prop · GF03150 · 1992-01-01 00:00:00 — beslutade regeringen att inrätta en särskild delegation för att pröva behovet av korrigeringar i förhållande till den ekonomiska regleringen till följd av äldrereformen. Enligt beslutet är utgångspunkten för delegationens arbete att korrigeringar endast skall komma i fråga i de fall det skett uppenbara tekniska fel eller beräkningsfel i anslutning till den ekonomiska regleringen. Delegationens bedömningar och förslag skall redovisas för regeringen . har i samband med äldrereformen beslutat om tillfälliga särskilda statliga stimulansbidrag om totalt . Dessa särskilda medel skall bl.a. användas för att stimulera utbyggnaden av gruppbostäder, till ombyggnad av sjukhem m.m. Dessa tidsbegränsade statsbidrag avses inte ingå i det nya generella statsbidraget. Bidragen bör därmed utges enligt de principer som har beslutat om. Medel kommer även fortsättningsvis att anvisas under femte huvudtiteln. Jag delar kommitténs uppfattning att statsbidraget till service och vård kan inordnas i det generella statsbidragssystemet. Med hänvisning till vad jag nu har anfört föreslår jag att statsbidraget till service och vård upphör per . 2.4 Bidrag till färdtjänst, servicelinjer m.m. Ett särskilt statsbidrag till färdtjänst infördes för att stimulera uppbyggnaden av . finns färdtjänst i samtliga kommuner i landet. Bidraget utgår till kommuner och landsting med i princip av bruttodriftskostnaderna för färdtjänst och särskilt anpassad kollektivtrafik. Kommunens ansvar för färdtjänst framgår av socialtjänstlagen (1980:620), SoL. Enligt 10 § SoL bör socialnämnden genom hjälp i hemmet, färdtjänst eller annan service underlätta för den enskilde att bo hemma och ha kontakter med andra. Av 19 § SoL framgår att socialnämnden skall verka för att äldre människor får möjlighet att leva och bo självständigt och ha en aktiv och meningsfull tillvaro i gemenskap med andra. Enligt 21 § SoL skall socialnämnden verka för att människor som av fysiska, psykiska eller andra skäl möter betydande svårigheter i sin livsföring, får möjlighet att delta i samhällets gemenskap och att leva som andra. När det gäller färdtjänst och andra former av särskilt anpassad kollektivtrafik är det viktigt att se de- ssa verksamheter som komplement till den ordinarie kollek- tivtrafiken. Jag delar kommitténs uppfattning att ifrågavarande bidrag kan inordnas i det generella statsbidragssystemet. Denna avreglering ligger i linje med att den som har kostnadsansvaret för en verksamhet också fattar beslut om inriktningen och omfattningen. Med hänvisning till vad jag nu har anfört föreslår jag att bi- draget till färdtjänst, servicelinjer m.m. upphör per . Bidrag till verksamhet med syfte att anpassa boendet för personer med funktionshinder har funnits i olika former sedan Bostadsanpassningsbidrag utges enligt förordningen (1987:1050) om statskommunalt bostadsanpassningsbidrag. Bidrag lämnas för sådana anpassningsåtgärder i och i anslutning till en bostadslägenhet som behövs för att den skall vara ändamålsenlig som bostad för den handikappade. Bidrag lämnas normalt med ett belopp som motsvarar den godkända kostnaden för åtgärden. Kommunerna sköter bidragsgivningen och betalar ut bidragen. I vissa fall skall dock länsbostadsnämnden pröva dessa ärenden. Staten lämnar bidrag av kommunernas kostnader för bostadsanpassningsbidrag. Statsbidraget betalas ut kalenderårsvis i efterskott. Under ifrågavarande anslag utges också bidrag för att återställa handikappanpassade bostäder i flerbostadshus och i småhus som upplåts med hyresrätt. Detta regleras i förordningen (1985:489) om statsbidrag för att återställa handikappanpassade bostäder m.m. Bidrag lämnas med ett belopp som motsvarar skälig kostnad för åtgärden. Staten lämnar bidrag av den godkända kostnaden under förutsättning att kommunen lämnar ett kommunalt bidrag samt att kostnaden överstiger . Från anslaget bestrids också bidrag till kommuner för kostnader i samband med omhändertagande och förvaltning av vissa lyftanordningar m.m. för handikappade. Sådant bidrag beviljas enligt ett regeringsbeslut , då regeringen uppdrog åt att bedriva verksamhet i fråga om återanvändning av lyftanordningar m.m. Kommunerna redovisar uppkomna kostnader till länsbostadsnämnden som beslutar om utbetalning av medel för verksamheten. infördes ett bidrag för utveckling av samordnad boendeservice enligt förordningen (1985:779) om statsbidrag till visst utvecklingsarbete i fråga om boendeservice. Syftet var att stödja utvecklingen av nya former för samverkan av sådan boendeservice som förbättrar möjligheterna för äldre handikappade och långvarigt sjuka att bo i vanliga bostäder. Bidragsformen stod öppen för nya projekt t.o.m. /90. Dessa medel avses inte ingå i det generella statsbidragssystemet. Ett viktigt mål för äldre- och handikappomsorgen är att äldre människor och människor med funktionshinder skall ges möjligheter till ett självständigt boende med god tillgänglighet. Verksamheten med bostadsanpassning har härvid en viktig funktion att fylla. Väl genomtänkta bostadsanpassningsåtgärder är en väsentlig förutsättning för att många äldre och funktionshindrade skall kunna leva ett självständigt liv utanför institutionerna. I och med att statsbidraget till bostadsanpassning upphör kommer också förordningen om statskommunalt bostadsanpassningsbidrag att upphöra. Därmed kommer verksamheten med bostadsanpassning att helt och hållet vara en oreglerad verksamhet. Med hänsyn till vad jag sagt om bostadsanpassningens viktiga roll inom äldre- och handikapp- omsorgen, anser jag inte att detta är godtagbart. Enligt min mening bör därför kommunerna genom en särskild reglering ges en skyldighet att svara för bostadsanpassning. Inriktningen för en sådan reglering bör vara att bostadsanpassningsbidrag skall utges för sådana åtgärder i och i anslutning till en funktionshindrad persons bostad som behövs för att den skall vara ändamålsenlig som bostad för personen i fråga. En ut- gångspunkt för regleringen bör vara att den inte skall leda till totalt sett höjda kostnader för bostadsanpassning. Jag avser att senare återkomma med förslag till regeringen om att förelägga en proposition i ämnet. Enligt min uppfattning bör en reglering inom detta område träda i kraft som ett nytt generellt statsbidrag införs. Med hänvisning till vad jag nu har anfört föreslår jag att statsbidragen till bostadsanpassning m.m. upphör per . Medlen för utveckling av samordnad boendeservice kommer även fortsättningsvis att anvisas under femte huvudtiteln. 2.6 Statsbidrag till specialpedagogiska insatser för vissa förskolebarn Psykiskt utvecklingsstörda och barndomspsykotiska barn har enligt lagen (1985:568) om särskilda omsorger om psykiskt utvecklingsstörda m. fl. rätt till rådgivning och personligt stöd av olika specialister. ändrades konstruktionen för ifrågavarande statsbidrag så att landstingen tilldelas bidrag i förhållande till det antal barn som får del av specialpedagogiska insatser. Dessa insatser kan ges av olika yrkeskategorier och personkretsen beräknas uppgå till 2 200 barn. Bidraget regleras i förordningen (1989:791) om stats- bidrag till specialpedagogiska insatser för vissa förskolebarn. En viss del av anslaget avser medel till för uppföljning och utvärdering av omsorgsverksamheten. Bidraget utbetalas till landstingen i förhållande till det antal barn som får del av specialpedagogiska insatser. Bidraget utgår till verksamhet för vilken landsting eller kommuner är ansvariga. Jag delar kommitténs uppfattning att det särskilda statsbidraget till specialpedagogiska insatser bör ingå i ett generellt statsbidragssystem. Särskilda insatser iform av rådgivning och personligt stöd för psykiskt utvecklingsstörda och barndomspsykotiska barn utgör en viktig förutsättning för integrering av dessa barn i förskolan. Detta gör att jag fäster särskild vikt vid att sådana insatser utformas och utvecklas med hänsyn till dessa barns speciella behov. Jag anser det därför angeläget att samhällets stöd till dessa barn blir föremål för uppföljning i särskild ordning. Med hänvisning till vad jag nu har anfört föreslår jag att statsbidraget till kostnader för viss omsorg om psykiskt utvecklingsstörda m.fl. upphör per . 2.7 Bidrag för vissa ersättningar till sjukvårdshuvudmännen m.m. Jag delar finansministerns bedömning att det är angeläget att ytterligare förenkla den statliga bidragsgivningen till landstingen och att i största möjliga utsträckning minska detaljstyrningen. Kommittén föreslår att den allmänna sjukvårdsersättningen skall minskas med det belopp som motsvarar de ekonomiska konsekvenserna av att skatteutjämningsavgifter och avräkningsskatter avvecklas. Till bidraget skall föras medel motsvarande de specialdestinerade bidrag som avvecklas. Vidare föreslår kommittén att den årliga automatiska ökning av kostnaderna för skatteutjämningsbidragen som följer av att de beskattningsbara inkomsterna ökar, bör finansieras antingen genom att den allmänna sjukvårdsersättningen eller att nivån på grundgarantierna i skatteutjämningssystemet minskas. Finansministern har tidigare föreslagit att de ekonomiska konsekvenserna av såväl avvecklingen av avräkningsskatten och skatteutjämningsavgifterna som den automatiska ökningen av skatteutjämningsbidragen bör finansieras av utgiftsramen för ersättningar till sjukvårdshuvudmännen. Den minskning av landstingens ekonomiska utrymme som motiveras av det samhällsekonomiska läget bör likaså göras genom att utgiftsramen för vissa ersättningar till sjukvårdshuvudmännen m.m. minskas. Bakgrunden till detta har finansministern tidigare redovisat och jag delar bedömningen i dessa avseenden. Ett genomförande fullt ut av kommitténs förslag i förening med att den samhällsekonomiskt motiverade indragningen görs mot utgiftsramen för ersättningar till sjukvårdshuvudmännen skulle - med utgångspunkt i ett nominellt oförändrat belopp om 13 692 milj.kr. - innebära att ramen skulle uppgå till 2 703 milj.kr. En utgiftsram på en sådan nivå leder emellertid till att de belopp som vissa sjukvårdshuvudmän blir berättigade till skulle understiga de ersättningar som lämnats till privata vårdgivare inom huvudmannens område och som enligt nuvarande regler dras av från ersättningen till sjukvårdshuvudmannen. I samråd med finansministern gör jag därför den bedömningen att skatteutjämningsavgiften bör bibehållas . Finansministern har tidigare föreslagit att skatteutjämningsavgiften sänks till . per skattekrona, vilket innebär att avgifterna beräknas uppgå till 2 792 milj.kr. Genom att landstingen på detta sätt även bidrar till finansieringen av skatteutjäm- ningsbidragen kan ett motsvarande resursutrymme frigöras och tillföras utgiftsramen för vissa ersättningar till sjukvårdshuvudmännen, m.m. Vidare föreslår finansministern att den tillfälliga indragning från landstingen som beslutat 1992 (prop. 1990/91:100, bil. 9, FiU29, rskr. 248) återförs till landstingen , vilket innebär en förstärkning av utgiftsramen med 1 500 milj.kr. Den sammanlagda utgiftsramen för vissa ersättningar till sjukvårdshuvudmännen föreslås därmed uppgå till 6 995 milj.kr. För att kunna avveckla skatteutjämningsavgiften och därmed skapa den åsyftade strömmen av pengar enbart från staten till landstingen skall en översyn göras av systemet för ersättningar till sjukvårdshuvudmännen m.m. med syfte att finna en ny utformning av systemet. I denna översyn bör sambanden mellan den allmänna sjukförsäkringen och hälso- och sjukvården särskilt belysas. uppgår beloppet för vissa ersättningar till sjukvårdshuvudmännen m.m. till 13 692 milj.kr. exkl. vissa engångskostnader. Av beloppet utgörs 11 706,5 milj.kr. av en allmän sjukvårdsersättning, 1 396 milj.kr. (exkl. engångskostnader) av sjukreseersättning och 485 milj.kr. av särskild ersättning för rehabiliterings- och behandlings- insatser. Resterande 104,5 milj.kr. är fördelade på särskild ersättning för psykoterapeutisk verksamhet, för rikssjukvård för HIV-smittade, för informationsförsörjning och produktkontroll, till centrum för epidemiologi och social analys, för vissa patientöverföringar och för handledning av kiropraktorer samt ersättning till . Utgiftsramen för bör omfatta bl.a. dessa ändamål. Statsrådet avser att inleda överläggningar med företrädare för sjukvårdshuvudmännen om fördelningen av utgiftsramen. Regeringen avser att senare redovisa resultatet av överläggningarna för . Vidare avser statsrådet att i särskilda överläggningar med företrädare för sjukvårdshuvudmännen ta upp bl.a. frågan om ett överförande av sjukhusvårdsavdraget för pensionärer till sjukvårdshuvudmännen. Vad jag nu har anfört innebär för /93 en minskning av anslaget Bidrag till sjukförsäkringen med 267 milj.kr. och anslaget Bidrag till allmän sjukvård m.m. med 975 milj.kr. Statsrådet har tidigare föreslagit att anslaget Bidrag till sjukförsäkringen för /93 ökas med 260 milj.kr. med hänsyn till utvecklingen av sjukpenningutgifterna. Den sammantagna effekten av detta och av vad jag har anfört innebär en minskning av ifrågavarande anslag med 7 milj.kr. för /93. 2.8 Beredskapsplanläggning Medlen utgör ersättning bl.a. för planläggning vad avser hälso- och sjukvård i krig. Det åligger sjukvårdshuvudmännen att redan under fred bl.a. göra en sådan planläggning. Ansvaret för tillsyn och uppföljning av bl.a. planläggningen av hälso- och sjukvården i krig ligger på och civilbefälhavarna. Jag delar kommunalekonomiska kommitténs uppfattning att det specialdestinerade statsbidrag, som utgör ersättning till sjukvårdshuvudmännen för planläggning under fred vad avser hälso- och sjukvård i krig bör avvecklas och lyftas in i det generella statsbidragssystemet. Med hänvisning till vad jag nu har anfört föreslår jag att bidraget till beredskapsplanläggning upphör per . 2.9 Statsbidrag till ungdomsvård och missbrukarvård Statsbidrag utgår till missbrukarvård och ungdomsvård i enlighet med en överenskommelse om statsbidragssystem som träffats mellan staten och de båda kommunförbunden. Statsbidraget är fördelat på kommunbidrag, platsbidrag, utvecklingsbidrag och anordningsbidrag. fattade (prop. 1990/91:96, SoU14, rskr. 267) ett principbeslut om att de särskilda ungdomshemmen skall föras över till statligt huvudmannaskap. uttalade bl.a. att staten är mer lämpad som huvudman för tvångsvården i de särskilda ungdomshemmen och att en huvudmannaskapsförändring bör ske och vara genomförd . Regeringen borde utan dröjsmål utreda och förbereda erforderliga åtgärder. Frågan om det framtida stödet till missbrukarvården skulle också övervägas i sammanhanget. En särskild utredare har lämnat ett betänkande (SOU 1992:18) Tvångsvård i - ansvar och innehåll. I betänkandet föreslås att det statliga huvudmannaskapet skall omfatta såväl de särskilda ungdomshemmen som missbrukarvårdens tvångsvårdsinstitutioner. Två huvudalternativ beskrivs som båda utgår från att staten har det yttersta ansvaret för institutionsvården inom området. Alternativen innebär antingen en helstatlig organisation eller en statlig organisation med entreprenad. Utredningen föreslår att en ny statlig myndighet byggs upp för ledningen av verksamheten, oavsett vilket alternativ som väljs för driften. Utredningen föreslår vidare att den ekonomiska fördelningen mellan stat och kommun bibehålls efter vissa justeringar. Detta innebär bl.a. att det nuvarande statsbidragssystemet i princip bör bibehållas. Utredningens betänkande har remitterats och en proposition planeras att läggas till . har föreslagit att medel motsvarande den del av statsbidraget som utges i form av kommunbidrag bör tillföras det generella statsbidragssystemet för kommunerna. Jag bedömer att ett ställningstagande till kommunalekonomiska kommitténs förslag i denna del bör anstå till dess regeringen tar ställning till institutionsutredningens förslag . 2.10 Insatser mot aids Enligt kommitténs förslag bör det extra bidraget för insatser mot aids, vilket avses att betalas ut till vissa landsting och kommuner som stöd till förebyggande insatser mot spridningen av HIV/aids, avvecklas och lyftas in i det generella statsbidragssystemet. Flera remissinstanser bl.a. och delegationen har avvisat kommitténs förslag på denna punkt. AIDS-delegationen har framhållit att ifrågavarande medel på 120 milj.kr. används för preventiva insatser i , och men också i andra kommuner och landsting. Det är enligt delegationen angeläget att få en klar gräns, så att medlen inte går till ordinarie verksamhet. HIV-smittan är fortfarande ett hot, och det behövs styrmedel på nationell nivå för att initiera och trygga ett långsiktigt och därmed effektivt HIV-preventivt arbete. Mot denna bakgrund understryker AIDS-delegationen vikten av att det preventiva arbetet i storstadsområdena även i fortsättningen får del av det statliga aids-anslaget och att detta inte omvandlas till ett generellt statsbidrag. Med hänsyn till vad remissinstanserna anfört och till att statsbidraget har avsetts att utgå endast under en övergångstid och således är av tillfällig karaktär anser jag att det extra bidraget inte bör inordnas i det generella statsbidragssystemet. Bidragen är inkomstprövade och avsedda att ge även ekonomiskt svaga hushåll möjligheter att hålla sig med goda och rymliga bostäder. Bostadsbidrag till barnfamiljer består dels av ett fast belopp, dels av ett belopp som beror av bostadskostnadens storlek och antal barn. Bostadsbidrag till hushåll utan barn består av ett belopp som beror av bostadskostnadens storlek. Bostadsbidragsgivningen sköts av kommunerna som både beslutar om och betalar ut bidrag. Kostnaderna för bostadsbidrag delas mellan stat och kommun. Statens bidrag motsvarar av de totala kostnaderna. Kommittén har föreslagit att en översyn görs av förutsättningarna för att överföra bostadsbidragen till statligt huvudmannaskap. Jag finner det naturligt att staten, i samband med de förändringar som görs beträffande de specialdestinerade statsbidragen, övertar det fulla kostnadsansvaret för bostadsbidragen. En förutsättning för ett statligt huvudmannaskap är att ett budgetmässigt neutralt förhållande mellan stat och kommun skall uppnås. Inom pågår en översyn av bidragens regelverk med utgångspunkt i ett statligt övertagande av bostadsbidragen. Vidare har en särskild utredare fått i uppdrag att förbereda en överföring av bostadsbidragens administration från kommunerna till försäkringskassorna. Detta arbete skall vara färdigt . På grundval härav avser jag att föreslå regeringen att förelägga en proposition i ärendet. 2.12 Kommunala bostadstillägg till folkpension Kommunala bostadstillägg till folkpension (KBT) är inkomstprövade, och reglerna för denna prövning är fastställda i lagen (1962:392) om hustrutillägg och kommunalt bostadstillägg till folkpension. KBT upp till en viss miniminivå är obligatoriska för kommunerna. För utbetalda bidrag upp till denna nivå utgår statsbidrag av kommunens kostnad. KBT administreras och utbetalas av försäkringskassorna. utbetalas också ett särskilt kommunalt bostadstillägg (SKBT) till pensionärer med låga inkomster och höga bostadskostnader. SKBT administreras på samma sätt som KBT. Statsbidraget till SKBT utgör av kommunens kostnader. Jag finner det naturligt att staten övertar det fulla kostnads- ansvaret för KBT och SKBT. Förutsättningen för ett statligt huvudmannaskap är att ett budgetmässigt neutralt förhållande mellan stat och kommun uppnås. En särskild utredning med uppgift att se över systemet med KBT har avlämnat sitt betänkande (SOU 1992:21) Bostadsstöd till pensionärer. I betänkandet föreslår utredningen bl.a. att KBT görs om till ett statligt bostadsstöd. Syftet med en sådan överföring av huvudmannaskapet för KBT är i första hand att åstadkomma enhetligare regler över landet. Utredningen har vidare lämnat förslag till förenklade regler vad beträffar inkomstprövning m.m. Betänkandet är föremål för remissbehandling. Statsrådet avser att senare återkomma till regeringen med förslag vad avser det framtida bostadsstödet och finansieringen av detta. 3 Uppföljning och utvärdering I och med att ett flertal av de specialdestinerade statsbidragen till kommunerna och landstingen slås samman till generella bidrag bortfaller också till bidragen knutna bestämmelser avseende skyldigheten för kommuner och landsting att tillhandahålla det underlag som behövs för myndighetens granskning av att bidragsvillkoren uppfylls. Kommittén föreslår att införandet av ett generellt statsbidragssystem förenas med ett system för statens uppföljning och utvärdering av den kommunala verksamheten. Kommittén framhåller vidare att statens uppföljning och utvärdering bör begränsas till sin omfattning och följa ansvarsfördelningen mellan statlig och sektor. Den bör avse resultaten av verksamheten och inte metoderna för att uppnå dessa. Frågan om uppföljning och utvärdering av den kommunala verksam- heten har behandlats av flera pågående eller slutförda utredningar av vilka några specifikt avser område medan andra gäller den kommunala verksamheten i sin helhet. Utredningen om informationsstrukturen inom hälso- och sjukvården föreslår i sitt betänkande (SOU 1991:18) att staten och sjukvårdshuvudmännen gemensamt tar fram mått och mätmetoder för såväl resurser och prestationer som effekter. Ett förslag till informationsstruktur för har tagits fram av och prövats i praktisk försöksverksamhet. Andra utredningar med anknytning till uppföljning och utvärdering inom det sociala området är konkurrenskommittén (SOU 1991:104) samt utredningen om den statliga statistikens styrning, finansiering och samordning (dir. 1990:68). Jag delar kommunalekonomiska kommitténs uppfattning att det behövs bättre system för statens uppföljning och utvärdering av den kommunala verksamheten alldeles oavsett valet av statsbidragssystem. Mot bakgrund av det omfattande arbete som pågår kring dessa frågor är jag inte beredd att mer konkret beskriva utformningen av detta inom område. Vissa principer bör dock redan nu fastläggas. Sålunda bör kommunerna ges skyldighet att lämna vissa uppgifter av betydelse för statens uppföljning och utvärdering inom det sociala området. Dessa uppgifter skall vara av sådan karaktär att de inte innebär någon reglering av innehållet i kommunernas verksamhet. Uppgifterna skall vara starkt begränsade till sin omfattning. De skall utgå från väl bestämda begrepp och definitioner och vara beräknade efter enhetliga mellan staten och kommunerna överenskomna redovis- ningsprinciper. De nationella målen inom det sociala området uttrycks bl.a. i socialtjänstlagen och hälso- och sjukvårdslagen. De mål som där anges har emellertid inte den karaktären att de lämpar sig för en uppföljning, som är begränsad till sifferuppgifter avseende kostnader och prestationer inom olika verksamheter. Den redovisning av nyckeltal som jag nämnt kan därför endast utgöra en del av det statliga systemet för uppföljning och utvärdering. Detta måste kompletteras med en mer djupgående, kvalitativt inriktad uppföljning, som kan ge mer uttömmande svar på frågor om effektivitet och måluppfyllelse i kommunernas verksamhet. En uppföljning som fyller dessa krav är inte möjlig att utforma inom ramen för ett rutinmässigt, för alla kommuner gällande uppgiftslämnande. I stället bör denna del av uppföljnings- och utvärderingssystemet bygga på att ett slumpmässigt, representativt urval av kommunerna blir föremål för en särskild uppföljnings- och utvärderingsinsats. Ansvaret för denna bör lämpligen åvila de statliga tillsynsmyndigheterna. Jag avser att vid senare tillfälle återkomma och mer konkret utveckla dessa frågor. Som exempel på inriktning och utformning av en sådant uppfölj- ningsarbete kan nämnas den utvärdering av äldrereformen som pågår i regi. Äldrereformen innebär en omfattande överföring av verksamhetsansvar och omfördelning av ekonomiska resurser från landstingen till kommunerna. Det har av ansetts vara av stor vikt att äldrereformen noga följs upp och utvärderas vad avser innehåll, kvalitet och kostnader.