prop · GG0361 · 1992-12-31 00:00:00 — Regeringens proposition 1992/93:61 om ändrat huvudmannaskap för vissa institutioner inomungdomsvård och missbrukarvård Regeringenföreslår att anta de förslag som har tagits upp i bifogade utdrag urregeringsprotokollet . Riksdagenfattade ett principbeslut om att huvudmannaskapet för de särskildaungdomshemmen skulle föras över från konununer och landsting till staten.Riksdagen ställde, mot bakgnmd av de problem som konstaterats, två huvudsakligakrav på verksamheten, dels att alla som behöver det skulle kunna beredas plats,dels att en väl differentierad vård skulle erbjudas. Regeringen borde snarastutreda förutsättningarna för huvudmannaskapsförändringen som förutsågs kunnavara genomförd . Även missbrukarvårdens organisation borde utredasi sanmianhanget. Enav regeringen tillsatt särskild utredare lämnade sitt förslag. Tvångsvård inomsocialtjänsten - ansvar och irmehåll (SOU 1992:18) . Iföreliggande proposition föreslås att staten får ett samlat huvudmannaskap förde särskilda ungdomshemmen och LVM-hemmen. En ny statlig myndighet. Statensinstitutionsstyrelse, föreslås bli inrättad. Inom myndigheten skall finnas enorganisation med särskilda ungdomshem och LVM-hem. Institutionsstyrelsenföreslås få ansvaret för planering och drift av de aktuella hemmen. En särskildorganisationskommitté avses tillsättas för att förbereda huvudmarmaskapsföränd-ringenoch lämna närmare förslag till den nya myndighetens organisation. Myndighetenbör enligt propositionen inrättas och bl.a. få till uppgift attträffa avtal med de nuvarande huvudmännen om övertagande av de särskilda ungdomsherrunenoch LVM-hemmen. 1 1992/93. 1 sam/. tagandet bör huvudsakligenkurma slutföras dock senast före . I propositionen föreslåsvidare att fmansieringen av institutionema skall ske genom vårdavgifter från kommunemaoch genom statliga bidrag via statsbudgeten. Statens institutionsstyrelseberäknas erfordra medel motsvarande kostnader för ca 40 tjänster. Särskildamedel beräknas för personalutbildning och utvecklingsverksamheter. Den nya myndighetenföreslås få ansvaret för att anvisa plats vid den institution som i varjeenskilt fall bedöms lämpligast. Härigenom beräknas en behövlig differentieringav vården kuima ske, bl.a. för att kurma tillgodose behovet av enheter medsärskilt hög bevakningsgrad. Verksamheten vid institutionema bör organiserasså att behövlig vård huvudsakligen skall kurma ges regionvis. I propositionen föreslåsendast lagändringar som bedöms nödvändiga för själva huvudmaimaskapsförändringen.I övrigt bör ändringar av lagstiftningen anstå till dess erfarenheter vunnitsfrån den nya organisationen. Förändringama i lagstiftningen bör träda i kraftden . Lag om ändring i socialtjänstlagen (1980:620) Härigenom föreskrivs ifråga om socialtjänstlagen (1980:620)' deb att 23, 68 och 70 §§ skall haföljande lydelse, deb att det i lagen skall införas en ny paragraf, 23 a §, avföljande lydelse. Behovet av hem för vård eller boende inom varje landsting skall tillgodoses av och kommunema i området. och kommunema upprättar gemensamt en plan över behovet av sådana hem och fördelningen av ansvaret för deras inrättande och drift. Planen skall redovisas för . Behovetav andra hem för vård eller boende än sådana som anges i 23 a skall inom varjelandsting tillgodoses av och kommunema i området. Landstingetoch kommuneraa upprättar gemensamt en plan över behovet av hem enligtförstastycket och fördelningen av ansvaret för deras inrättande och drift. Planenskall redovisas för . Behovetav sådana hem som avses i 12 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmeber omvård av unga samt 22 och 25 §§ lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissafall skall tillgodoses av staten. Statens institutionsstyrebe är central förvaltningsmyiidighetför dessa hem. Styreben leder och har tillsyn över verksamheten vid hemmen. Statenkan om det finns särskilda skälför det genom avtal uppdra åt ett landstingeller en kommun att inrätta och driva hem som avses i första stycket. Förvård i ett sådant hem som avses iförsta stycket får avgift tas ut av den kommunsom begärt placeringen. ' Lagen omtryckt 1988:871. Senaste lydelse 1991:1667. Nuvarandelydebe Föreslagen lydebe Prop.1992/93:61 Bestämmelserna i 24 § gäller även i fråga om vård i hem som avses idenna paragraf. 68§ skall inom länet följasocialnämndemas tillämpning av deima lag, informeraoch ge råd till allmänheten i frågor som rör , biträdasocialnämndema med råd i deras verksamhet, främjasamverkan på område mellan kommunema och andra samhällsorgan, äveni övrigt se till att socialnämndema fullgör sina uppgifter på ettändamålsenligt sätt. vård eller boende står Annat hem för vård eller boende under tillsyn. Läns- än sådant som avses i 23 a § står styrelsen har rätt att inspektera under tillsyn. Läns verksamheten vid hemmen. styrelsen har rätt att inspektera verksamheten vid sådana hem. 70§ Om det föreligger något nuss- Om det föreligger något miss förhållande vid ett hem för vård förhållande vid ett hem för vård eller boende, skall eller boende som står under läns- förelägga ledningen för hemmet styrebens tillsyn, skall länsstyrel- att avhjälpa missförhållandet. sen förelägga ledningen för hem- metatt avhjälpa missförhållandet. Ommissförhållandet är allvarligt och föreläggande inte efterkoms,får förbjuda fortsatt verksamhet. Dennalag träder i kraft . Äldrebestämmelser tillämpas i fråga om vård som lämnas -. Har staten före med stöd av 23 a § tagit överett hem som avses i 12 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård avunga eller ett hem som avses i 22 eller 23 § lagen (1988:870) om vård av missbmkarei vissa fall tillämpas dock de nya bestämmelsema i fråga om vården från och medden dag övertagandet skedde. Lag om ändring i lagen (1990:52) med särskildabestämmelser om vård av unga Härigenomföreskrivs att 12 och 18 §§ lagen (1990:52) med särskilda bestänunelser om värdav unga skall ha följande lydelse. För vård av imga som pånågon grund som anges i 3 § behöver stå under särskilt noggrann tillsyn skal!det fiimas särskilda ungdomshem. Regeringen eller, efter regeringensbemyndigande, social-styreben beslutar vilka hem som skall vara sådana hem. Förvård av unga som pä nägon grund som anges i 3 § behöver stå under särskiltnoggrann tillsyn skall det finnas särskilda ungdomshem. har beslutat att den unge skall vistas i ett hem som avses iförsta stycket skall Statens institutionsstyrebe anvisa plats i ett sådant hem. Bestänunelsema i 16 och 17§§ skall gälla för alla som vårdas i ett hem för särskilt noggrann tillsyn, omdet är nödvändigt för att genomföra vården och upprätthålla ordningen vidhemmet och regeringen, eller efter regeringens bemyndigande, socialstyrelsenmedger det. Bestämmelsema i 16 och 17 §§skall gälla för alla som vårdas i ett hem för särskilt noggrann tillsyn, om detär nödvändigt för att genomföra vården och upprätthålla ordningen vid hemmetoch regeringen, eller efter regeringens bemyndigande, Statens institutionsstyrebemedger det. Dennalag träder i kraft . Äldrebestämmelser tillämpas i fråga om värd som länmas -. Har staten före med stöd av 23 a § socialtjänstlagen(1980:620) tagit över ett hem som avses i 12 § tillämpas dock de nya bestämmelsemai fråga om vården från och med den dag övertagandet skedde. Lag om ändring i lagen (1988:870) om vård av missbrukare ivissa fall Härigenom föreskrivs ifråga om lagen (1988:870) om vård av missbmkare i vissa fall' dels att 48 §skall upphöra att gälla, deb att 22, 23, 25 och 33 §§ skall ha följande lydelse. Tvångsvård lämnas genomhem som drivs av landsting eller kommuner och som är särskilt avsedda att länmavård enligt denna lag (LVM-hem). Ett sådant hem skall ledas av en styrelse.Styreben förestår vården vid hemmet i den mån uppgiften inte har överlåtits påen särskild föreståndare. Tvångsvård lämnas genomhem som är särskilt avsedda att lämna vård enligt denna lag (LVM-hem). Ettsådant hem skall ha en styrelse som utses av . Hemmets styrebe förestårvården vid hemmet i den mån uppgiften inte har överlåtits på en särskildföreståndare. För missbmkare som behöver stå under särskilt noggrann tillsyn skall det finnas LVM-hem som är anpassade för sådan tillsyn. För missbrukare som behöver sta under särskilt noggrann tillsyn skalldet finnas LVM-hem som är anpassade för sådan tillsyn. Regeringen eller, efterregeringens bemyndigande, sociabtyreben beslutar vilka hem som skall varasådana hem. Om beslut har fattats om tvångsvård eller omhändertagandeenligt denna lag skall Statens institutionsstyrebe efter anmälan avsocialnämnden anvisa plats i ett LVM-hem. Om intagning i ochom utskrivning från ett LVM-hem beslutar den som förestår vården. Den som förestår vårdenvid ett LVM-hem får besluta att en intagen skall flyttas till ett annat LVM-hem,om det anses lämpligt från vårdsynpunkt och den som förestår vården vid detandra hemmet samtycker till överflyttningen. Den som förestår vårdenvid ett LVM-hem får besluta att en intagen skall flyttas till ett annat LVM-hem,om det anses lämpligt från vårdsynpunkt och Statens institutionsstyrebe medgerdet. ' Senaste lydelse av 48 § 1991:1672. Bestämmelsema i 31 och 32 §§skall gälla för alla som vårdas i ett LVM-hem, om det är nödvändigt för attgenomföra vården och upprätthålla ordningen vid hemmet och regeringen eller,efter regeringens bemyndigande, social-styreben medger det. Bestämmelsema i 31 och 32 §§skall gälla för alla som vårdas i ett LVM-hem, om det är nödvändigt för attgenomföra vården och upprätthålla ordningen vid hemmet och regeringen eller,efter regeringens bemyndigande. Statens institutionsstyrebe medger det Dennalag träder i kraft . Äldrebestämmelser tillämpas i fräga om vård som länmas -. Har staten före med stöd av 23 a §socialtjänstlagen (1980:620) tagit över ett hem som avses i 22 eller 23 §tillämpas dock de nya bestämmelsema i fråga om vården från och med den dagövertagandet skedde. Utdragur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande:statsministem Bildt, ordförande, och statsråden . Westeiberg, ,, , , , , , , ,, , , , , , , P. ,. Proposition om ändrat huvudmannaskap för vissa institutionerinom ungdomsvård och missbrukarvård Riksdagenbeslutade (prop. 1990/91:96, bet. 1990/91:SoU14, rskr.1990/91:267) att de särskilda ungdomshemmen skulle föras över från kommunalteller landstingskommunalt huvudmannaskap till statligt huvudmannaskap.Riksdagens beslut innebar att ett överförande skulle ske . Ävendet statliga stödet till missbmkarvården borde övervägas i sammanhanget.Regeringen tillkallade vären 1991 en särskild utredare med uppdrag att utreda altemativalösningar för huvudmannaskapsförändringen och konsekvensema av derasgenomforande. Den särskilda utredaren avlämnade i febmari 1992 sitt betänkande (SOU1992:18) Tvångsvård i - ansvar och innehåll. Utredningenssammanfattning av betänkandets överväganden och förslag redovisas i bilaga 1. Utredarenredovisar två huvudaltemativ, dels en helstatlig organisation, dels enorganisation med ett entreprenörssystem. Vidare föreslås att en ny statligmyndighet inrättas för ledning och drift av verksamhetema. Huvudmarmaskapetföreslås omfatta såväl de särskilda ungdomshemmen som LVM-hemmen. En sammanställning av remissyttrandena i ärendet finnstillgängligt hos (S92/1948/IFO). En förteckning över vilkaremissinstanser som yttrat sig lämnas i bilaga 2. 1.1 Vård av unga Omhändertagandeoch vård av unga som bmtit mot gällande normer reglerades redan under 1600-taIetgenom tukthusförordningar. Under 1700-taIetinrättades allmärma arbets-, rasp- och spinn- hus vilka även tog emot bamoch imga. desräddnings- och uppfostringsanstalter av enskilda, filantropiska sammanslutningar.Under senare delen av 1800-talet och iruättades skyddshemför unga flickor och pojkar av flera olika huvudmän, såsom enskildaorganisationer eller stiftelser. Genom1924 års bamavårdslag fastställdes att staten skulle ansvara lör särskildaskyddshem för unga i behov av särskild tillsyn medan landstingen skulleansvara för övriga skyddshem. Staten ingick avtal med enskilda anstalter somutförde verksamheten för statens räkning. Det splittrade huvudmannaskapet ochfrånvaron av en gemensam ledning ledde till en mycket oenhetlig utveckling avskyddshemmen. kom därför skyddshemmen att kritiseras kraftigtvarför en statlig utredning. Skyddshemssakkunniga, tillsattes för att se öververksamheten. Skyddshemssakkunninga kunde bland annat konstatera att skyddshemför unga i behov av särskild tillsyn inte kommit till stånd och föreslog därföratt staten skulle ta över ansvaret för hela verksamheten och hemmen skullegöras om till ungdomsvårdsskolor. hade samtliga enheter förstatligatsoch 25 ungdomsvårdsskolor var i drift. Antalet platser vid ungdomsvårdsskolorökade då efterfrågan stabiliserades. Socialutredningenansåg (SOU 1974:39) att institutionsvården i första hand borde varakommunens ansvar. Genom socialtjänstreformen delades ansvaret mellankommuner och landsting och de statliga institutionema i serades vidingången av . Tvångsvården av unga regleras genom särskildlagstiftning. Fr.o.m. gäller lagen (1990:52) med särskildabestämmelser om vård av unga (LVU). 1.2 Vård av missbrukare Vårdenav missbmkare lagreglerades först och avsåg då endast alkoholmissbrukare.Dessförinnan hade det funnits enskilda anstalter eller vårdhem föralkoholister. Den första statliga alkoholistanstalten var Venngam som öppnadesår , som alkoholistlagen trädde i kraft. Därefter inrättades flerastatliga anstalter som kunde bedriva tvångsvård. Merparten av anstaltema komatt drivas av andra huvudmän än staten men med statliga driftbidrag, s.k.erkända anstalter. Samtliga anstalter kom att stå under Socialstyrelsenstillsyn, och de statliga även under dess ledning. År1968 började statsbidrag att utgå även till vård av narkotikamissbmkare, envård som då endast förekom i frivillig form. Först när lagen (1981:1243) omvård av missbmkare i vissa fall (LVM) trädde 1982 kunde bäde alkohol-och narkotikamissbmkare beredas tvångsvård. Liksom för ungdomsvårdsskolomabestämdes att landsting och konmiu-ner skulle ansvara för planering, anordnandeoch drift av institutionema för tvångsvård av missbmkare. Från och med år 1983överfördes huvudmannaskapet för dessa institutioner från staten till kommuneroch Den 1 januari1989 trädde den nu gällande lagen (1988:870) Prop. om vård av missbrukare ivissa fall (LVM) i kraft. Kommunaliseringenav tvångsvårdens institutioner var en direkt följd av socialtjänstreformen år1982. , vars förslag låg till gmnd för socialtjänstreformen,uttryckte tre gmndläggande principer för institutionsvården: kontinuitet,flexibilitet och närhet. Dessa principer borde enligt utredningen ersätta de gmnderför differentiering av institutioner som dittills tillämpats. Utredningen hadefunnit en bristande anpassning till dessa tre principer men hade också settproblem i fråga om samverkan mellan institutionema och andra aktörer såsom denöppna , hälso- och sjukvården och skolan. Utredningen sågsvårigheter med ett fortsatt statligt huvudmaimaskap för tvångsvårds-institutionemamed de krav som ställdes på dessa. Utredningen kom fram till att olika typer avansvar inte måste vara knutna till en och samma huvudman. Riksdagenbeslutade att ge kommunema och i varje län det gemensanmia ansvaretför institutionema , vilket innebär att de tillsammans skallplanera behovet av resurser, ansvarsfördelningen och driften av tvångsinstitutioneraa. Sedankommunaliseringen har den ordningen gällt att staten träffat överenskommelsemed Landstingsförbimdet och om statsbidragssystemet.Under de första åren fördelades statsbidraget så att gick tillhuvudmännen för de tidigare statligt drivna institutionema medan resterande delgick till konomuner och landsting som haft kostnader för institutionsvård.Dessutom utgick ett särskilt statsbidrag för öppen vård avseende alkoholpoliklinikeroch vårdcentraler för narkotikamissbmkare. Ganskasnart framkom att statsbidragssystemet bidrog till att permanenta de gamla vårdformemaoch inte till att stimulera insatser i den öppna vården. För att luckra upp gränsemamellan öppen och sluten vård och för att få till stånd en ökad samverkan inomsocialtjänsten kom staten överens med de båda kommun förbunden om ett nyttstatsbidragssystem, som kom att gälla . Av bidragetfördelades nu till kommunema efter en schablon för att frittdisponeras till missbrukarvård och ungdomsvård. Resterande del utgick i formav platsbidrag till före detta statliga ungdomsvårdsskolor ochnykterhets-vårdsanstalter. För att underlätta en omstmkturering inom den slutnavården kunde bidrag utgå enligt särskilda regler till huvudmän som drog nedplatsantalet (omstmktureringsbidrag). Det tidigare bidraget till särskildaöppenvårdsinsatser lades in i det nya statsbidraget till missbmkar-vård m.m. Ytterligareförändringar av statsbidragssystemet genomfördes fr.o.m. Prop.1992/93:61 Resursema för att ta hand om de mest utsatta gmppema av missbmkare ochungdomar ansågs otillräckliga. För att skapa bättre fömtsättningar för dessa gmpperökades platsbidragen till såväl de särskilda ungdomshemmen enligt 12 § LVU sominstitutioneraa för särskilt noggrann tillsyn enligt 23 § LVM. Dessutominfördes ett utvecklingsbidrag för bl.a. utvecklings-, etablerings- ellerinitialkostnader inom ungdomsvården och missbrukarvården. Föråren 1991 och 1992 gäller en tillfällig omläggning av statsbidraget för attstimulera utbyggnaden av platser vid särskilda ungdomshem enligt 12 § LVU ochinstitutioner enligt 23 § LVM. Eft tillfälligt anordningsbidrag utgår till dehuvudmän som tar nya platser i anspråk . 2 Nuläge och problemområden Denvård som här beskrivs äger mm vid de särskilda ungdomshemmen, tidigare oftabenämnda § 12-hem eftersom de regleras i 12 § LVU. Vid utgången av år 1991fanns 29 särskilda imgdomshem med sammanlagt 523 platser. Det största hemmethar 52 platser, det minsta 6 platser. De flesta hemmen har både öppna ochslutna avdelningar. Vid en sluten avdelning får den unge hållas inlåst om detta måste ske för att vården skall kunna genomföras. Desärskilda tmgdomshemmen är ojämnt fördelade över landet. De flesta ligger ianslutning till de största städema. De särskilda ungdomshemmen är den resurssom har för akuta ingripanden som behöver ske med tvång och med kvarhållningsrätt.Hemmen har också i allt högre grad kommit att inriktas på att tillhandahällaakutinsatser. Detta motsvarar också de behov som har uttryckts frånsocialnämndernas sida. Samtidigtsom antalet akutplatser ökat har också behovet av utredningsinsatser ökat. Förmånga av de ungdomar som tas in akut behöver man göra utredningar om derasstatus och bedömningar av vilken vård och behandling som är lämplig. Ett avproblemen är en otillräcklig differentiering och specialisering vid desärskilda ungdomshemmen. En av orsakema till detta förhållande har ansetts varaden länsvisa planeringen av vården. Länen är i allmänhet alltför små för attutgöra en gmnd för differentiering. Detta har fått till följd att de flestainstitutioner saknar specialisering och därför tar emot en mer blandad gmpp avklienter jämfört med tiden före kommunaliseringen. Därmed har också vårdenkommit att anpassas efter medelklienten vilket medfört att de mest svår-behandladeeller de med särskilda vårdbehov inte kunnat tas in eller inte fått adekvatbehandling. Enliten gmpp av de särskilda ungdomshemmens klienter anses också Prop.1992/93:61 hanågon form av psykisk störning. Dessa ungdomar förorsakar särskilda problemeftersom någon diagnos ofta inte ställts trots att de uppvisar symtom som kanbero på psykisk stöming. Dämtöver finns en mindre gmpp med fastställd diagnossom egentligen borde vårdas i den reguljära psykiatriska vården. För denstörre klientgmppen finns dock goda möjligheter för ett omhändertagande inom § I2-vården,men behandlingens kvalitet skulle kunna öka om vården bättre kundedifferentieras efter klienternas fömtsättningar. Genomföreståndarens rätt att besluta om intagning har det varit möjligt för institutionenatt välja bort klienter som inte anses passa in i institutionens vårdprogram.Detta har medfört att klienter med vissa problem uteslutits från vården. Bl.a.JO har anfört att vissa kriminella och våldsbenägna ungdomar inte får den vårdsom är erforderlig. har pekat på behovet av att inrätta hemmed en särskilt hög bevakningsgrad för dessa mycket rymningsbenägna ochbrottsaktiva ungdomar. Det rör sig i första hand ora pojkar som begårkvalificerade egendoms- och våldsbrott och som inte kunnat inpassas i någonform av behandling. Behandlingsför-söken har ofta misslyckats med en fortsattkriminalitet som följd. I vissa fall har ungdomar skrivits ut fråninstitutionen tidigare än beräknat på gmnd av sitt beteende och antingen"vårdats" vidare i hemmet ofta med fortsatt brottslighet som följdeller dömts till fängelse. Ensamlad överblick över platstillgången och efterfrågan i hela landet saknas.Detta har lett till svårigheter vid placeringen av ungdomar på de särskildaungdomshemmen. Olika praxis i olika delar av landet och brister i samordningenmellan huvudmännen har tvingat socialsekreterare i kommunema att ägna myckettid åt att söka lediga platser. Vårdenvid de särskilda ungdomshemmen kräver hög kompetens hos personalen. För många personalgmpper,framför allt vård- och behandlingspersonalen, saknas en gmndutbildning direktanpassad till de krav som arbete vid dessa hem ställer. Dessutom saknar mångalärare vid hemmen den special lärarkompetens som bör krävas med hänsyn till undervisningsbehoven. Tvångsvårdav vuxna nussbmkare sker enligt LVM. Vården skall alltid ske vid särskilda hemdrivna av landsting eller kommuner. Detta till skillnad från tvångsvård av ungasom inte måste äga mm i särskilda ungdomshem utan även kan ske i andra former.Det finns två typer av institutioner för tvångsvård av missbmkare, dels hem sominrättats enligt 22 § LVM (§ 22-hem), dels hem för särskilt noggrann tillsynenligt 23 § LVM (§ 23-hem). beslutar om vilka hem som skallvara § 23-hem. Sådana hem har särskilda tvångsbefogenheter och de intagna fårplaceras på slutna avdelningar eller på annat sätt avskiljas for att begränsaderas rörelsefrihet. Den intagne vid ett § 23-hem får visiteras, brev och försändelserfår kontrolleras och personalen får beslagta missbmksmedel och annatsom kan störa ordningen vid hemmet. utgångenav fanns 41 LVM-hem med sanunanlagt 1 280 platser. Av hemmen är 17 § 23-hemmed 587 platser (varav 384 öppna och 203 slutna platser) och 24 är § 22-hem med693 platser. Storleken på LVM-hemmen varierar mellan 7 och 88 platser per institution.Många av § 23-hemmen är före detta statliga nykterhetsvårdsan-stalter. Denuvarande huvudmännen har också inrättat flera nya § 23-hem.De flesta § 22-hem är före detta s.k. erkända eller enskilda anstalter. 1982 minskade antalet tvångsvårdade personermed missbraksproblem. I och med att nya bestämmelser om kriteriema förtvångsvisa omhändertaganden och om utökad vårdtid trädde ökadeantalet intagna för tvångsvård markant. har efterfrågan påplatser åter minskat, sannolikt till stor del beroende på kommuneraasekonomiska läge. Risken finns att kommuner avvaktar att placera klienter tilldess att ett akut omhändertagande måste ske. Sådana omhändertaganden har ocksåblivit vanligare. Detta medför att institutioneraa måste hålla en högberedskap för akuta placeringar vilket kan vara problematiskt när det samtidigtfinns ett krav om en hög beläggningsgrad. JO har uppmärksammat denna fråga iett uttalande om LVM-vården. (JO:s ämbetsberättelse 1990/91 s. 204 f.) EnligtSocialstyrelsen har efterfrågan på platser varit mycket instabil under år 1991.Trots att antalet slutna platser vid § 23-hem utökats har viss platsbrist förspeciella gmpper kunnat konstateras. Ett antal § 22-hem har ombildats till § 23-hemoch planer finns för ytterligare ombildningar. råder underskott påplatser särskilt avpassade för psykiskt störda klienter och klienter medkomplexa vårdbehov. Det har också blivit alltmer uppenbart att endast de mestproblematiska missbrakama kommer under vård enligt LVM.