prop · GF03112 · 1992-01-01 00:00:00 — I förtydligande syfte har hänvisningen preciserats till 3 kap. 2 a § första stycket. 20 kap. Övriga bestämmelser Av den allmänna motiveringen (se avsnitt 3.20) framgår att den s.k. undantagslagen föreslås bli upphävd. På grund härav har hänvisningen i femte stycket till den lagen fått utgå. I likhet med vad som skall gälla i fråga om skyldigheten att göra skatteavdrag och betala arbetsgivaravgifter skall en uppgift från den som utställer en faktura eller någon därmed jämförlig handling, om att han har en F-skattesedel tas för god vid tillämpningen av bestämmelserna om sjukpenning- och pensionsgrundande inkomst i denna lag (se även kommentarerna till 39 § 1 mom. UBL). Bestämmelser i detta hänseende har tagits in i sjätte stycket, som är nytt. I detta stycke har också tagits in en hänvisning till 79 a § UBL som innehåller bestämmelsr om straffrättslig påföljd för den som till en arbetsgivare lämnar oriktig uppgift om innehav av F-skattesedel. Paragrafen föreslås ändrad också enligt lagförslag i prop. 1991/92:124. 6.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1981:691) om socialavgifter Inom det nya systemet skall skattsedlarna på preliminär skatt styra i vilken form socialavgifterna skall betalas på ersättning för arbete som utges till skattsedelsinnehavaren. Särskilda regler avses dock gälla för ersättning som utges till delägare i handelsbolag av bolaget. Socialavgiftslagen innehåller bl.a. bestämmelser om underlag för beräkning av arbetsgivaravgifter och egenavgifter. Bestämmelserna är redan nu utformade på det sättet att det finns ett lagtekniskt samband mellan arbetsgivaravgifter och begreppet inkomst av anställning i lagen om allmän försäkring. Detsamma gäller i fråga om egenavgifter och begreppet inkomst av annat förvärvsarbete. På grund av det nämnda lagtekniska sambandet medför de ändringar som har föreslagits i lagen om allmän försäkring att avgiftsunderlagen i socialavgiftslagen också har ändrats. Ändringarna i socialavgiftslagen har kunnat begränsas till 1 kap. 2 § och 2 kap. 4 §. I paragrafens första stycke anges att de avgifter som regleras i lagen skall betalas av arbetsgivare och av den som är försäkrad enligt lagen om allmän försäkring och som har inkomst av annat förvärvsarbete än anställning. Däremot sägs inget om i vilken form avgifterna skall betalas. Av andra bestämmelser i lagen framgår indirekt att avgifterna skall betalas antingen som arbetsgivaravgifter eller som egenavgifter. I avsikt att göra lagen mer lättläst har i första stycket tagits in en uttrycklig bestämmelse om att avgifterna utgörs av arbetsgivaravgifter och egenavgifter. Dessutom anges vem som är skyldig att betala resp. avgifter. Som framgår av kommentaren till förslaget till lag om ändring i lagen om allmän försäkring har i 3 kap. 2 a § nämnda lag tagits med bestämmelser om ytterligare ersättningar som skall hänföras till inkomst av annat förvärvsarbete än anställning. Även den som uppbär sådana ersättningar skall betala egenavgifter. En särskild bestämmelse om detta behövs emellertid inte eftersom 3 kap. 2 a § redan anges i första stycket. I paragrafens tredje stycke anges att bestämmelser om betalning av avgifter vid vissa uppdrag finns i den s.k. undantagslagen. Den lagen skall nu upphävas och stycket har därför slopats. Paragrafen föreslås ändrad också enligt lagförslag i prop. 1991/92:124. I denna paragraf anges att underlag för beräkning av arbetsgivaravgifter är bl.a. sådan ersättning för utfört arbete som avses i 3 kap. 2 § andra stycket lagen om allmän försäkring. Detta lagrum har ändrats på det sättet att den som betalar ut ersättning för utfört arbete i annan form än pension till någon som inte har en F-skattesedel skall anses som arbetsgivare även om mottagaren inte är anställd hos den som utger ersättningen. Mottagaren skall i sådana fall anses som arbetstagare. Detta innebär att den som betalar ut ersättning till någon som har en A-skattesedel eller som saknar skattsedel på preliminär skatt är att anse som arbetsgivare. Till följd av den hänvisning till lagen om allmän försäkring som redan finns i den nu aktuella paragrafen blir arbetsgivaren skyldig att betala arbetsgivaravgifter på ersättningen utan att någon ändring behöver göras i socialavgiftslagen. Bestämmelserna om ersättningar för arbete som betalas ut till någon som inte har en F-skattesedel i 3 kap. 2 § lagen om allmän försäkring kompletteras med bestämmelser i två nya stycken, tredje och fjärde styckena, i 3 kap 2 a § samma lag. Där anges att ersättning för arbete som enligt 3 kap. 2 § skall anses som inkomst av anställning under vissa förutsättningar skall räknas som inkomst av annat förvärvsarbete. Detta gäller t.ex. när en arbetsgivare betalar ut ersättning för arbete till en arbetstagare som har en F-skattesedel. I ett sådant fall skall arbetsgivaren inte vara skyldig att betala arbetsgivaravgifter på ersättningen för arbetet. I 2 kap. 4 § socialavgiftslagen regleras vilka ersättningar man skall bortse från vid beräkning av avgiftsunderlaget. Enligt paragrafens första stycke 11 gäller detta bl.a. i fråga om sådan ersättning som avses i 3 kap. 2 a § lagen om allmän försäkring. Eftersom bestämmelserna om att ersättning för arbete som betalas ut till någon som innehar en F- skattesedel skall räknas som inkomst av annat förvärvsarbete har tagits in i just denna paragraf kommer dessa ersättningar att undantas från underlaget för arbetsgivaravgifter utan att några särskilda ändringar behöver göras i socialavgiftslagen. I andra stycket har dock gjorts ett tillägg som anger ramarna för de aktuella schablonerna. Därigenom uppnås likformighet med 11 § tredje stycket UBL. I denna paragrafs första stycke anges grunden för beräkning av de egenavgifter som avses i 3 kap. 1 § 1 och 5-- 7 (3 kap. 1 § 1 och 4--6 enligt förslag i prop. 1991/92:149). Den utgörs av sådan inkomst av annat förvärvsarbete som avses i 3 kap. 2 och 2 a §§ lagen om allmän försäkring. I dessa paragrafer har ändringar nu gjorts som bl.a. innebär att ersättning för arbete som betalas till någon som har en F-skattesedel skall hänföras till inkomst av annat förvärvsarbete. Med hänsyn härtill kommer sådana ersättningar att utgöra grund för de nämnda egenavgifterna utan att några särskilda ändringar behöver göras i socialavgiftslagen. I den nu aktuella paragrafens andra stycke anges grunden för beräkning av de egenavgifter som anges i 3 kap. 1 § 2--4 ( 3 kap. 1 § 2 och 3 enligt förslag i prop. 1991/92:149). Den utgörs av sådan inkomst av annat förvärvsarbete som avses i 11 kap. 3 § lagen om allmän försäkring. I 11 kap. 2 § anges vad som vid beräkning av pensiongrundande inkomst skall hänföras till inkomst av anställning. Enligt tredje stycket i paragrafen gäller därvid bestämmelserna i 3 kap. 2 § andra stycket i tillämpliga delar. De ändringar som har gjorts i sistnämnda lagrum och som gäller vid beräkning av sjukpenninggrundande inkomst får alltså effekt även vid beräkning av pensionsgrundande inkomst. I 11 kap. 2 § lagen om allmän försäkring har tagits in också en hänvisning till 3 kap. 2 a § som bl.a. gäller ersättningar för arbete som utges till någon som har en F- skattesedel. Sådana ersättningar skall inte heller vid beräkning av pensiongrundande inkomst hänföras till inkomst av anställning. I 11 kap. 3 § anges vad som vid beräkning av pensiongrundande inkomst avses med inkomst av annat förvärvsarbete. Den är formulerad på det viset att de ersättningar som anges i 3 kap. 2 a § kommer att hänföras till inkomst av annat förvärvsarbete. Med hänsyn härtill kommer även i detta fall sådana ersättningar för arbete som betalas till den som har en F-skattesedel att utgöra grund för de sist nämnda egenavgifterna utan att några särskilda ändringar behöver göras i socialavgiftslagen. 6.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare I lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare, , har bestämmelserna i 6 § om kostnadsavdrag ändrats så att de korresponderar med 11 § UBL. Vidare har i tre nya paragrafer, 16--18 §§, tagits in bestämmelser om ett solidariskt betalningsansvar för arbetsgivaravgifter i vissa fall. Slutligen har i en ny paragraf, 22 e §, tagits in bestämmelser om ett sekundärt ansvar för arbetsgivaravgifter i vissa fall. Dessutom har vissa redaktionella ändringar gjorts i lagen. Den föreslagna lagtexten har utformats i enlighet med vad lagrådet förordat i fråga om lagen om ändring i UBL. Begreppet lön i förevarande paragraf avses omfatta samtliga ersättningar för arbete på vilka arbetsgivaravgifter skall beräknas. Av författningskommentarerna till 1 kap. 2 § och 2 kap. 3 § socialavgiftslagen framgår att arbetsgivarbegreppet har vidgats. På grund av detta har definitionen av lönebegreppet i USAL automatiskt utvidgats i motsvarande mån. Ändringen i tredje stycket syftar till att uppnå parallellitet mellan 6 § USAL och 11 § UBL. Huvudregeln inom det nya systemet är att den som har uppdragit ett arbete åt någon som har en F-skattesedel inte skall vara skyldig att vare sig göra skatteavdrag från eller betala arbetsgivaravgifter på ersättningen för arbetet. Dock skall den som uppdragit arbetet i vissa fall kunna åläggas ett med F-skattesedelsinnehavaren solidariskt betalningsansvar för de inkomstskatter och socialavgifter som hänför sig till ersättningen för arbetet. Egenavgifterna omfattas av UBL:s definition av skatt. Av detta följer att de föreslagna bestämmelserna om solidariskt ansvar för skatt i 75 c § UBL också omfattar egenavgifterna (se författningskommmentarerna till 75 c § UBL). Av den allmänna motiveringen (se avsnitt 3.9) framgår emellertid att ett solidariskt betalningsansvar också för arbetsgivaravgifter skall kunna krävas ut i vissa fall. Detta gäller när ett arbete uppdragits till en F- skattesedelsinnehavare som såsom arbetsgivare i sin tur låtit annan utföra arbetet, om arbetsgivaravgifter skall betalas på den ersättning som utges till den som utfört arbetet. I ett sådant fall skall den som betalar ut ersättningen för arbetet kunna åläggas ett med F-skattesedelsinnehavaren solidariskt betalningsansvar för avgifterna och den dröjsmålsavgift som belöper på avgiftsbeloppet. Vad som sagts nu gäller dock endast under förutsättning att arbetet har uppdragits inom en av utbetalaren bedriven näringsverksamhet, att utbetalaren inte i samband med utbetalningen av ersättningen gjort anmälan enligt 40 a § UBL, och att betalningsmottagaren inte betalat arbetsgivaravgifterna inom föreskriven tid. Bestämmelser av denna innebörd har tagits in i första och andra styckena. De motsvarar de föreslagna bestämmelserna i 75 c § UBL. I tredje stycket föreskrivs att det solidariska betalningsansvaret inte får krävas ut sedan F- skattesedelsinnehavarens skyldighet att betala avgifterna fallit bort på grund av preskription. I fjärde stycket sägs att belopp som en utbetalare ålagts att betala enligt bestämmelserna i första stycket får drivas in i samma ordning som gäller för restförd skatt enligt UBL. Genom bestämmelserna i tredje och fjärde styckena uppnås likformighet med bestämmelserna i 75 d § andra och tredje styckena UBL. I paragrafen ges närmare bestämmelser om vad som i 16 § skall avses med en F-skattesedelsinnehavare. Bestämmelserna stämmer överens med motsvarande regler i UBL (se bl.a. 39 § 1 mom. och kommentarerna till denna paragraf). Med en F-skattesedelsinnehavare avses en person som i enlighet med bestämmelserna i innehar enbart en F- skattesedel antingen då ersättningen bestäms eller då den betalas ut. Bestämmelser i dessa avseenden har tagits in i första stycket. I första stycket har också tagits in en bestämmelse om att en uppgift i en anbudshandling, faktura eller någon därmed jämförlig handling om att utställaren innehar en F- skattesedel får tas för god. Detta skall dock inte gälla om den som uppdragit arbetet känt till att uppgiften var oriktig. Har en fysisk person såväl en F-skattesedel som en A- skattesedel skall han anses vara en F- skattesedelsinnehavare endast om han skriftligen åberopat . En sådan uppgift om innehav av F- skattesedel som får tas för god skall gälla som skriftligt åberopande. Bestämmelser om detta har tagits in i andra stycket. Motsvarande bestämmelser finns i 39 § 1 mom. tredje stycket UBL. I första stycket har tagits in en behörighetsregel. Med hänsyn till bestämmelserna i 3 § blir den skattemyndighet hos vilken arbetsgivaren är registrerad för inbetalning och redovisning av arbetstagares skatt behörig att tillämpa bestämmelserna i 16 §. Är arbetsgivaren inte registrerad skall beslut i nu aktuell fråga i stället fattas av skattemyndigheten i det län där arbetsgivaren är bosatt. Saknar en arbetsgivare, som är bosatt utomlands eller är juridisk person, fast driftställe här i landet, skall beslutet fattas av skattemyndigheten i . I andra--fjärde styckena finns bestämmelser om regressrätt för den som fullgjort sin solidariska betalningsskyldighet enligt 16 §. Bestämmelserna har utformats med 76 § UBL som förebild. Av den allmänna motiveringen (avsnitt 3.9) framgår att en fysisk person med A-skattesedel som utfört ett arbete i vissa fall skall kunna göras subsidiärt ansvarig för de arbetsgivaravgifter som belöper på ersättningen för arbetet. Det subsidiära ansvaret avses kunna krävas ut endast av sådan A-skattesedelsinnehavare som bedriver näringsverksamhet och endast för sådan ersättning för arbete som hänför sig till näringsverksamheten. Det subsidiära ansvaret avses vidare kunna utkrävas endast när arbetsgivarens betalningsskyldighet för avgifterna eftergetts enligt bestämmelserna i nuvarande 22 d §. Det måste dessutom ha varit uppenbart för A- skattesedelsinnehavaren att den som uppdragit arbetet inte insåg att han var arbetsgivare och med hänsyn till föreliggande omständigheter måste anses ha saknat anledning att räkna med att han var arbetsgivare. Motsvarande avses gälla i fråga om den som saknar skattsedel på preliminär skatt. Bestämmelser av nu angiven innebörd har tagits in i första stycket av förevarande nya paragraf. I andra stycket har tagits in en behörighetsregel. Med hänsyn till bestämmelserna i 3 § blir den skattemyndighet hos vilken arbetsgivaren är registrerad för inbetalning och redovisning av arbetstagares skatt behörig att tillämpa bestämmelserna i första stycket. Är arbetsgivaren inte registrerad skall beslut i nu aktuell fråga i stället fattas av skattemyndigheten i det län där arbetsgivaren är bosatt. Saknar en arbetsgivare, som är bosatt utomlands eller är juridisk person, fast driftställe här i landet, fattas beslut av skattemyndigheten i . Lagen om allmän löneavgift har upphört att gälla (prop. 1991/92:60, SkU10, rskr. 97, SFS 1991:1852). Paragrafens bestämmelser rörande sådan avgift har därför slopats. I paragrafen har i stället tagits in motsvarande bestämmelser rörande särskild löneskatt. Övergångsbestämmelserna till lagen (1991:1907) om ändring i lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare Genom lagstiftning infördes i 3 § USAL en möjlighet att överflytta beslutsbehörigheten mellan skattemyndigheterna motsvarande den som gäller på taxeringsområdet. Lagstiftningen trädde i kraft . Enligt nuvarande övergångsbestämmelser skall vad gäller 3 § USAL äldre bestämmelser fortfarande gälla i fråga om arbetsgivaravgifter som belöper på tid före ikraftträdandet. Den föreslagna ändringen innebär att beslutsbehörigheten kan flyttas över även vad gäller beslut rörande arbetsgivaravgifter som belöper på tid före . 6.6 Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:659) om särskild löneskatt Möjligheten att träffa s.k. likställighetsavtal har slopats (se avsnitt 3.14). Den effekt som uppnås med ett likställighetsavtal kan inom det nya systemet uppnås genom att en F-skattesedel kombineras med en A-skattesedel. I de fall skattsedelsinnehavaren vill att en viss ersättning skall hänföras till inkomst av anställning åberopar han inte F- skattesedeln. Därigenom kommer ersättningen inte att bli skattegrundande enligt bestämmelserna i 1 § lagen om särskild inkomstskatt på vissa förvärvsinkomster. Med hänsyn till vad som har sagts har nuvarande bestämmelse i tredje stycket slopats. 6.7 Förslaget till lag om ändring i skatteregisterlagen (1980:343) I paragrafens punkt 3 anges att det centrala skatteregistret får innehålla uppgift också om innehav av skattsedel på preliminär skatt, dvs- A-skattesedel eller F- skattesedel, samt uppgift om beslut om återkallelse av en F- skattesedel och skälen för sådana beslut. Genom att uppgifterna om preliminärskattesedlarna och om återkallelse av F-skattesedel har tagits in i punkt 3 ges också kronofogdemyndigheten terminalåtkomst till uppgifterna. I 10 § femte stycket skatteregisterlagen sägs nämligen att kronofogdemyndighet får ha terminalåtkomst till det centrala skatteregistret i fråga om bl.a. uppgifter enligt 7 § 3. Terminalåtkomsten får bl.a. avse den som är registrerad som gäldenär hos kronofogdemyndigheten eller make till gäldenären eller annan som sambeskattas med gäldenären. Jag hemställer att regeringen föreslår att anta förslagen till 1. lag om ändring i uppbördslagen (1953:272), 2. lag om ändring i lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter, 3. lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring, 4. lag om ändring i lagen (1981:691) om socialavgifter, 5. lag om ändring i lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare, 6. lag om ändring i lagen (1990:659) om särskild löneskatt på vissa förvärvsinkomster, 7. lag om ändring i skatteregisterlagen (1980:343). Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition föreslå att anta de förslag som föredraganden har lagt fram.