prop · GG03210 · 1992-12-31 00:00:00 — Mitt förslag innebärsåledes att det i lag inte kordcret anges viUcen typ av säkerhetsanordning somkrävs i det enskilda fallet vid en anläggning av det aktuella slaget. Det kanemellertid finnas behov av att ingripa mot anläggningar som utgör en fara föromgivningen och direkt ange vilken teknisk metod som skall användas för attkravet på skyddsanordning skall anses uppfyllt. Denna uppgift bör åvilapolisen, som alltså i fråga om en särskild anläggning bör få besluta om desäkerhetsåtgärder som skall vidtas. Att poUsen i dessa fall bör kunna bl.a.förelägga den försumlige att vidta åtgärder återkommer jag till i det följande(avsnitt 4.3.13). Frågan om vem som bör haansvaret för att kravet på säkerhetsanordningar är uppfyllt i det särskildafallet återkommer jag till i specialmotiveringen. 4.3.3Användningen av pyrotekniska varor Mitt förslag:Pyrotekniska varor får användas utan tillstånd av polisen endast omanvändningen med hänsyn till tidpunkten, platsens belägenhet och övrigaomständigheter inte innebär risk för skada på eller någon annan beaktansvärdolägenhet för person eller egendom. Genom lokala föreskrifter skalltillståndskravet kunna utvidgas att generellt omfatta t.ex. vissa platser elleranvändningen av vissa pyrotekniska varor. I undantagsfall skall genom sådanaföreskrifter även ett absolut förbud kunna införas inom vissa områden. Vidareskall pyrotekniska varor få användas inomhus vid en allmän sammankomst elleroffentiig tillställning bara efter tillstånd av polisen. Om det kan ske utanfara för ordning och säkerhet, får dock polisen befria anordnaren avsammankomsten eller tillställningen från skyldigheten att söka tillstånd försammankomster eller tillställningar av visst slag. Utredningens förslaginnebär att pyrotekniska varor inte får användas utan tillstånd av polisen inomområde som omfattas av detaljplan, om det inte är fråga om varor som fritt fårförvärvas av var och en som har fyllt . Det innehåller en motsvarighettill mitt förslag om möjlighet att utvidga tiUståndskravet genom lokalaföreskrifter. Frågan om tillståndskrav för användning av pyrotekniska vaiorinomhus vid bl.a. offentliga tiUstäUningar har inte behandlats av uttedningen. Remissinstanserna:Förslaget har berörts av ett mindre antal instanser. Det tillstyrks av bl.a.Konsument\'erket och . Sprängämneskonsulenten vidPoUsmyndigheten i påpekar bl.a. att det på vissa platser i Stockholmanordnas fyrverkerier av den största typen som med utt'edningens förslag inteskulle omfattas av tillståndskrav annat än som offentlig tillställning.Förslaget att användningen av varor som fritt får för- värvasav den som fyllt inte skall omfattas av något tillståndskrav Prop.1992/93:210 skulle enligt sprängämneskonsulentens uppfattning medföra en ökadanvändning av bl.a. raketer. Ordningsavdelningen vid polismyndigheten pekar påatt det sker en omfattande försäljning av fyrverkeripjäser utan attköparna har tillstånd till varomas användning och att uttedningens förslagmedför att sådan försäljning kommer att öka. Ordningsavdelningen anser att detbör införas en straffsanktionerad skyldighet för den som säljer pyrotekniskavaror, som kräver tillstånd för användning, att kontrollera att köparen harsådant tillstånd. För att en sådan kontroll skall kunna genomföras bör enligtordningsavdelningen tillståndskravet för användning gälla alla områden.Polismyndigheten i , som anför liknande synpunkter, anser atttillverkning och användning av s.k. mindre pyrotekniska varor - bl.a. mindresmällare och smatterband - bör förbjudas helt, eftersom användningen av dessavaror enbart är störande för omgivningen och medför påtagliga olägenhetersärskilt för gamla och sjuka och för djur. i uttalaratt det är tveksamt om den nuvarande regleringen på området bör ändras men attom så sker bör även personer fritt få använda pyrotekniska varor sombara får förvärvas av sådana personer; genom lokala föreskrifter bör då kunnaföreskrivas tillståndsskyldighet vid användning inom vissa allmänna platser,t.ex. Sprängämnesinspektionenförordar att regleringen av användningen av pyrotekniska varor utformas påföljande sätt. Anordnande av större fyrverkerier (t.ex. jubileumsfyrverkerieroch fyrverkerier anordnade i anslutning till större folksamlingar) skallomfattas av tillståndskrav. Mindre fyrverkerier (t.ex. nyårsfyrverkerier ochfyrverkerier i anslutning till familjehögtider) skall däremot få anordnas utantillstånd. Genom lokala föreskrifter skall få anges avgränsade områden (t.ex.vid sjukhus och vårdhem) där fyrverkerier inte skall få förekomma. De resursersom skulle krävas för en utökad tiUståndsgivning enligt uttedningsförslaget ochinformation om de nya reglema skall i stället användas för information ochupplysning, i syfte att få ökat ansvar och ökad säkerhet vid användning avfyrverkerier. Konsument\'erketpekar på att begreppet hälsa i förslaget till bestämmelse om möjlighet för enkommun att meddela lokala föreskrifter om användningen av pyrotekniska varorbör omfatta inte bara fysiskt utan även psykiskt och socialt välbefinnande. Bakgrunden till mittförslag: Enligt 6 § första stycket AOst får bl.a. fyrverkerier inte äga rum inom stadsplanelagt område - dvs. numera omiäde som omfattas av detaljplan, inom viUcen kommunen är huvudman för allmänna platser (se 17 kap. 27 § PBL) - utan tillstånd av polis myndigheten. Överträdelse av bestämmelsen besttaffas enligt föreskrifterna i 28 § första och andra styckena AOst med böter. Enligt tredje stycket i sistnämnda paragraf skall den som har vårdnaden om ett bam under , som handlar i strid med bestämmelsen i 6 § första stycket AOst, besttaffas enligt föreskriftema i första och andra styckena i 28 §, om denne inte har gjort vad som ankommer på honom för att förhinch-a förseelsen. Medstöd av 7 § AOst kan tillståndskravet beträffande fyrverkerier PP- 1992/93:210genom föreskrifter i lokala ordningsstadgor utvidgas till att gälla också fört.ex. byggnadsplanelagda områden, dvs. numera områden som omfattas avdetaljplan, inom vilken någon annan än kommunen är huvudman för allmännaplatser (se 17 kap. 27 § PBL). En sådan föreskrift har tagits in inormalförslaget till lokal ordningsstadga. Det är också möjligt att i lokalaordningsstadgor föreskriva att kravet på tillstånd skall gälla för användningav pyrotekniska artiklar som inte är fyrverkeripjäser. Frågan i vilka fallanvändning av pyrotekniska varor inte utgör fyrverkeri berördes inte närmare iförarbetena till AOst (jfr prop. 1956:143 s. 105). Lagen(1988:868) om brandfarliga och explosiva varor, som trädde 1989,gäller hantering och import av brandfarliga och explosiva varor. Syftet medlagen är att förhincha att sådana varor orsakar brand eller explosion som inteär avsedd samt att förebygga och begränsa skador på Uv, hälsa eller egendomgenom brand eller explosion vid hantering av varorna (se 1 § andra stycket).Avsikten är sålunda att åtgärder för att förebygga andra skador som kanuppkomma vid hanteringen av dessa varor skall regleras genom någon annan förändamålet avsedd lagstiftning (prop. 1987/88:101 s. 16 ff). 1 lagen (4 § tredjestyckeO har tagits in en upplysning om att det i fråga om bl.a. fyrverkeri inomområde med detaljplan, inom vilken kommunen är huvudman för allmänna platser,finns bestämmelser i 6 § AOst Lageninnehåller vidare bl.a. följande föreskifter. Regeringen eller den myndighetsom regeringen bestämmer bemyndigas att närmare ange området för lagenstillämplighet när det gäller att bestämma och närmare definiera de varor somskall inrymmas under benämningen explosiva varor (2 §). Den som hanterarexplosiva varor skall vidta de åtgärder och de försiktighetsmått som behövs föratt förhindra brand eller explosion som inte är avsedd och för att förebyggaoch begränsa skador på liv, hälsa eller egendom genom brand eller explosion (7§ första styckeO- Begreppet hantering enligt lagen har en vid innebörd (3 §).Även t.ex. användning omfattas av begreppet. Den som hanterar eller importerarexplosiva varor skall ha tillstånd till det (11 §). Polisen ellerSprängämnesinspektionen prövar enligt vad regeringen närmare föreskriver frågorom tillstånd. Ilagen finns vissa bestämmelser om sttaff ansvar. Den som med uppsåt eller avgrov oaktsamhet bryter mot kravet på försiktighetsmått och med uppsåt eller avoaktsamhet bryter mot bl.a. kravet på tillstånd eller mot föreskrifter somregeringen eller en myndighet som regeringen bestämmer har meddelat i olikahänseenden kan dömas till böter eller fängelse i högst ettår(21§). 1 förordningen (1988:1145)om brandfarliga och explosiva varor har regeringen meddelat bl.a. följande föreskrifter om sådana varor enligt den nyssnämnda lagen. Av 3 § följer att får före skriva om undantag från tillämpningen av lagen och föreskrifter som har iTieddelats med stöd av lagen i fråga om vissa explosiva varor eller i fråga om viss hantering eller import. Till explosiva varor hänförs varor som består av eller innehåller explosivämnen. Explosiva varor klassificeras 118 enligtde närmare föreskrifter som meddelar, och Prop.1992/93:210 inspektionen meddelar beslut om ett ämne är att anse somexplosivämne (8 §). Explosiva varor får hanteras eller importeras endast av densom har fyllt . För att en explosiv vara skall få hanteras ellerimporteras krävs att den är godkänd av (10 §). Beslutom godkännande skall innehålla uppgifter om bl.a. de villkor som skall gällaför varan (11 §). Frågor om tillstånd för allmänheten att hantera explosivavaror prövas av polisen (23 §). Den som har tillstånd att överiåta explosivavaror skall förvissa sig om att förvärvaren har tillstånd att inneha explosivavaror av det slag och i den mängd som överlåtelsen avser (33 §). Pyrotekniskavaror utgör enligt föreskrifter explosiva varor (seSÄIFS 1989:8 resp. 9). Inspektionen har meddelat föreskrifter om godkännandeav fyrverkeripjäser och pyrotekniska sceneffekter samt allmänna råd omgocUcännande av nöjesfyrverkerier (SÄIFS 1986:3 resp. 1992:2). följer bl.a. att godkännande av en pyro-teknisk vara kan förenasmed villkor och att vissa pyrotekniska pjäser (s.k. grodor, gräshoppor,häxpipor, svärmare m.fl.) inte har godkänts. Denförteckning över godkända fyrverkeripjäser som harupprättat innehåller omkring 1 000 pjäser. En del av des.sa pjäserräknas som s.k. mindre pyrotekniska artiklar medan återstoden hör till den typsom klassificeras som s.k. större pyrotekniska varor. Denna uppdelningavspeglar sig i villkoret vid varans godkännande att tillstånd för förvärv ochinnehav av den inte krävs av den som fyllt 15 resp. . TiU de artiklar somfritt får förvärvas och innehas av den som har fyllt hör ett antal mindrefyrverkeripjäser med laddning av lägre vikt (t.ex. raketer och s.k. solar,romerska ljus och fontäner). Knallpulver och vissa minche effekter(partypoppers) är också pyrotekniska varor. Dessa får emellertid förvärvasfritt och omfattas endast av den reglering som gäller för tillverkningen avvaran. Sprängämnesinspektionenhar vid remissbehandlingen uttalat att syftet med föreskiifterna är attsamtliga typer av fyrverkerier skall granskas och godkännas av inspektionen föratt garantera en förbätttad kvalitet och funktion hos de produkter som säljstill allmänheten. Inspektionen har vidare uttalat att den räknar med att vidbedömningen av olika pjäser se mindre till satsvikter och i stället i störreutsttäckning göra en bedömning av den enskilda produktens funktion ochuppttädande, något som är av avgörande betydelse när det gäller att fastställaåldersgränsen och övriga villkor för att godkänna varan. Detbör slutligen påpekas att det kan inträda ansvar enligt BrB för den somhandskas med pyrotekniska varor på ett sätt som kan medföra skada eller någonannan olägenhet. Sålunda kan bestämmelserna om t.ex. vållande till kroppsskadaeller sjukdom (3 kap. 8 §), ofredande (4 kap. 7 §), allmänfarlig vårdslöshet(13 kap. 6 §) och förargelseväckande beteende (15 kap. 16 §) bli tUlämpUga. Skälenför mitt förslag: När det gäller användningen av pyrotekniska varor vill jag till en början framhålla att det inte finns skäl att motverka användningen i sig av sådana varor för nöjesändainål. Jag vill också peka på 119 attpyrotekniska varor har andra användningsområden, t.ex. för signal- Prop.1992/93:210 givning i räddningssammanhang, där dessa varor frånsamhällssynpunkt fyller ett klart behov. Något genereUt förbud mot att användapyrotekniska varor bör därför som jag ser det inte övervägas. Däremot är detfrån lagstiftningssynpunkt angeläget att användning och annan hantering avdessa varor blir föremål för konttoll så att risken för skador och andraolägenheter till följd av hanteringen motverkas. Somhar framgått av redogörelsen för nuvarande ordning regleras hanteringen avpyrotekniska varor av lagen om brandfarliga och explosiva varor. Syftet medlagen är att förhindra att brand eller explosion som inte är avsedd uppkommervid hanteringen av sådana varor som omfattas av lagen och att förebygga ochbegränsa skador på Uv, hälsa eller egendom på grund av att brand ellerexplosion uppkommit i samband med hanteringen. Bestämmelsema i lagen och deföreskrifter som har utfärdats med stöd av lagen innebär att hanteringen avpyrotekniska varor är kringgärdad av begränsningar i olika avseenden, bl.a. omkrav på godkännande av de produkter som får säljas till allmänheten och omåldersgräns för förvärv och innehav. Avsiktenmed regleringen av hanteringen av brandfarliga och explosiva varor ärvisserligen i princip inte att morverka användning av pyrotekniska varor som ioch för sig får avsedd effekt men som leder till ordningsstömingar. Det äremellertid tydligt att syftet med dessa regler delvis sammanfaller med syftetbakom den nuvarande bestämmelsen i 6 § AOst om krav på tillstånd för att fåanordna fyrverkeri. Jag vill här peka på bl.a. aktsamhetsregeln i 7 § förstastycket i den nu aktuella lagen, som medför en skyldighet att förebygga skadorpå liv, hälsa eller egendom genom brand eller explosion till följd avanvändning av pyrotekniska varor. Den som med uppsåt eller av grov oaktsamhetbryter mot denna regel eller föreskrifter som har meddelats med stöd av den kandömas till böter eller fängelse i högst (21 § första stycket lagen ombrandfaiiiga och explosiva varor). Regleringenav hanteringen av brandfarliga och explosiva varor kan sålunda sägas varaavsedd att motverka även rena ordningsstömingar i stor utsträckning. Jag villhär peka på att skyldigheten enligt den nyssnämnda aktsamhetsregeln attförebygga skador på liv, hälsa eller egendom måste anses omfatta även skador avt.ex. psykiskt slag hos människor och djur tlU följd av användning avpyrotekniska varor. Men även om den nämnda regleringen delvis har samma syftesom föreskriften i 6 § AOst om användning av fyrverkerier finns det även ifortsättningen behov av en särskild reglering i ordningshänseende som innebären begränsning av användningen av pyrotekniska vai-or. Vid utformningen av enbegränsning från ordningssynpunkt av använd ningen av pyrotekniska varor måste en avvägning göras mellan olika motstående inttessen och hänsyn. En reglering i syfte att motverka ord ningsstömingar bör självfallet utformas så att detta syfte blU tillgodosett iså hög grad som möjligt. är det angeläget att regleringen inte sträcker sig så långt att detta syfte i själva verket riskerar au motverkas genom att t.ex. ungdomar i ökad omfattning använder hemtUlverkade 120 "bomber"av olika slag. Den begränsning på området som regleringen Prop.1992/93:210 innebär bör naturligtvis också vara så klart avgränsad som möjligt.Inte minst viktigt är att regleringen är utformad så att den leder tillefterlevnad utan att skapa onödig byråkrati för allmänheten och administtativtkrångel för myndighetema. Dennuvarande bestämmelsen i 6 § AOst har från dessa utgångspunkter vissa brister iutformningen som också gett upphov till tillämpningsproblem. Uttrycket"fyrverkeri" i bestämmelsen leder som uttedningen har påpekat tankennärmast till ett särskilt arrangemang vid vilket inte alltför obetydliga pjäseravfyras. En så snäv avgränsning torde dock inte ha varit avsedd när AOstinfördes (se prop. 1956:143 s. 105, bet 1956:1LU37 s. 46). Ett annat problem medbestämmelsens tillämpning är begränsningen till stadsplanelagt område, somnumera enligt PBL motsvaras av område med detaljplan, inom vilken kommunen ärhuvudman för allmänna platser (jfr 4 § tredje stycket lagen om brandfarliga ochexplosiva varor). Som utredningen anför kan det vara svårt för allmänheten attutan närmare efterforskningar avgöra om ett område är av detta slag. Utformningenav 6 § AOst medför att en stor del av den användning av pyrotekniska varor somförekommer hos allmänheten vid nyår och vissa andra får anses krävatillstånd av polisen. Under remissbehandlingen har det från polishåll påpekatsatt det endast är i få fall som ansökan om tillstånd sker. Vidare är detuppenbart att polisen saknar möjlighet att effektivt konttoUera efterlevnadenav kravet på tillstånd . Somjag ser det är de nuvarande förhållandena i detta avseende otillfredsställande.Enligt min uppfattning är det inte någon lämplig ordning att generellt krävatillstånd av polisen beträffande de nöjesfyrverkerier i tätorter som anordnasav ttadition hos en stor del av allmänheten vid de nyssnämnda tillfällena. Somregel används de pyrotekniska varor som här förekommer på ett tillräckligtansvarsfullt sätt. Och med hänsyn till de tillfällen det är fråga om fårolägenheterna med användningen frän ordningssynpunkt i allmänhet anses varabegränsade. Vidare är det naturligtvis från kiiminalpolitisk synpunkt integodtagbart att det gäller en ordning som innebär att ett stort antal personervid ett och samma tillfälle medvetet eller omedvetet bryter mot ettstraffsanktionerat krav på tillstånd, vars efterlevnad polisen med hänsyn tillomständigheterna saknar praktiska möjligheter att övervaka och som det från detallmännas sida inte finns någon egentlig anledning att ingripa mot. Jaganser således att det i fortsättningen inte bör finnas ett generellt utformatkrav, motsvarande vad som föreskrivs i 6 § AOst, på tillstånd av polisen föratt få använda pyrotekniska varor som innefattar bl.a. den allmänt utbreddaanvändning som förekommer vid t.ex. nyår. Enligt min mening bör det i ställetinföras en regel som medför krav på tillstånd när användningen av pyrotekniskavaror i det enskilda fallet medför risker för att någon beaktansvärd olägenhetför omgivningen uppkommer. Jag anser att man här bör väga in inte enbart vadsom kan sägas utgöra en störning av den allmänna ordningen. Om användningeninnebär risk för skada på eller någonannan beaktansvärd olägenhet för personer eller egendom, t.ex. Prop.1992/93:210 husdjur, bör användningen av pyrotekniska varor kräva tillstånd. Jaganser således att det inte bör göras någon avgränsning till pyrotekniska varorav visst slag. Den lösning som utredningen valt i detta hänseende, och sominnebär en anknytning till rätten för den som har fyllt att frittförvärva sådana varor enligt regleringen om brandfarliga och explosiva varor,är som jag ser det mindre lämpUg. Som har påpekats under remissbehandlingen kannämligen även användningen av mindre pyrotekniska artiklar, som får förvärvasfritt av sådana personer, ge upphov till påtagliga olägenheter t.ex. för densom är gammal eller sjuk eller för djur. Som också har påpekats underremissbehandlingen medför en anknytning av tillståndskravet till denna åldersgränsrisk för en ökad försäljning och användning av dessa produkter. Vidare är detfrån lagstiftningssynpunkt diskutabelt att låta innehållet i en bestämmelse ilag styras av föreskrifter på myndighetsnivå som har beslutats med stöd av enannan lag. Närdet gäller det geografiska tillämpningsområdet för ett tillståndskrav innebärden nuvarande bestämmelsen i 6 § AOst en begränsning till områden meddetaljplan inom vilken kommuner är huvudman för allmänna platser. Flertaletkommuner har emellertid genom föreskrifter i den lokala ordningsstadganutsträckt bestämmelsens tillämpningsområde till att omfatta alla områden meddetaljplan. Utredningen, som anser att kravet på tillstånd bör gälla för allaområden med sammanhängande bebyggelse, har också föreslagit att kravet skallgälla för orwåden med detaljplan. Självfalletär behovet av tillståndskrav i de allra flesta fall begränsat till områden medsammanhängande bebyggelse. En anknytning av tUlståndskravet till plan- ochbygglagstiftningens planbegrepp ger visserUgen en klar avgränsning men medförsamtidigt risk för en stelbent tillämpning. Som har påpekats underremissbehandlingen finns det områden i landet med tätbebyggelse som inteomfattas av detaljplan (t.ex. och vissa andra delar av ).Det kan naturligtvis också tänkas förekomma publikdragande evenemang mednöjesfyrverkeri på områden som inte omfattas av detaljplan och bettäffandevilka evenemang det finns skäl att upprätthålla ett tillståndskrav i detaktuella hänseendet. finns det områden som omfattas av detaljplan,tex. sttand- och grönområden, där det knappast är befogat att ett krav påtillstånd att använda pyrotekniska varor bör gälla. Kritiken mot den nuvarandeanknytningen till stadsplanelagt område, när det gäller svårighetema förallmänheten att avgöra om ett område är av det slaget, kan också i viss månriktas mot uttedningens förslag. Jag anser däiför, i likhetmed vad i har an fört under remissbehandlingen, att kravet på tillstånd för att använda pyro tekniska varor inte bör begiänsas till att omfatta områden av visst slag. 1 sak är denna utvidgning inte avsedd att innebära någon större avvikelse i förhål lande till Uttedningens förslag, eftersom kravet på tillstånd med mitt förslag är beroende av en bedömning av risken för olägenheter för omgivningen och därför ändå i många fall kommer alt gälla då användningen av pyrotekniska varor sker inom en sammanhållen bebyggelse. Mittförslag till begränsning av möjligheterna för allmänheten att Prop. 1992/93:210använda pyrotekniska varor innebär således att det liksom nu skall gälla ettkrav på tillstånd i vissa fall men att det här, till skillnad från nuvarandeordning och utredningens förslag, inte skall finnas någon geografisk avgränsningeller avgränsning till varor av visst slag. I stället anknyter enligt mittförslag tillståndskravet till en bedömning som skall göras i det särskildafallet av risken för att person eller egendom skadas eller drabbas av någonannan beaktansvärd olägenhet tiU följd av användningen av de aktuellapyrotekniska varoma. De omständigheter som i första hand bör beaktas vid dennariskbedömning är tidpunkten och platsens belägenhet. Jag återkommer ispecialmotiveringen närmare till de situationer då tillståndskrav är avsettatt gälla. Mittförslag till utformning av tUlståndskravet vid användning av pyrotekniskavaror innebär att det kan finnas ett låt vara begränsat behov av att genomlokala föreskrifter utvidga kravet till att gälla generellt i vissa avseenden.Exempelvis bör det vara möjligt för en kommun att föreskriva att pyrotekniskavaror inte får användas utan tUlstånd inom områden som är särskilt känsliga medhänsyn till risken för att användningen innebär olägenhet för omgivningen,t.ex. vid sjukhus eller vårdhem. 1 undantagsfall bör som jag ser det kommunenäven ha möjlighet att helt förbjuda användningen av pyrotekniska varor. Vadjag här tänker på är s.k. innetorg och liknande offentiiga platser, däranvändningen av pyrotekniska varor - även om den i normala fall med hänsyn tillvarans beskaffenhet är att anse som harmlös - över huvud inte bör få förekomma. Föreskrifterav detta slag skall enligt 8 kap. 3 § RF meddelas genom lag. avser skydd för liv, personlig säkerhet eller hälsa ellerordningen på allmän plats får emellertid regeringen, efter bemyndigande i lag,överlåta på kommunema att meddela sådana föreskrifter (se 8 kap. 7 § förstastycket 1 och 5 samt 11 § RF).