prop · GF032 · 1992-01-01 00:00:00 — /1/ Lagen omtryckt 1989: 713 /2/ Senaste lydelse 1985: 398. Ändringen innebär att andra stycket upphävs. /3/ Senaste lydelse 1988:822. /4/ Lydelse enligt prop. 1990/91: 58, SoU13, JuU34, rskr. /5/ Senaste lydelse 1985: 398. Regeringens proposition 1991/92:2 om lag om särskild personutredning i brottmål, m.m. Regeringen föreslår att anta de förslag som har tagits upp i bifogade utdrag ur regeringsprotokollet . Propositionens huvudsakliga innehåll I propositionen föreslås en ny lag om särskild personutredning i brottmål, m.m. Syftet med lagen är att åstadkomma ett mer flexibelt förfarande för att inhämta personutredning i brottmål. Enligt den föreslagna lagen skall rätten i brottmål inhämta yttrande från frivårdsmyndigheten, om det för att avgöra påföljdsfrågan eller annars behövs särskild utredning om den misstänktes personliga förhållanden eller om vilka åtgärder som kan antas bidra till att han avhåller sig från fortsatt brottslighet. Rätten får besluta att inhämta yttrande så snart allmänt åtal har väckts eller tidigare, om den misstänkte har erkänt gärningen eller det annars finns sannolika skäl att anta att han har begått den. skall enligt förslaget ombesörja den utredning som behövs för yttrandet och får därvid förordna en särskild personutredare att bistå med sådan utredning. Vidare får rätten i likhet med vad som gäller förordna en läkare att avge läkarintyg beträffande den misstänkte. En misstänkt är skyldig att för personutredning inställa sig hos frivårdsmyndigheten. Om den misstänkte inte inställer sig, får polismyndigheten lämna handräckning. Som nu får frivårdsmyndigheten förordna en förtroendeman för den misstänkte om han samtycker till det. Lagen föreslås träda i kraft . Propositionens lagförslag 1 Förslag till Lag om särskild personutredning i brottmål, m. m. Härigenom föreskrivs följande. 1 § När det i ett brottmål för att avgöra påföljdsfrågan eller annars behövs en särskild utredning om en misstänkts personliga förhållanden eller om åtgärder som kan antas bidra till att han avhåller sig från fortsatt brottslighet, skall rätten inhämta yttrande från frivårdsmyndigheten. Ett sådant yttrande behöver dock inte inhämtas, om den utredning som behövs ändå finns tillgänglig för rätten eller om rätten inhämtar utredningen på annat sätt. 2 § Beslut att inhämta yttrande från frivårdsmyndigheten skall meddelas så snart det lämpligen kan ske. Om allmänt åtal inte har väckts, får beslut meddelas endast under förutsättning att den misstänkte har erkänt gärningen eller det annars finns sannolika skäl för misstanken att han har begått brottet. 3 § skall ombesörja den utredning som behövs för yttrandet. Om det behövs för yttrandet, får frivårdsmyndigheten förordna en särskild personutredare att bistå med utredning. En misstänkt som inte är häktad är skyldig att inställa sig för utredning på tid och plats som frivårdsmyndigheten bestämmer. Om den misstänkte uteblir, får polismyndigheten lämna handräckning för inställelsen. 4 § Visar det sig under utredningen att den misstänkte behöver personligt stöd eller annan hjälp, får frivårdsmyndigheten förordna en förtroendeman för honom, om han samtycker till det. Om den misstänkte begär det, skall förtroendemannen entledigas. Ett uppdrag som förtroendeman upphör när 1. förundersökningen avslutas utan att åtal väcks, 2. åtalet läggs ned, 3. dom meddelas varigenom den misstänkte frikänns eller förklaras fri från påföljd eller påföljd efterges, 4. dom meddelas varigenom den misstänkte döms till böter eller villkorlig dom, eller 5. verkställbar dom rörande annan påföljd föreligger mot den misstänkte. 5 § Om det behövs för yttrandet och om inte särskilda skäl talar mot det, får frivårdsmyndigheten eller den som frivårdsmyndigheten utsett att bistå med personutredningen ta del av anteckningar och andra handlingar från förundersökningen samt vara närvarande vid förhör som hålls med den misstänkte. 6 § En socialnämnd skall på begäran av rätten, åklagaren eller frivårdsmyndigheten lämna upplysningar om den misstänkte och föreslå de åtgärder som nämnden anser behövs för att främja hans anpassning i samhället. 7 § Rätten får, när det finns skäl till det, förordna en läkare att avge läkarintyg om en misstänkt, under förutsättning som anges i 2 § andra meningen. Om rätten särskilt anger det i förordnandet, skall intyget omfatta de medicinska förutsättningarna för att överlämna den misstänkte till rättspsykiatrisk vård utan särskild utskrivningsprövning. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar föreskrifter om avfattningen av läkarintyget. Endast en läkare som får avge utlåtande över en rättspsykiatrisk undersökning får förordnas att avge ett sådant intyg som avses i första stycket andra meningen. En misstänkt som inte är häktad är skyldig att inställa sig för läkarundersökning på tid och plats som läkaren bestämmer. Om den misstänkte inte inställer sig får polismyndigheten lämna handräckning för att han skall komma till undersökningen. 8 § Från en verksamhet där sekretess gäller enligt 7 kap. 1 § eller 4 § första och tredje styckena sekretesslagen (1980:100) skall det utan hinder av sekretessen lämnas ut sådana uppgifter om en misstänkt som behövs för ett läkarintyg enligt 7 §. 9 § I ett ärende om nåd får och högsta domstolen inhämta yttrande från frivårdsmyndigheten, upplysningar från en socialnämnd enligt 6 § eller förordna om läkarintyg enligt 7 §. 10 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar föreskrifter om ersättning för uppdrag som särskild personutredare enligt 3 §, förtroendeman enligt 4 § och undersökningsläkare enligt 7 §. Denna lag träder i kraft , då lagen (1964: 542) om personundersökning i brottmål upphör att gälla. I fråga om förordnande om personundersökning och läkarundersökning som har meddelats före ikraftträdandet skall bestämmelserna i den gamla lagen fortfarande tillämpas. 2 Förslag till Lag om ändring i sekretesslagen (1980: 100) Härigenom föreskrivs att 7 kap. 22 § sekretesslagen (1980: 100)1 skall ha följande lydelse. 7 kap. 22 § /kolumn1/Sekretess gäller hos domstol i brottmål samt i annat mål eller ärende, i fråga om vilket be stämmelserna om förundersökning i brottmål är tillämpliga, för uppgift om enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden som framkommer vid personundersökning, rättspsykiatrisk undersökning eller annan sådan utredning, om det av särskild anledning kan antas att den som uppgiften rör eller någon honom närstående lider men om uppgiften röjs. Motsvarande sekretess gäller i annan myndighets verksamhet för att gå domstol till handa med utredning som har nämnts. /kolumn2/ Sekretess gäller hos domstol i brottmål samt i annat mål eller ärende, i fråga om vilket bestämmelserna om förundersökning i brottmål är tillämpliga, för uppgift om enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden som framkommer vid särskild personutredning, rättspsykiatrisk undersökning eller annan sådan utredning, om det av särskild anledning kan antas att den som uppgiften rör eller någon honom närstående lider men om uppgiften röjs. Motsvarande sekretess gäller i annan myndighets verksamhet för att gå domstol till handa med utredning som har nämnts. I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst . Denna lag träder i kraft . 3 Förslag till Lag om ändring i lagen (1964: 167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare Härigenom föreskrivs att 9 och 12 §§ lagen (1964: 167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare skall ha följande lydelse. 9 §2 Den som är får inte dömas till fängelse eller skyddstillsyn, om inte den som har vårdnaden om honom har blivit hörd i målet, där så lämpligen kunnat ske. Innan någon som är under tjugoett år döms till påföljd som avses i första stycket skall den som har utfört personundersökning i målet höras, om det finns skäl till det. Rätten får överlämna åt socialnämnden att föranstalta om vård inom endast om det i målet finns ett yttrande av nämnden med det innehåll som avses i 3 §. Ett sådant yttrande krävs också, om det inte finns särskilda skäl, för att rätten skall få döma den som är under tjugoett år till fängelse . Vårdnadshavare som hörs enligt första stycket har rätt till ersättning och förskott enligt vad som är föreskrivet om vittne. Ersättningen skall betalas av staten. 12 §3 Mål mot den som ej fyllt tjugoett år skall alltid behandlas skyndsamt. Väcks allmänt åtal mot den som inte fyllt för ett brott, för vilket är föreskrivet fängelse , skall de tidsfrister iakttas som är föreskrivna för åtgärder i mål vari den tilltalade är häktad. I stället för den tid om , som i 45 kap. 14 § är föreskriven för hållande av huvudförhandling, skall gälla . /kolumn1/Inhämtar rätten yttrande från socialnämnden enligt 9 § tredje stycket, skall nämnden yttra sig inom sådan tid att rätten kan hålla huvudförhandling enligt reglerna i andra stycket. Om ärendets beskaffenhet föranleder det, får dock yttrandet med rättens medgivande avges . /kolumn2/ Inhämtar rätten yttrande från socialnämnden enligt 9 § andra stycket, skall nämnden yttra sig inom sådan tid att rätten kan hålla huvudförhandling enligt reglerna i andra stycket. Om ärendets beskaffenhet föranleder det, får dock yttrandet med rättens medgivande avges . Denna lag träder i kraft . 4 Förslag till Lag om ändring i lagen (1991: 000) om rättspsykiatrisk undersökning Härigenom föreskrivs att 4 § i lagen (1991: 000) om rättspsykiatrisk undersökning 4 §4 /kolumn1/ Rätten får överlämna någon till rättspsykiatrisk vård utan särskild utskrivningsprövning under förutsättning att det i målet har gjorts en rättspsykiatrisk undersökning eller har inhämtats ett läkarintyg enligt 7 § lagen (1964:542) om personundersökning i brottmål, som omfattar de medicinska förutsättningarna för att döma till sådan påföljd. /kolumn2/ Rätten får överlämna någon till rättspsykiatrisk vård utan särskild utskrivningsprövning under förutsättning att det i målet har gjorts en rättspsykiatrisk undersökning eller har inhämtats ett läkarintyg enligt 7 § lagen (1991: 000) om särskild personutredning i brottmål, m. m., som omfattar de medicinska förutsättningarna för att döma till sådan påföljd. Om den misstänkte vårdas enligt lagen (1991: 000) om psykiatrisk tvångsvård eller lagen (1991:000) om rättspsykiatrisk vård, behöver rätten dock endast inhämta utlåtande om de medicinska förutsättningarna från den chefsöverläkare som är ansvarig för vården. Denna lag träder i kraft . Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: statsministern , ordförande, och statsråden , , , , R. , , , , , , , , , och : statsrådet om lag om särskild personutredning i brottmål, m. m. 1 Inledning Inom upprättades promemorian (Ds 1990:88) Ny lag om personutredning i brottmål. Promemorian innehåller förslag till en ny lag om personutredning i brottmål som skall ersätta lagen (1964:542) om personundersökning i brottmål (LPU). En sammanfattning av promemorian samt promemorians lagförslag bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 1 och 2. Departementspromemorian har remissbehandlats. Till protokollet i detta ärende bör fogas en förteckning över remissinstanserna, bilaga 3. En sammanställning av remissyttrandena har gjorts inom och finns tillgänglig i lagstiftningsärendet (dnr 84--1909). Lagrådet Regeringen beslutade att inhämta lagrådets yttrande över lagförslag, som upprättats inom . De förslag som remitterats till lagrådet bör fogas till protokollet i detta ärende, bilaga 4. Lagrådet har lämnat förslagen utan erinran. Lagrådets yttrande bör fogas till protokollet i detta ärende, bilaga 5. I förhållande till lagrådsremissen har mitt förslag utvidgats med vissa följdändringar och i förslagen i övrigt vidtagits vissa redaktionella justeringar. 2 Allmän motivering 2.1 Allmänna utgångspunkter Nuvarande ordning m. m. Den misstänktes personliga förhållanden kan i många fall vara av avgörande betydelse för domstolens ställningstagande i påföljdsfrågan. Enligt 46 kap. 9 § skall domstolen, när det är fråga om att ådöma annan påföljd än böter, se till att det finns utredning om de straff som den tilltalade tidigare dömts till och om hans levnadsomständigheter och andra personliga förhållanden som kan antas vara av betydelse. För att tillgodose behovet av utredning i den delen har domstolen bl. a. möjlighet att förordna om personundersökning av den misstänkte. LPU infördes i samband med (BrB) ikraftträdande . Lagen innehåller två särskilda personutredningsinstitut: personundersökning och läkarundersökning enligt 7 § LPU (s. k. § 7-intyg). Enligt lagen kan domstolen även inhämta upplysningar från bl.a. socialnämnd. Vid sidan av dessa personutredningsformer kan domstolen bl.a. inhämta följande utredningar om den tilltalades person. 1) Yttrande från frivårdsmyndigheten under pågående övervakning (25 § frivårdsförordningen). 2) Yttrande från socialnämnd angående underårig (3 § lagen 1964: 167 med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare). 3) Yttrande från länsstyrelse eller styrelse för hem för vård av missbrukare (31 kap. 2 § ). 4) Rättspsykiatrisk undersökning enligt lagen (1966: 301) om rättspsykiatrisk undersökning. När det gäller den som är dömd har domstolen även möjlighet att inhämta kriminalvårdens akt. Även i de fall då domstolen inte i övrigt inhämtar någon särskild personutredning finns regelmässigt personbevis och kriminalregisterutdrag tillgängliga när målet avgörs. I förundersökningsprotokollet finns vidare på personbladet vissa anteckningar om den misstänkte. Dessa är emellertid mycket kortfattade. I de fall då villkorlig dom skulle kunna komma i fråga skall den misstänkte beredas tillfälle att lämna vissa kompletterande upplysningar på en blankett (21 a § förundersökningskungörelsen 1947: 948). Vid huvudförhandlingen finns möjlighet för rätten, åklagaren och försvararen att ställa frågor till den tilltalade och på det sättet få en bild av dennes personliga förhållanden. Den formen av utredning kommer i allmänhet mest till användning för att komplettera övrig personutredning. Vissa ändringar gjordes i LPU i samband med kriminalvårdsreform. Dessa innebar framför allt att tyngdpunkten i förfarandet vid personundersökning försköts från domstolen till frivårdsmyndigheterna. Domstolen fick vända sig till frivårdsmyndigheten för att få en personundersökning. Frivårdsmyndigheterna förstärktes med vissa tjänster för att kunna svara för utbildning och handledning av personundersökare samt svara för administration av undersökningsverksamheten. Avsikten var bl.a. att personundersökningarna härigenom, förutom att utgöra underlag för påföljdsvalet, skulle kunna utgöra ett bättre underlag för kriminalvårdens åtgärder. skulle också vid behov svara för hjälp och stöd åt den misstänkte och fick därför bl.a. möjlighet att förordna en förtroendeman för honom (prop. 1973:173, JuU 41, rskr.374). genomfördes den förändringen i LPU att kravet på personundersökning som förutsättning för att döma till villkorlig dom avskaffades (prop. 1978/79: 76, JuU 38, rskr. Bakgrunden var att rättspraxis hade utvecklats i den riktningen att tidigare ostraffade personer regelmässigt dömdes till villkorlig dom vid vissa typer av brott och att det därför i åtskilliga fall där personundersökning var obligatorisk inte rådde någon tvekan om påföljden. Enligt vad som uttalades i propositionen skulle domstolarnas behov av information ofta kunna tillgodoses genom de registerutdrag som finns tillgängliga i målet jämte den tilltalades egna uppgifter under förhandlingen. underströks att uppmjukningen av kravet på personundersökning tog sikte endast på sådana brottstyper, där enligt rådande praxis tidigare ostraffade tilltalade regelmässigt får villkorlig dom, bl.a. egendomsbrott av inte alltför svår beskaffenhet, försäkringskassebedrägeri och vållande till annans död genom trafikolycka. Vid andra typer av brott borde enligt propositionen domstolen som regel inte döma till villkorlig dom utan att en personundersökning genomförts. Personundersökningsförfarandet har enligt nuvarande lagstiftning till syfte -- att tjäna som underlag för domstolens påföljdsval, -- att tjäna som underlag för kriminalvårdens åtgärder under straffverkställigheten, -- att vid behov bereda den misstänkte möjlighet att få hjälp och stöd fram till dess att dom meddelas. Det är rätten som beslutar om vilken personutredning som skall utgöra underlag för de beslut som skall fattas i ett brottmål. Det är således rättens behov av personutredning som i det nuvarande systemet avgör när en personundersökning tas in. Enligt nu gällande regler är personundersökning dessutom obligatorisk vid skyddstillsyn och fängelse eller mer samt vid överlämnande till särskild vård (2 § LPU). I dessa fall kan rätten underlåta att ta in personundersökning bara om motsvarande utredning ändå finns tillgänglig för rätten. Personundersökningsförfarandet har alltså dessutom syftet att tjäna som underlag för kriminalvårdens åtgärder samt att bereda den misstänkte möjligheter till hjälp och stöd fram till dess dom meddelas. Eftersom en dom på skyddstillsyn verkställs fyller personundersökningen en viktig funktion som underlag till den behandlingsplan som bör upprättas . När det gäller fängelse är förhållandena något annorlunda. Med de nuvarande reglerna för personundersökning är det naturligt att många fängelsedomar inte föregås av en sådan undersökning eftersom den endast behöver utföras i mål där fängelse eller mer kan komma i fråga. Av det totala antalet fängelsedomar är nämligen på mindre än . Det kan dessutom gå relativt mellan det att personundersökning utförs och straffverkställigheten börjar. (RRV) har genomfört en förvaltningsrevision av personundersökningsinstitutet. Syftet med granskningen var främst att analysera målen för verksamheten, kartlägga hur institutet fungerar i praktiken och bedöma om kostnaderna för verksamheten är rimliga i förhållande till resultaten. RRVs arbete överlämnades till regeringen (dnr. 84- 1909). I revisionsrapporten finns förslag till sådana begränsade förändringar som enligt RRV kunde åstadkommas inom ramen för det nuvarande personundersökningsinstitutet. RRV framhöll emellertid att det för att tillgodose de krav som enligt RRVs bedömning bör ställas på ett effektivt personutredningssystem krävs en mer genomgripande förändring, som innebär att det nuvarande institutet ersätts med ett mer flexibelt utredningsförfarande. RRV lämnade i revisionsrapporten en skiss till ett sådant förfarande. En sammanfattning av revisionsrapporten finns fogad som bilaga till departementspromemorian. Nya regler för påföljdsbestämning infördes två nya kapitel, 29 och 30 kap., i BrB med regler om påföljdsbestämning (prop 1987/88:120, JuU 45, rskr. Den nya lagstiftningen innehåller allmänna regler om vad domstolarna skall ta hänsyn till vid påföljdsbestämningen. En av avsikterna med de nya reglerna var att främja tydligare motiveringar för domstolarnas ställingstaganden i påföljdsfrågan. Domstolarna skall vid sin bedömning skilja mellan faktorer som hänför sig till brottslighetens straffvärde och andra faktorer som kan vara av betydelse för påföljdsbestämningen som t.ex. gärningsmannens personliga förhållanden. Den nya regleringen har inte minskat utrymmet för att ta hänsyn till gärningsmannens personliga förhållanden. Enligt 30 kap. 4 § BrB skall rätten fästa särskilt avseende vid omständigheter som talar för en lindrigare påföljd än fängelse. Sådana omständigheter är till övervägande del av det slaget att de är hänförliga till den tilltalades personliga förhållanden. De nya reglerna för påföljdsbestämning torde alltså inte ha minskat domstolarnas behov av att ha tillgång till särskild personutredning i brottmålen. Reglernas utformning gör emellertid att utredningarna i många fall torde kunna begränsas i förhållande till den omfattning som en normal personundersökning har. har utvecklingen av påföljdssystemet medfört att det i andra fall finns ett ökat behov av grundliga personutredningar. Ökat behov av personutredning genom nya varianter av skyddstillsyn har skyddstillsynspåföljden utvecklats väsentligt genom en vidgad och utförligare reglering av möjligheterna att förena påföljden med olika föreskrifter. Syftet bakom denna utveckling har varit att öka domstolarnas möjlighet att döma till skyddstillsyn i stället för fängelse. infördes kontraktsvården som ny sanktion för brott (prop. 1986/87:106, JuU32, rskr. Kontraktsvården är lagtekniskt konstruerad som en kvalificerad föreskrift vid dom på skyddstillsyn. Om den planerade behandlingen är av avgörande betydelse för att döma till skyddstillsyn, skall domstolen i domen meddela en föreskrift om den behandlingsplan som den dömde har åtagit sig att följa (BrB 28 kap. 6 a § andra stycket). har det övergripande ansvaret för den utredning som skall göras för att domstolen skall kunna ta ställning till en konkret behandlingsplan. I förhållande till den som skall ansvara för den tänkta behandlingen har frivårdsmyndigheten i detta liksom i andra sammanhang i första hand en förmedlande roll. har också ett stort inflytande över om förutsättningarna för kontraktsvård skall tas upp i samband med personundersökning eller yttrande till domstolen. Det förekommer att åklagare, försvarare eller domstol väcker frågan om kontraktsvård, men det normala är att frivårdsmyndigheten själv under personutredningen -- personundersökning eller yttrande till domstolen -- initierar en sådan utredning. startades försöksverksamhet på fem platser med samhällstjänst som sanktion för brott (prop. 1989/90: 7, JuU10, rskr. 55, SFS 1989:928). Samhällstjänsten är också den lagtekniskt konstruerad som en föreskrift inom ramen för en dom på skyddstillsyn. Det betyder att frivården tar fram lämpliga arbetsplatser, utreder den tilltalades lämplighet att utföra samhällstjänst samt upprättar arbetsplan och kontrollerar att planen fullföljs. Frågan om samhällstjänst kan komma i fråga bör enligt vad jag uttalade i propositionen i största möjliga utsträckning aktualiseras under personutredningsskedet. Jag påpekade vidare att det är viktigt att den som utför personutredningen i målet i de fall det kan vara aktuellt överväger möjligheterna till samhällstjänst (prop. 1989/90: 7 s. 30 ). I likhet med vad som gäller för kontraktsvården har således frivårdsmyndigheten ett stort inflytande över förslag till samhällstjänst i det enskilda fallet. Om systemet med föreskrifter vid dom på skyddstillsyn utvidgas ytterligare, kommer domstolarnas behov av personutredningar, och därmed också speciella insatser från frivårdsmyndigheten, att öka i motsvarande grad. Skall domstolarna ersätta fängelse med skyddstillsyn, krävs ofta en kvalificerad personutredning och en beskrivning av vad en föreskrift kan innebära i det enskilda fallet. Särskilt om personutredning i rattfyllerimål Den påföljdspraxis som tillämpats när det gäller rattfylleri har förändrats . dömdes till annan påföljd än fängelse för rattfylleri. Därefter har en förskjutning skett mot fler icke frihetsberövande påföljder främst skyddstillsyn i förening med föreskrift om behandling. bestämdes påföljden till skyddstillsyn för av dem som dömdes för rattfylleri (1159 av totalt 6478). I ökad utsträckning har domstolarna således tagit hänsyn till den tilltalades personliga förhållanden. Frågan om påföljd för rattfylleri behandlades av statsmakterna senast i samband med de ändringar i trafiknykterhetslagstiftningen som trädde i kraft (prop. 1989/90: 2, JuU2, rskr. 106, SFS 1990: 149). Dessa innebar bl. a. att det grövre trafiknykterhetsbrottet, dvs. motsvarande det tidigare rattfylleriet, betecknas grovt rattfylleri, medan den mindre grova formen, som svarar mot det som förut vanligen kallades rattonykterhet, benämns rattfylleri. uttalade i lagstiftningsärendet bl.a. att det är angeläget att ta tillvara de möjligheter som finns att söka motverka fortsatt brottslighet -- och därmed ett trafikfarligt beteende -- genom behandling och andra former av stöd- och hjälpåtgärder.