prop · GG03200 · 1992-12-31 00:00:00 — Uttednmgenhade också att överväga vUka telekommunikationer som skuUe betraktes somgmndläggande. Därvidlag sammanfattade uttedningen de gmndläggandetelekommunikationernas karakteristika för överbUckbar tid på följande vis: -De skaU ha stor betydelse förmöjUghetema att kommunicera, -de skaU kunna användas av alfeoch aUa skaU i princip ha råd att använda dem, -de skaU erbjudas med gcxltiUgängUghet och service, -kosmadema för att säkerstäUatUlgängUgheten skaU i princip betalas soUdariskt, samt -användamas avgifter och taxorskaU utjämnas mellan oUka geografiska områden. Post-och teleuttedningens förslag togs upp i propositionen om närings poUtik för tiUväxt (1990/91:87 s. 137 f). Den dåvarande regeringen framhöU därvid att staten måste ta ansvar för att samhäUet har tiUgång tiU ett mcxlemt telesystem. Med hänsyn tiU den snabba utvecklingen inom telesektom ansågs det emeUertid inte möjUgt att i detalj definiera vad som skuUe omfattas av det statUga ansvaret. I propositionen anförs härvid att det StatUga ansvaret för telepoUtiken kan delas upp i två huvudfrågor. Dels är det fråga om att bedriva en telepoUtik som möjUggör och underlättar en teknisk utveckling av sektom, dels gäUer det att garantera att de tjänster som omfettas av ett specificerat statUgt ansvar också kan umyttjas av aUa. Genom propositionen anslöt sig den dåvarande regeringen tiU de överväganden som Post- och teleuttedningen hade gjort när det gäUde avgränsningen av vUka tjänster som skuUe anses ingå i det StatUga ansvaret. Det anförs i propositionen att fuU enighet råder om att telefonitjänsten skaU ses som en sådan gmndläggande teletjänst. framhåUs att tjänster utöver den gmndläggande telefonitjänsten 74 förvissoär väsentliga inslag i samhällets infrastiaiktur. Det ansågs i detta sammanhang emellertid knappast praktiskt möjUgt att definiera ett Prop. 1992/93:200 genereUtbehov av "tUläggstjänster". Genom regeringsförslaget, som antogsav , har det således lagts fest att det stadiga ansvaret skaU omfattatelefonitjänsten i hefe landet (prop. 1990/91:87, bet. 1990/91 :TU28, rskr.1990/91:369). Denyss redovisade målen har formulerats i en situation, där staten har haftmöjUghet att genom se tiU att utvecklingen går i den beslutaderiktningen. Det finns anledning att betrakte målangivelsen i detta perspektiv.Med den ombUdning av tiU aktiebolag som jag återkommer tiU i ettsenare sammanhang blir förhåUandena i viss utsträckning förändrade medavseende på de du-ekta styrmöjUghetema. Frågansom då bör stälfes är om de redovisade telepoUtiska målen är de riktmärken sombör gäUa också för den nya situation som följer av utvecklingen påtelemarknaden med snabba tekniska landvinningar, en ny verksamhetsform förTeleverket, flera nya företag som tiUhandahåUer telekommunikationstjänster avskUda slag och ett utökat kommersieUt inttesse av att ta tiU vara devalmöjligheter bettäffande telekommunikationslösningar som därvid kanerbjudas. Uttedningensförfatmingsförslag utgår från att de redovisade telepoUtiska målen skaU utgöragmnden för regleringen. Dessutom bör enUgt förslaget regleringen varakonkurrensneutral och bygga på likabehandling. framhåUs som ett betydelsefiiUtmedel för att i den förväntade situationen nå de uppstallda målen att detskapas utrymme för och upprätthåUs en effektiv konkurrens inom aUa delar avteleområdet. Flertaletav de remissmstanser som har yttrat sig om inriktningen av lagbestämmelsernahar mer eUer mindre uttalat anslutit sig tiU huvudinne-håUet i de beslutadetelepoUtiska målen. De synpunkter som har lämnats i denna del gäUerförettädesvis behovet av en precisering av målsätt-tiingama och därmedinriktningen av den fiamtida lagtiUämpningen samt önskemål om en ytterUgarebetoning av konkurrensmedlet för att uppnå målen. DetelepoUtiska mål och den inriktning av telepoUtdcen som beslutats ochsom har preciserats har tilUcommit i en delvis annorlundamarknadssituation än den som med hänsyn tiU bl.a. den snabba tekniskautvecklingen kan tänkas vara för handen . Det finns därförskäl att ytterUgare överväga de telepoUtiska målsättningar som skaU tjäna somrättesnöre för de framtida ställningstagandena på teleområdet. EnUgt min meningär tiden nu mogen för att höja ambitionsnivån i fråga om de målsättningar sombör gäUa på telekommunikationsområdet. Mm bedömning är att det redan på kortsikt finns utrymme för att ge preciserade mål ett reeUt innehåU. Detövergripande målet på teleområdet och därmed syftet med telelagen bör formuleras så att enskUda, såväl fysiska som juridiska personer, och myndigheter i landets olika delar skaU ges tiUgång tiU effektiva telekom munikationer. Strävan skaU givetvis vara att detta skaU ske tiU lägsta samhäUsekonomiska kostnad. En sådan övergripande och långsUctigt inriktad bestämning är avsedd att inrymma även de under denna målsätt ning tidigare angivna delmålen och den utveckUngsinriktning avseende 75 konkurrensfömtsättningama som har beslutat om. HämtövervUl jag tillägga följande. Ivårt informationsteknologiskt inriktade samhäUe bUr betydelsen av effektivatelekommunikationer aUtmer påtegUg. Den tekniska utvecklingen har gjort detmöjligt att successivt mttoducera utvecklade och nya kommunikationsformer. Ävenför framtiden finns skäl att utgå från att utvecklingspotentialen påtelekommunUcationsområdet består. EnUgt min mening är det av största vUct attta tiU vara de möjUgheter som telesystemet som infrastmktur kan ha församhäUsutvecklingen. Detta gäUer inte minst den regionala utjämning somhärigenom kan åstadkommas av fömtsätttiingama att driva näringsverksamhet. Somjag ser det måste varje möjUghet tiU regional utveckling som kan skapas genomteleinfra-stmkturen utnyttjas. Gocfe fömtsättningar för tiUgång tiUteletjänster är i detta sammanhang centralt. Utöver den gmndläggandetelefonitjänsten gäUer detta exempelvis olika former av datakommunikation. Attaktivt utnyttja den utvecklingspotential som infrastmkturen på telekommunikationsområdetoch olUca kommunUcationsformer utgör bör vidare bidra tiU att "föra skUdadelar av närmare varandra" med de fördelar som detta för med sigför enskilda och för samhällets funktion. Genomteknikens utveckling och de investeringar som gjorts i det aUmänna telenätethar kvaUteten på nätet successivt utvecklats och uppgraderats. Härigenom harfömtsättningama ökat för väl fungerande telekommunikationer liksom för atterbjuda nya nättjänster. Denna process fortskrider i snabb takt. Motbakgmnd av den ökande betydelsen av telekommunUcationer av oUka slag förföretag men också för hushåll anser jag det nu rimligt att i gmndläggandetelefoni innefetta möjlighet att umyttja telefåxtjänster och vissadatakommunUcationstjänster. Det bör således vara möjligt för teleoperatörer attmed ett mycket Utet antal undantag i enskUda feU vid efterfrågan tillhandahåUatelefonitjänst som håUer en sådan kvaUtet att även telefex ochdatakommunUcation via låghastighetsmodem kan förmedlas. Den enskUde abonnentenbör inte belastas med några merkostnader för detta. Men det får fömtsättas attterminalutmstningen håUer en rimUgt god teknisk kvaUtet. Föregen del är jag övertygad om att denna gmndläggande teletjänst som kommunikationsform- med den angivna utvidgningen av vad tjänsten mnefettar - kommer att haavgörande betydelse under överskådUg tid för flertalet teleanvändare. Dettamotiverar att telefonitjänsten även fortsätmingsvis ges en särställning. Jagdelar således inte den uppfettning som förts fram under remissbehandlingen atten reglering av telefoni är föråldrad. Regleringen av denna tjänst måstenämUgen vidare ses i sitt sammanhang, dvs. i det samlade regelsystem somföreslås. Måletom att det skaU tiUhandahåUas effektiva telekommunUcationer är väsentUgt mera vidsträckt än att avse vissa specifika tjänster. i ett övergripande perspektiv inbegriper denna inriktning varje form av telekommunikation av betydelse från allmän synpunkt. Särskilt kan dock nämnas datakommunikation av sådan kvaUtet att den överföringskapacitet som tillhandahåUs genom telefonitjänsten inte är tillräckUg. Det är enUgt min mening, som framhålUts, av stor betydelse att det skapas 76 fömtsättningar för attexempelvis sådana tjänster finns tUlgängUga på Prop. 1992/93:200 marknadenpå rimliga viUkor. Deförslag som jag närmare redovisar i det följande, och som redan här bör nämnas,har tiU syfte att åstadkomma vad som sagts. Genom krav på tillstånd kan itiUståndsvillkor anges att telefonitjänst som håUer viss kvaUtet skaU finnastiUgängUg tiU alla permanentbostader och tiU festa driftstäUen förnäringsverksamhet. Som sagts kommer det härigenom att finnasmöjUghet att umyttja tjänster som exempelvis telefax, elekttonisk post ochdatebassökningar. Motsvarande gäUer i firåga om kravet på tiiUstånd för atttilUiandahåUa fasta teleförbmdelser. Detta innebär att tiUståndsvillkor kananvändas på så sätt att ledningar för exempelvis högkvaUtativ datakommunikationkommer att erbjucfes teleanvändama. Även kravet på anmälningsplikt i vissa faUför att tiUhandahåUa teletjänster eUer teleförbmdelser av olika slag kommeratt bidra tiU att utveckla fömtsättningama för goda telekommunikationer iangiven riktning. Till detta kommer den skyldighet tiU samtrafik som föreslås.Som jag ser det har goda fömtsättningar för samtrafik avgörande betydelse förökad konkurrens och därmed för att skapa en fungerande marknad påteletjänstområdet. Mitt förslag om samtrafikskyldighet är därför väsentiigtmer omfattande än vad uttedningen har föreslagit och inbegriper i princip aUaslag av teletjänster. Medhänsyn tiU den samhälleliga betydelsen av fungerande telekommunikationer ärdet motiverat att staten genom föreskrifter lägger fest en ordning förbestämmande av viUca fömtsättningar som skaU gälla för att bedriva verksamhetpå detta område. Det Ugger dock i sakens natur att fegregleringen inte bör varaaUtför detaljerad. Tvärtom är det av vUct för att undvika onödiga låsningar avutveckUngen på detta dynamiska område att regleringen utformas så att ettrelativt stort handlingsutrymme ges vid fegtiUämpningen med möjlighet attkomplettera med bestämmelser som är anpassade tiU marknadssituation,teknUcutveckUng m.m. Således är det inte lämpUgt att i lag detaljerat ta uppaUa de situationer som därvid kommer att behöva regleras. En betydande riskskuUe då föreUgga för att bestämmelsema snabbt skulle bU otidsenUga. 1 stäUetbör i lagen anges den målsättning eller inriktning mot vUken tillämpningen skaUkunna återföras. GenereUt bör således inslaget av regler på detta dynamiskaområde så långt möjUgt begränsas och marknadskrafterna ges uttymme att ledautvecklingen mot nya tjänster och kommunikationsformer. Men som nämnts isamband med den ytterUgare precisering av inriktningen mot effektivatelekommunUcationer som jag har uppehåUit mig vid i det föregående fårregleringen ett vidstiäckt tiUämpningsområde. Medhänsyn tiU den betydelse som bör tillmätas huvudmålet för tele poUtdcen är det lämpligt att dess innehåU återfinns i en syftesbestämmelse i telelagen. Det bör därför i lagen föreskrivas att det övergripande syftet med bestämmelserna i lagen är att enskUda och myndigheter skaU få tiUgång tiU effektiva telekommunikationer tiU lägsta möjUga samhäUseko nomiska kosmad. Vidare bör i lag slås fest det ansvar som staten åtar sig i fråga om gmndläggande telekommunUcationer i hela landet. Med gmnd läggande telekommunUcationer skaU härvid förstas telefonitjänsten. Med 77 hänsyn tiU den avgränsning av ansvaret som gjorts beträffande hushåU ochföretag bör det föreskrivas att var cx;h en skaU ha möjlighet att från Prop.1992/93:200 sin stadigvarande bostad eller från fest verksamhetsstäUe umyttjatelefonitjänst mom alhnänt tUlgängUgt telenät. Fast verksamhetsstäUe gäUer dåinte bara för näringsverksamhet utan även för bl.a. myndighetsverksamhet. Utifrånde angivna målen får det ankomma på den tillämpande myndigheten på teleområdetoch överprövande domstolar att utforma en närmare praxis på detta område. Jaganser således att lagen skaU ge ett utrymme för flexibilitet imyndighetsverksamheten cKh anpassning tiU den marknadsmässiga och tekniskautvecklingen. Konsumentverkethar firamhåUit vUcten av att telefonitjänsten erbjuds under sådana villkor attalfe har råd att nyttja tjänsten. Det har också föreslagits att i fegenssyftesbestämmelser uttryckUgen föreskrivs att telefonitjänsten skaU erbjudas påallmänt gäUande villkor. Jagdelar uppfettningen att inriktningen bör vara att telefonitjänsten tillhandahåUsunder sådana villkor att priset inte skaU vara ett hinder för utnyttjandet.Detta följer emeUertid enUgt min mening redan av de fesdagda telepoUtiskamålen. Mot bakgmnd av det övergripande syftet för regleringen som jag harangett kan det fömtsättas att detta kommer att beaktes. Något behov av att angedetta särskilt i en syftesbestämmelse anser jag inte föreUgga. Inte heUer finnsdet anledning att i detta sammanhang särskUt framhåUa betydelsen av enhetUgataxor för identiska tjänster. Däremot bör lagen innehålla bestämmelser som gerutrymme för prisreglering av telefonitjänsten. Jag återkommer senare tiU detta(avsnitt 4.5.2). Handikapporganisationemahar tagit upp frågan om vad som bör hänföras tiiU begreppet gmndläggandetelekommunUcationer och menar att en utvidgning är befogad från den vanUgatelefonitjänsten tiU vad som dämtöver kan behövas av teletjänster för att densom har ett ftmk-tionshinder eUer annat handUcapp skaU kunna utföra dagUgasysslor. Minuppfettning härvidlag är följande. För att uppnå ett effektivt telesystem är det vUctigt att det skapas fömtsättningar för en effektiv konkurrens på marknaden. Jag kommer senare att närmare utveckla min syn på detta. En fömtsättning för att verkUg konkurrens skall uppkomma är att skyldigheter för marknadsaktörerna att tUlhandahålla tjänster som inte är kommersieUt motiverade begränsas så långt möjUgt. Risken är annars att konkurrensfömtsättningama kan komma att skUja sig åt meUan olika företag beroende på vilken omfattning som deras särskUda skyldigheter kommer att få i praktiken. Redan mitt förslag att regleringen skaU säkerstäUa att telefonitjänsten tiUhandahåUs med rikstackning ttots att fiiU kostnadstackning för detta inte aUtid kan förväntas innebär risk för att konkurrensfömtsättningama på gmnd av denna omstandighet inte blir helt lika för teleföretagen. Att utvidga denna målsätt ning tiU att också omfatta handikappades behov av olUca teletjänster anser jag inte vara en riktig väg. I stället bör lagregleringen ge möjUgheter för tillämpande myndighet att, med beaktande av bl.a. konkurrensaspekter, se till att teleföretagen kommer att erbjuda de tjänster som leder tiU att handUcappades behov kan tiUgodoses. Utrymmet för myndigheten att 78 åläggaskyldigheter härvidlag bör dock i princip vara beroende av om det finnsmöjUghet att erbjuda kompensation för den uppoffring som skyl- Prop.1992/93:200 digheten kan innebära. Idetta sammanhang viU jag fasta uppmärksamheten på att Handi-kapputtedningen isitt slud)etänkande (SOU 1992:52) Ett samhäUe för alfe har föresfegit åtgärderför att säkra handUcappades tiUgång tiU telekommunikationer. E)et föreslås därbl.a. inrättandet av en s.k. telefond, finansierad av teleföretagen medtiUskott i förhåUande tiU dessas omsättning. Ur fonden skaU det kunna utgåbidrag exempelvis tiU enskUda för dagUga merkosmader som avsertelekommunikation. HandUcapput-redningens försfeg måste övervägas i ett vidaresammanhang och det är därför ännu för tidigt att te ställning tiU om några avförsfegen skaU genomföras. Medanledning av vad ÖB och ÖCB ytttat viU jag framhåUa att i de telepoUtiska måleningår att telesystemet skaU vara uppbyggt så att det är UthåUigt och tiUgängUgtunder kriser och i krig (prop. 1987/88:118 s. 13 f). Uttedningen har toUcat dennamålsätming så att de televerksam-heter som har betydelse för upprätthållande avväsentUga funktioner i samhäUet skaU vara utformade så att de harmotståndskraft mot avbrott, stömingar, etc. De delar av telesystemet som harbetydelse för verksamheten i krig eUer krigsfera skaU vara så beskaffade attdet finns möjUghet att duigera om trafik för prioritering av sådan trafik somär av betydelse för rikets säkerhet. Vidare Ugger enligt uttedningen i dennamålsättning att ledningsnät, växlar och ledningscenttaler skaU hamotståndskraft mot fysisk påverkan. Såväluttedningen som ÖB och ÖCB har fiamhåiUt den stora betydelse somtelekommunikationema har för beredskapen för krigs- och krissituationer.Uttedningen har låtit detta komma tUl uttryck genom att peka på möjUgheten förTelestyrelsen att rikta särskilda krav på teleföretagen i denna del vidtiUståndsförfarandet. Jag återkommer tiU detta vid mina överväganden omtillstandsgivningen m.m. Någon särskild bestämmelse om att hänsyn tiUförsvarets behov skaU tes vid tiUämpningen av lagen har uttedningen inte ansettpåkaUad. Jag delaruttedningens uppfettning. Att komplettera syftesbestämningen med en uttryckUgföreskrift om att försvarets behov av telekommunikationer under beredskap ochi krig skaU beaktes vid den fredstida utformningen av telekommunikationernaanser jag sålunda inte påkaUat. Däremot bör i telelagen tes m ett bemyndigandeför regeringen eUer den myndighet regeringen bestämmer att meddefe föreskriftersom tiUgcxloser detta behov. Jag återkommer tiU denna fråga ispecialmotiveringen (38 §). Jag återkommer också i det senare tiU de frågor omfinansiering av särskUda uppgifter som kan uppkomma mot bakgmnd av totalförsvaretsbehov. Betydelsen avkonkurrens på teleområdet Underhuvuddelen av har haft ett faktiskt monopol på atttillhandahåUa teletjänster åt hushåU, företag och myndigheter. De förstatelefonnäten och stationema, som etablerades redan under senare delen av , drevsemeUertid av enskUda bolag. I början av 1880- Prop. 1992/93:200 talet fick dockTelegrafverket regeringens bemyndigande att driva telefonrörelse. Verketpåbörjade då utbyggnad av telefonnät även i glesbygder ckU byggde teleförbindelser till mdustrier cx:h andra företagutanför de befintUga telegrafstationemas områden. En plan för rikstelefonnätgjordes upp och under den fortsatta ud}yggnaden köptes så gott som aUa enskUdatelefonanläggningar upp av verket. Härigenom nåddes syftet att skapa ett förlandet enhetUgt telefonsystem som möjUggjorde snabba förbindelser mellan olikadelar av landet. Ett gmndläggande motiv tiU statens engagemang vid uppbyggnadencx;h driften av telefonnätet, fömtom inttesset av att försäkra sig om gcxlafömtsättningar för näringsverksamhet, har varit att televerksamheten haransetts ha karaktär av naturUgt monopol. Härmed avses att verksamheten harsådana skal-(Kh flerproduktfördelar vid driften att den av effektivitetsskälbör skötas av en prcxlucent. Statens motiv för att ta på sig denna funktion harbyggt på en strävan att förhindra ud)udsbegränsning, höga priser och andraformer av missbmk av monopolstallningen från privata aktörers sida. Underframför aUt och därefter har betydande förändringar inträffat vadgäUer de rent tekniska fömtsättningama för driften av televerksamhet. Därmedhar konkurrenssituationen också förändrats. Den förändrade bilden är emellertidäven uttryck för en poUtisk vUja att skapa mångfald och valmöjUghet förtelekonsumentema och ge nya företag möjUghet att etablera sig på telemarknaden(prop. 1991/92:100 bU. Remissuistansernahar i flera faU gett uttryck för en uppfetming som innebär att utveckUngen meddenna inriktning måste fortsätta inom ramen för den nya regleringen. Det hardärvid framhålUts betydelsen av att effektiv konkurrens etableras. Dennauppfetming delar jag fuUt ut. Ett av de viktigaste medlen för att uppnåeffektiva telekommunikationer innefettande ett mångfecetterat utbud och lågapriser är enligt min mening att se till att konkurrens kommer att råda inom ettså brett fält av telemarknaden som möjligt. En sådan inrikming får också ansessta i överensstämmelse med (90/387/EEG) om upprättande avden inre marknaden för teletjänster genom att tillhandahåUa öppna nät (OpenNetwork Provision, ONP). Jag anser därför, i likhet med vad uttedningen harföreslagit, att det bör ges en uttryckUg föreskrift i telelagen som innebär attvid tiUämpningen av reglema skaU en strävan vara att skapa utrymme för ochupprätthålla en effektiv konkurrens inom alfe delar avtelekommunikationsområdet för att därigenom uppnå de gmndläggande målen. Ensådan föreskrift får sin främsta fimktion som ett riktmärke för den tUlämpandemyndigheten. , så att de beslut som fettas får ett sådant innehåUatt verkUg konkurrens blir möjUg inom allt flera områden av telemarknaden. Detfinns i detta sammanhang anledning att peka på den nya konkur renslagen (prop. 1992/93:56, bet. 1992/93:NU17, rskr. 1992/93:144, SFS 1993:20). Lagen är avsedd att vara ett instmment för samhäUet att motverka konkurrensbegränsningar i näringsUvet i stort. Den innebär att det blir möjligt att direkt möta konkurrensbegränsningar med ekonomiska sanktioner som drabbar de företag som vidtar åtgärdema. kommernaturUgtvis att bU tUlämplig också på telemarknaden. verket kommerkonkurrenslagen, vid sidan av den specifika konkurrens- Prop. främjande regleringen, somges i telelagen, att bU det övergripande medlet för att komma tiUrätta med konkurrensbegränsande uppträdande på denna marknad. Denpraxis som efter hand kommer att utbUdas vid tiUämpningen avkonkurrenslagen kommer därför att vara vägledande också på teleområdet. Medhänsyn tiU att konkurrenslagens regler i huvudsak stämmer överensmed konkurrensregler cKh med vissa europeiskaländers konkurrensregleringar kommer det även att bU möjUgt att hämtaledning från avgöranden men också firån praxis i andra länder där förbudsprincipen tillämpas (prop. 1992/93:56s. Den nya konkurrenslagen träder i kraft den I juU 1993,dvs. som telelagen föreslås börja gälfe. Verksamhetmed att föra över information med hjälp av radiovågor eUer på ledning med hjälpav elektriska svängningar eller ljus innefettar också utsändning och mottagningav ljudradio- och TV-program. Sändning av ljudradio- och TV-program skiljer sigfrån "vanUg" televerksamhet på det sättet att programmen är ämnadeför en bred krets av mottagare, medan telefoni, datakommunikation, etc.vanligtvis sker meUan två parter. Det karakteristiska för ljudradio- ochTV-program är just deras egenskap av att vara massmedier, alltså avsedda atttas emot av allmänheten. Sändningar av sådana program har stor betydelse för opinionsbUdning,kunskapsuppbyggnad och nyhetsspridning bland aUmänheten. Tillkomstenav yttrandefrihetsgmndlagen (1991:1469) innebar att ytttandefriheten i bl.a.ljudradio och television fick ett särskUt skydd. I denna yttrandefrihet får mtegöras andra begränsningar än sådana som följer av yttrandefrihetsgmndlagen(YGL). Det finns därför anledning att, mot bakgmnd av mina överväganden i dettidigare om vilka verksamheter som skaU vara tiUståndspUktiga och därmedföremål för viss styming och konttoU firån det allmänna, belysa i vad mån dettakan komma att sta i konflUct med YGL och i så faU undanröja sådana effekter avden föreslagna regleringen. I1 kap. 1 § första stycket YGL föreskrivs: Varjesvensk medborgare är gentemot det allmänna tiUförsäkrad rätt enUgt dennagmndlag att i ljudradio, television och vissa liknande överföringar, fihner,videogram och andra upptegnmgar av rörUga bUder samt ljudupptagningaroffendigen uttrycka tankar, åsUcter och känslor och i övrigt lämna uppgifter iviUcet ämne som helst. 1samma paragrafs ttedje stycke föreskrivs: Vadsom sägs i gmndlagen om radioprogram gäUer fömtom program i ljudradio också program i television och innehåUet i vissa andra sänd ningar av ljud, bild eUer text som sker med hjälp av elekttomagnetiska vågor. Vad som sägs om filmer avser även videogram och andra upptagmngar av rörUga bUder. 6 1992/93. Även I kap. 6 § förstastycket YGL är av inttesse. E)enna bestämmelse Prop. 1992/93:200 harföljande lydelse: Gmndlagenär tiUämpUg på sändningar av radioprogram som är riktade tiU allmänheten cKhavsedda att tas emot med tekniska hjälpmedel.