergångsskedet attutgifteraa ökar snabbare än inkomstema. När inflationen sjunker ökar inkomstemamed den nya låga inflationstekten medan många utgifter är basbeloppsstyrda ochdärför ökar med den tidigare högre inflationstakten. Effekten blir enengångsvis permanent försämring av saldot. Ökade räntebidrag på grand av att det tidigarefinansieringssystemet medförde dyrt byggande svarar för ca 3 miljarder. Sänkningen av mervärdesskatten svarar för10 miljarder kronor. Därtill kommer ett antel inindre poster som enligtden valda metoden inte är konjunkturberoende. De kan dock vara mer eller mindretiUfälliga. Dit hör t.ex. ökade utgifter för flyktingmottegningen och ränte påutbetelt bankstöd. Av tebeUen framgår att det strakturellaunderskottet är i stort sett oförändrat . kansynas egendomligt med hänsyn till de stora utgiftsminskningar som träder ikraft . har emellertid deprecieringen medfört en kraftigt ändradsammansättning av BNP, vilket kortsiktigt reducerat skatteintäkteraa. Vinster ärpå kort sikt lägre beskattede än löner och genom deprecieringen ökar vinstandelen.Deprecieringen medför även att exporten främjas medan den private konsumtionenbegränsas vilket minskar underlaget för mervärdesskatt m.m. Den offentligasektoras ränteutgifter, netto, ökar med ca 20 miljarder kronor.Skatteintäkteraa påverkas också av slopade punktskatter samt av attpensionäreraas grancfavdrag inte längre avtrappas mot bl.a. kapitelinkomst.Nettoeffekten är att det strakturella underskottet är oförändrat 1993 jämförtmed 1992. MeUan1993 och 1994 minskar det strakttirella underskottet med ca Prop.1992/93:100 15 miljarder kronor. är nettot av beslut om minskade utgifterpå ca Bilaga och ökade räntor netto på ca 10 miljarderkronor. Analysen visar att finanspolitiken hade en kraftigtexpansiv inriktning , om hela den offentliga sektora beaktes,huvudsakligen till följd av tidigare fattede beslut. föratses en fmanspolitisk åtstramning. Analysen visar också automatiken isaidoförsämringen. Betydande åtgärder krävs för att kompensera ökningen avränteutgifteraa och än mer för att minska det strukturella underskottet. Detteillustrerar vikten av att inte skjute saneringen av de offentliga finanseraa påframtiden. Ävenstetsbudgetens saldo kan delas upp i en strukturell del som består även vid ettkonjunkturmässigt normalt kapacitetsutnyttjande och en resterandekonjunkturbetingad del. Skillnaden mellan det fektiska, redovisade saldot för1993/94 och det beräknade strukturella saldot visar således denkonjunkturmässiga delen av underskottet. Statsbudgetenssaldo 1993/94 Toteltsaldo ca -160 Konjunkturberoende saldo ca - 55 Tabellen visar att om det inte varit lågkonjunktur1993/94 skulle underskottet varit lägre. Det underskott somkvarstår på ca är att betrakte som straktureUt. Det strakturella underskottet i de totelaoffentliga fmanseraa är summan av stetsbudgetens strakturella underskott, vissupplåning utanför stetsbudgeten samt sparandet i socialförsäkringssektorn ochkommunsektom. Riksdagenhar på förslag från regeringen lagt fest en långsiktig utgiftsstrategi (LUS)för de offenfliga utgiftema. Utgiftsstrategin innebär en prövning i tre led ochhar beskrivits i proposition 1991/92:38 Inriktningen av den ekonomiskapolitiken (1991/92:FiU10). De tre leden är följande: 1) Att bedöma den långsiktiga utgiftsutvecklingen. 2) Att festställa det totela utgiftsutrymmet ochfördela dette, dels över Prop. 1992/93:100 tiden, dels enligt polifiska prioriteringar på sektorer. ävenett ställningstegande inom vilka områden besparingar skall ske. 3) Att genomföra processen , göraavstämningar och därmed bestämma utgiftsutrymme för en ny treårsperiod. Som ett led i denna långsiktiga utgiftsstrategiföreslog regeringen omfettende besparingsåtgärder i budgetförslaget i januari1992, i den reviderade fmansplanen samt i proposifion 1992/93:50 somen följd av överenskommelsen med socialdemokrateraa . Under föregående fattede rikscfegen efterförslag i budgetpropositionen beslut om utgiftsminskningar på sammanlagt ca 20miljarder kronor. Därtill beslöt rikscfegen att successivt reduceraräntebidragen vid ny- och ombyggnad av bostedshus, vilket ger en tillkommandebesparing på när det nya systemet gäller fullt ut. Under innevarande har rikscfegen medutgångspunkt i regeringens proposition om åtgärder för att stebilisera densvenska ekonomin fettet beslut som iimebär budgetförstärkning för steten inkl.AP-fonden genom bl.a. införandet av en karensdag, sänkt kompensationsnivå förpensioner och sjukpenning och framtida höjd pensionsålder på ca 33 miljarderkronor . Nyss nämnda beslut ger en sammanlagd långsiktigeffekt på . StraktureUt motiverade reformer som bidrar till etthögre utbud av arbete och ett högre sparande ger långsiktiga budgeteffekter somär väsentligt större än de direkte besparingaraa. Det gäller t.ex. förregelförändringar i socialförsäkringssystemen som uppmuntrar arbete ochrehabilitering och motverkar frånvaro. Denna typ av reformer är därför särskiltangelägna både för att öka den långsiktiga produktionskapaciteten och för attförbättra de offentliga finansema på medellång och lång sikt. Ävenskattereformens dynamiska effekter bör göra sig gällande när tillväxten börjarte fert. Den fram successivt höjda pensionsåldem medför etttillkommande arbetsutbud som är särskilt stort när konjunkturläget blir bättre.Därigenom ökar basen för socialavgifter, inkomstskatter och indirekte skattervilket ger fördelaktiga budgeteffekter utöver den direkte besparingen i form avlägre pensionsutgifter. Utöver nu angivna besparingar har rikscfegen fettetett principbeslut om att ansvaret och därmed finansieringen av sjuk- ocharbetsskadeförsäkringen skall flyttes ut från budgeten. Som framgick av tebell 5.1 beräknas detstrakturella underskottet för den offentliga sektom till ca 55 miljarder år1994.