prop · GG03226 · 1992-12-31 00:00:00 — kan alltså miljökonsekvensbeskrivningarkrävas för skogsbniksåtgärder som väsentiigt kan ändra naturmiljön.Skogsvårdslagen har dock inte knutits till naturresurslagen CKh bestämmelserom särskilda miljökonsekvensbeskrivningar föi skogsbiuket kan därföi inteutfärdas med stöd av natuiresurslagen. Skogsstyrelsenhar i sina föreskrifter till skogsvårdslagen angett olika begränsningar ianvändningen av skogsbruksmetoder CKh skogsodlingsmaterial, bl.a. i syfte attminska riskema för negativ miljöpåverkan. I föreskriftema tiU bestämmelsen omnaturvåidshänsyn anges således att om oprövade bnikningsmetcxier aktualiseras,bör miljöeffektema av dem klarläggas innan de tas i praktiskt bruk. Iföreskriftema till bestämmelsen om skogsodlingsmaterial anges bl.a., såvittavser främmande ttädslag, att skogsocUing med sådant material iii ske endast omdet inte medför någon påtagUg olägenhet från allmän miljösynpunkt. Någotformellt krav på miljökonsekvensbeskrivningar finns dock inte iskogsvåidslagstifmingen, vaiken vid införande av nya metcxlei eUei vidanvändning av främmande ttädslag. Kommitténanser att det skulle medföra svårigheter att i skogsvårdslagen införa krav påmiljökonsekvensbeskrivnmgar för varje ny cKh oprövad skogs-bruksmetcxi,eftersom det skulle ställa krav på en omfattande konttoll av en mängd enskUdaskogliga åtgärder. Först när en ny metod eUer ett nytt material är avsett attanvändas i större, yrkesmässig omfattning kan det vara motiverat med ensärskild reglering. Om en ny skogsbraksmetod får någon omfattning, bör denenUgt kommittén komma att omfattas av regeln i 20 § naturvårdslagen om samrådDet är därför inte nödväncUgt att införa särskilda regler om miljökonsekvensbeskrivningarför att konttoUera om nya skogsbruksmetcxier skadar mUjön. bördet vidare vara möjUgt att inom ramen för nuvarande bestämmelser omskogscxUingsmaterial på ett tillfredsställande sätt övervaka att nytt materialmUjöprövas innan det får kommersiell användning. Det är enligt kommitténsmening inte rimligt att en enskild skogsägare skall behöva bekosta enbeskrivning av konsekvensema av nytt cxllingsmaterial. Denna uppgift måste åliggaskogsvåidsmyndigheten. Föregen del kan jag inte dela kommitténs uppfattning. Jag har i det föregåenderedogjort för min syn på sektcjrsansvaret och mecUen i skogspolitiken CKh vUlnu ytterligare anföra följande. DeaieeUa näiingama har fått en allt stöire inveikan på miljön undei senare år.Konsekvensbedömningar har en naturlig förankring i skogsbmket, men har ticUgaremest rört den direkta skogUga produktionen och de faktorer som har gynnat ellermissgynnat den. har även andra slag av konsekvensbedömningarkommit in i bilden, såsom luftföroreningamas på- verkan och bibehåUandet aven biologisk variation i skogsekosystemen. I den Prop. av nyUgenundertecknade konventionen om biologisk mångfald ställs krav påmUjökonsekvensbeskrivningar av aktiviteter som har en negativ effekt på den biologiskamångfalden. Konventionen kräver också att införsel av främmande arter föriundraseUer konttoUeras. Jag anser att tiden nu är mogen att införa krav påmUjökonsekvensbeskrivningar i skogsvårdslagen. Miljökonsekvensbeskrivningarbör krävas för nya metcxler CKh skogscxiUngsmaterial vars miljöeffekter ochlångsiktiga hushållningseffekter inte är klarlagda. En fömtsätming föi attsädana mUjökonsekvensbeskrivningai skall kunna kiävas bör dcKk vara attverksamheten avses pågå i någon nämnvärd omfatming eller skall utföras imiljöer som är särskilt känsUga. Miljökonsekvensbeskrivningar bör också krävasför storskaliga kalkningsprogram. För tidigare oprövat skogscxUingmaterial bördet vara fråga om yrkesmässig användning. Skogsstyrelsenbör kunna besluta att miljökonsekvensbeskrivningar skall utföras i denutsträckning som behövs. Beskrivningama bör ges det innehåll som myncUghetenbeslutar om i varje enskilt ärende. De ärenden som åsyftas kan vara frågor omcUspens från ett förbud att använda främmande skogsodlingsmaterial eller ommeddelande av föreskrifter om vilka avverkningsmetoder som skall vara tillåma.Det kan också bli aktuellt att myncUgheten ombesörjer att en konsekvensbeskrivninggenomförs utan anknyming till något särskilt ärende. bör, liksomnär det gäller miljökonsekvensbeskrivningar inom övriga samhällssektorer, fåtiUfäUe att yttra sig. Enviktig fråga i sammanhanget är vem som skall svara för miljökonse-kvensbeskrivningama.Som tidigaie nämnts bekostas enligt gällande leglei mUjökonsekvensbeskrivningaiav den som ansvaiar föi veiksamheten eller den som skall vidta åtgäiden. Tillskillnad mot fleia av de sektorer som omfattas av miljökonsekvensbeskrivningarfinns inom skogsbraket en stor spridning av aktörer från en enskild skogsägaremed bara några få hektar skog tiU mycket stora bolag med avsevärdaskogsinnehav. Mot den bakgranden CKh med hänsyn till vad jag har anförtom vilka åtgärder beskrivningama skaU avse bordet finnas möjlighet tUl enfördelning av kostnadema. I vissa fall är det rimligt attmiljökonsekvensbeskrivningama utförs CKh bekostas helt CKh hållet av denenskilde. Detta kan bli aktuellt för störte skogsbolag eller för en störresammansluming av skogsföretag, t.ex. en skogs-ägaieföiening. I andia fall börbeskrivningen utföras cKh bekostas helt av tillsynsmyncUgheten. Så kan t.ex.vara fallet när det hancUar om mer genereUt tiUämpliga metcxler som initieratsinom forskningen eller av myndigheten själv. Simationer där myndigheten utförsjälva miljökonsekvensbeskrivningen och enskilda till viss del bidrar tillkosmaden kan också tänkas. I de fall det blir aktuellt att låta den enskUde ståför kosmaden finns det uttymme för att ta ut en avgift för myncUghetensverksamhet med stöd av skogsvårdslagens bestämmelse om avgift i ärenden enUgtlagen. Mittförslag: Kravet att det för varje brukningsenhet skall fmnas en skogsbniksplanslopas. Däremot skaU skogsägaren vid sin anmälan av avverkning för myncUghetenredovisa vad han avser art göra för att tUlgodose naturvårdens ochkultuimiljövåidens inttessen i samband med aweikningen. Kommitténsförslag: Kommittén har föreslagit att det för varje brak-ningsenhet skallfinnas en redovisning av skogens tillstånd på enheten. Utöver en skylcUghetatt i samband med avverkningsanmälan redovisa på vilket sättnaturvårdsintresset skaU tUlgcxloses har kommittén föreslagit att planeradhyggesplöjning skaU anmälas tUl skogsmyncUgheten. samt länsstyrelsema i CKh anser attredovisningen av skogstillståndet på en brukningsenhet bör kompletteras meduppgifter om befintiiga namrvärden och hur de skall beaktas vid olikaskogsbraksåtgärder. och anseratt något redovisningskrav inte bör finnas, eftersom det strider motavregleringstanken. Tjänstemännens centtalorganisation och Skogsarbetareförbundetanser att kravet på skogsbraksplan bör finnas kvar. RUcsskatteveiket anför attskogsbruksplanen ligger tUl grand för de uppgifter som fastighetsägama lämnarvid fastighetsdeklarationen CKh om planen avskaffas förändras fömtsättningamaför uppgiftslämnandet vid fastighetstaxeringen. Skälenför mitt förslag: Enligt skogsvårdslagen skall det för varje brukningsenhetfinnas en skogsbraksplan med riktiinjer för skogens skötsel på enheten. om kravet på skogsbraksplan har meddelats av regeringen avSkogsstyielsen. Av föreskrifter följer att skogs braksplanenskall innehålla en redovisning av skogstillståndet på bmkningsenheten och CKksåange vUket behov det finns av olika skogsbruks-åtgärder. Kravetpå innehav av skogsbraksplan infördes i anslutning till andralagändringar som syftade tUl en aktivare awerkning inom skogsbruket Skogsbruksplanemahar enhgt kommitténs utvärdering varit väidefuUa instmment vid föTveikligandetav de skogspolitiska målen. Skogsbraksplan-läggning äi emellertid i granden ettskogsägaiansvai. Olika skogsägare har olika föratsättningai i fråga om ekonomi,kunskapei cKh inttessen. Därför fmns det enligt kommittén inte något skäl föratt formellt kräva att skogsägaren skaffar sig en skogsbraksplan som angeråtgärdsbehov enUgt skogsvårdslagen och vad som behövs i övrigt. Särskilt detgrancUäggande intresset av att avreglera skogsbruket CKh öka markägarens egetansvar cKh initiativ talar för att kravet på en redovisning av åtgärdsbehovetslopas. Däremot bör markägaren enligt kommittén kunna ange brakningsenhetensskogstillstånd, främst markens produktionsförmågaoch skogens utvecklingsstadium, ttädslagssam- Prop. 1992/93:226 mansättningoch tätiiet Föregen del vill jag anföra följande. Varje skogsägare har behov av ingåendekunskaper om hur skogen ser ut på bmkningsenheten. Utan sådana kunskaper är detmte möjUgt att planera verksamheten vare sig på kort eUer på lång sUct Behovetav en skogsbraksplan för detta ändamål är allmänt erkänt . EnUgt minmening är denna uppfatming så djupt rotad att några tvingande krav i fråga omskogsbraksplan inte bör ställas. Jag är inte heller beredd att biträdakommitténs förslag om skyldighet för markägaren att redovisa skogstiUständetpå bmkningsenheten. Jag vill dock erinra om att skogsvårdslagenstiUsynsbestämmelser ger tUlsynsmyndigheten rätt att på begäran få deupplysningar och handUngar som behövs för tillsynen. Medden betoning av skogsägamas miljöansvar som jag har förordat i det föregåendeär det viktigt att de i sina skogsbiuksplanei successivt för in uppgifter omde särskilda naturvärden cKh kulturmiljövärden som finns på brak-ningsenheten.Sådana uppgifter finns att tillgå i de olika inventeringar och program sommyndighetema upprättar. Informationom naturvärden CKh kulturmiljövärden är tillsammans med kunskaper om hurinformationen skall hanteras i det praktiska skogsbraket nödväncUg i olikasammanhang. Bl.a. är informationen om sådana värden en viktig grund för denredovisningsskylcUghet som jag i likhet med kommittén anser bör åvUaskogsägaren i samband med avverkningsanmälan. En sådan anmälan bör ifortsätmingen också innehålla uppgifter om vad skogsägaren avser att göra föratt tiUgodose naturvårdens intressen i samband med avverkningen i syfte attupprätthålla och främja den biologiska mångfalden på sina marker. Givetvis kandet aldrig bU fråga om att ställa högre krav på det nya uppgiftslämnandet änvad som följer av resp. skogsägares kunskaper på området. Det innebäi attskogsmyncUgheten, om den finner anledning till det, kompletterar underlaget försina bedömningar. Jag utgår från att detta inte skaU behöva bUr aktuellt inågon större utsttäckning när det gäller storskogs-braket Den nya anmähiingsskyldighetenbör införas i lagen i anslutning till skyldigheten att anmäla planeradavverkning CKh våtmarksdikning. Anmälningsskyldighet för hyggesplöjning blttdäremot inte akmell med hänsyn till det förbud mot sådan markberedning som jaghai föieslagit i det föregående. Denskogspolitik som jag har förordat i det föregående bygger på en ökad frihet förskogsägama utan ingripande från myndighetema med föreskrifter och förbud.Samtidigt ökar kraven på att skogsbmket skall bedrivas i samklang med denaturgivna föratsätmingama och på ett sådant sätt att den biologiskamångfalden vämas. Kunskapema hos landets skogsägare varierar kraftigt De storaskogsföretagen har förstärkt sina sta- ber med ekologiskkompetens. SamticUgt har omfattande utbildning av övriga Prop. Detsenare är nödvändigt inte minst mot bakgrand av de organisatcjriskarationaUseringar som görs CKh som innebär att skogsarbetaren själv i mycket stor utsttäckningavgör hur den praktiska verksamheten skaU Detta inrymmeräven åtgärder för hänsynstagande till naturvärdens De större skogsföretagen har som grand för sin planering avverksamheten ingående kunskaper om skogstiUständet ckU naturvärdena på sinaskogsmarker. Underlagetför planering av verksamheten för den enskilde skogsägaren behöver inte vara såomfattande som för de större företagen. Enklare tiU-ståndsTcdovisningar ellerskogsbruksplaner har varit tillräckliga. Jag har i det föregåendeförordat att skogsägama själva i fortsätmingen skall få avgöra om cKh när devUl skaffa sig en skogsbraksplan. Däremot skall det krävas att det vid anmälanom aweikning skaU lämnas uppgifter om den hänsyn som skaU tas tillnaturvårdens cKh kulturmiljövåldens inttessen i samband med avverkningen.Visserligen skall det då inte kunna stäUas större krav på skogsägaien än vadsom är rimligt bl.a. med hänsyn till utbUdning och kunskaper. Men den nyapolitiken bygger, som också kommittén har påpekat, på att kunskapema omnamrvård CKh ekologi är högre än . Det gäller både i fråga omteoretiska kunskaper och kunskaper om var på skogsfastigheten skyddsväida CKhhänsynskiävande växtei, djui ellei mUjöei finns. Skogsägamahar ett ansvar för att själva skaffa sig de kunskaper som behövs i dettasammanhang. Kommittén har lämnat förslag på flera av de områden som hänför sigtill detta. Jag behancUar dem var för sig i det följande. Mittförslag: Riksskogstaxeringen drivs vidare i oförändrad omfattning. Däremot börden översiktiiga skogsinventeringen (ÖSI) upphöra . De pågåendeinventeringama av sumpskogar och nyckelbiotoper slutförs . tUlförs medel för översiktligabedömningar av naturvårds-hänsyn. Kommitténsförslag överensstämmer med mitt i fråga om ÖSI samt sumpskogs- ochnyckelbiotopinventeringama. 1 fråga om riksskogstaxeringen har kommirténföreslagit en väsentiig resursförstärkning. Remissinstanserna:Flera är negativa till en avveckling av ÖSI, bl.a. ,, flera länsstyrelser och Tjänstemännens centralorganisation.Riksantikvarieämbetet framhåller behovet av att inventera Boverketefterlyser en landskapsekologisk samordmng på kom- Prop. 1992/93:226munnivå. Skälenför mitt förslag: Riksskogstaxeringen är en landsomfattandestickprovsinventering av skog. Den har gjorts . Denbeskriver skogens tiUstånd CKh utveckling. Resultaten kan inte särredovisas förmindre områden med större säkerhet Sålunda redovisas de enbart för landet scxnhelhet tx:h för regioner. kan umyttja inventeringsresultatensom underlag för sin planering. En tredjedel av anslaget för verksamheten har hittiUs finansieratsmed skogsvåidsavgiftsmedel. Kommittén hai föreslagit att resuisei-na förverksamheten utökas med föratom att anslaget återställs tiUnuvarande nivå. Ett särskUt anslag föreslås föi verksamheten. Kommittén anseratt finansieringen av förstärkningen bör ske genom en omfördelning från anslagsom disponeras av Naturvåidsveiket Föregen del betraktar jag riksskogstaxeringen som så grandläggande att den börbedrivas vidare i oförändrad omfattning. Regeringen har behancUat frågan omriksskogstaxeringen i den nyUgen beslutade forskningspoliriska propositionen(prop. 1992/93:170). Där föreslås att omfördelningar skall göras för attkompensera bortfallet av skogsvårdsavgiftsmedlen. I övrigt anförs atttaxeringen i ökad utsttäckning bör finansieras genom att användama betalar föide uppgiftet som efterfrågas. Det gäller även data för enskUdafoiskningsprojekt. Medel föi taxeringen böi även i fortsättningen anvisas öveianslaget till Lantbraksuniversitetet Därmed bibehåUs de möjUgheter tiUomfördelningar och tillfälliga resursförstärkningar som kan behövas. VidarebehåUs den nära anknymingen tUl forskningen som är nödvändig för en snabbmetodutveckling CKh nödväncUg rationalisering av taxeringen. Denöversiktliga skogsinventeringen (ÖSI) startades i sin nuvaiande foim eftei 1979åis skogspolitiska beslut. Viss verksamhet av samma karaktär hade bedrivits inorra under ert par decennier. Syftet med ÖSI har varit att skapaunderiag föi samhällsplanering av olUca slag, för skogsvåidsstyielser-nasverksamhetsplanering och för framstäUning av fastighetsvisa skogsbraks-planer.TUl skUhiad från riksskogstaxeringen ger ÖSI data som är geografiskt definierade.Kommittén anser att ÖSI bör avslutas . Förslaget har fått ett blandatbemötande. Flera remissinstanser har ansett att inventeringen bör slutföras såatt den blir landstäckande. Föregen del har jag samma uppfatming som kommittén. ÖSI bör aUtså avvecklas vidutgången av innevarande budgetår. ÖSI har kostat ,kosmader som väsentiigt överstiger vad som beräknades vid dess start. DärtUIkommer att inventeringen redan från början har bekostats med skogvårdsavgiftsmedelsom nu är tiUgängUga. Givetvis äi det insamlade materialet av visstvärde, inte minst för skogsvårdsmyncUgheten. Det bör därför umyttjas så långtmöjligt cKh lämpligt och lUcsom hittUls ställas tiU andra användarescUsposition. regi pågår inventeringar av skyddsvärdanyckelbiotoper och sumpskogar. Det är angeläget att de fullföljs så snabbt som Prop.1992/93:226 möjligt. Till förfogande bör därför ställassammanlagt 115 mUjoner kionoi föi högst en fyraåispericxl. Medlen böifinansiera fortsatt inventering inom ramen föi ett tidsbegiänsat projekt om ytteiUgare medel föi ändamålet böi inte göras. Insatsemaföi bevarande av en biologisk mångfald kräver samordning av det material CKhkunskaper som finns i befintiiga cxh pågående naturinventeringar. En sådansamordning bör ske i landskapsformat. Det är angeläget attinventeringsmaterialet ses i ett större perspektiv, eftersom det inte är möjUgtatt bevara den biologiska mångfalden genom åtgärder som planeras med utgångspunkti bedömningar rörande ett enskUt arbetsobjekt Ökadekunskaper om vilka områden som bör skyddas CKh hur detta skall göras, byggda påförhåUandena i större områden, möjliggör ökad flexibiUtet CKh kan minskabehovet av reservatsavsätmingar. Dessa kunskaper gör det också möjUgt att t.ex.avsätta reservat eUer upprätta civilrättsUga avtal där det äi mest angeläget.Inskränkningar i markägarens förfoganderätt skall härigenom inte behövatiUgripas i onöcUgt stor omfartning och för onödigt Inomstorskogsbruket initieras nu på flera håll en verksamhet grandad på denna syn.Det faller sig naturligt med de omfattande skogsarealer som här finns hos resp.skogsägaie. Det äi angeläget att veiksamheten föi skydd av den biologiskamångfalden kan bedrivas enUgt samma principei inom småskogsbraket. Det äiemellertid inte praktiskt möjligt att låta vaije enskild skogsägaie medverka ifinansieringen av den uppgiftssammanstälhiing som då behövs CKh som i huvudsakmåste bygga på de oUka inventeringama som redan genomförs. Jag förordar istället att skogsvåidsmyndigheten anvisas vissa medel för ändamålet Som jag harantytt kommer en bättre samordning att leda tiU rationeUare åtgärder som ävenminskar kosmadema för den enskilde skogsägaren. Derme bör i gengäld, som jaghar anfört i det föregående, förutsättas ha en positiv instälhung tiU att utansärskUd ersättning skydda mindre biotoper. Dettainnebär således art den skogliga myncUgheten i sin myncUghetsutöv-ning inteendast skall ta hänsyn till förhållandena på den enskilda fastigheten, utanäven väga in förhåUandena i större områden i syfte att minimera inskränkningarnai markägamas förfoganderätt. 6.3 Utbildning och forskning Minbedömning: Den nya skogspolitiken stäUer krav på ökade kunskaper genomutbildning av skogsägare, yrkesverksamma i skogsarbete och tjänstemän. Denbreda ansats som kännetecknar skogsforskningen måste bestå. Ytterligareforskningsinsatser behövs för att göra skogsnäringen mer konkurrenskraftig påexportmarknaden cKh mer kundanpassad. Kommitténsförslag överensstämmer i stora delar med min bedömning. NågontUlfredsställande finansiering anges emeUertid inte. Remissinstanserna:De flesta delar kommitténs syn på behovet av en förstärkt skogsforskning.Förettädare för skogsbmket kan inte acceptera an den koUektiva skogsforskningenskulle bU utan statiiga medel. Skälen för min bedömning:I den till avlämnade propositionen om forskning för kunskapCKh framsteg (prop. 1992/93:170) har regeringen behandlat bl.a. den högreskogsutbUdiungen CKh forskningen på skogs- och skogsindustriområdena. Ipropositionen redovisas behovet av en reformerad skogsutbildning. Förnärvarande pågår inom en översyn av jägmästare-,skogsmästare- och skogsteknikei-utbUdningama. Syftet äi dels att skapa enbättte bas föi framtida forskning, dels att utfoima utbUdningama med hänsyntill vad aibetsmaiknaden kräver. HittiUs har i översynsarbetet noterats ettbehov av färre utbildningai och utbildade inom skogsbruket. Vidare har detuppmärksammats problem med kvaUteten CKh omfatmingen avskogsarbetareutbUdningen. Den senare frågan kommer att studeras näimare inomUtbildnings- och Jordbruksdepartementen. Det bör i sammanhanget ävenuppmärksammas att fortbUdningen inte får komma i bakgmnden. Den nyaskogspolitiken och den snabba tekniska utvecklingen ställer krav på ökadekunskaper. Men också den ökade andelen skogsägare med bristande kunskaper omelementär skogsskötsel talar härför. Iprof)ositioncn om forskning förordas vidare att det sedan flera äi pågåendeforskningsprogrammet och miljö fortsätter. Det uttalas att program metböi kompletteras med nya insatser i ett brett forskningsprogram om ttä-kvaUtet(Kh träfiber. För att ytterligare stärka skogsforskningen pekas på behovet avomfördelning av medel inom Fortsatta insatser föreslåsför verksamheten vid det branschägda skogsforskningsinstimtet SkogForsk. Samladeinnebär dessa insatser föratsättningai föi en väsentiig förstärkning ochförbättring av den grancUäggande kunskapsnivån inom skogssek-tom. 6.4 Rådgivning och information Minbedömning: Rådgivning kommer att vara ett viktigare medel i skogspolitiken änhittUls. Den behöver kompletteras med informationsinsatser. Kommitténsbedömning överensstämmer i huvudsak med min bedömning. Remissinstansernainstämmer i kommitténs bedömning att rådgivning- Prop. 1992/93:226 ensbetydelse kcxnmer att öka. Flera har synpunkter på hur rådgivningen skallfinansieras och vem som praktiskt skaU svara för den. Skälenför min bedömning: I det föregående har jag framhållit att rådgivningen inomskogsbruket har varit ett viktigt komplement tUl skogsvårdslagen under hela1900-talet. Skogsvåidslagen har endast ställt upp ram-ama för hurstaten önskar att skogsägaren skaU agera. De maktmedel som lagen rymmer harumyttjats först sedan lämnade råd inte har följts i tiUiäckUg utsttäckning.Rådgivningen har på detta sätt lett tUl att omständUga administrativaförfaranden hai kunnat undvikas. nya skogspolitiken kommei rådgivningen att få en ökad betydelse. Denminskade detaljregleringen i kombination med ett ökat antal skogsägare somsaknar förankring i lantbruket talar starkt för detta. DärtiU kommer attrådgivningen måste ges en annan karaktär och ett annat innehåll än för närvarande.Kravet på bevarande av en biologisk mångfald leder till att rådgivningen måstelymma frågor som rör ekologi i vid mening och kulturmUjö-frågor. Det är frågorsom således inte omfattar ekonomiska incitament för skogsägare, men som församhället i stort är väsentUga föi utvecklingen. Givetviskommer rådgivningsbehovet att innefatta även frågor som rör den ekonomiskadriften av skogsfastigheten. Sådan rådgivning är även i fortsättningen iföista hand en uppgift föi skogsägamas egna organisationer. I viss utsttäckningbör den kunna tillhandahållas även av den statiiga skogsmyndigheten. Denna typav rådgivning är ett egeninttesse för skogsägaren och bör sålunda betalas avhonom själv. Denmer grancUäggande rådgivningen, som jag har berört, bör även den sålångt möjUgt finansieras av skogsägaren. Det ligger emeUertid i sakens naturatt det inte är rimUgt att låta skogsägaren betala den rådgivning som är ettled i tillsynen enhgt lagstifmingen. Denna är ju inte direkt efterfrågad CKhkan inte heller fördelas jämnt över hela skogsägargrappen. Hit hör även vissolycksfaUsförebyggande rådgivning till självverksamma skogsägare. Staten börmot denna bakgrand finansiera sådan rådgivning även i fortsätmingen. Vadgäller den informationsverksamhet som skogsmyncUgheten bedriver har den varitett viktigt komplement tiU rådgivningen. Denna information kan komma tiUuttryck på olika sätt. har under en lång följd av år inom lamenföi sin förlagsverksamhet prcxlucerat högklassiga läroböcker, foldrar, filmercKh annat informationsmaterial. Verksamheten, som i huvudsak finansieras medförsäljningsintäkter, har en viktig skogspolitisk funktion CKh ett mycket gottrykte och bör drivas vidare. Viktigt i sammanhanget är att bygga vidare på denopartiska ställning som informationsverksamheten har getts .