prop · GG0330 · 1992-12-31 00:00:00 — 1 denna paragraf anges att ett beslut om livränta skallomprövas om ändring av betydelse har skett i de förhållanden som varavgörande för 1 ett nytt andra stycke anges villkoren för när livränleunderlagetvid en sådan omprövning får ändras. En föratsättning är alt etl retroaktivtverkande löneavtal träffats efter beslut om livränta.Avtalet skall omfatta den tidpunkt från vilken livräntan första gången börjadeutges. Omprövning skall begäras från det beslutsom begärs omprövat fattades. Livränteunderlaget får inte sänkas. Ettretroaktivt löneavtal som innebär att livränteunderlaget skulle ha varit högreom avtalet förelegat vid det första beslutstillfället får anses som sådanändring av betydelse som avses i paragrafens första stycke. Omlivränteunderlaget blivit för högt t,ex, på grund av att det fattats påuppenbart felaktigt beslutsunderlag kan beslutet ändras med stöd av 8 kap, 12§ LAF jämförd med 20 kap, 10 a § AFL, Förslagettill ändring i lagen om statligt personskadeskydd Prop. Ändringeninnebär att samband skall anses föreligga mellan ett olycksfall och en skadaom övervägande skäl talar för det. Beviskravet är detsamma som enligt lagen omarbetsskadeförsäkring. Förslaget till ändring i lagen om allmän försäkring Ändringeni första stycket irmebär att den avräkning som skall ske mot retroaktivtbeviljad ersättning enligt AFL skall göras för den retroaktiva perioden i sinhelhet, och detta även om den tidigare utbetalda ersättningen inte utgivitslöpande. Avändringen i andra stycket följer att även i fråga om socialnämnds rätt attuppbära ersättning som någon beviljas retroaktivt skall bedömningen göras iförhållande till vad nämnden har betalat ut för den retroaktiva perioden i sinhelhet. Medhänvisning till vad jag nu anfört hemställer jag att regeringen föreslårriksdagen att anta förslagen till 1. lagom ändring i lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring, 2. lag om ändring i lagen (1977:265) om statligtpersonskadeskydd, 3. lag om ändring i lagen (1962:381) bm allmänförsäkring. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genomproposition föreslå att anta de förslag som föredraganden har lagtfram. Sammanfattningav Prop-1992/93:30 delbetänkande(SOU 1992:39) Begreppet arbetsskada Bilaga l Ibetänkandet redovisar resultatet av den delav utredningsuppdraget som avser en översyn av begreppet arbetsskada. Antaletarbetsskador som anmäls till försäkringskassoraa har stigit oavbratet under densenare delen av . Av de anmälda skadoraa blir endast en del föremålför en försäkringsmässig prövning i kassoraa. För att en skada skall prövasfordras i regel att den skadade varit sjukskriven eller haft kostnader förvård efter samordningstidens utgång. De skador som skall prövas av kassoraa harökat på ett närmast dramatiskt sätt senare hälft. Detta harmedfört långa handläggningstider och växande ärendebalanser. Under åren 1990och 1991 har dock antalet anmälda skador minskat. Det finns omständigheter somtalar för att derma minskning inte är tillfällig. Bland annat förväntas förbättradrehabilitering, regeländringar inom arbetsmiljöområdet, arbetsgivarensskyldighet att utge sjuklön samt den förlängda samordnings-tiden sammantagetmedföra att såväl antalet arbetsskador som antalet anmälningar som skall bliföremål för en försäkringsmässig prövning kommer att minska ytterligare. Inledningsviskom försäkringskassoraas tillämpning av arbetsskadeförsäkringen att präglas aven viss osäkerhet. Detta gällde främst bedömningar av de nya sjukdomar som komatt omfattas av försäkringen. Kritik kom att riktas mot vad man från vissa hållansåg vara en alltför restriktiv tillämpning samt mot att bedömningaraavarierade mellan olika kassor. Statistiska skillnader i godkännandefrekvensmellan kassoraa kunde också noteras under ett inledningsskede. Med stöd av enframväxande praxis har andelen godkända skador kommit att öka och utgjorde år1991 för arbetssjukdomaraas del och för olycksfallen . Utredningen haräven granskat statistik avseende kassoraas bedömningar . Resultatet av granskningen ger bilden av en i stort sett acceptabellikformighet mellan kassoraa. Arbetsskadeförsäkringenfinansieras genom en särskild arbetsgivaravgift. Denna avgift bestämdes år1988 till av avgiftsunderlaget, som i princip motsvaras av vadarbetsgivaren utgett som lön i pengar eller naturaförmåner. Influtnamedel tillförs arbetsskadefonden med vars tillgångar kostnader för ersättningarenligt lagen om arbetsskadeförsäkring och motsvarande äldre bestämmelser skalltäckas. Som ett resultat av ett ökat antal ärenden och en för de försäkradegynnsam utveckling av praxis har kostnaden för försäkringen ökat. hadeförsäkringens utgifter överstigit dess inkomster så att fondens behållning togslut. översteg kostnadema inkomstema med drygt 6 300 miljoner kronoroch det sammanlagda underskottet i fonden uppgick till . Somett komplement till arbetsskadeförsäkringen har partema på arbetsmarknadenslutit kollektivavtal om en trygghetsförsäkring vid arbetsskada. Genomtrygghetsförsäkringen garanteras de anställda ersättning enligtskadeståndsrättsliga normer vid en inträffad arbetsskada. Störst Prop.1992/93:30 betydelse hartrygghetsförsäkringen när det gäller ekonomisk ersättning Bilaga 1 ideell skada dvs. ersättning för sveda och värk, lyte eller men samt förolägenheter i övrigt. Ersättning från trygghetsförsäkringen lämnas utan attfrågan om vållande behöver prövas. 1 kollektivavtalet har vidare införts enklausul som friskriver arbetsgivaren från skadeståndsansvar. Trygghetsförsäkringamahar medfört att skadeståndsanspråk mot arbetsgivare är mycket sällsyntförekommande. Utredningenhar funnit att det generella skadebegreppet bör bibehållas. Med arbetsskadaskall enligt utredningen även i fortsättningen förstås skada till följd avolycksfall eller arman skadlig inverkan i arbetet. Med annan skadlig inverkanavses i princip varje i arbetsmiljön förekommande faktor som kan påverka denfysiska eller psykiska hälsan ogynnsamt. Förslaget gör det möjligt att även iframtiden fånga in den kunskapsutveckling som sker på det medicinska området.Det generella skadebegreppet är också mest ändamålsenligt ur detskadeförebyggande arbetarskyddets synpunkt. Från dessa utgångspunkter harutredningen furmit en generell beskrivning vara att föredra framför t.ex. enteknik där vissa skadliga faktorer förtecknas i en lista. Utredningenföreslår dock att kravet på kunskap om den skadebringande egenskapen hos enåberopad arbetsiniljöfaktor skärps. För att skadlig inverkan skall anses haförelegat är det enligt nuvarande praxis tillräckligt att det kan visas att enfaktor, eller kombination av faktorer, sannolikt kan ge upphov till den typ avskada som drabbat den försäkrade. Utredningen föreslår att kravet skall höjasså att skadlig inverkan bedöms föreligga först när det med en hög grad avsannolikhet kan visas att faktora har en sådan skadebringande egenskap. Utredningenredovisar också vissa synpunkter på hur beslutsfattaren bör tillämpa principenatt skadlig inverkan skall bedömas med hänsyn tagen till den försäkradesbefintliga skick eller särskilda känslighet. Nären försäkrad varit utsatt för skadlig inverkan skall sambandet mellan dennaskadlighet och den skada som uppkommit i det enskilda fallet bedömas enligt enför arbetsskadeförsäkringen mycket gynnsam bevisregel. Sådant samband skallanses föreligga om inte betydlig starkare skäl talar mot det. Utredningenföreslår att denna bevisregel blir oförändrat tillämplig på skador till följdav olycksfall samt då en försäkrad varit utsatt för viss form av skadligheteller ådragit sig viss typ av sjukdom. Utredningen åsyftar därvid sådanaarbetssjukdomar som är ur tillämpningssynpunkt av oproblematisk natur.Kännetecknande för dem är att de blivit ganska klart avgränsade ipraxis. Dit hör sjukdomar som framkallats genom ämne, strålande energi, skakningar,vibrationer, mekaniska stötar, buller och smitta eller sjukdom i sena ellersenas omgivning, sjukdom i vävnaderaa kring överarmens epikon-dyler,inflammation i slemsäck och perifer nervförlamning. Förövriga typer av sjukdomar föreslår utredningen en skärpt bevisregel sominnebär att presumtion inte skall anses föreligga för ett orsakssamband. Istället skall det krävas positiva belägg för att skadan har orsakats avarbetet. Samband skall enligt utredningens förslag föreligga om övervägande skäl talarför det. Mofivet för skärpningen är att de Prop. gångna årens erfarenheterav nuvarande bevisregel visat att derma inte är Bilaga 1 särskiltväl lämpad för att avgöra sambandsfrågan när det gäller sjukdomar för vilkadet normalt föreligger en rad olika konkurrerande orsaker till uppkomsten idet enskilda fallet. Den medicinska vetenskapen kan, i fråga om dessasjukdomar, inte på ett tillfredsställande sätt tillhandahålla underlag för bedönmingarsom gör att gränsen mellan arbetsrelaterade och icke arbetsrelaterade skadorkan upprätthållas på ett acceptabelt sätt. Bland dessa sjukdomar återfinnsfrämst rygg- och ledbesvär, sjukdomar och skador i muskler samt de psykiska ochpsykosomatiska sjukdomama. Utredmngensförslag innebär således en differentiering av den nuvarande enhetligabevisregeln. Större anspråk kommer därmed att ställas på de tillämpandeorganen. Den skärpta bevisregeln med sitt ökade krav på visat samband kommeratt föra med sig behov av mer omfattande utredningar än . Det gäller såväli fråga om kartläggning av konkurrerande skadeorsaker som beträffandemedicinska frågor. Utredningenföreslår att de nya reglema skall träda i kraft den och atttidigare regler skall tillämpas vid beslut om arbetsskada som inträffat föredetta datum och som anmälts till före . Deföreslagna förändringama beräknas, när de tillämpas vid samtliga bedömningar avjmmälda skador, minska antalet godkända arbetssjukdomar med mellan 40 och 50 %.Utredningen, som studerat försäkringskassomas bedömningar för ,beräknar att antalet godkända arbetssjukdomar skulle sjunka från ca 55 500till ca 30 800. Jämfört med kostnaden 1991innebär detta en minskning med ca . Minskad sjukskrivningtill följd av arbetsskada kommer i stället att ekonomiskt belasta den allmännaförsäkringen. Den statsfinansiella besparingen kan därför beräknas till ca 10 %av de minskade kostnadema för arbetsskadesjukperming, dvs. ca 236 miljonerkronor. Om de föreslagna reglema tillämpats på dem som beviljadeslivränta skulle kostnadsminskningen ha blivit ca 290 miljonerkronor. På kan de föreslagna reglema innebära en minskning av deårliga kostnaderaa med ca . Sammanställningav remissyttranden över Prop. (SOU1992:39) Begreppet arbetsskada Följande remissinstanser har yttrat sig över betänkandet: Försäkringsöverdomstolen (FÖD), Kammarrätten i (KamRG),Länsrätten i (LrS), (), (SoS),Arbetarskyddsstyrelsen (ASS), Statskontoret, (),(), (), Statens löne- ochpensionsverk (SPV), (), ,, (), , , (),Företagamas , i (LO), (), Akademikers (), FörsäkringsanställdasFörbund (FF), , , . , och Arbetsmarknadsförsäkringar har avstått från att yttra sig. Enligt bör det generellaarbetsskadebegreppet bibehållas. Förslaget tillstyrks av alla remissinstanser som yttratsig på denna punkt. RFV har dock reserverat sig för det fall karensdagar införsi sjukförsäkrings- och sjuklönesystemen. FÖD, ASS, SAV, SAF, Företagama, Försäkringsförbimdet ochLäkaresällskapet ifrågasätter om LAF skall omfatta färdolycksfall. anser att utredningens lagförslag inte irmebäravsteg från principema i nr 121. Ett ökat krav på skadlighet anser att en stramarebedömning av vad som skall anses som skadligt behövs. Kravet på kunskap om den skadebringandeeffekten hos en arbetsmiljöfaktor höjs från sarmolikhet till hög grad av sarmolikhet. Majoriteten av remissinstanseraa tillstyrker utredningensförslag. Det gäller FÖD, KamRG, LrS, RFV, SoS, ASS, Statskontoret, RRV, RSV, SAV,AMS, FKF, , , , ,, , ochLäkaresällskapet. , , , , FF och Folksamavstyrker. Motivenför detta är bl.a. att incitamenten till förebyggande av ohälsa Bilaga 2 försvagas, att förslaget i denna del kombinerat medförslaget om en skärpt bevisregel för vissa skador leder till störrekonsekvenser än utredningen förmodligen avsett och alt de försäkrade kommeratt hävda att skadan uppkommit till följd av olycksfall. FÖD: Förslaget skulle medverka till en uppstramning avbegreppsbildningen och underlätta för rättstillämpningen. Ett förtydligande avlagtexten föreslås. KamRG: Utvecklingen på arbetsskadeförsäkringens område harmedfört att man i praxis framför allt godtagit skador som bådefrån medicinska utgångspunkter och med en mer lekmannamässig bedömning i mångafall har en tämligen svag koppling till arbetet. Begreppet arbetsskada behöverdärför stramas upp. RFV: Utredningens förslag innebär en väsentiig förbättringav möjligheten att få stabilitet i bedömningen av om skadlig inverkanföreligger. En ytterligare förbättring kan dock åstadkommas genom att föra överden av utredningen i 2 kap. 2 fj LAF gjorda uppräkningen av vissa faktorer somtypiskt sett är skadliga till 2 kap. I § LAF. ASS: En säkrare bedömning av vad som är en arbetsskadaskulle öka användbarheten av statistiken som hjälpmedel i det förebyggande arbetet.Det är önskvärt med en jämförelse mellan arbetsskadebegreppet och motsvarandebegrepp i arbetsmiljölagen (ohälsa eller olycksfall). : Den allmänna definitionen av skadebegreppetinnefattar de i konventionen uppräknade yrkesskadorna. Arbet.smiljöintitutet: Det är tveksamt omfarlighetskriteriet bör ändras från sannolikt till hög grad av sannolikhet, dådetta skulle ge upphov till svåra avvägningsproblem. FKF: Försäkringen kommer bättre än attkunna spela en aktiv roll i det förebyggande arbetet. Företagarna: bör i första hand ersätta skador somuppkommit direkt till följd av arbetet, dvs. LO: Varje inskränkning av rätten till ersättning vidarbetsskada för arbetstagarna närmare den gräns där taleförbudet blir omöjligtatt upprätthålla. Inskränkningar i arbetsskadeförsäkringen leder till attincitamenten till förebyggande av ohälsa i arbetet försvagas, vilket kan medföraökade utgifter för företagen och folkhushållet. Kravet på sannolikhet harsatts för högt. Forskningen kring uppkomsten av främst muskuloskeletalasjukdomar har aldrig prioriterats av samhället. Bristerna i kunskap kommerdärför att drabba LO:s medlemmar dubbelt. Först drabbas de av skador som med enannan inriktning på forskningen hade kunnat undvikas. Därefter leder sammabrist på kunskap till att de nekas ersättning. Det bör räcka att det finnskunskap om en viss faktors skadlighet. Att kräva väsentlig kunskap somutredningen föreslagit är att gå för långt. vidtararbetsmiljöförbättrande åtgärder redan då det kan anses som övervägandesannolikt att en faktor kan orsaka skada. TCO: Utredningen har inte tagit hänsyn till att det tarlång tid för veten- Prop. skapen att fastställa olika medicinska samband samt attdet är mycket Bilaga 2 svårt att påvisa multifaktoriell arbetsmiljöpåverkan ochohälsa. Denna svårighet får inte leda till att en arbetssjukdom inte blirerkänd som arbetsskada. FF: Försäkringens betydelse för det skadeförebyggandearbetet kommer att minska, eftersom vissa i arbetet uppkomna skador kommer attavfärdas. 1 stället bör praxis skärpas. : Kravet på känd skadlighet hos en skadebringandefaktor har drivits för långt. Att kräva samstämmighet inom den medicinska vetenskapenär att gå för långt. Förslaget kan ses som en skärpning även gentemot denpraxis som gällde fram , då det krävdes rätt hög grad avsannolikhet for att ett ämne/faktor skulle anses som skadebringande. Effektenav förslaget kan bli att de försäkrade i högre utsträckning kommer att hävdaatt skadan uppkommit på gmnd av ett olycksfall. Detta kommer att förvanskaskadebilden och skymma faran med långvariga belastningar. : Förslagen är välmotiverade och kommer sarmoliktatt leda till en större likformighet i bedömningama. Företagsläkatförenlngen: En uppstramning kan medföra ökadaktivitet i det skadeförebyggande arbetsmiljörbetet, utlösa ett ökat behov avmedicinska beslutsunderlag och därmed stimulera arbetsmedicinskkunskapsutveckling. : Förslaget bör leda till en intensifieradforskning rörande olika skademekanismer, vilket ger föratsättningar för enförbättrad arbetsmiljö. Skadlig inverkan i förhållande till principen om försäkradi befintligt skick föreslår att principenom befintligt skick, dvs, att prövningen relateras till den enskilde försäkradeoch med beaktande av just dermes föratsättningar i arbetet, bibehålls vidfarlighetsbedömningen. Enligt utredningen måste principen rimligen tillämpasså att faktorer i arbetet som rent allmänt inte kan anses vara skadliga inteheller för en extremt känslig person skall kurma arises utgöra skadliginverkan. Få instanser har yttrat sig. Av dessa anser FÖD och LrSatt principen bör lagfästas, medan ASS och LO ställer sig avvisande till enskärpning. FÖD: Vad utredningen givit till känna borde ha föreslagitsingå i en uttrycklig lagregel. Beträffande handikappade i arbetslivet bordeutredningen ha uppmärksammat att principen inte bör innebära att försäkradesom arbetsplacerats just på grand av försvagat fysiskt eller psykskt Ull-ståndskall sakna möjlighet att få en skada bedömd som skadlig inverkan i arbetet. LrS:Det är ej möjligt att avskaffa principen om befintligt skick. En uppstramningav praxis endast genom motivuttalanden är principiellt oacceptabelt somlagstiftningsmetod. 5 1992/93. ASS:Utredningens skrivning går i motsatt riktning mot arbetsiniljö- Prop.1992/93:30 lagenskrav på arbetsgivaren att anpassa arbetsförhållandena till männi- Bilaga2 skorsolika förutsättningar i fysiskt och psykiskt avseende. LO:Eftersom kraven på skadlighet ökar ges de individuella grundförutsättningarnaen större betydelse. Den enskilde får så att säga stå sitt eget kast. Försäkringsförbundet:Det är angeläget att i motiven förtydliga vilka fall som skall hållas utanförarbetsskadebegreppet. Företagsläkarföreningen:Individrelaterade farlighetsbedömningar har fört för långt. är t.ex. kvinnorslägre tolerans för musku-lär belastning i arbetslivet väl dokumenterad och börsjälvklart beaktas. Arbetsskadeförsäkringsutredningenföreslår att reglerna om orsakssamband differentieras så att nuvarandegenerösa bevisregel får gälla för vissa typer av skador (olycksfall och"klassiska arbetsskador"), medan en strängare bevisregel skall gällaför övriga skador. Ensträngare bevisregel för mer svårbedömbara sjukdomar innebär enligt utredningenatt det inte behövs någon särreglering för de s.k. försämringsskadorna, dvs. avarbetet utlösta sjukdomsbesvär i en inte arbetsrelaterad grundsjukdom. Förslagetom dubbla bevisregler tillstyrks av SoS, RRV, SAV, ,, , , ochLäkaresällskapet. Majoritetenavstyrker utredningens förslag. Det gäller FÖD, KamRG, LrS, RFV, ASS, RSV,, , , , , , . Bland dessa avstyrker LO, TCO, FF och allaförändringar av bevisregeln. FÖD:Ifrågasätter om det inte finns skäl att överväga endast en bevisregel och i såfall den föreslagna strängare regeln för alla arbetssjukdomar. Med dubblabevisregler kan effekten bli att en och samma arbetssjukdom ibland skallbedömas som klassisk och ibland som icke klassisk beroende på orsaken till dessuppkomst. Det kan bli en särskild fråga i ett mål vilken orsaken varit till denskadliga inverkan. Delta är en helt ny fråga som saknar motsvarighet i gällandelagstiftning. Även om praxis är etablerad vad gäller de förtecknade sjukdomamaär denna praxis - med få undantag - inte publicerad. Diagnostiseringen är intealltid given. Att försämringen när det gäller livränta p,g,a, omplacering ellerarbetsbyte skall vara bestående torde kräva att livräntorna i dessa falltidsbegränsas, KamRG:Att ha olika bevisregler vid olika typer av skadlig inverkan måste betraktassom olyckligt. Förslaget är dessutom lagtekniskt otympligt. LrS:Förslaget försvårar handläggningen, som är problematisk medprövning i två steg. Det skapar en risk att de försäkrade lägger ner energi påatt få sin skada diagnostiserad så att den generösare bevisregeln blirtillämplig. De klassiska arbetsskadorna klarar en en skärpt bevisregel. 1 dessafall anmäler sig knappast konkurrerande orsaksför- kJaringar,varför utredningarna bör kunna begränsas även vid en stränga- Prop.1992/93:30 Om en enhetlig bevisregel införs behövs inte en så långt- Bilaga 2 Bevisregeln bör utformas så att samband godtas om inte övervägandeskäl talar däremot. Vid jämviktsläge skall således samband godtas. Denförsäkrade kommer därmed att få bära risken av att bevispunkten inte äruppnådd. RFV:Med en sådan uppdelning som utredningen föreslagit blir det svårt att dragränsen för vilka sjukdomar som skall omfattas av den ena eller andrabevisregeln. RFV förordar att den strängare bevisregeln skall gälla för allaarbetsskador. ASS:Ett rättevisekrav är att alla individer behandlas lika. Förslaget synes drabbaarbetstagare med de sämsta arbetsförhållandena, bland dem en stor grappkvinnor. ASS uppskattar att av anmälda arbetssjukdomar blandkvinnor kommer att bedömas enligt den gynnsamma regeln. Motsvarande för män är35 %. Belastningsskador, organisatoriska, psykiska och sociala problem samtkvinnomas arbetssituation är prioriterade områden för ASS ochYrkesinspektionen. Med dubbla bevisregler försvåras detta arbete. Utredningensförslag fill lista är vetenskapligt tvivelaktig. Vad gäller muskuloskeletalasjudomar finns samband med arbete bäst belagt för bl.a. carpaltunnelsyndrom.Även for andra sjukdomar, t.ex. nackmyalgi och höft- och knäledsarthros, finnsmer vetenskapligt stöd för samband med arbete än vad som finns för epikondylit. RSV:Föreslår att den skärpta bevisregeln tillämpas på alla arbetsskador för attundvika tillämpningssvårigheter och godtyckliga bedömningar. SAV:På kort sikt kan förslagen ge mer negativa effekter för kvinnor än för män. Pålängre sikt leder de till större kunskaper, som i sin tur leder till mereffektiva arbetsmiljöåtgärder. AMS:Förslaget om en strängare bevisregel innebär sannolikt ökade behov avyrkesinriktad rehabilitering. Arbetsgivamas ansvar för rehabiliteringsarbetetökar. Vidare måste samhällets resurser för den yrkesinriktade rehabiliteringenöka. Arbetsmiljöinstitutet:Förslaget om skilda bevisregler bäddar för tvister om diagnoser samt föratsätteratt det finns klara kriterier för fördelningen av är ärenden till resp.bevisregel. Sådana kriterier finns inte och ur vetenskaplig synpunkt finns detingen anledning att skilja på belastningssjukdomar och andra arbetsrelateradesjukdomar. Dessutom har utredningen förbisett att det förhållandet att män får tendiniter(seninflammationer) och kvinnor myalgier inte bara beror på skillnad i exponeringutan även kan förklaras av genetiska olikheter. FKF:Förslaget om skilda bevisregler bör ej genomföras eftersom bristandediagnostik eller oklara medicinska utredningar gör det svårt att skilja påvissa typer av skador. Intresset för att få skadan klassad som ett olycksfallkommer att öka dramatiskt. Hur bedömningen kommer att göras måste vara föratsägbart.Förslaget kommer att särskilt drabba kvinnor. Det skulle bli utredningsteknisktsvårt och tidsödande att belysa fritids-och privata förhållanden som kaninverka på skadan. SAF: Ett ökande antal arbetsskadeanmälningar skullefokuseras på ett Prop. Ofullkomligheter i den medicinska diagnos- Bilaga 2 tiken kan leda till att samma sjukdom av olika läkare gesolika diagnos, vilket leder till att skilda bevisregler skulle tillämpas.Bevisregeln bör utformas så att det skall vara klart mera sannolikt att skadanhar orsakats av faktorer i arbetet än av andra faktorer för att skadan skallgodkännas som arbetsskada. LO: Det ökade kravet på skadlighet innebär en starkareanknytning mellan arbete och skada. Med hänsyn härtill framstår det somstötande att dessutom tvinga de försäkrade att bära den rättsförlust som uppkommerdå det gäller att fastställa det medicinska sambandet i det enskilda fallet.Det är ologiskt att klara samband skall bedömas gynnsamt medan skadlighet kringvilket det forskats för lite skall drabbas av strängare regler. De diagnosersom hårdast får stryka på foten av de starkare beviskraven är belastningsskadori muskler och skelett.