prop · GF03174 · 1992-01-01 00:00:00 — I den proposition som ligger till grund förordning om kontroll över tillverkningen av krigsmateriel m.m. (prop. 1935:89), vilken lag föregick den nu gällande, anfördes bl.a. att den tillsyn som kontrollen nödvändiggjorde borde utövas av en krigsmaterielinspektion som borde inordnas i . föreslogs förläggas till , till vilket departement handläggningen av ärenden rörande exportförbud av krigsmateriel redan hörde. KMI hör efter en departementsreform till ; organisatoriskt inom dess handelsavdelning. KMI utgör dels en departementsenhet för beredning av tillståndsärenden enligt tillverkningslagen resp. utförsellagen, dels en myndighet som utövar kontroll enligt tillverkningslagen. Som har framgått av mina förslag rörande ny lag om krigsmateriel anser jag att den som har fått regeringens tillstånd att tillverka eller tillhandahålla krigsmateriel skall stå under tillsyn av den myndighet som regeringen bestämmer. Denna myndighet bör vara KMI. Jag vill erinra om att den s.k. (betänkandet Krigsmaterielinspektionens verksamhet och organisation) bl.a. hade till uppgift att lämna förslag till hur handhavandet av de uppgifter som ankommer på KMI bör organiseras. Utredningen kom därvid fram till att de olika delarna av krigsmaterielinspektionens verksamhet med fördel kompletterar varandra. förslag behandlades i den tidigare nämnda propositionen (prop. 1987/88:154). Föredraganden anslöt sig till utredningens uppfattning. Med mitt tidigare framlagda förslag att sammanföra tillverknings- och utförsellagarna i en lag framstår skälen för att de olika delarna av tillstånds- och tillsynsverksamheten sker samlat än starkare. Jag anser alltså att KMI även i fortsättningen skall handlägga ärenden av alla de slag som föranleds av mitt förslag till ny lag om krigsmateriel. 22.2 Krigsmaterielinspektionens verksamhet och finansiering 22.2.1 KMI:s verksamhet och resurser Kraven på KMI har ökat väsentligt . De regler som infördes genom lagen (1988:558) om förbud mot utförsel av krigsmateriel, m.m. medförde ytterligare arbetsuppgifter för inspektionen. I samband härmed utökades och omfattar nio tjänster, varav en för krigsmaterielinspektör samt tre för handläggare. Befattningen som krigsmaterielinspektör innehas av en högre tjänsteman med beskickningschefs erfarenheter. Därutöver finns en tjänst för militär rådgivare som innehas av en högre militär, en tjänst som rättssakkunnig och en utrikespolitisk handläggartjänst. KMI har fått ytterligare arbetsuppgifter, utöver dem som betingas av ärenden enligt krigsmateriellagstiftningen, till följd av att även beredningen av ärenden enligt lagen (1991:341) om förbud mot utförsel av vissa produkter som kan användas i massförstörelsesyfte, m.m. har anförtrotts KMI. Det bör i annat sammanhang övervägas om det finns skäl till någon förändring av berednings- och beslutsordningen vad avser de frågor som handläggs inom KMI. Till följd av förslag som jag har redogjort för kommer KMI att tillföras ärenden om tillstånd till samverkan med utlandet i form av gemensam utveckling och tillverkning. genomför KMI redan enligt hittillsvarande praxis granskning och beredning av ett stort antal ärenden av motsvarande karaktär. Sådana ärenden innebär i de flesta fall även upplåtelse av tillverkningsrättigheter eller utförsel av materiel. Rutiner för denna beredning har därför i stor utsträckning redan etablerats. Det är mot denna bakgrund min bedömning, att den organisation och de personalresurser som finns inom KMI för dagen är tillräckliga för den beredning och tillsyn som mitt förslag till ny lag om krigsmateriel medför. Mitt förslag: För att täcka kostnaderna för tillsynsmyndighetens organisation och verksamhet skall den som har fått tillstånd till tillverkning av krigsmateriel betala en avgift som regeringen bestämmer. Avgiften beräknas efter ett för samtliga tillverkare lika förhållande till det fakturerade värdet av försåld krigsmateriel. Mitt förslag överenstämmer med gällande rätt. KMU har ansett att kostnaderna för KMI:s verksamhet, till den del de måttliga expeditionsavgifterna inte förslår, i princip borde finansieras över statens budget. Remissinstanserna: Förslaget om helfinansiering av KMI:s verksamhet över statsbudgeten har rönt instämmanden från de flesta av de remissinstanser som har yttrat sig särskilt över denna fråga. anser att finansieringen fortsatt bör ske genom avgifter från försvarsindustrin och inte över statsbudgeten, men baserat på exportvärdet och inte på det samlade tillverkningsvärdet. Skälen för mitt förslag: Kostnaderna för och verksamhet bestrids genom avgifter från tillverkare av krigsmateriel och genom expeditionsavgifter främst för tillstånd till utförsel av krigsmateriel. De avgifter som tas ut från tillverkare av krigsmateriel och som tillförs statskassan (genom kammarkollegiet) utgår efter visst -- för samtliga tillverkare lika -- förhållande till det fakturerade värdet av försåld materiel enligt föreskrifter i 8 § lagen om kontroll över tillverkningen av krigsmateriel, m.m. Kostnaderna utgörs till större delen av löner och lokalkostnader. De uppgick /91 till ca 4 milj.kr. Expeditionsavgifterna uppgick till ca . och täckte således ca. av kostnaderna för verksamheten. 1987/88:154 anfördes att den nuvarande ordningen borde bestå. fann inte anledning att föreslå någon ändring av finansieringsordningen men ansåg likväl att regeringen borde överväga om det nuvarande uppbördssystemet är det mest ändamålsenliga (UU 1987/88:30, rskr. KMU har till stöd för sitt förslag, som för övrigt också tidigare framlagts av , anfört att det inte får finnas utrymme för misstankar om att inspektionen inte är oväldig. Detta är avgörande i frågan om KMI:s finansiering enligt utredningens mening. Dessutom framhålls att inspektionens uppgifter enligt utförsellagen numera är mer omfattande, och att endast av arbetet kan hänföras till tillverkningslagen. Jag kan i och för sig dela utredningens uppfattning på den senare punkten. De förslag till nya regler som finns i mitt förslag till ny lag om krigsmateriel innebär som jag tidigare anfört ytterligare arbetsuppgifter som kan sägas gå vid sidan av de uppgifter inspektionen ursprungligen inrättades för att lösa. Det finns därför visst fog för överväganden om gällande finansieringsformer kan anses lämpliga för dagens verksamhet inom krigsmaterielinspektionen. Jag delar däremot inte uppfattningen som framförts i en reservation till KMU:s betänkande att avgifterna skall beräknas enbart på värdet av till utlandet försåld krigsmateriel. Inte minst mot bakgrund av vad jag tidigare anfört, nämligen att det kan skönjas utvecklingstendenser mot en minskad direkt export och istället ökat samarbete av olika slag, där inte minst gemensam utveckling och tillverkning liksom överlåtelse av tillverkningsrättigheter m.m. spelar stor roll, anser jag att ett avgiftsuttag baserat på exportvärdet inte kan vara en lämplig beräkningsmetod. Eftersom finansieringen i princip med nuvarande ordning sker över statsbudgeten, och de uttaxerade avgifterna således inte tillförs inspektionen direkt, kan jag inte se att någon tveksamhet om KMI:s integritet i detta avseende kan uppstå. Några sådana skäl att frångå nuvarande ordning finns inte enligt min bedömning. KMI:s funktion som tillsynsmyndighet för den krigsmaterieltillverkande industrin utgör vidare alltjämt kärnan i dess verksamhet. Huvuddelen av de ärenden som inkommer till KMI rörande utförsel, upplåtelse eller överlåtelse av tillverkningsrätt m.m. hänför sig till den krigsmaterieltillverkande industrins verksamhet. Jag anser därför att något klart behov av en förändring av hittillsvarande principer för finansiering inte heller av detta skäl föreligger . Detta hindrar inte att frågan kan behöva ses över i ett bredare sammanhang. Viss översyn av budgetteknisk karaktär bör också ske i det löpande budgetarbetet. Jag vill inte föregripa de ställningstaganden som senare kan bli aktuella och avstår från att i detta sammanhang föreslå någon förändring vad avser finansieringen av KMI:s verksamhet. Bestämmelsen i 8 § i tillverkningslagen bör därför överföras till den nya lagen om krigsmateriel. Min bedömning: Nämndens verksamhet tillgodoser intresset av en bred politisk förankring av beslut om krigsmaterielexport. Även ärenden om annan typ av utlandssamverkan enligt förslaget till ny lag om krigsmateriel bör vara föremål för samråd i nämnden. KMU har närmare beskrivit de arbetsformer som tillämpas i samband med nämndens sammanträden och särskilt den praxis som tillämpas beträffande samrådsärendena. Utredningen har inhämtat synpunkter från nämnden på dess arbete och noterat att den betecknar erfarenheterna som goda. KMU fastslår att de konstitutionella gränserna har förblivit klara. Det är regeringen som har ansvaret för besluten i utförselärenden; nämnden är ett rådgivande organ på beredningsstadiet. Den har vidare avlastat utrikesnämnden, som dock hörs i vissa ärenden, t.ex. i fråga om länderval, samarbetsavtal med andra länder och i ärenden av principiell innebörd. Remissinstanserna: Några remissinstanser har allmänt betonat behovet av största möjliga insyn och öppenhet kring tillståndsgivningen för vapenexporten, nämligen och . Även förordar en större öppenhet. Endast ett par remissinstanser har yttrat sig direkt om den rådgivande nämndens arbetsformer, nämligen , som förordar att nämnden avskaffas för att regeringens ansvar i utförselärenden skall göras tydligare, och som framhåller att samråd måste ske kontinuerligt med såväl utrikesnämnden som med den rådgivande nämnden i krigsmaterielexportfrågor. Skälen för min bedömning: Det är inte möjligt att utforma riktlinjer för tillståndsprövningen så att alla svårigheter i tillämpningen kan undanröjas. Det är därför naturligt att prövningen av de enskilda tillståndsärendena tillmäts särskild betydelse. Enligt 10 kap. 6 § regeringsformen skall regeringen i utrikesärenden av större vikt överlägga med utrikesnämnden före avgörandet, om så kan ske. Vissa utförselärenden rörande krigsmateriel är av den arten att överläggning med nämnden skall äga rum. Även om sådana överläggningar inte bedöms erforderliga, har det likväl ansetts önskvärt att prövningen av vissa enskilda ärenden ges en bredare förankring. beslutade på grundval av propositionen (1984/85:82) om ökad insyn och samråd i frågor som rör krigsmaterielexport att en rådgivande nämnd i krigsmaterielexportfrågor skulle inrättas (UU 1984/85:5, rskr. Nämnden, som består av sex ledamöter tillsatta på parlamentarisk grund, inledde sin verksamhet . Nämndens uppgift är att lämna råd i enskilda krigsmaterielexportfrågor. Den sammanträder vanligtvis på kallelse av krigsmaterielinspektören, som också leder sammanträdena. Det ankommer på inspektören att redovisa samrådet för det föredragande statsrådet. Alla principiellt viktiga ärenden görs till föremål för samråd inom nämnden. Dess månatliga sammanträden ger ledamöterna en fortlöpande insyn i regeringens handläggning av krigsmaterielexportärendena. Nämnden ersätter dock inte utrikesnämnden i sådana ärenden som regeringen enligt regeringsformen har att överlägga med utrikesnämnden om. I propositionen med förslag till lag om förbud mot utförsel av krigsmateriel, m.m. (prop. 1987/88:154) anförde föredraganden, bl.a. mot bakgrund av att nämnden kunde förutses tas i anspråk i större omfattning än vad som hade varit fallet, att arbetsformerna fortlöpande borde förbättras och effektiviseras. noterar att reformer av arbetsformerna har lett till att nämnden kunnat fungera effektivare och att dess ställningstaganden fått ökad tyngd. Mot bakgrund av det anförda konstaterar KMU, under erinran om att regeringen har ansvaret för besluten, att den rådgivande nämnden i krigsmaterielexportfrågor nu har funnit arbetsformer där den genom sina ledamöter och sammansättning på parlamentarisk grund fyller betydelsefulla uppgifter när det gäller samråd och för att främja insyn. Jag ansluter mig helt till utredningens bedömning. Nämndens tillkomst har enligt min mening främjat en ökad insyn och samråd i frågor som rör krigsmaterielexporten. Genom sammanträdena i nämnden, och den fylliga information som där lämnas till ledamöterna, tillgodoses intresset av en bred politisk förankring av besluten om vapenexport. Jag förutser att även frågor om utlandssamarbete enligt de nya regler som jag förordat i det föregående bör göras till föremål för samråd i nämnden. 24 Krigsmaterielinspektionens tekniskt-vetenskapliga råd Min bedömning: Rådets verksamhet bidrar till att klassificeringsfrågorna kan beredas med konsekvens och sakkunskap och bör fortsätta som . Utredningarna har inte berört frågan. Skälen för min bedömning: Som jag har redovisat (avsnitt 4) föreslår jag att regeringen får föreskriva vad som skall avses med krigsmateriel. Krigsmaterielförteckningen kan dock inte utformas så att den ger fullständig klarhet i gränsdragningen mellan civil materiel och krigsmateriel. inkommer till KMI ett stort antal förfrågningar om klassificering av enskilda produkter. De bedömningar som i dessa fall skall göras är inte sällan av kvalificerad teknisk natur. Regeringen beslutade mot denna bakgrund, på grundval av propositionen (1981/82:196) och efter förslag krigsmaterielexportkommittés betänkande (SOU 1981:39), att utse fristående sakkunniga experter med erfarenhet från skilda tekniska områden för att ge krigsmaterielinspektören råd i frågor om gränsdragning mellan civil och militär materiel. Rådet, som inledde sin verksamhet , består av sex ledamöter, ledande befattningshavare vid (), (), Rymdstyrelsen (tidigare DFR), (), () och () (tidigare STU). Rådets uppgift är att ge råd i klassificeringsfrågor. Det sammanträder i regel på kallelse av krigsmaterielinspektören, som också leder sammanträdena. Alla principiellt viktiga klassificeringsärenden görs till föremål för samråd i rådet. avhandlas där ca. Rådets tillkomst har breddat krigsmaterielinspektionens kompetens och enligt min uppfattning verksamt bidragit till att klassificeringsfrågorna kunnat beredas med ökad konsekvens och sakkunskap. Det är därför min bedömning att rådet bör fortsätta sin verksamhet på det sätt som skett. 25 Övriga lagändringar, ikraftträdande m.m. Jag föreslår att den nya lagen om krigsmateriel skall träda i kraft och att lagen (1983:1034) om kontroll över tillverkningen av krigsmateriel, m.m. och lagen (1988:558) om förbud mot utförsel av krigsmateriel, m.m. upphävs . Lagrådet har ansett att det föreligger behov av en övergångsbestämmelse som anger att bestämmelsen om krav på regeringens tillstånd för ändring av avtal enligt den föreslagna 9 § skall tillämpas även vid ändring av avtal som på grund av äldre bestämmelser inte krävt tillstånd. Jag delar lagrådets bedömning och har i avsnitt 14 närmare berört denna övergångsbestämmelse. Den nya lagens bestämmelser bör tillämpas även för tillstånd som har meddelats med stöd av äldre bestämmelser. Som jag har redogjort för i avsnitt 22 bör beredningen av ärenden liksom ske inom (vid krigsmaterielinspektionen, KMI). Handläggningen av ärenden kommer inte att föranleda ytterligare kostnader för statsverket. Den nya lagen medför ändringar i vapenlagen (1973:1176) och lagen (1988:205) om rättsprövning av förvaltningsbeslut. Dessa ändringar bör träda i kraft . Jag vill i detta sammanhang ta upp frågan om införsel av sådan krigsmateriel som också omfattas av vapenlagen (1973:1176) när införseln görs av någon som har rätt att tillverka eller tillhandahålla krigsmateriel. krävs i 5 § vapenlagen att polismyndigheten ger tillstånd till införseln. Sådant tillstånd kan som huvudregel inte lämnas till en juridisk person. I samma lagrum görs undantag från kravet på tillstånd för innehav av vapen för den som har tillstånd att tillverka eller tillhandahålla krigsmateriel. På motsvarande sätt görs undantag från kravet på tillstånd att handla med vapen för den som har tillstånd att tillhandahålla krigsmateriel. Jag anser att den som har rätt att tillverka eller tillhandahålla krigsmateriel i analogi härmed skall ha rätt att föra in sådana vapen som omfattas av tillståndet enligt krigsmateriellagen. 5 § vapenlagen bör ändras i enlighet härmed. Jag vill i detta sammanhang också föreslå att 28 a § och 46 § vapenlagen ändras. Jag återkommer till denna fråga i specialmotiveringen. I enlighet med det anförda har inom upprättats förslag till 1. lag om krigsmateriel 2. lag om ändring i vapenlagen (1973:1176), 3. lag om ändring i lagen (1988:205) om rättsprövning av vissa förvaltningsbeslut. De under 2.och 3. avgivna förslagen har upprättats i samråd med chefen för respektive med statsrådet . Förslagen har granskats av lagrådet. 27.1 Förslaget till lag om krigsmateriel 1 § Denna lag har avseende på vapen, ammunition och annan för militärt bruk utformad materiel som enligt regeringens föreskrifter utgör krigsmateriel. Paragrafen anger lagens tillämpningsområde och innehåller ett bemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter om vad som skall avses med krigsmateriel enligt lagen. Bestämmelsen har sin motsvarighet i 1 § tillverkningslagen och 1 § utförsellagen. 2 § I denna lag förstås med tillverkning: framställning av sådan materiel eller delar därav som utgör krigsmateriel, tillhandahållande: försäljning, upplåtelse, utbjudande mot vederlag, lån, gåva eller förmedling, tillverkningsrätt: varje rätt att tillverka krigsmateriel. I bestämmelsen definieras tre termer som återkommer vid upprepade tillfällen i lagen. Med tillverkningsrätt avses således varje åtgärd varigenom en part ger en annan part rätt att tillverka krigsmateriel. Även del till krigsmateriel kan utgöra krigsmateriel. 3 § Krigsmateriel får inte tillverkas här i landet utan tillstånd av regeringen. Regeringen får meddela föreskrifter om undantag från detta tillståndskrav för 1. ändring eller ombyggnad av skjutvapen i de fall som avses i 24 § första stycket vapenlagen (1973:1176), 2. tillverkning av enstaka skjutvapen och av ammunition för tillverkarens eget bruk. Bestämmelsen i första stycket gäller inte för sådana statliga myndigheter som inte är affärsverk. Paragrafen innehåller i första stycket det grundläggande kravet på regeringens tillstånd för att få tillverka krigsmateriel här i landet. Detta grundläggande krav finns i 2 § tillverkningslagen. Till skillnad mot gällande bestämmelser tas nu kravet på svenskdominerat ägande bort. Regeringen är inte bunden i sin prövning av vem som skall kunna meddelas tillverkningstillstånd. Bestämmelsen har kommenterats utförligt i den allmänna motiveringen (avsnitt 8). Andra stycket innehåller ett bemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter om undantag från kravet på tillverkningstillstånd i vissa fall. Bestämmelsen har överförts från 2 § andra stycket tillverkningslagen. Tredje stycket innebär att statliga affärsverk liksom omfattas av kravet på tillverkningstillstånd, medan detta inte gäller andra statliga myndigheter. 4 § Verksamhet som avser tillhandahållande av krigsmateriel, uppfinningar rörande krigsmateriel och metoder för framställning av sådan materiel får inte bedrivas här i landet utan tillstånd av regeringen. Svenska myndigheter, svenska företag samt den som är bosatt eller stadigvarande vistas här får inte heller utom landet bedriva sådan verksamhet utan regeringens tillstånd. Bestämmelserna i första och andra styckena gäller inte för sådana statliga myndigheter som inte är affärsverk. Tillstånd enligt första eller andra stycket behövs inte för verksamhet som avser tillhandahållande av krigsmateriel till svenska statliga myndigheter eller sådana tillverkare som har tillstånd att tillverka krigsmateriel av det slag tillhandahållandet gäller. Inte heller behöver innehavare av tillverkningstillstånd ha tillstånd enligt första eller andra stycket, om verksamheten avser tillhandahållande av krigsmateriel som tillhör tillståndshavaren och som finns inom landet eller tillhandahållande av uppfinning eller metod för framställning av krigsmateriel till svenska statliga myndigheter eller sådana tillverkare som har tillstånd att tillverka krigsmateriel av det slag tillhandahållandet gäller. Regeringen får meddela föreskrifter om undantag från tillståndskravet enligt första och andra styckena i fråga om sådan handel med skjutvapen som regleras genom föreskrifterna i vapenlagen (1973:1176) eller sådan hantering av ammunition eller annan explosiv vara som regleras genom föreskrifterna i lagen (1988:868) om brandfarliga och explosiva varor. Bestämmelsen har behandlats i den allmänna motiveringen i avsnitt 9. Den har sin motsvarighet i 3 § tillverkningslagen. Enligt första stycket får verksamhet avseende tillhandahållande av krigsmateriel, uppfinning rörande krigsmateriel och metod för framställning av sådan materiel inte bedrivas här i landet utan tillstånd av regeringen. Vad som skall förstås med tillhandahållande framgår av definitionen i 2 §. Enligt andra stycket gäller motsvarande krav för svenska myndigheter, svenska företag samt den som är bosatt eller stadigvarande vistas här som vill bedriva verksamhet avseende tillhandahållande krigsmateriel, uppfinning rörande krigsmateriel eller metod för framställning av sådan materiel i utlandet. I tredje stycket undantas andra statliga myndigheter än affärsverk från lagens tillämpningsområde. Från kravet på regeringens tillstånd görs vissa undantag i fjärde stycket. Sålunda krävs inte tillstånd för tillhandahållande av krigsmateriel till svensk statlig myndighet eller till tillverkare som har tillstånd att tillverka materiel av det slag som det tillhandahållandet avser. Inte heller krävs tillstånd för innehavare av tillverkningstillstånd, om verksamheten avser krigsmateriel som tillhör honom och som finns inom landet eller tillhandahållande av uppfinning eller metod till svenska statliga myndigheter eller sådana tillverkare som har tillstånd att tillverka krigsmateriel av det slag tillhandahållandet gäller. Således får en tillverkare t.ex. sälja egen materiel utan tillstånd, medan tillstånd krävs för den som avser att förmedla materiel för en tillverkares räkning. Om mottagaren emellertid är svenska staten eller krigsmaterieltillverkare med tillstånd att tillverka samma materiel krävs, i enlighet med vad som sagts, inte något tillstånd. Femte stycket innehåller ett bemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter om undantag från tillståndskravet i vissa fall. Bestämmelsen har övertagits från 3 § tillverkningslagen. 5 § Svenska myndigheter, svenska företag samt den som är bosatt eller stadigvarande vistas här får inte utan tillstånd av regeringen i det enskilda fallet till någon i utlandet tillhandahålla krigsmateriel som finns i utlandet eller uppfinning rörande krigsmateriel eller metod för framställning av sådan materiel. I paragrafen slås fast att det utöver det i 4 § angivna kravet på ett generellt tillstånd att bedriva verksamhet som innebär tillhandahållande av krigsmateriel, uppfinning rörande krigsmateriel eller metod för framställning av sådan materiel även krävs tillstånd i det enskilda fallet för att exempelvis förmedla krigsmateriel som finns i utlandet till någon i ett annat land. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 10. 6 § Krigsmateriel får inte föras ut ur landet utan tillstånd av regeringen, om inte annat följer av denna lag eller annan författning. I fråga om programvara likställs med utförsel överföring till utlandet genom telekommunikation eller på annat liknande sätt. I ärenden som inte avser utförsel i större omfattning eller som i övrigt inte är av större vikt får det statsråd som har till uppgift att föredra ärenden om utförsel av krigsmateriel pröva frågor om tillstånd enligt första stycket. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om utförsel av 1. skjutvapen och tillhörande ammunition för enskild persons räkning samt skjutvapen och därtill hörande ammunition för användning vid jakt, tävling eller övning utom riket, 2. skjutvapen för reparation, översyn eller annan liknande åtgärd,