prop · GG03200 · 1992-12-31 00:00:00 — EnytterUgare användning av avsUctiigt alstrad radiofrekvent energi sker i datoreroch liknande apparater liksom i många teleterminaler. Här är användningenavsedd för apparatens intema funktion. Även för sådana anläggningar är det medutgångspunkt i regleringssyftet att skydda radiokommunikation ochradiobestämning mest ändamålsenUgt att viUkor ställs upp med stöd av lagen omradiokommunikation. Bettäffandeanläggningar som använder radiofrekvent energi förekommer vissa regler iradiostömmgsförordningen och i de föreskrifter som har meddelats med stöd avförordningen. Dessa bestämmelser syftar emeUertid främst på de krav somanläggnmgar måste uppfyUa för att få marknadsföras eUer hyras ut. för användningen av sådana anläggningar ges inte med undanteg avbestämmelsen i radiostör-ningsförordningen om att befintUga stömingsskydd intefår tes bort. Nämnda fråga regleras inte heUer i EG:s direktiv omelekttomagnetisk kompatibUitet. Däremot kommer genom vad jag här föreslagitreglema ifegen om radiokommunikation att leda tiU att möjlighet ges att vidte Prop.1992/93:2(X) åtgärder beträffande radioanläggningar. I syfte att skyddaradiokommunikation åstedkoms genom lagen om radiokommunikation väsentUga ochenhediga regler som innebär att viUkor kan föreskrivas för alfe anordningarsom avsUctUgt alstrar eUer använder radiofrekvent energi. Efter ett ikraftträdandeav ett får bestämmelser inte finnas som hindrar att apparater somuppfyUer de väsentUga kraven i det s.k. EMC-direktivet (Kh som konttoUerats ienlighet med föreskrivna förfaranden sfepps ut på marknaden och tes i bmk. Medstöd av den nu föresfegna fegen får då inte meddelas bestämmelser om krav föranvändningen av apparater om kraven kan anses som hinder för den firferörUgheten av apparater som uppfyUer direktivets krav. NamrUgtvis börnormgivningen med stöd av föreslagna bestämmelser rörande de nu akmeUaanlägg-ningama samordnas med normgivningen med stöd av fegen om elekttomagnetiskkompatibiUtet. Uttedningenhar tegit upp även fiägan om behovet av ytterUgare reglering beträffandeapparater där uppkomsten av radiofrekvent energi inte utgör fiinktionen utan ennärmast ofrånkomlig men mte önskad effekt av apparaters sätt att fungera.Bettäffande sådana apparater har uttedningen pekat på de bestammelser somfinns i radiostömingsförordningen. Som nämnts i det tidigare bygger denregleringen på att de anordningar som är regleringens föremål måste uppfyllavissa angivna, ofta inter-nationeUt bestamda, standarder för att fåmarknadsföras i . Uttedningen har i dette sammanhang hänvisat tiU detlagstiftningsarbete som lett fram tiU lagen om elekttomagnetiskkompatibiUtet. Uttedningen har anfört att effektema av införandet avregleringen tiU följd av det s.k. EMC-direktivet, dvs. nyssnämnda lag, börsmderas innan vidare överväganden görs om behovet av ytterUgare bestämmelser omanvändning av apparater och anläggningar som kan orsaka stömingar påradiokommunikation. För egen del ansluter jag mig härvidlag tiU uttedningensbedömning. Jag avser alltså inte att i dette sammanhang lägga fram förslag tiUytterligare regler som rör sådan uppkomst av radiofrekvent energi. 4.14.1 Tdlsyn över radioanvändningen Mitt förslag: som har till uppgift att pröva tillståndsfrågor skall svara förtillsynen av radioanvändningen. Häri inbegrips både radiokommunikation och annananvändning av radiofrekvent energi. Utredningens förslag:Överensstammer med mitt förslag. Remissinstanserna har inte haft något atterinra mot uttedningens försfeg. Skälen för mitt förslag:Mina förslag tiU bestämmelser i en ny Prop. 1992/93:200 fegstiftning bygger påatt prövningen av ansökningar om tiUstånd tiU att inneha och användaradiosändare cKkså i fiamtiden skaU göras av en särskUd myndighet. Härvidlagföreslår jag således mte någon ändring i förhållande tiU nu gäUande ordning.Såsom jag återkommer tiU vid behandlingen av fiägan om överklagande av beslut itiUståndsfrågor (avsnitt 4.15) anser jag däremot att regeringen mte skaU hakvar sin beslutanderätt i enskUda tiUståndsfrågor Dock bör det formeUt ankommapå regeringen att bestämma vUken myndighet som skaU ha tiU uppgift att prövafrågor om tiUstånd. ,som även enUgt vad jag har för avsUct att föresfe regeringen avsesvara , skaU ha tiU uppgift att pröva alfe frågor som hör sammanmed tiUstånd tiU radioanvändning, aUtså såväl ställningstaganden tiUansökningar om viss radioanvändning som fiägor om återkaUelse och ändring avmeddelade tiUstand. skall också besluta om avgifter (seavsnitt 4.15). Efter regeringens bestämmande får det vidare ankomma påmyndigheten att ge föreskrifter som behövs för verkstälUghet av den föreslagnalagen. EnUgt1 § förordningen (1992:895) med instmktion för är en avTelestyrelsens huvuduppgifter att svara för att möjUgheten tiUradiokommunikation umyttjas på bästa sätt. Det vUctigaste medlet för att lösadenna uppgift utgörs av befogenhet att besluta om tiUstånd tUlanvändning av radiosändare och därmed att bestämma över hur radiofrekvensemaskall användas. Verksamheten vid omfattar inte endast funktionenatt ombesörja myndighetsuppgifter med avseende på prövning av tUlstandsfrågor Iarbetsuppgiftema ingår bl.a. också att bedriva konttoU av att radioanvändningensker i enUghet med tiUståndsbesluten. KonttoUen av radiotrafiken är uteslutandebetingad av strävan att uppnå ett så effektivt umyttjande av radioresursema somär möjligt. I de fåll en tillståndshavares radioanvändning sker i strid medmeddelat tiUstånd ankommer det på att påtala avvikelsen så atträttelse sker IenUghet med vad som gäller bör det enligt min uppfattning varaen uppgift för tiUståndsmyndigheten att, fömtom prövningen av tiUståndsfrågor,se tUl att radioanvändningen sker i enlighet med meddelade tiUstånd. Med andraord skaU det i myndighetsuppgiftema för tiUståndsmyndigheten ingå att hatiUsyn över radioanvändningen. 1tiUsynsuppgiften bör ingå att ha ett övergripande ansvar för att radiofrekvensspektmmanvänds på ett sätt som gör att de mål som är bakgmnden för de föreslagnafegreglema kan uppnås. Fullgörandet av denna uppgift fömtsätter att myndighetensåväl bedriver intem kunskapsuppbyggnad som genom information tUlradioleverantörer, radioanvändare, instaUatörer, serviceföretag m.fl.undanröjer oklarheter betiäffande gällande bestämmelsers tiUämpning. Inom ramenför tillsynsverksamheten bör också rymmas att göra inspektioner avradioanläggningar och konttoUer av att användare uppfyller föreskrivenbehörighet. Denintema kunskapsuppbyggnaden bör omfatta bl.a. att följa ut vecklingen på radioområdet och att ta initiativ tiU de ytterUgare regler 245 som tiU följd därav kan komma att behövas. Det finns även anledning för myndighetenatt försöka fömtse olika tänkbara prioriteringssimationer och utveckla lämpUgaaUokeringsmetcxler för frekvenstiUdelning och ut-mönstring av befintUgaradioanvändnmgar i de nya simationer som tiU följd av teknikutveckling ochmarknadsförändringar efter hand kan uppsta. Även om radioanvändningensker i enUghet med tiUståndsvUlkoren kan det förekomma stömingar mellan olikaradionät. Det är nämUgen inte aUtid möjUgt att fömtse aUa konsekvenser förpågående radioanvändning som kan följa av att ytterUgare sändningsverksamhetinttcxluceras. I myndighetsroUen får därför cKkså Ugga att ge riktlinjer ochdirektiv i det särskilda faUet om hur stömingar meUan skUda radiosystem skaUkunna undvikas. Samma sak gäUer vid störningar på radiokommunikation från andrasfegs anfeggningar för användning av radiofrekvent energi. De här, liksom de ifegrådsremissen föresfegna, bestämmelsema om tiUsyn riktas in enbart på attstömingar på radiokommunikation och av anfeggningar som, utan att vararadioanläggningar alsttar radiofrekvent energi, skaU kunna begränsas.Lagrådsremissen innehöU emeUertid inte någon reglering av tiUståndsmyndighetensrätt att i tillsynsverksamheten få upplysningar och handUngar samt tUlttäde tUlområden och lokaler m.m. där verksamhet enUgt lagen bedrivs. 1 enUghet med vadLagrådet har förordat anser jag att en bestammelse härom bör tas m i lagen. Mittförslag: Den som innehar eller använder en radiosändare utan att ha tiUståndenligt lagen om radiokommunikation eller använder en radiosändare i strid medvillkoren i ett meddelat tillstånd skall kunna dömas till böter eller fängelsei högst . Till sådan påföljd skall kunna dömas också den som utantillstånd innehar ofullständig radiosändare eller byggsats för tillverkning avradiosändare. Motsvarande skall gälla för den som överiåter eller upplåter enradiosändare, ofullständig radiosändare eller byggsats för tiUverkning avradiosändare tUl den som saknar tillstånd. Radiosändare m.m.som har varit föremål för brott skall kunna förverkas. Utredningensförslag stämmer i huvudsak överens med mitt. Remissinstanserna:Riksåklagaren () ifrågasätter om det inte är möjUgt att åstadkomma ettfungerande system utan kriminaUsering av oönskade beteenden. Om enavkriminaUsering av överträdelser mot tiUståndsplikt m.m. inte anses vara enframkomUg väg anser RÅ att en sänkning av straffskalan bör övervägas. EnUgt RÅbör det i så faU röra sig om en en sänkning fiän den föreslagna straffskalansom motsvarar bestämmelsema i radiolagen, där det stadgas böter eUer fängelse ihögst , tiU böter eUer fängelse () anser att påföljdema i lagen om radiokommunUcation knappaststår i rimUg proportion tiU de missförhåUanden som över- Prop. 1992/93:200trädelser mot tiUståndsreglema kan innebära. Detta gäUer enUgt NTK i synnerhetmöjUgheten att döma tiU fängelse för mnehav av byggsats tiU radiosändare.Motsvarande synpunkter framförs av och Data. Ifråga om förverkandebestämmelserna framhåUer RÅ att den nuvarande ordningenenUgt radiolagen med en hänvisning tiU 36 kap. är att föredrafiramför den av uttedningen föresfegna bestämmelsen. En hänvisning tiUbrottsbaUcens förverkandebestämmelser innebär att man kan tillämpa ettregelsystem som använts med alfe fördelar som detta innebär i denpraktiska tiUämpningen. EnUgt RÅ torde det genereUt sett innebära en fördel attpå så många områden som möjUgt inom specialsttaffrätten tillämpa ett enhetUgtförfarande i fiäga om förverkande. Skälenför mitt förslag: För möjUgheten att effektivt använda den resurs som radioutgör är det, som jag utveckfet i det tidigare, av avgörande betydelse attordning råder TUlståndsförfarandet syftar tiU att åstadkomma detta. Förnärvarande finns det möjlighet att stäUa den tiU ansvar som använderradiosändare utan tillstånd eller i sttid med meddelat tiUstånd. Uttedningenhar föreslagit att överträdelser också i fortsättningen skaU kunna föranledastraffrättsUg påföljd. Med beaktande av vad RÅ har framfört kan det konstaterasatt det visserUgen finns möjligheter att komma tiU rätta med vissa felaktigabeteenden redan mom ramen för tiUsynsverksamheten. Av namrUga skäl begränsasdock dessa möjUgheter tiU dem som har ett tillstånd. För att innehav elleranvändning av radiosändare utan tiUstånd skaU motverkas är det enUgt minmening av betydelse att sådant beteende kan föranleda straff. Med hänsyn tiUatt vissa beteenden i strid med ett meddelat tiUstånd kan anses likastraflfvärda som i de fåU tiUstånd helt saknas, bör straff föreskrivas även föranvändning av radiosändare i strid med tiUståndsvillkor Jaganser således att det också skaU vara stiaflfbelagt att inneha eUeranvända radiosändare utan tiUstånd eUer att använda radiosändare i strid med meddelattUlstånd. Jaghar i mina överväganden angående tillståndskravet för ofuUständiga radiosändareoch byggsatser för tiUverkning av radiosändare inte föreslagit någon ändringav tiUståndskravet i förhållande tiU bestämmelserna i radiolagen (1966:755). TUlföljd härav föreslås inte heUer någon ändring vad gäUer ansvarsbestämmelsemaför innehav av ofuUständiga radiosändare och byggsatser för tiUverkmng avradiosändare. Inte heUer anser jag att det i detta sammanhang finns anledningatt göra någon ändring i det förhåUandet att överlåtelse eUer upplåtelse avradiosändare m.m. tiU den som saknar tiUstånd skaU kunna föranleda straff.Beträffande bakgmnden tiU dessa bestämmelser hänvisas tiU förarbetena tiU denifrågavarande ändringen av radiolagen (prop. 1975:19, bet. 1975:JuU12, rskr.1975:90). Straffbör också kunna ådömas den som bryter mot ett av regeringen föreskrivet förbud att inneha annan elektrisk eUer elekttonisk anläggning, 247 som utan att vararadioanläggning, är avsedd att sända radiovågor Nuvarande bestämmelser iradiolagen om sttaff för nämnda Prop. 1992/93:200 gärningar upptar enstraffskala innefettande böter och fängelse i högst . Uttedningen haruttalat att den inte är övertygad om att straflVärdet för de ifrågavarandeöverträdelserna är så högt att straffskalans övre gräns bör vara fängelse ettår. Med hänsyn tiU att uttedningen inte uppfettat det vara inom ramen för dessuppdrag att underkasta denna fräga den bedömning som erfordras för att föresfenågon ändring i detta avseende har den befintUga straffskalan behåUits iuttedningens lagförsfeg. För egen del är jag beredd att ansluta mig tiU denuppfattning som firamförts av RÅ m.fl. Jag anser således att böter ochfängelse är en lämpUg straffskala för de ifrågavarandeöverträdelsema. I samband härmed bör tiU det straffbara området - i samtUgaangivna faU - hänföras såväl uppsåtUga som oaktsamma brott. Radiosändare,ofuUständig radiosändare, byggsats för tiUverkning av radiosändare eUer sådan idet föregående (avsnitt 4.13.2) angiven elektrisk anläggning som varit föremålför brott skaU enUgt uttednmgens förslag kunna förverkas under fömtsättning attförverkande är påkaUat tiU förebyggande av brott eller att särskilda skäl förförverkande annars föreUgger Uttedningen har utformat förverkandebestämmelsemasjälvständigt inom den föreslagna lagen. AvsUcten är enligt uttedningen attdetta skaU innebära att nuvarande regler bibehåUs. Med hänsyn tiU de synpunktersom RÅ har framfört anser jag emeUertid för egen del att övervägande skäl talarför att utforma förverkandebestämmelsema på sätt som gjorts i radiolagen med enhänvisning tiU reglema i 36 kap. . Lagenom radiokommunUcation bör ttäda i kraft den 1 juU 1993. Införandet av denföreslagna lagen innebär i princip att aU radioanvändning måste prövas utifrånde nya reglema i anslutnmg tiU det årsskifte som följer efter reglemasUcraftttädande. Behovfinns av vissa övergångsbestämmelser med avseende på gUtigheten av bevUjadetUlstånd. Med hänsyn tiU att statUga myndigheter inte ärtillståndsplUctiga och det därför inte finns några löpande tiUstånd börtillståndsplikten för dessas sändare inte gäUa vid lagensUcraftttädande utan först vid en något senare tidpunkt. Förövriga fåU finns behov av en särskUd övergångsbestämmelse med hänsyn tiU denarbetsbörda som den nya regleringen kommer att innebära förtiUståndsmyndigheten. Ett tillstånd som har meddelats enUgt äldre bestämmelserbör ges fortsatt gUtighet, under fömtsättning att tiUståndshavaren ansöker omtUlstånd enligt de nya bestämmelsema före viss lämpUg tidpunkt efter det attlagen om radiokommunikation har trätt i kraft. Vissagemensamma frågor 4.15 Överklagande m.m. Mitt förslag:Beslut av tillståndsmyndigheten i särskilda fall skall kunna överklagas tillLänsrätten i . Utredningarnasförslag: Telefegsuttedningen har föresfegit att tiUståndsmyndighetens beslutskaU kunna överkfegas tiU kammarrätten medan Frekvensrättsuttedningens förslagär att överkfegande av tiUståndsmyndighetens beslut skaU prövas av länsrätt. Remissinstanserna:De remissinstanser som har yttrat sig i denna fiäga om Telefegsuttedningensförslag har gcxltagit att överkfegande skaU ske hos kammarrätt. BettäffandeFrekvensrättsuttedningens förslag har några remissinstanser förordat att ensärskUd besvärsnämnd inrättas. Remissinstansema har fiamhålUt att det ärväsentiigt att snabbt få tiU stånd slutUga avgöranden i de frågor somtiUståndsmyndigheten prövar. har firån vissa håU påpekats attantalet överklaganden torde bU begränsat. Kammjurätten i har iyttrande över Frekvensrättsut-rednmgens förslag satt i fråga om inte fega krafti regel bör avvaktas i tiUståndsfrågor Skälenför mitt förslag: De beslut som kan komma i fiäga för överkfegande enUgt deföreslagna regleringama rör bl.a. -bevUjande av tiUstånd, -återkallelse av tiUstånd,förbud och förelägganden, -erkännande av operatör enUgt1982 års intemationeUa telekonvention, -feststäUande av nummerplan och -påförande av avgifter Jagdelar uttedningamas uppfattning att tiUståndsmyndighetens beslut i särskUda fåUerdigt de föresfegna fegama skaU kunna överkfegas tiU aUmän förvalttiingsdomstol.Såvitt avser fiägor om tiUstånd enUgt förslaget tiU lag om radiokommunikationmnebär en sådan ordning att regeringen avfestas från prövningen av motsvarandebesvärsärenden enUgt radiolagen. I fiägan om överklagandeskaU ske tUJ länsrätten eUer kammarrätten har uttedningama lagt fram olikaförslag. Ett antal remissinstanser har framhåUit betydelsen av en effektivordning för överkfegande. För egen del gör jag följande bedömning. Domstolsutiedningenhar i sitt betänkande Domstolarna inför 2(XX)-talet (SOU 1991:106) föreslagiten rad förändringar, som innebär att domstolamas verksamhet och fimktion skaUrencxUas, att målen skaU fördefes meUan domstolsorganisationema på ett merändamålsenUgt sätt än för när- varande och attarbetsbelastningen i överrätten skaU begränsas. punkten i rättskipningenskaU enUgt uttedningens förslag Ugga i den förstedomstolsinstansen (på förvaltningsdomstolssidan länsrätten) och överrättema skaU befrfesfrån uppgiften att som förste domstol överpröva inom regeringskansUet (seprop. 1992/93:100 bU. 3, s. 25). nämna även den uttedningsom tillsatts för översyn av skUjemannalag- stiftningen i syfte att stärkade allmänna domstolamas roU när det gäUer näringsrättsUga tvister(Ju 1992:04, dir. 1992:22). uttedningsuppdragetsinriktning att öka domstolamas konkurrenskraft i fiäga om naringsUvetstvister (Kh att dette skaU ske i förste hand inom ramen för nuvarandedomstolsorganisation. Såvittavser förslagen tiU telelag (Kh feg om radiokommunikation är det väsentUgt attframhåUa den utgångspunkt som avses gälfe i tiUståndsgivningen. AvsUcten äratt tiUstånd i normalfåUet skaU ges den som viU driva sådan verksamhet som kravpå tiUstånd gäUer för Av dette följer bl.a. att tiUståndsvUlkoren skall ges ettsådant innehåU att de befordrar fömtsätttiingama för en ändamålsenUgverksamhet. Mot bakgmnd av bl.a. denna inriktning, som gäUer båda regleringama,och den snäva krets som tiUståndskravet enUgt telelagen torde komma att omfattakan jag inte finna annat än att det kommer att bU ett mycket begränsat antalöverklaganden om tiUstånd och därmed sammanhängande frågor Beträffande detstora flertalet ärenden hos får det enhgt min mening ansesnamrUgt att lägga tyngdpunkten i rättskipningen i första instans, dvs. Somjag ser det är det i fiägor om samtrafik och ingripanden idessa faU som önskemålen om skyndsammare avgöranden än annars har mest fog försig. Såsom Telelagsuttedningen har anfört torde emeUertid detta gäUa främst iett inledande skede då nya aktörer etablerar sig på telemarknaden. Vidarereglerar de bestämmelser som föresfes samtrafik endast i ett hänseende,nämUgen samtrafik avseende teletjänster inom allmänt tiUgängUgt telenät. EnUgtmin mening kan det inte anses föreUgga tiUräckUga skäl för att motiveraantingen en särlösning för dessa fåU eUer att samdiga överklaganden enUgt deföreslagna fegama skuUe föras tUl kammarrätten som första instans. Beaktas börnämUgen även att samma ordning för överklagande bör gäUa erdigt telefegen ochfegen om radiokommurukation. Understrykas bör i detta sammanhang det väsentUgai ett i aUa bemärkelser effektivt agerande från sida. SärskUtdetta bör kunna firämja fömtsätttiingama för överenskommelser om bl.a.samtrafik liksom en gynnsam utveckling av konkurrensen med därmed följande ökadvalfrihet för konsumentema. Jaganser således att aUa beslut av tiUståndsmyndigheten enUgt telefegen och fegen om radiokommunikation skaU överkfegas tiU länsrätten. Med hänsyn tiU att antalet mål kan förväntas bU begränsat och att målen kan antas bU tämUgen specieUa tiU sitt innehåU är det lämpUgt att prövningen sker vid en och samma länsrätt. Med hänsyn härtiU bör namrUgen första domstolsinstans vara Länsrätten i . Detta mnebär att en ändring i fegen 250 (1992:1529)om ändring i fegen (1971:289) om aUmänna förvalttiings- domstolarmed denna innebörd bör göras. I samband härmed bör 14 § Prop. 1992/93:200första stycket 6 denna feg i fiäga om mål som avses i 12 § fegen (1992:1527) omteletermmaluttiisöiing sättas i kraft den I juU 1993. Denna ändring är påkaUadav förslaget att fegen om teleterminalutmstning skaU träda i kraft vid dennatidpunkt. Jag återkommer i det senare tiU denna firåga (avsnitt 4.19). Utövervad som togs upp i det tiU Lagrådet remitterade försfeget anser jag att det itelelagen, med hänsyn tiU föreskriftema i 14 § fegen (1971:289) om allmännaförvaltiiingsdomstolar, bör ges en bestämmelse om att länsrätten även skaUöverpröva beslut enUgt föreskrifter som meddelats av regeringen med stöd avtelelagen. Det föreslagna tiUägget i 14 § ttedje stycket fegen om allmännaförvaltningsdomstolar bör anpassas i enUghet härmed. Omförsfeget tiU feg om ändring i fegen (1992:1529) om ändring i fegen (1971:289)om allmänna förvalmingsdomstolar i regeringens proposition (1992/93:185) omtobakslag, som bl.a. innefattar en annan, mer genereU lydelse av fegens 14 §,leder tiU fegstiftning som kan träda i kraft den 1 juU 1993 behövs inte den idetta ärende föreslagna ändringen i nämnda ändringsförfattning, om i stäUetLänsrätten i Stockhohns Län UttryckUgen anges i 37 § första stycket telelagenoch i 19 § första stycket fegen om radiokommunikation. Vemsom får överklaga beslut framgår av 22 § förvaltningsfegen(1986:223), där det föreskrivs att ett beslut får överklagas av den sombeslutet angår, om det har gått honom emot och beslutet kan överklagas. Hur vidbesvärskretsen bUr får avgöras med utgångspunkt i de allmänna principer som harutvecklats i praxis härför Det kan påpekas att i vissa mål flera inttessentertorde ha rätt att överklaga. Beträffande överklagande av domstolsbeslut finns i33 § förvaltningsprocesslagen en mot 22 § förvalmingslagen svarandebestämmelse. Såsomanförts av utredningama behövs det tiUgång tiU teknisk och ekonomisk sakkunskapvid domstolshandläggningen. Detta behov kan tiUgodoses dels genom att partemaanUtar sakkunniga, vars udåtanden tiUförs processmaterialet, dels genom attdomstolen förordnar egna sakkunniga. Regler härom finns iförvaltningsprocesslagen. Ilikhet med uttedningama anser jag att beslut enUgt telefegen och fegen omradiokommunikation i regel bör gälfe . Undantag i detta hänseende böremeUertid göras för beslut om påförande av avgifter Vidare bör beslut omåterkaUelse av tiUstånd enUgt telefegen undantas med hänsyn tUl sådana beslutsmycket ingripande karaktär. Det bör emeUertid finnas en möjUghet att besluta omomedelbar verkstäUighet även av återkaUelsebeslut, exempelvis vid upprepadeöverträdelser av de regler och villkor som gäUer för verksamheten eUer omsäkerheten i telesystemet äventyras genom tiUståndshavarens åtgärder 4.16Finansiering av myndighetsverksamhet m.m. Mittförslag: I telelagen införs en bestammelse som ger regeringen eller denmyndighet som regeringen bestammer bemyndigande att föreskriva om skyldighetför vissa att betala avgift för tillståndsmyndighetens verksamhet enligtlagen. För att tackakostnadema för tillståndsmyndighetens verksamhet enligt lagen omradiokommunikation införs i denna lag en uttrycklig bestammelse om skyldighetför tillståndshavare att betala avgifter efter skälig fördelning av kostnadema.Särskild avgift får tas ut för kostnadema att behandla en ansökan. Utredningarnasförslag i de delar de tas upp tiU behandUng här överensstämmer i huvudsak medmitt. Remissinstanserna har medkommentarer från vissa håU om betydelsen av en effektiv myndighetsverksamhet iaUt väsentUgt gcxltegit uttedningamas förslag. Såvitt avser förslaget till fegom radiokommunikation har Hovrätten för satt i fråga om det intenås en rimUgare fördehiing av kosmadsansvaret om en avgift tes ut redan vidansöknings-tUlfäUet.