prop · GG0389 · 1992-12-31 00:00:00 — som i ett annat EES-land vill driva sådan verksamhet som avses idirektivet skall givetvis inte behöva underrätto löpande.Vad som krävs enligt direktivet, och enligt mitt förslag till lagreglering, äratt underrättelse- och anmälningsproceduren iakttos innan utlandsverksamhetenpåbörjas. Dedirektivregler, enligt vilka vissa dotterföretog till utländska kreditinstitutskall ha en från moderföretagete auktorisation härledd rätt att drivaverksamhet, behöver enligt min uppfattning inte komma till uttryck ibankrörelselagen. Sådana s.k. finansiella institut kan definitionsmässigt intebedriva bankrörelse i bankrörelselagens mening. Även i det fall ett sådantinstitut är dotterföretag till en bank, är det tillräckligt att rätten tillmarknadstillträde i regleras i lagen om kreditmarknadsbolag, varslisto över tillåtna verksamhetsgrenar täcker in vad ett "finansielltinstitut" får ägna sig åt (jämför följande avsnitt 2.4.2). Vadgäller frågan om motsvarande möjligheter för "finansiella institut"som är dotterföretag till .svenska kreditinstitut att med stöd av moderföretagetshemlandsauktorisation driva verksamhet i andra EES-länder så bedömer jag detinte nu nödvändigt, eller ens meningsfullt, att föreslå särskilda lagbestämmelserom procedureraa för sådant marknadstillträde. Som framgått av min redovisningav direktivregleraa skall för en sådan etoblerings- och tjänstefrihet föratomkrav på en omfattande tillsyn gälla strikto villkor, bl.a. iimebärande enutfåstelse från moderföretoget att solidariskt svara för dotterföretogeteåtoganden. Med hänsyn till den svenska associationsrättoliga lagstiftningenkommer, såvitt jag kan bedöma, svenska kreditinstitute dotterförefeg inte annatän i mycket sällsynto fall att i andra länder befinnas kvalificerade förmarknadstillträde med stöd av moderföretogete auktorisation somkreditinstitut. Skulle det ändå visa sig att något svenskt företog uppfyller deuppställda villkoren, eller att något land tillämpar en mer liberal regim, börFinansinspektionen utan särskilt lagstöd kunna förse vederbörandeutlandsmyndighet med de uppgifter som behövs. Det jag nu sagt skallsjälvfallet inte uppfattos så att dotterföretog till svenskakreditmarknadsbolag är förhindrade enligt svensk lag att driva verksamhetutomlands, Jag har blott gjort den bedömningen att sådana dotterbolag inteuppfyller villkoren för förenklat marknadstillträde i andra EES-länder och attdet mot den bakgranden vore felaktigt och vilseledande att sfella upp reglerom underrättelse och anmälan i enlighet med direktivregleraa. Deföreslagna regleraa om rätt för kreditinstitut att verka i med stöd avhemlandsauktorisation har relevans för EES-området. 1 fråga om filialer tillinstitut hemmahörande i tredje land, utonför EES, bör de nuvarande reglema medkrav på särskild svensk auktorisation forteätto att sälla. Mittförslag: Den för banker tillåtna verksamheten anges i form av en förteckningöver verksamhetsgrenar. Till komplettering av förteckningen anges att bankerfår driva annan verksamhet i den mån den har naturligt samband med uppräknadeverksamhetsgrenar. Ilagen om kreditmarknadsbolag införs en exemplifierande förteckning öververksamhetsgrenar som är hänförliga till finansieringsverksamhet. verksamt utländskt kreditinstitut, hemmahörande inom eller utom EES,har rätt att bedriva verksamhet inom sådana förtecknade verksamhetsgrenar, iden mån dessa omfattas av hemlandsauktorisationen. hemmahörande i ett annat EES-land har rätt att bedrivavalutahandel, värdepappersverksamhet och kreditupplysningsverksamhet utansådant särskilt tillstånd som krävs för , föratsatt attsådan verksamhet omfattas av hemlandsauktorisationen. Promemorians förslag:Verksarahetereglema för banker cx:h andra Prop. 1992/93:89 kreditinstitututformas så att det i lag räknas upp vilka verksamheter sora är tillåtna. Remissinstanserna:De flesto remissinstanseraa tillstyrker eller godtor att verksamheteområdetbesfems enligt en positiv förteckning över tillåtna verksainhetegrenar. , och anser det däremot olämpligt att ensådan listo tos in i lag och förordar att nuvarande rambesfemmelse bibehålls,eventuellt kompletterad med en exemplifierande verksamheteförteckning. Liknandesynpunkter framförs av . förordar att enrätt för svenslca banker och andra kreditinstitut att drivavärdepappersrörelse, kreditupplysningsverksarahet och valutohandel skall följadirekt av oktrojen och att det allteå inte skall behövas något särskilttillstånd i annan lagstiftning. fraraför liknandesynpunkter särskilt för finansbolagens del. anmärker atten svensk banks skyldighet att to emot inlåning på räkning från allmänheten.inte bör vara absolut, eftersom det raåste gå att vägra inlåning vid t. ex.misstanke ora penningtvätt. EES-avtalet:Sora nämnte i föregående avsnitt skall enligt artikel 18.1 i andrabanksamordningsdirektivet ett kreditinstitut med stöd av sinhemlandsauktorisation ha rätt att driva verksamhet inora sådanaverksara-hetegrenar sora finns upptogna i en listo som bifogato direktivet.Denna listo omfattor ett brett utbud av finansiella tjänster, typiskthänförliga till s.k. banking. 1 punkt I finns den verksamhet sorautgör ett nödvändigt rekvisit i definitionen av kreditinstitut, näraligenmottogande av insättningar eller andra återbetolningspliktiga medel frånallmänheten. 1 övrigt upptor listan utlåning i olika former, finansiellleasing, betol-ningsförmedling, tillhandahållande av betolningsraedel i form avt.ex. kreditkort, vidare utetällande av garantiförbindelser, värdepappershandelför egen eller andras räkning, handel raed utländsk valuto, medverkan ivärdepappersemissioner, finansiell rådgivning, penningmarknadsmäkling, portföljförvaltning och värdepappersförvaring. De två sisto punkteraa i liston, 13 och14, avser kreditupplysningstjänster och värdeförvarings-tjänster("bankfack"). Iföregående avsnitt har också nämnto att vissa s.k. finansiella institut som ärdotterförefeg eller på annat visst sätt knutna till ett eller fleraauktoriserade kreditinstitut skall ha samma rätt att driva verksamhetutomlands. Rätten för ett sådant finansiellt institut att ägna sig åtverksamheter enligt direktivbilagan är dock mera begränsad. Ett finansielltinstitut är nämligen definierat som ett institut som inte är kreditinstitutmen vars huvudsakliga verksamhet består i att förvärva aktier eller andelareller att utföra en eller flera av de verksamheter som är upptogna i punkteraa2-12 i bilagan. Härav följer att ett finansiellt institut inte har rätt attsjälvständigt ta emot inlåning eller på annat sätt låna upp medel frånallmänheten och inte heller att driva kreditupplysning eller tillhandahållavärdeförvaringstjänster. Skälenför mitt förslag: medför en skyldighet för att tillåtokreditinstitut - resp. vissa finansiella institut - från andra EES- länder att drivaverksamhet inom de tjänstegrenar som anges i direktivete Prop. listo, vare sig det skerfrån en här etoblerad filial eller direkt från För att det förutländska aktörer skall sfe klart att uppfyllt sina åtoganden idessa delar bedömer jag det nödvändigt att i lag to in en motsvarighet tilldirektivete listo över tillåtna verksainhetegrenar. Det bör med andra ordklargöras vilket handlingsutrymme sora här ges ett kreditinstitutheraraahörande i ett annat EES-land. 1gällande svensk rätt finns ingen motsvarande beskrivning av vad banker ochandra kreditinstitut får ägna sig åt. I 2 kap. I § försto stycket BRLföreskrivs en skyldighet för banker att to emot inlåning på räkning frånallmänheten. Denna verksamhet är också enligt I kap. 2 § BRL, det som specifiktutmärker bankrörelse. 1 övrigt har den för banker tillåtna verksamhetenangivite i allmänt hållna termer. En bank får således, enligt 2 kap. I § andrastycket, driva dels sådan finansieringsverksamhet och annan finansiellverksamhet som är förenlig med inlåning, dels verksarahet som har nära sambandmed inlåning eller med verksamhet som sagts. 1 paragrafens tredje styckeanmärks att lagen (1991:981) om värdepappersrörelse irmehåller bestämmelser omrätt för banker att driva värdepappersrörelse. Slutligen gäller enligt fjärdestycket att regeringen eller får meddela närmareföreskrifter om vilken verksamhet en bank får driva. Denciterade bestämmelsen i 2 kap. 1 § BRL fick sin lydelse genom en ändring avlagen . I lagmotiven anförde föredragande stotorådet bl.a. att detföreslagna bankverksamhetebegreppet ger utrymme för bl.a. kreditförmedling,betolningsförmedling, ställande av garantiförbindelser, factoring, finansiellleasing av lös egendom samt rådgivning och, efter särskilt tillstånd,värdepappersrörelse. Föredraganden hänvisade också till andrabanksaraordningsdirektivete listo över tillåtna verksamheter och anmärkte attde verksamheter som där förtecknate alla är förenliga med det föreslagnasvenska bankverksamhetebegreppet, även om det i vissa fall skulle krävassärskilt tillstånd. Dennuvarande finansbolagslagens definition av finansieringsverksamhet är allmänthållen. Några klara avgränsningar av det tillåtna verksamheteområdet förfinansbolag saknas i lagen. Inlåningsverksamhet är som nämnte förbehållenbanker och enligt lagen om värdepappersrörelse kan tillstånd enligt den lagenges endast banker och särskilda värdepappersinstitut. I övrigt torde de idirektivliston upptogna verksamheteraa stå till buds för finansbolagen. Detär enligt min mening olämpligt att välja en lagstiftningsteknik som itmebär attden för svenskauktoriserade institut tillåtna verksamheten beskrivs enbart medhänvisning till allmänt hållna begrepp som bankrörelse resp.finansieringsverksamhet, medan det tydligt preciseras vad utländskakreditinstitut får ägna sig åt. En sådan, åtminstone skenbart olikformig lösningkan lätt kritiseras för att bristo i konkurrensneutralitet. Med hänsyn till attde faktiskt har möjlighet att driva de flestoverksamheter som räknate upp i direktivbilagan, om än i några fäll först eftersärskilt tillstånd, anser jag det naturligt att omforma regleraa så att detklart kommer till uttryck att det tillåtna verksamheteområdeti granden är deteamma för alla här verksamma Prop. 1992/93:89 kreditinstitut,vare sig de auktoriserate i eller uppträder raed stöd av auktorisationfrån ett annat EES-land. En sådan utforraning av lagen gör det för övrigtlätfere för att i en underrättelse till en utlandsrayndighetklargöra vad auktorisationen omfatfer för ett svenskt kreditinstitut som villetoblera filial eller verka direkt i ett annat EES-land. Motdenna bakgrand anser jag att bestämmelsen om tillåten verksamhet ikreditinstitut, utöver skyldigheten för banker att to eraot inlåning, börutformas med direktivbilagans verksamhetelisfe sora utgångspunkt. Avremissinstanseraa har bl.a. och Sparbankernas Bankkritiserat de föreslagna verksarahetebestämmelsema och pekat på risken attverksamhetegrenar som är tillåtna feller utonför liston. Enligt dessaremissinstonser försvårar en sådan listo också en dynamisk utveckling på detfinansiella området därigenom att en komplettering av det tillåtnaverksamheteområdet inte utan vidare kan göras. Jag har försfeelse för desynpunkter som förte fram. Ändå menar jag att nackdelaraa med att hålla fästvid en alltför allmänt hållen verksamhetedefinition väger över. För att ensådan vid rambesfemmelse skall vara ändamålsenlig krävs mer eller mindreomfattande anvisningar i förra av lagraotivutfelanden eller utfyllande myndigheteföreskrifter.I ett europeiskt perspektiv anser jag att en sådan normgivningsteknik bör undvikas.Det bör i stället så långt sora möjligt tydliggöras i själva lagtexten vadbanker och andra kreditinstitut får ägna sig åt. På så sätt ges både svenska ochutländska aktörer på marknaden bättre möjligheter att bedöma tillåtligheten avviss verksamhet. De kan också därigenom konstotera att rörelsebetingelseraagäller lika för ifiheraska och utländska institut. Meddetto vill jag dock inte ha sagt att de i lagförslagen intognaverksamhetelistoma skall ses sora uttömmande. ochSparbankeraas Bank anmärkt går det inte att i en situation med snabbtföränderliga marknadsförhållanden en gång för alla detoljbesfemma den tillåtnaverksamheten för banker och andra kreditinstitut. Detto är inte helleravsikten. början bör det i detto samraanhang göras åtekillnad mellan banker ochföretog som driver finansieringsverksamhet enligt lagen om kreditmarknadsbolag.De senare företogen omfattos inte av samma långtgående skyddsintressen sombanker. Kreditmarknadsbolagen kommer att verka inom ett vitt fält och medolikartod inriktning. Det är enligt min mening önskvärt attkreditmarknadsbolagen inte får sitt handlingsutrymme alltför snävt avgränsat ochatt de ges förateättningar för att att utveckla nya finansiella produkter. Avdetto skäl bör det tillåtna verksamheteområdet inte strikt definieras i lag.Viktigare är att marknadsaktörer och avnämare får upplysning om det enskildabolagete affärspolicy och risknivå. Jag går senare, i avsnitt 4.3, närmare inpå betydelsen av att sådan information kommer till tydligt uttryck ibolagsordningar. Den listo över verksamhetegrenar som jag föreslår förkreditmarknadsbolagens del skall således ses som exemplifierande och som envägledning för svenska ochutländska kreditinstitut om vad som typiskt sett ingår i begreppet Prop.1992/93:89 finansieringsverksamhet. Vadsedan gäller den för banker tillåtna verksamheten har jag åsyftot en listo som,med utgångspunkt i bilagan till andra banksamordningsdirektivet, lägger fastbasverksamheterna. Det är visserligen av störsto vikt att denna uppräkning görsså fullständig som raöjligt och och har härlämnat värdefulla förslag till kompletteringar som beaktote iförfattningsförslagen. Men enligt min mening kan listan utforraas så att denger tillräckligt utrymme för flexibilitet. För det försto kan flera av deupptogna verksamhetegrenama beskrivas så att det dit går att hänföra ett vittspektram av tjänster. Vissa av de upptogna punkteraa i lagförslaget är såledesexemplifierande. Detto är fallet beträffande upplåning och kreditgivning. I såmåtto kan listan sägas ha karaktär av rambestämmelse. För det andra har ilagförslagen togite med en korapletterande bestämmelse av innebörd att olikaslags ej närmare beskriven verksamhet får bedrivas, i den raån verksamheten harnaturligt samband med uppräknade tjänstekategorier. En såcfen korapletteranderegel ger till en början utryrame för kundservice i form av bl.a.revisionsverksamhet, redovisningsverksamhet, värdetransporter ochboutredningsuppdrag. Även sådana tjänster som vanligtvis hänförs tillnoferiatverksamhet kan utan vidare hänföras till denna tilläggskategori.Uppsaralingsregeln skall dock inte ses sora strikt begränsad till sådanarenodlade sidoverksamheter. 1 den mån det framöver tillskapas nya finansiellatjänster som kan anses ha ett naturligt saraband raed traditionell verksamhet,sådan den räknats upp i basliston, bör det vara möjligt att inordna dessatjänster under den kompletterande punkten. 1 förekommande fall bör regeringeneller ha tolkningsföreträde, så att det i förordning ellermyndigheteföreskrifter kan närmare anges om en viss verksamhet är tillåten.Sammanfattningsvis kan det inte anses att den föreslagna lagstiftningenotillbörligt begränsar bankeraas handlingsfrihet, än mindre medför någrainskränkningar i den verksainhet som är tillåten i . Dethar tidigare påpekats att det beträffande vissa verksamheter i direktivlistankrävs särskilt tillstånd för s-venska kreditinstitut. Det gäller för det förstarätten att driva kreditupplysningsverksamhet för vilken banker och andrakreditinstitut kan få tillstånd enligt 3 § kreditupplysningslagen (1973:1173).I betänkandet (SOU 1992:22) EES-anpassning av kreditupplysningslagen harkreditupplysningsutredningen föreslagit att lagens nuvarande förbud motutländsk etoblering upphävs. har utredningen, med hänvisning tillregleraa i andra banksamordningsdirektivet, föreslagit attkreditupplysningsverksamhet skall få drivas i uton särskilt tillståndav Datoinspektionen, då fråga är om kreditinstitut som auktoriserate i ettannat EES-land. Efter remissbehandling av betänkandet har regeringen i prop.1992/93:12 lämnat förslag till ändringar i 1, 4 och 17 §§kreditupplysningslagen. Föredragande statsrådet har därvid uttalat att denytterligare ändring av kreditupplysningslagen som utredningen föreslagit är sånära knuten till pågående arbete inom att ändringenlämpligen borde behandlas i samband med de övrigalagändringar som påkallas för att anpassa Prop. 1992/93:89 svensk rätt tillandra banksamordningsdirektivete regler. Deremissinstanser som yttrat sig över kreditupplysningsutredningens befenkandehar tillstyrkt eller länmat utan erinran utredningens förslag attkreditupplysningsverksamhet skall få drivas uton särskilt tillstånd avDatoinspektionen av kreditinstitut, vars auktorisation i ett annat EES-landomfattor sådan verksarahet. Jag föreslår i detto fegstiftningsärende en ändringav sådan innebörd i 3 § kreditupplysningslagen. Förrätten att driva värdepappersrörelse krävs tillstånd enligt1 kap. 3 § lagen (1991:981) ora värdepappersrörelse. Tillstånd får enligt 1kap. 5 § raeddelas svenska aktiebolag, bankinstitut och utländska företog.Enligt 1 kap. 3 a §, vilken träder i kraft senast den , krävsinte tillstånd för verksarahet sora drivs raed stöd av en auktorisation sombörs eller marknadspfete enligt lagen (1992:543) om börs- ochclearingverksamhet. I ett förslag till särskilt direktiv ominvesteringstjänster ("investment services") har EG-kommissionenföreslagit regler om hemlandsauktorisation och hemlandstillsyn motsvarande vadsom gäller enligt andra banksamordningsdirektivet. Direktivförslaget, soraallteå har avseende på företog vilka inte har formen av kreditinstitut,omfattas inte av EES-avtolet men har uppmärksammato i sarabandmed tillkomsten av lagen om värdepappersrörelse (prop. 1990/91:142 s. 137). 1den mån ett EES-land har en lagstiftning som medger kreditinstitut att drivavärdepappersrörelse kommer andra banksaraordningsdirektivete regler om tillåtenverksamhet att bli tillämpliga här i och med EES-avtolete ikraftträdande.Enligt min mening bör det i I kap. 3 a § göras en ändring motsvarande den i 3 §kreditupplysningslagen, så att det där framgår att värdepapperstjänster hörtill det som ett kreditinstitut får ägna sig åt med stöd av hemlandsauktorisation. Slutligenkrävs, under de förateättningar som anges i 22 b § lagen (1988:1385) omSveriges riksbank, tillstånd av för rätten att driva valutahandel.Av EES-avtolet följer att måste tillåto utländska kreditinstitut attmed stöd av hemlandsauktorisation driva även sådan verksamhet. En ändring iriksbankslagen bör därför göras, så att även utländska kreditinstitut som medstöd av hemlandsauktorisation bedriver valutohandel med allmänheten fårställning av auktoriserade valutohandlare. Motbakgrand av vad som sagte kan det ifrågasättos om inte den grandläggandeauktorisationen för svenska banker och andra kreditinstitut borde innefattorätt att driva värdepappersrörelse, kreditupplysningsverksamhet ochvalutohandel. Jag vill dock inte i detto skede föreslå sådana lagändringar.Svenska banker och kreditinstitut får således tills vidare ansöka om särskilttillstånd enligt nuvarande regler. Enligt dessa gäller atttillstånd enligt lagen om värdepappersrörelse kan ges endast banker ochsärskilda värdepappersbolag. Mittförslag: En i etoblerad filial till ett kreditinstitut som ärauktoriserat i ett annat EES-land sfer i försto hand under tillsyn av rayndigheti hemlandet. har dock huvudansvar för övervakningen av attsådana filialer har en tillfredsställande likviditet. Finansinspektionenhar i övrigt såcfena tillsynsbefogenheter som behövs för kontroll av att denverksainhet sora kreditinstitut auktoriserade i ett annat EES-land utövar iSverige bedrivs i sunda former. Om missförhållanden konstateras skallinspektionen samråcfe med hemlandsmyndigheten och vid behov självständigtingripa mot verksamheten. Hemlandsmyndighetenför ett kreditinstitut auktoriserat i ett aimat EES-land får inom raraen försina tillsynsbefogenheter, och efter anmälan till , företainspektion på platsen av en i etablerad filial. Regeringeneller kan medge avvikelser från svenska redovisningsregler,så att filialer till utländska kreditinstitut inte behöver ge in fullständigredovisning särskilt för den svenska filialverksamheten. Promemoriansförslag överensstämmer i huvudsak med mitt förslag. Remissinstanserna: Remissinstanseraagodtor över lag förslagen i detma del. och anföratt likviditeten i en utländsk filial inte kan ses isolerad från bankens övrigaverksamhet och att det därför bör komma till uttryck i lagtexten att Finansinspektionenhar ett vidsträckt tillsynsansvar vilket skall fullgöras i samarbete medhemlandsmyndigheteraa. efterlyser lagregler om dels obligatorisksamråds- och upplysningsskyldighet mellan och ,dels rätt för att begära in uppgifter från alla typer av företog somstår under tillsyn av . Datainspektionen pekar på attutländska kreditinstitut som bedriver kreditupplysningsverksamhet kan varaskyldiga att inhämto tillstånd enligt datolagen för förande av personregister,även ora tillsfend för verksaraheten inte behövs enligt de föreslagnaEES-regleraa i kreditupplysningslagen. Riksskatte\'ei-ket uttolar farhågor föratt skattekontrollen försämras till följd av bl.a. de förenklade reglema om redovisningsskyldighetför filialer till utländska kreditinstitut. Fiiiaiisiiispektioiien anser attdet med hänsyn till EG-direktivens regler om sekretess hos tillsynsmyndigheterbör införas bestämmelser i svensk lag om absolut sekretess för inspektionensverksamhet i fråga om banker och andra kreditinstitut. Data-iiispektioiienanser att det av samma skäl finns anledning att överväga skärpt sekretess hosDatoinspektionen. Enligtartikel 13 i andra banksamordningsdirektivet skall ansvaret för tillsyn överkreditinstitut, inklusive den verksamhet som instituten med stöd avhemlandsauktorisation driver i andra länder, väsentligen åvila myndighetema idet land cfer resp. institut är auktoriserat. Besfemmelsen är dock inte utonförbehåll. Enligt artikel 14.2 skall värdlandsmyndig-heteraa, i samarbete medhemlandsmyndigheteraa, svara för tillsynen såvitt avser likviditeten hosfilialer. Ett värdland skall också, oberoende av huvudregeln om hemiandstillsyn,ha rätt att vidto penningpolitiskt betingade åtgärder. Sådana åtgärder får dockinte utformas så att filialerna diskrimineras i förhållande till inhemskainstitut. Enligt artikel 7.1 i försto banksamordningsdirektivet skall debehöriga myndigheteraa i olika berörda stoter verka i nära samarbete såvittgäller tillsynen av kreditinstitut som driver verksamhet i andra länder än detdär huvudkontoret finns. 1 artikeln, som fått sin nu gällande lydelse genomartikel 14.1 i andra banksamordningsdirektivet, föreskrivs att myndigheteraaskall förse varandra med dels all den infonnation om ledningen ochägarförhållandena i kreditinstitutet som behövs för underlättande av tillsynenoch för kontroll av att auktorisationsvillkoren uppfylls, dels all informationsom är ägnad att underlätto övervakningen av institutens likviditet, soliditet,inlåningsgaranti, begränsning av större engagemang samt ratiner föradministration, redovisning och intera kontroll. Däratöver skall, enligtartikel 14.3 i andra banksamordningsdirektivet, i fråga om tillsyn avseenderisker som följer med öppna raarknadsopera-tioner som ett kreditinstitutföretor på kapitolmarknader i en annan stot, den stotens behöriga myndighetersamarbeto med hemlandete myndigheter för att säkerställa att institutet vidtoråtgärder för att möto riskeraa. Enligtartikel 12 i försto banksamordningsdirektivet skall strikt .sekretess gälla för"förtrolig" information som erhållite inora ramen förtillsynsmyndighetemas verksamhet. Sekretessen skall dock inte hindra sådantinformationsutbyte mellan myndigheter som är föreskrivet i direktiv som gällerför kreditinstitut. Beträffande det närmare innehållet i sekretessbestämmelsen,som fått sin nuvarande lydelse genora artikel 16 i andrabanksamordningsdirektivet, hänvisar jag till bilaga 4.