prop · GG03210 · 1992-12-31 00:00:00 — Vidare har ttafikhuvudmännen enligtlagen (1978:438) om huvudmannaskap för viss kollektiv persontrafik numeraansvar för all lokal och regional linjeu-afik för personbefordran.Huvudmannaskapet gäller också spåibunden n-afik och tt-afUc till sjöss, t.ex. dentrafik som regleras av det med stöd av 25 § AOst fastställda reglementet Prop. 1992/93:210 för färjettafiken i . Ansvaret somttafUchuvudman omfattar även utformningen av taxor för ttafiken. Den nuvarandeordningen innebär enligt min mening att bestämmelsen i 25 § AOst inte längrefyller något praktiskt behov beträffande taxesättningen i den kollektivapersonttafiken. Medstöd av den nyssnämnda föreskriften har det även för annan verksamhet änkollektiv persontrafik i vissa fall utfärdats taxor och reglementen somfortfarande gäller. Uttedningen pekar på bl.a. vagare- och mätareinstitutionen,stadsbuden och bärarelagen, som regleras av ålderdomliga föreski-ifter. Enligtuttedningens uppfattning finns det inte längre behov av ettunderställningsförfarande enligt 25 § AOst bettäffande taxor och reglementenför verksamheter av detta slag. Jag delar uttedningens uppfattning som intemött någon erinran under remissbehandlingen. Detsagda gäller även reglementet för i . Detta reglementeinnehåller vid sidan av föreskrifter av intem natur sttaffsanktioneradebestämmelser för den allmänhet som använder sig av hissen liksom föreskriftersom ger hissföraren befogenhet att meddela allmänheten straffsanktioneradeanvisningar. Motsvarande bestämmelser saknas vid annan jämförbar verksamhet,t.ex. vid linbanor, skidliftar och andra hissanläggningar. Liksom utredningenanser jag att det saknas behov av särskilda offentligrättsliga regler förverksamheten vid den nu aktuella anläggningen. Tillräckliga möjligheter tillingripanden mot den som stör ordningen eller äventyrar säkerheten iverksamheten finns med stöd av t.ex. polislagen. Mittförslag innebär således att den i 25 § AOst föreskrivna möjligheten förlänsstyrelsen att fastställa taxor för den kollektiva persontrafiken liksomreglementen och taxor för verksamheter av annan karaktär avskaffas. Det innebärockså att de föreskiifter av detta slag som ännu gäller skall upphävas. 4.4.2Omfattningen av kriminalisering, m.m. Mittförslag: Utöver förbudet mot att beträda spårområdet för tunnelbana ellerspårväg tas i ordningslagen in en motsvarighet till vissa av debötessanktionerade förbud som finns intagna i lokala trafikreglementen. Detgäller förbud mot att vidröra manöver- och signalanordningar eller liknandeanordningar, att röka på andra färdmedel än i taxifordon och att förorena ellerskräpa ned samt mot s.k. spärrforcering i tunnelbana. I lagen tas vidare in enmotsvarighet till det i lokala reglementen intagna förbudet mot att medförafarlig egendom inom ett ttafikföretags område. Vidare tas iordningslagen in en motsvarighet till de nuvarande bötessanktionerade förbudeni lokala trafikreglementen mot att förtära al-koholcUycker, dvs. spritchycker,vin och annat öl än lättöl, inom ett samfärdselområde. Förbudet gäller inte ifråga om förtäring av drycker vid tilläten servering och inte heller omtrafikföretaget för särskilt fall har medgett förtäringen. Alkoholdrycker sompåttäffas hos den som bryter mot förtäringsförbudet skall, oavsett vemdryckerna tillhör, förklaras förverkade, om inte särskilda skäl talar mot det. Utredningensförslag överensstämmer delvis med mitt. De nuvaiande bötessanktioneradeförbuden i lokala reglementen mot bl.a. rökning, nedskräpning ochspänforcering ges enligt utredningens förslag inte någon motsvarighet i lag.Utredningens förslag till förtäringsförbud omfattar liksom mitt förslag spritoch vin men till skillnad från mitt inte annat öl än starköl. Vidare skiljersig uttedningsförslaget frän mitt förslag genom att förbudet mot att medförafarlig egendom enligt uttedningen inte bör sttaff-sanktioneras. Utredningenföreslår ett bötessanktionerat förbud mot att genom att vichöra manöver- ellersignalanordningar eller på något liknande sätt äventyra säkerheten i trafikensom till skillnad från mitt förslag innebär krav på att åtgärden äventyratsäkerheten i ttafiken. Remissinstanserna:Förslaget tillstyrks eller lämnas utan erinran av en majoritet av de instansersom särskilt har kommenterat det. Den avkriminaUsering som förslaget innebär ivissa hänseenden i förhållande till de nuvarande lokala ordningsföreskriftemakritiseras emellertid av bl.a. förettädare för polis och åklagare liksom avSvenska kommunförbundet. Från flera håll anförs att det i lag bör finnassttaffsanktionerade bestämmelser om ordning och säkerhet pä omi-ådet som iallt väsentligt motsvarar nämnda föreskrifter. Beu-äffande förslagetom förbud mot förtäring av alkoholdiycker anser SJ, ,, , Spårvägar och attförbudet bör omfatta även annat öl än starköl. pekar därvid påau möjligheterna att konttoUera förbudet mot förtäring av starköl i praktikenomintetgörs, om inte också öl av annat slag omfattas av förbudet. länanser att förtäringsförbudet bör omfatta spritdrycker generellt men i öv- Prop. 1992/93:210 rigt vara begränsat till vin och starköl, när förtäringen ärstörande från ordningssynpunkt EnligtSJ, , och Spårvägar bör ett förbud mot attmedföra farUg egendom inom ett ttafikföretags område gälla generellt utanmöjUghet för företaget att medge undantag. LRF anser det vara inkonsekvent attförbudet inte är sttaffsanktionerat SJoch SL anser att det även i fortsättningen bör finnas ett kriminaliserat förbudmot obehörigt tiUträde till ett område inom tunnelbana som inte är upplåtet förallmänheten. De pekar här pä att åklagarna har ansett att inträngande iförarhytter och liknande förfaranden inte utgör olaga inttång. Enligt Göteborgskommun och Spårvägar bör det finnas ett sttaffsanktionerat förbud mottiUttäde på färdmedel till utrymmen som inte är avsedda för allmänheten. RA,Svenska kommunförbioidet, SJ och SL anser att ett förbud mot att vidröramanöver- eller signalanordningar i kollektivttafiken inte bör vara begränsattill fall då säkerheten äventyras utan omfatta även okynneshand-lingar. Från SJoch SL anförs att ett generellt förbud på denna punkt är motiverat avinttesset av att en känslig ttafikapparat inte störs av sådana förfaranden. Behovetav ett sttaffsanktionerat förbud mot rökning pä kollektiva färdmedel ocksåfortsättningsvis understryks av bl.a. RA, i , och olika ttafikföretag. i , SJ ochSL betonar att ett sådant förbud är motiverat av säkerhetsskäl. RA, SJ, och SL pekas pä behovet av ett fortsattsttaffsanktionerat förbud mot nedskräpning inom ett ttafikföretags område. SJoch SL godtar inte utredningens uppfattning att förbudet enligt 23 §naturvårdslagen (1964:822) mot nedskräpning kan ersätta nuvarandeSttaffsanktionerade förbud mot nedskräpning inom tunnelbaneomiäde och päfärdmedel. Bl.a.RA, SJ och SL har uppfattningen att ett sttaffsanktionerat förbud motspänforcering i tunnelbana bör finnas kvar. anför att maninte bör avstå från en sådan särskild sttaffbestämmelse fönän det står klartatt ett beteende av det aktuella slaget kan besttaffas som bedrägligt beteende. SJoch SL betonar vikten av att vägran att stiga av en buss i samband medbetalningsvägran skall kunna besttaffas även . Göteborgskommun och Spårvägar anser att tillttädesförbudet bett-äffandespårområden bör omfatta även andra kollektivomräden, t.ex. särskilt avgränsadebussgator. Skälen för mitt förslag:Som jag har anfört (avsnitt 4.4.1) kan man inte avvai-a kriminalisering som ett medel för att upprätthälla ordning och säkerhet i kollektivttafUcen. Även i fortsättningen bör det således finnas Sttaffsanktionerade förbud mot vissa handlingar och beteenden av passage rare och andra som befinner sig i denna trafik. Som jag ser det bör det kri minaliserade omi-ådet enligt regleringen i den nya ordningslagen här i hu- 206 vudsaköverensstämma med vad som gäller enligt lokala ttafUcreglemen- Prop.1992/93:210 ten och järnvägssäkerhetslagen i de aktuella frågorna. Liksom vissaremissinstanser anser jag således att uttedningsförslaget i detta avseende pävissa punkter innebär en avkriminaUsering som inte är välbetänkt Jag tar nu uppde olika situationer där frägan om sttaffsanktionerade förbud aktualiseras.Frågan om en motsvarighet i ordningslagen till de nuvarande sttaffsanktioneradebestämmelsema i jämvägssäkerhetslagen om förbud mot att beträda spårområdet förtunnelbana eller spårväg har jag tidigare behandlat (avsnitt 4.4.1). 1de lokala ttafikreglementena finns genomgående föreskrifter om förbud förallmänheten att vidröra manöver- eller signalanordningar, nödbroms o.d. ivagnar eller att pä något annat sätt äventyra säkerheten i trafiken.Utredningens förslag innebär att ett motsvai-ande förbud tas in i ordningslagen.Under remissbehandlingen har förslaget mött kritik från en del häll genom attförbudet innebär en begränsning till fall då säkerheten äventyras och inteomfattar okynneshandlingar. Jag har förståelse för remisskritiken och villbetona att ett generellt utformat förbud mot att missbruka mekaniska ellertekniska anordningar i kollektivttafiken är motiverat inte bara fränsäkerhetssynpunkt utan också med hänsyn till inttesset av att det känsligasystem som kollektivtrafiken i många fall utgör inte störs till följd av sådanaåtgäi-der. Mitt förslag är därför att den som olovligen vidrör manöver- ochsignalanordningar eller liknande anordningar i kollektivtrafiken eller annarshindrar trafikens behöriga gång skall kunna straffas även om förfarandet intekan sägas ha påverkat säkerheten i trafiken. anser jag att det i ordningslagen bör tas in en bestämmelse,motsvarande de nuvarande förbuden i reglementen, mot att medCöra farlig egendominom ett samfärdselområde. Bestämmelsen bör innebära ett förbud mot att medföraegendom som är av farlig beskaffenhet eller som kan orsaka avsevärd olägenhet.Till skillnad frän de nuvarande föreskrifterna bör emellertid den nyabestämmelsen vara straffsanktionerad. Jag tar i specialmotiveringen upp fråganom undantag frän förbudet 1reglementet för den kollektivttafik med tunnelbana och spårväg som SL bedriveri finns bestämmelser om sttaff för bl.a. den som beredersig tiUttäde till ett avgiftsbelagt område utan att erlägga avgift, uppvisagiltigt färdbevis eller genomgå automatkontroll av färdbeviset. Förfarandetbrukar kallas spänforcering. Uttedningen anser att förfarandet i allmänhet äratt bedöma som bedrägligt beteende (s.k. snyltning) enligt 9 kap. 2 § andrastycket BrB och har mot den bakgrunden inte föreslagit något särskiltsttaffsanktionerat förbud mot spärrforcering. Utredningens bedömning avrättsläget hai- under remissbehandlingen kritiserats av bl.a. RÅ och Stockholmstingsrätt. Föregen del anser jag att det inte får råda någon tvekan om att det är straffbai-t att bereda sig tiUttäde till ett område innanför en ingängsspärrtill tunnelbana utan att kunna uppvisa ett giltigt färdbevis. En straffsank- tionerad bestämmelse med ett sådant förbud bör därför tas in i ordnings lagen. Frägan om betalningsvägran vid busstrafik återkommer jag till i det följande (avsnitt 4.4.3) 207 Jaghar i det föregående (avsnitt 4.4.1) behandlat frägan om förbud mot Prop.1992/93:210 att bettäda spårområden. I detta sammanhang viU jag beröra fräganom obehörigt beträdande av andra platser än spårområden. EttstraffsarUctionerat förbud i detta avseende gäller beträffandetunnelbanan i . Uttedningen anser att bestämmelsema i 4 kap. 6 §BrB om olaga inttång ger tillräckliga möjligheter att ingripa mot den somolovligen bereder sig tiUttäde till t.ex. förarhytter och andra chiftsutrymmen.Jag delar denna bedömning och anser alltså, till skillnad från vissaremissinstanser, att något särskUt sttaffsanktionerat förbud i detta avseendeinte bör tas in i den nya ordningslagen. Närdet sedan gäller frågan om behovet av ett förbud mot förtäring av alkoholdryckervill jag peka på att det i de nuvarande lokala ttafikreglementena finnsbötessanktionerade förbud för ttafikanter att förtära sprit, vin ellermaltdrycker. Uttedningen framhåller att det även utan ett förtäringsförbudbettäffande s.k. folköl finns goda möjUgheter att ingripa mot ungdomar ochandra som i samband med förtäring av folköl gör sig skyldiga till allvarligaordningsstömingar. Förslaget av uttedningen att ett förtäringsförbud i fortsättningenskall omfatta spritdrycker, vin och starköl men inte t.ex. foUcöl haremellertid under remissbehandlingen mött kritik från bl.a. oUka ttafUcfö-retag,som anser att ett sådant förbud bör omfatta även annat öl än starköl. Föregen del anser jag att det även i fortsättningen bör finnas ett förbud förttafikanter i kollektivttafiken mot att förtära chycker som innehåller alkohol.De nuvarande förtäringsförbuden i lokala trafikreglementen sttäcker sigemellertid enligt min mening för långt genom att de omfattar maltdryckergenerellt, alltså även lättöl. Däremot anser jag i likhet med flera remissinstanseratt det från ordningssynpunkt är motiverat att ett förtäringsförbud omfattarockså folköl. Bl.a. skulle möjligheterna att konttoUera ett förbud mot attförtära starköl allvarligt försväras i praktUcen, om inte också folköl skulleomfattas av förtäringsförbudet Mittställningstagande nu innebär således att, sprit, vin och annat öl än lättölinte skall få förtäras pä de olika färdmedlen och inom ttafikföretagets områdei övrigt. LUcsom uttedningen anser jag vidare att undantag frän förbudet börgöra.s för de delar av företagets områden där tillstånd till servering avalkoholdrycker gäller. Det bör också finnas en möjUghet för företaget att försärskilda fall medge undantag frän förtäringsförbudet. Denuvarande lokala trafikreglementena innehåller sttaffsanktionerade förbud motrökning på färdmedel. Utredningen anser att sädana detaljbetonade förbud intebör tas in i lag och pekar på att föreskrifter om rökning i stället kan ställasupp som ett avtalsrättsUgt villkor för transporter Flera remissinstanser harkritiserat ställningstagandet att något sttaffsanktionerat förbud mot rökningpå kollektiva färdmedel inte skulle behövas. Isammanhanget bör nämnas att i sitt betänkande (SOU 1990:29) Tobakslag har föreslagit förbud mot rökning på bl.a. all männa färdmedel och i lokaler som står till förfogande för de resande. Undantag görs för enstaka rum eller uttymmen som särskilt har avsatts för detta. Tobaksuttedningen uttalar därvid bl.a. (s. 165) att, även om det i och för sig är tekniskt möjligt att inrätta ett rökutrymme på ett färdmedel, det 208 knappast är befogat attgöra detta, om det rör sig om transporter av inte alltför läng varaktighet.EnUgt förslaget är förbudet inte sttaffsanktionerat för den som bryter mot det,men denne fär avvisas från platsen. Utredningsförslaget övervägs fÖrnärvarande i efter remissbehandling. För egen del anser jag inte heller i fortsättningen kan avvara ett straffsanktionerat förbud motrökning på bussar, spårvagnar och tunnelbanetåg. Som har påpekats underremissbehandlingen är ett sådant förbud motiverat inte minst frånsäkerhetssynpunkt. Däremot anser jag inte att det finns tillräckliga skäl attutsträcka ett sttaffsanktionerat rökförbud till att omfatta färdmedel somanvänds i taxitrafik. Här kan det vara tilhäckligt att ett eventuellt förbudkan komma till stånd som ett avtalsrättsUgt villkor för transport. Mitt förslaginnebär därför att det i den nya ordningslagen tas in ett förbud mot rökning påancha färdmedel än som ingår i taxittafik. Närdet sedan gäller frägan om förbud mot nedskräpning inom ett ttafikföretagsområde anser jag liksom flera remissinstanser att det även i fortsättningenbehövs ett särskilt sådant förbud. Till skillnad frän utredningen anser jagsålunda inte att det allmänna förbudet enligt 23 § naturvärdslagen motnedskräpning utomhus är tillräckligt. Enligt min uppfattning bör det finnas ettstraffsanktionerat förbud mot nedskräpning även när det gäller t.ex.tunnelbaneområden och själva färdmedlen. Däremot anser jag i likhet medutredningen att de nuvarande förbuden mot otillåten affischering o.d. inte börges någon motsvai-ighet i den nya ordningslagen. 4.4.3Befogenheter och rättsligt skydd för trafiktjänstemän Mittförslag: En ttafiktjänsteman får ge trafikanter och andra anvisningar ellertillsägelser som behövs för att ordningen och säkerheten i ttafiken skallupprätthållas. Vidare får en ttafiktjänsteman vägra tiUttäde tillttafikföretagets område för den som är berusad, medför farlig egendom ellerannars uppttäder pä ett sådant sätt att det finns anledning att befara att hankommer att störa ordningen eller äventyra säkerheten i trafiken. Den som harbrutit mot något av de särskilda bötessanktionerade förbud som gäller ikollektivtrafiken liksom den som är bemsad eller stör ordningen eller äventyrarsäkerheten i ttafiken är skyldig att på uppmaning av en tt-afiktjänsteman lämnattafikföretagets område. Detsamma gäller den som underlåtit att följa enanvisning eller tillsägelse av en u-afiktjänsteman, om överträdelsen ellerunderlåtelsen har väsentlig betydelse för ordningen eller säkerheten ittafUcen. Trafiktjänstemänskall omfattas av skyddet för myndighetsutövning. Med en trafiktjänsteman skallförstås förare samt den som annars på gmnd av anställning eller uppchag hos etttrafikföretag har uppgifter som avser ordningen och säkerheten i ttafiken. 14 1992/93. Utredningensförslag i fråga om en trafUctjänstemans befogenheter Prop. 1992/93:210överensstämmer i huvudsak med mitt. Uttedningsförslaget att en ttafiktjänstemanskall ges befogenhet att ta i beslag alkoholdrycker saknar motsvarighet i mittförslag. Enligt uttedningens förslag är befogenheten att ge trafikanter och andraanvisningar eller tillrättavisningar som behövs för att ordningen ellersäkerheten skall upprätthållas begränsad till ttafikföretagets område. När detgäller det rättsliga skyddet för ttafiktjänsteman skiljer sigutredningsförslaget från mitt sä till vida att definitionen av ttafUctjänstemanenligt uttedningsförslaget inte omfattar den som har uppdrag hos ttafUcföretaget. Remissinstanserna:Med några undantag tillstyrks eller lämnas förslaget utan erinran av det fåtalinstanser som har behandlat det. SL och spårvägar anser attbefogenheten för ttafiktjänsteman att meddela anvisningar och tillsägelser börknytas till själva ttafUcfunktionen i stället för till trafikföretagets område.Bl.a. betonar vikten av att befogenheten förtrafiktjänstemän att meddela sttaffsanktionerade anvisningar och tillsägelserfinns kvar. anser det vara tveksamt om enbart berusning -oavsett grad - bör kunna utgöra skäl för att vägra någon tiUttäde till ettttafikföretags område. Tingsrätten föreslår att vägran skall få ske, om enperson är så berusad att det finns anledning att befara att han kommer attstöra ordningen eller äventyra säkerheten i trafiken. ochGöteborgs spån-ägar anför bettäffande förslaget om skyldighet att på uppmaninglämna trafikföretagets omiåde att det är trafikpersonalens bedömning avsituationen som skall vara avgörande för när sådan skyldighet inträder. RAliksom i ansluter sig till att all trafik-personalinom kollektivttafiken, definierad pä det sätt utredningen har angett, skallha förhöjt straffskydd enligt 17 kap. BrB. är tveksam tillom ett förhöjt sttaffskydd har någon stöne betydelse. Skälenför mitt förslag: För att ordning och säkerhet skall kunna upprätthållas ikollektivttafiken krävs att allmänheten, utöver vad som följer av destraffbestämmelser som jag har behandlat (avsnitt 4.4.2), följer anvisningari olika hänseenden. Beträffande vissa sådana anvisningar är det tillräckligtatt de betraktas enbart som en del av avtalet mellan trafikanten och företagetom persontransport. 1 fråga om andra anvisningar är det emellertid frånordnings- och säkerhetssynpunkt nödvändigt att de ges offentligrättsligt stöd såatt det är möjligt att ingripa mot den som inte följer ett förbud eller påbud.Inte minst angeläget är att en ttafiktjänsteman har befogenhet att i detsärskilda fallet meddela de anvisningar och tillsägelser som behövs i dettahänseende. Jag återkommer sttax till begreppet ttafiktjänsteman. Enligtmin uppfattning bör sålunda den nuvarande regleringen i de lokalatrafikföreskrifterna på denna punkt ges en motsvarighet i den nya ordningslagen.Jag förordar att det i lagen tas in en föreskrift om att en trafiktjäns-teinanfår ge trafikanter och anch-a anvisningar eller tillsägelser som behövs för attordningen och säkerheten i trafiken skall upprätthällas. särskildbestämmelse om trafikföretagets befogenhet att ge sådana an vis- Prop.1992/93:210 ningar behövs enligt min mening däremot inte. Vidsidan av en allmän befogenhet att ge allmänheten anvisningar eller tillsägelserbör en ttafiktjänsteman, när det är påkallat från ordnings- ellersäkerhetssynpunkt, kunna vägra personer tiUttäde till ttafikföretagets områdeeller uppmana personer att lämna området. Skyldigheten för allmänheten attfölja en trafiktjänstemans anvisningar eller tillsägelser i det enskilda falletär enligt min mening i vissa fall sä väsendig att det bör vara möjligt att isista hand använda tvångsmedel mot den som ttedskas. Frägan om vem som skall fåanvända sådana medel återkommer jag sttax till (avsnitt 4.4.4). Jaganser sålunda att den som är bemsad, medför farlig egendom e.d. eller annarsuppträder på ett sådant sätt att det finns anledning att befara att han kommeratt störa ordningen eller äventyra säkerheten i trafiken bör kunna vägrastiUttäde till trafikföretagets område. Den som redan befinner sig inomföretagets område, t.ex. på ett färdmedel, och som är berusad eller störordningen eller äventyrar säkerheten bör vara skyldig att på uppmaning av entrafiktjänsteman lämna omi-ådet IUnje med uttedningens förslag bör vidare skyldigheten att pä uppmaning lämnattafikföretagets område gälla också den som har underlåtit att efterkomma enanvisning eller tillsägelse av en ttafiktjänsteman, om överträdelsen ellerunderlåtelsen har väsendig betydelse för ordningen eller säkerheten i trafiken.Också den som har brutit mot de sttaffsanktionerade bestämmelserna i ordningslagenbör som utredningen har föreslagit vara skyldig att på uppmaning lämnattafikföretagets område. Denhär föreslagna skyldigheten att på uppmaning lämna trafikföretagets områdemotsvarar delvis de lokala ttafikföreskrifterna i detta hänseende. anser jag att denna skyldighet, till skillnad från vad som gällerenligt de lokala föreskriftema, bl.a. med hänsyn till de bevissvårigheter somskulle kunna uppkomma i det enskilda fallet, inte bör vara straffsanktionerad. Desituationer där enligt mitt förslag skyldighet att på uppmaning lämnatrafikföretagets område föreligger avser inte det av de lokala föreskriftemaomfattade fallet då någon saknar giltigt färdbevis och inte efter tillsägelseerlägger vederbörlig avgift. Ett skäl till detta är att enligt lagen (1977:67)om tilläggsavgift i kollektiv personu-afik, som är tillämplig på t.ex. all spårbundenttafik och busslinjettafik, den tjänsteman som utför avgiftskonttoU harbefogenhet att avvisa den resande i ett sådant fall, och polisen skall lämnadenne handräckning pä begäran. Någon ytterligare reglering i denna fråga iordningslagen anser jag inte vara motiverad. Jag kan således inte helleransluta mig till vad SL anfört vid remissbehandlingen om att betalningsvägranvid busstt-afik skall kunna besttaffas även . Närdet gäller det rättsliga skyddet för trafiktjänstemän innebär den nuvarande ordningen att trafiktjänstemän i annan kollektiv persontrafUc än jäi-nvägstrafik inte har något sådant förhöjt su-affskydd som är förenat med myndighetsutövning (se 17 kap. 1, 2, 4 och 5 §§ BrB och lagen 1975:688 om skydd för viss tjänsteutövning). Enligt uttedningens förslag skall ttafik- 211 tjänstemän inte ges någonannan befogenhet som är förenad med myndighetsutövning än att användatvångsmedel i samband med beslag av aUcoholdrycker. Att den av uttedningenföreslagna befogenheten innefattar myndighetsutövning står helt klart (jfr NJA1980 s. 421 I-Ifl). Mitt förslag i det följande (avsnitt 4.4.4) innebäremellertid att sädana trafiktjänstemän inte ges befogenhet att ta i beslagalkoholdrycker.