prop · GF03148 · 1992-01-01 00:00:00 — Fördelningen av kostnaden mellan och kommunen bör därvid kunna ske inom ramen för den överenskommelse om samverkan som skall ske. 3 Försöksverksamhet med distriktstandvård 3.1 Allmän bakgrund Folktandvårdslagen (1973:457) och den till denna lag anslutande folktandvårdskungörelsen (1973:637) reglerade endast den tandvård som landstingen svarade för. ersattes denna lag av den nu gällande tandvårdslagen (1985:125). Tandvårdslagen har i likhet med hälso- och sjukvårdslagen karaktären av en målinriktad ramlag som ger ett betydande utrymme för landstingen att anpassa verksamheten till de särskilda behoven och förutsättningarna inom resp. landsting. Tandvårdslagens allmänna krav på tandvården gäller också för tandvård som andra vårdgivare, t.ex. privattandläkarna, svarar för. Vid tillkomsten av hälso- och sjukvårdslagen undantogs tandvården från dess tillämpningsområde. Anledningen till detta var att särskilda överväganden om tandvården då pågick i den s.k. tandvårdsutredningen (), vilka redovisades i utredningens betänkanden (SOU 1982:4) Tandvården samt (Ds 1983:4) Sjukhustandvårdens omfattning, inriktning och arbetsuppgifter. 1991/92:148 tion 1984/85:79 med förslag till tandvårdslag m.m. angavs som skäl mot att inarbeta tandvårdslagens bestämmelser i hälso- och sjukvårdslagen, dels att landstingens andel av tandvården är avsevärt mycket mindre än deras andel av hälso- och sjukvården i övrigt, dels att kraven på tandvården bör gälla all tandvård, dvs. både den privata och den av landstingen bedrivna tandvården. För att sistnämnda krav skulle kunna tillgodoses hade en särreglering av tandvården i hälso- och sjukvårdslagen behövts, vilket ansågs mindre lämpligt. Vid utformningen av tandvårdslagen strävade man dock efter att i så stor utsträckning som möjligt anpassa bestämmelserna i denna till hälso- och sjukvårdslagen för att , om så skulle bedömas önskvärt, kunna göra hälso- och sjukvårdslagen tillämplig också på tandvården. Målet för tandvården är en god tandhälsa och en tandvård på lika villkor för hela befolkningen. Kraven på tandvården överensstämmer i allt väsentligt med motsvarande bestämmelser i hälso- och sjukvårdslagen, men det framhålls särskilt i tandvårdslagen att tandvården skall lägga vikt vid förebyggande åtgärder. har också en betydande förbättring av befolkningens tandhälsa ägt rum. tandvårdsreform anses ha haft en avgörande betydelse för denna utveckling. Barn och ungdomar som växer upp har en påtagligt bättre tandhälsa än tidigare generationer. Utbyggnaden av folktandvården med dess starka inslag av förebyggande åtgärder har säkerligen spelat en stor roll. Också hos vuxna kan en förbättring av tandhälsan urskiljas, även om många fortfarande har ett relativt omfattande behov av s.k. reparativ tandvård, dvs. tandlagning och tandproteser. Bland äldre människor finns dock fortfarande flera grupper, vilkas behov av tandvård inte är tillräckligt väl tillgodosedda. Vikten av att även äldre personer omfattas av en god tandvård har också uppmärksammats i flera undersökningar . En ökad samverkan och samordning mellan primärvård, tandvård och socialtjänst kan bidra till bättre förutsättningar att uppmärksamma och avhjälpa sådana behov. Primärvården av har ett förstahandsansvar för befolkningens behov av professionell hälso- och sjukvård inom ett begränsat geografiskt område. I vissa fall har sjukvårdshuvudmännen funnit det mest ändamålsenligt att inkludera även distriktstandvården i primärvårdsorganisationen. Detta gäller t.ex. , , och . Primärvården tillhandahåller således ett mångfacetterat serviceutbud och har olika innehåll i skilda delar av landet. och Ale kommun deltar i försöksverksamheten med primärvård. Dessa huvudmän har också uttalat önskemål om att även distriktstandvården skall få ingå i försöksverksamheten. 3.2 Försöksverksamhet med primärvård inkl. distriktstandvård Mitt förslag: Försöksverksamhet med primärvård skall kunna inkludera s.k. distriktstandvård, om ett landsting och en kommun är överens om att så skall ske och distriktstandvården redan är eller avses bli en integrerad del av primärvården. Skälen för mitt förslag: Jag har tidigare redovisat att har antagit lagen (1991:1136) om försöksverksamhet med primärvård (prop. 1990/91:121, SoU21, rskr. I propositionen om försöksverksamhet med kommunalt huvudmannaansvar för primärvård m.m. har det föredragande statsrådet närmare redovisat bakgrunden och motiven för en sådan försöksverksamhet. Jag vill i detta sammanhang hänvisa till propositionen och behandling av den. I vissa delar av landet, där huvudmännen är intresserade av att delta i en sådan försöksverksamhet, är den s.k. distriktstandvården organisatoriskt integrerad med primärvården. För att försöksverksamheten skall kunna genomföras måste dock , enligt nuvarande lagreglering, genomföra en organisationsförändring av den primärvård man utvecklat och anpassat efter de aktuella behoven hos befolkningen i om- rådet. Alternativt kan kommunerna inom ramen för försöksverk- samheten ges möjlighet att med huvudmans ansvar överta även landstingens skyldighet att erbjuda viss tandvård, s.k. distriktstandvård. Jag vill framhålla att också i annat sammanhang har uttalat sig för en försöksverksamhet inom tandvårdsområdet, som skulle ha inneburit en förändring av huvudmannaansvaret. Enligt lagen (1988:1419) om försöksverksamhet inom , hälso- och sjukvårdens samt omsorgsverksamhetens område kan regeringen medge att och kommun på försök gemensamt får fullgöra uppgifter inom , viss hälso- och sjukvård (primärvård) samt verksamheten med särskilda omsorger om psykiskt ut- vecklingsstörda m.fl. I samband med lagens tillkomst gav regeringen tillkänna att det i och för sig vore värdefullt om försöksverksamheten kom att omfatta även tandvård (1988/89:KU6, rskr.13). Som angav hade emellertid det landsting och den kommun som omfattas av lagen inte för avsikt att ta med tandvården i försöket. Det konstaterades också i samband med utvärderingen av frikom- munförsöket att och kommunen inte heller därefter haft sådan avsikt (prop. 1991/92:13). Mot denna bakgrund anser jag att försöksverksamhet med kommu- nal primärvård skall kunna inkludera s.k. distriktstandvård, om ett landsting och en kommun är överens om att så skall ske och distriktstandvården redan är eller avses att bli en integrerad del av primärvården. 3.3 Den rättsliga regleringen av försöksverksamheten Mitt förslag: Det lagstöd som behövs för att försöksverksamheten med primärvård skall kunna omfatta även distriktstandvård lämnas genom en ändring i lagen om försöksverksamhet med primärvård. I lagen anges på motsvarande sätt som gäller för landsting och kommuner enligt hälso- och sjukvårdslagen vilka åligganden som kommunerna skall ha för denna tandvård inom ramen för försöksverksamheten. Skälen för mitt förslag: En principiellt betydelsefull skillnad mellan landstingens ansvar för hälso- och sjukvården enligt hälso- och sjukvårdslagen och motsvarande ansvar för tandvården enligt tandvårdslagen är att det för tandvården har lagts fast en skyldighet för landstingen att själva svara för vissa slag av tandvård (7 § tandvårdslagen). Medan ett landsting utan särskilda lagändringar har rätt att överlåta driftansvaret för hälso- och sjukvården krävs lagstöd för att skall kunna överlåta ett sådant ansvar vad gäller tandvård för barn och ungdomar och specialisttandvård för vuxna. Både vad gäller sådan hälso- och sjukvård och sådan tandvård som ett landsting ansvarar för krävs dock lagstöd för att en kommun skall kunna åta sig sådana uppgifter. Vad gäller hälso- och sjukvården har försök med en kommunalt driven primärvård förekommit . Lagstöd för sådan försöksverksamhet skapades i anslutning till försöksverksamheten med ökad självstyrelse, det s.k. frikommunförsöket. Denna verksamhet har närmare redovisats i propositionen 1990/91:121 om försöksverksamhet med kommunalt huvudmannaansvar för primärvården m.m. och i den tidigare omnämnda utvärderingen av frikommunförsöket (prop.1991/92:13, KU6, rskr. Någon motsvarande försöksverksamhet inom tandvården har inte varit aktuell i samband med frikommunförsöken. Den försöksverksamhet som pågår inom tandvården sker inom ramen för tandvårdslagens bestämmelser. Som jag inledningsvis berört regleras den försöksverksamhet med kommunalt huvudmannaansvar för primärvård, som påbörjades , i en särskild lag - lagen om försöksverksamhet med primärvård. Ytterligare lagstöd krävs för att en sådan försöksverksamhet skall kunna omfatta även den tandvård, s.k. distriktstandvård, som vissa huvudmän driver som en i vissa avseenden integrerad del av primärvården. Försökskaraktären och anknytningen till försöksverksamheten med primärvård gör dock att regleringen lämpligen inte kan ske i tandvårdslagen. Ett sätt att lösa denna fråga är att ändra och komplettera den nämnda lagen om försöksverksamhet med primärvård så att en kommun som ingår i ett landsting försöksvis kan vara huvudman även för distriktstandvård som är anknuten till primärvården inom kommunens område i samband med att kommunen övertar huvudmannaansvar för primärvården inom detta område. 1991/92:148 Tandvårdslagen eller lagstiftningen i övrigt innehåller inte någon definition av begreppet distriktstandvård. och kommunen måste därför klargöra och lägga samma innebörd i distriktstandvårdsbegreppet när man avtalar om att delta i försöksverksamheten. I övrigt bör i princip motsvarande villkor gälla för den tandvård som omfattas av försöksverksamheten som för den primärvård som omfattas. Det gäller bl.a. den geografiska avgränsningen och krav på uppföljning och ut- värdering. Kvalitetsmässigt måste en försöksverksamhet som inkluderar även distriktstandvård självfallet fylla samma krav som ställs i tandvårdslagen på den tandvård som bedrivs av landstingen och privata vårdgivare. Likaså måste reglerna om planering, samverkan, nämnder, personal och patientsäkerhet m.m. ha sin motsvarighet i försökslagen. Lagtekniskt kan detta till största delen genomföras genom hänvisningar till tandvårdslagens föreskrifter. Att tandvårdslagen till viss del gäller även utan sådan hänvisning hindrar inte detta. Vissa författningar som utfärdas av regeringen kan behöva ändras till följd av ändringar i lagen om försöksverksamhet med primärvård. Jag avser att senare återkomma till regeringen med förslag till behövliga förordningsändringar. Författningsregleringen inom socialförsäkringsområdet gäller om tandvård meddelas bl.a. genom det allmännas försorg. Detta medför att exempelvis ersättningsreglerna enligt tandvårdstaxan (1973:638, omtryckt 1986:1055) kommer att gälla även när en kommun tar över ansvaret för distriktstandvården. 4 Upprättade lagförslag I enlighet med vad jag nu anfört har inom upprättats förslag till 1. lag om förtroendenämndsverksamhet inom hälso- och sjukvården m.m., 2. lag om ändring i lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård, 3. lag om ändring i lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård, 4. lag om ändring i lagen (1991:1136) om försöksverksamhet med primärvård. Förslagen under 2 och 3 gäller lagstiftning som faller under lagrådets granskningsområde. Förslagen är dock av sådan beskaffenhet att lagrådets hörande skulle sakna betydelse. 5.1 Förslaget till lag om förtroendenämndsverksamhet inom hälso- och sjukvården, m.m. Den nya lagen bygger i väsentliga hänseenden på den gamla men innehåller också några nya bestämmelser. När det gäller kommentarer till de regler som har flyttats från den gamla lagen till den nya utan ändring i sak, får jag hänvisa till den proposition som ligger till grund för den gamla lagen (prop. 1978/79:220 s. 30 f.). Jag vill även hänvisa till den proposition som ligger till grund för hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), vilken medförde att förtroendenämndernas ansvarsområde utvidgades till att avse också förebyggande insat- ser (prop.1981/82:97 s.53). 1 § I paragrafen regleras landstingens och kommunernas (sjukvårds- huvudmännens) skyldighet att inrätta nämnder för det som i lagens rubrik benämns förtroendenämndsverksamhet och dessa nämnders huvudsakliga uppgifter. Bestämmelserna har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.2, 2.3, 2.4 och 2.5). För de kommuner som ingår i ett landsting modifieras skyldigheten av bestämmelsen i 2 §. Nämndernas ansvarsområde omfattar enligt första stycket den hälso- och sjukvård som ett landsting eller en kommun ansvarar för enligt hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) eller någon annan författning. Detta innebär att de kommuner som ingår i ett landsting åläggs en ny skyldighet. Så som framgår av den allmänna motiveringen hänger detta samman med att kommunerna fr.o.m. har fått ansvar för viss hälso- och sjukvård. Kommunerna kan därutöver helt eller delvis överta landstingens ansvar för primärvård inom ramen för de för- söksverksamheter som pågår med stöd av lagen (1985:1089) om försöksverksamhet inom hälso- och sjukvårdens område eller lagen (1991:1136) om försöksverksamhet med primärvård. Med hälso- och sjukvård som kommunen ansvarar för enligt någon annan författning än hälso- och sjukvårdslagen avses sådan primärvård. Föreskrifterna i hälso- och sjukvårdslagen gäller all somatisk och psykiatrisk vård. Att all psykiatrisk vård omfattas av reglerna i hälso- och sjukvårdslagen har uttryckligen lagts fast i lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård. Genom den nya lagen utvidgas nämndernas ansvarsområde till att gälla även inom folktandvården, dvs. den tandvård som ett landsting eller en landstingsfri kommun själv bedriver enligt tandvårdslagen (1985:125). Nämndernas huvuduppgifter anges, i överensstämmelse med vad som sägs i gällande lag, vara att främja kontakterna mellan patienterna och hälso- och sjukvårdspersonalen samt att åt patienterna förmedla den hjälp som förhållandena kräver. Att ordet "påkallar" har bytts ut mot "kräver" innebär inte någon saklig ändring. 1991/92:148 om vilken hjälp som krävs måste alltid beaktas. Självfallet kan dock denna uppfattning inte ensamt få avgöra vilka åtgärder nämnden eller dess tjänstemän skall vidta. Så som framgår av den allmänna motiveringen innefattar uppgifterna såväl individ- ärenden efter t.ex. klagomål från en patient som mera övergripande policyfrågor och andra initiativ på området. Enligt paragrafen skall det finnas en eller flera nämnder med uppgifter enligt denna lag. Sjukvårdshuvudmännen får således möjlighet att inrätta mer än en sådan nämnd. De flesta landsting kommer sannolikt även i fortsättningen att ha endast en uppgifter. Huvudmännen får dock, till skillnad mot vad som gäller , frihet att själva bestämma hur arbetsuppgifterna skall fördelas mellan nämnderna om det inrättas flera sådana. Utformningen av bestämmelsen är i linje med den ökade organisatoriska frihet för landstingen och kommunerna som följer av kommunallagen (1991:900). För nämnderna gäller också, enligt sista meningen i paragrafen, vad som är föreskrivet om nämnder i den nya kommunallagen. Vad detta innebär framgår av den lagen och dess förarbeten (prop. 1990/- 91:117, KU38, rskr. För att ett landsting eller en kommun skall få ha hand om en angelägenhet krävs i allmänhet att denna har anknytning till eller kommunens område eller deras medlemmar (jfr 2 kap. 1 § kommunallagen). När en patient vårdas utanför sitt hemlandsting kan detta sägas ha anknytning såväl till hemlandstinget som till det landsting där vården sker. Om patienten är missnöjd med något inom vården kan han därför i princip vända sig till förtroendenämndsorganet i två olika landsting. Av praktiska skäl är det dock rimligt att den nämnd inom vars område vårdinrättningen är belägen tar upp patientens frågor eller klagomål. Nämnder inom olika landsting bör utveckla rutiner för samverkan i nu åsyftade situationer. 2 § Av bestämmelserna i kommunallagen (1991:900) om kommunernas och landstingens befogenheter följer att ett landsting inte får ägna sig åt sådant som skall handhas enbart av kommunerna. Verksamhetsområdet för en nämnd inom med förtroendenämndsuppgifter skall dock enligt vad som föreslås i detta ärende få omfatta även den kommunala hälso- och sjukvården. Uttryckt på annorlunda sätt skall en kommun som ingår i ett landsting kunna uppfylla sin skyldighet enligt 1 § genom att uppdra åt en nämnd inom att svara för förtroendenämndsverksamheten. En bestämmelse som klargör denna kompetens har tagits in i paragrafen. För att möjliggöra ett sådant överförande av ansvar behövs en bestämmelse som ger kom- munen befogenhet att lämna ekonomiskt bidrag till . En sådan bestämmelse har tagits in i paragrafen. Det bör understrykas att en landstingsnämnd som med stöd av denna paragraf fullgör uppgifter för en kommun, inte kan delegera beslutanderätt till anställda hos kommunen. 1991/92:148 3 § Som har framgått av den allmänna motiveringen finns i lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård och i lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård, vilka trätt i kraft , föreskrifter om stödpersoner för patienter inom den psykiatriska tvångsvården. Stödpersoner utses av en nämnd som fullgör förtroendenämndsuppgifter inom hälso- och sjukvården. En hänvisning till lagarna om psykiatrisk tvångsvård resp. rättspsykiatrisk vård har tagits in i första stycket. För- troendenämndsverksamheten omfattar all psykiatrisk vård inom landsting och kommuner. Uppgiften att utse stödpersoner berör däremot inte alla nämnder utan endast sådana som har uppgifter som berör den psykiatriska tvångsvården. I andra stycket föreskrivs vilka av förvaltningslagens (1986:223) särskilda regler för handläggning av ärenden som skall tillämpas då en nämnd skall behandla frågor om förordnande eller entledigande av stödpersoner. Ett sådant ärende innefattar myndighetsutövning mot någon enskild. Bestämmelsen har tidigare berörts i avsnitt 2.6. Ett beslut att utse en stödperson bör så långt möjligt fattas efter samråd med patienten. Nämndernas beslut i fråga om att utse stödperson kan inte överklagas genom förvaltningsbesvär. Vid sådant förhållande följer av 31 och 33 §§ jämförda med 3 § förvaltningslagen att, om några av förvaltningslagens särskilda regler för handläggning av ärenden skall tillämpas vid utseende m.m. av stödperson, detta måste anges särskilt i lag eller förordning. I paragrafen anges följaktligen att bestämmelserna i 14-17, 20, 21, 26 och 27 §§ förvaltningslagen skall tillämpas i sådana ärenden. Vad dessa bestämmelser avser nämns i lagtexten. De inledande reglerna i 1-12 §§ förvaltningslagen är tillämpliga även på denna del av nämndens verksamhet utan att det särskilt anges. Här inbegrips bl.a. föreskrifterna om att tolk bör anlitas vid behov (8 §) och om den enskildes rätt att anlita ombud eller biträde (9 §). Den närmare tillämpningen av handläggningsreglerna behandlas i förarbetena till förvaltningslagen (prop.1985/86:80, KU 21, rskr. Den nya lagen om förtroendenämndsverksamhet inom hälso- och sjukvården, m.m. avses gälla fr.o.m. . I och med den nya lagens ikraftträdande skall den gamla lagen om förtroendenämnder inom hälso- och sjukvården upphöra att gälla. Det är dock inte nödvändigt att välja nya förtroendenämnder innan mandattiden för de nuvarande nämnderna gått ut. Om verksamheten omorganiseras är det å andra sidan möjligt att ändra nämndorganisationen. Enligt 6 kap. 13 § kommunallagen (1991:900) bestämmer nämligen fullmäktige mandattiderna för andra nämnder än styrelsen. Det innebär att kommunerna och land- stingen när de så vill kan göra förändringar i sin nämndorganisation genom att t.ex. bilda nya nämnder och avskaffa gamla. Någon särskild övergångsreglering i denna fråga behövs därför inte. Den nya lagen föranleder inte heller i övrigt särskilda övergångsbestämmelser. 5.2 Förslagen till lag om ändring i övriga lagar Ändringarna i lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård resp. lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård innebär endast redaktionella följder av förslaget till ny lag om förtroendenämndsverksamhet. Ändringarna i lagen (1991:1136) om försöksverksamhet med kom- munal primärvård har tillkommit för att göra det möjligt för kommunerna att inom ramen för försöksverksamheten överta ansvaret för viss tandvård. Bestämmelserna har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 3). Jag hemställer att regeringen föreslår att anta förslagen till 1. lag om förtroendenämndsverksamhet inom hälso- och sjuk vården, m.m., 2. lag om ändring i lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångs vård, 3. lag om ändring i lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård, 4. lag om ändring i lagen (1991:1136) om försöksverksamhet med primärvård. 7 Beslut Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och be- slutar att genom proposition föreslå att anta de förslag som föredraganden har lagt fram. 1991/92:148 Sammanfattning av rapporten (Ds S 1984:16) Förtroendenämnder inom hälso- och sjukvården, m.m. Arbetsgruppens sammanfattning av rapporten En särskild arbetsgrupp inom har utvärderat försöksverksamheten med förtroendenämnder inom hälso- och sjukvården. Verksamheten regleras i lagen (1980:12) om förtroendenämnder inom hälso- och sjukvården. Lagen trädde i kraft och gäller till utgången av . Enligt lagen skall landstingskommun och kommun, som inte ingår i en landstings- kommun, för hälso- och sjukvården ha en eller flera Nämnderna skall ha till uppgift att främja kontakten mellan patienterna och hälso- och sjukvårdspersonalen samt att förmedla den hjälp som förhållandena påkallar till patienterna. förutsatte i sin behandling av frågan om förtroendenämnder (SoU 1979/80:16) att verksamheten skulle utvärderas innan slutlig ställning togs till hur verksamheten borde utformas på . Arbetsgruppen har gjort en enkätundersökning för att få en uppfattning om innehåll och omfattning av förtroendenämndernas verksamhet. Synpunkter på verksamheten har inhämtats från förvaltningsutskotten (motsv. ), vilka i sin tur inhämtat yttranden från förtroendenämnderna och hälso- och sjukvårdsnämn- Arbetsgruppen har sammanträffat med handläggarna hos förtroendenämnderna samt med företrädare för hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd (), , Spri och personal- och patientorganisationer. Arbetsgruppen lägger fram följande förslag: - Verksamheten med förtroendenämnder inom hälso- och sjukvården bör bestå även sedan försöksperioden upphört - Sjukvårdshuvudmännen bör i fortsättningen vara skyldiga att inrätta en eller flera särskilda nämnder för verksamheten. - Nämndernas verksamhet bör i fortsättningen omfatta både den allmänna hälso- och sjukvården och folktandvården. - Förtroendenämnderna bör även i fortsättningen regleras i en särskild lag. möjligheter att till sjukvårdshuvudmännen överlämna ärenden som rör klagomål över bemötande av personal inom hälso- och sjukvården eller bristande kontakt och information i vården. 1991/92:148 Bil. 1 - att arbetsfördelningen mellan förtroendenämnderna och deras handläggare bör syfta till att åstadkomma en snabb och obyråkratisk handläggning av patientärendena, 1991/92:148 Bil. 1 - att återföringen av erfarenheterna från nämnderna bör göras effektivare, - att fortbildning bör anordnas för nämnderna och deras handläggare, - att nämnderna i ökad omfattning bör delta i utbildning av hälso- och sjukvårdspersonalen, - att återkommande information om nämnderna bör lämnas till personal, patienter och allmänheten, - att lämpliga former för fortlöpande kontakter med företrädare för lokala personal- och patientorgani- sationer bör övervägas. Arbetsgruppen lägger fram förslag till lag om förtroendnämnder inom hälso- och sjukvården och folktandvården samt föreslår en ändring i lagen (1980:11) om tillsyn över hälso- och sjukvårds- Lag om förtroendenämnder inom hälso- och sjukvården och folktandvården Härigenom föreskrivs följande. 1 § För den hälso- och sjukvård och folktandvård som en landstingskommun eller en kommun som inte ingår i en landstingskommun ombesörjer enligt hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) eller folktandvårdslagen (1973:457) skall det finnas en eller flera förtroendenämnder med uppgift att främja kontak-