prop · GG03141 · 1992-12-31 00:00:00 — Däremot anser jag attdet finns anledning au ta till vara många av de förslag beträffande enskildabrott som kommittén lagt fram. Detsamma gäller olika synpunkter och förslag somhar framförts under beredningen av kommitténs betänkande. En förteckning över remissinstansema bör fogas uUprotokollet i detta ärende som bilaga 1. En sammanställning avremissyttrandena har upprättats i och finns tillgänglig ilagstiftningsärendet (dnr 86-980). Isamband med att jag behandlar kommiuéns förslag om straffskalor kommer jag attta upp vissa synpunkter och förslag som har lagts fram även i ancka sammanhang. Riksåklagarenoch har i en skrivelse till Justitiedepartementetföreslagit ändring av straff stadgandet om olovligt brukande i 10 kap. 7 §brottsbalken i syfte att förbättta möjligheten att ingripa vid biltillgrepp.Skrivelsen har remissbehandlats. En förteckning över remissinstansema bör fogasull protokollet i detta ärende som bilaga 2. En sammanställning avremissyttrandena har upprättats i och finns tillgänglig ilagstifmingsärendet (dnr 91-1136). har med anledning av ett antalmotioner i samma ämne givit ullkänna att regeringen bör förelägga riksdagenförslag till erforderlig lagsriftning (justitieutskottets betänkande1990/9l:JuU32, rskr. 1990/91:323). 1siu slutbetänkande (SOU 1990:92) Våld och brottsoffer lämnar Våldskommissionennågra förslag med anknytning till utformning av suaff-skaloma och närliggandeämnen. De kommer somjag föratskickat i senaste budgetpropositionen (prop.1991/91:100 bil. 3 s. 41) att behandlas nedan. En förteckning över remissinstansema bör fogas rill protokolleti detta ärende som bilaga 3. En sammanställning av remissyttrandena harupprättats i Jusririedepartementet och finns tillgänglig i lagstiftningsärendet(dnr 90-2825). 1sitt betänkande 1990/9 l:JuU3 tar justitieutskottet med anledning av en motion bl.a. upp frågor om psykiskt våld och anför au som sin mening borde ge regeringen till känna att en översyn av den sttaffrättsliga regleringen av psykiskt våld är erforderlig. biföll utskottets hem- 14 (rskr.1990/91:15). Med anledning härav har i Prop.1992/93:141 upprättats en promemoria som har behandlats vid en hearing den 8maj 1992. Ett referat av hearingen med utskrift av sakdiskussionen bör fogasrill protokollet som bilaga 4. Idetta sammanhang kommer jag också att ta upp frågan om sttaffskalan försexuellt ofredande som berörs i departementspromemorian (DS 1989:2) Sexuellaövergrepp mot bam m.m. Promemorian har remissbehandlats. En förteckning Överremissinstansema bör fogas till protokollet som bilaga 5. En sammanställning avremissytttandena har upprättats i och finns rillgängligi lagstiftningsärendet (dnr 89-364). Vidaretar jag nu upp ett förslag om vapenamnesri som vapen-uttedning ladefram i siu slutbetänkande (SOU 1989:44) Översyn av vapenlagstiftningen.Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna börfogas till protokollet spm bilaga 6. En sammanställning av remissytttandenahar upprättats i Jusririedepartementet och finns ullgänglig ilagstiftningsärendet (chir 89-1937). IJusritiedepartementet har dessutom upprättats en sammanställning av deremissyttranden som avgivits i anledning av de ovan presenterade förslagen somdirekt rör de frågor somjag behandlar i detta sammanhang. Regeringenbeslutade att inhämta Lagrådets ytttande över förslagenrill lag om ansvarsfrihet vid olaga vapeninnehav samt lag om ändring ibroUsbalken och vapenlagen (1973:1176). Lagrådsremissens lagförslag bör fogastill protokollet i detta ärende som bilaga 8 . Lagrådethar, av skäl som anges i ytttandet, ifrågasatt om det inte skulle ha varitlämpligare au ta upp mitt förslag om minskning av överlappningen mellanstraffskalorna för ett antal brott i eU större och mer systematiskt sammanhang.Jag har förståelse för synpunkten. En sådan generell och systematisk genomgångmåste dock göras från delvis andra kriminalpolitiska utgångspunkter än vadnuvarande underlag anger och är därför inte möjlig . Lagrädet harvidare haft synpunkter på förslagen rill ändring avseende sexuellt ofredande,svindleri och olovlig underrättelseverksamhet (avsnitten 3.1.4, 3.1.8 och3.1.16). Jag återkommer i det följande till de synpunkterna. Lagrådetsytttande bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 9. 2 Framlagda förslag m.m. Somframgått av inledningen grundar sig de förslag som jag kommer att lämna i det följande på flera olika dokument. Beredningsunderiaget är också av något olika karaktär. Jas kommer att i detta avsnitt som en bakgrund pre sentera de olika förslag och initiativ som ligger rill grund för mina över väganden och förslag. I nästa avsnitt (avsnitt 3) redovisar jag mina förslag samt skälen för dem. Därefter följer en kort redogörelse för de ekonomiska konsekvenser förslagen kan leda till. En följd av attberedningsunderiaget är av skiftande art är att jag kommer Prop.1992/93:141 au hålla redovisningen kort i de delar där bakgrundsdokumentationenär utförlig, t.ex. beträffande förslag, medan jag ärmer utförlig när bakgrundsmaterialet inte är lika lätt att ullgå, t.ex. bettäffandebehandlingen av frågan om psykiskt våld. Fängelsesttaffkommitténshuvudbetänkande (SOU 1986:13-15) Påföljd för brott - om sttaffskalor,påföljdsval, sttaffmätning, villkorlig frigivning m.m. innehåller både endjupgående andys av grundema för straffsystemet och flera långtgående förslagrill lagändringar på sttaffrättens omräde. De viktigaste av dessa berör villkorligfrigivning, bötesstraffets utformning, reglema för sttaffmätning ochpåföljdsval samt slutligen sttaffskaloma för brott. Villkorligfrigivning och därmed sammanhängande frågor behandlas, som jag redan nämnt, ien proposirion som ligger på bord. Om proposirionengodtas av innebär det eu första steg mot en total reformering avsystemet med villkorlig frigivning. Den obligatoriska halvtidsfrigivningenavskaffas och ersätts med ett system där prövning kan ske i varje enskilt fall,dock normalt tidigast sedan två ttedjedelar av Sttafftiden avtjänats. Mittförslag i den delen avviker från förslag främst på detsättet au villkorlig frigivning enligt kommittén även i fortsättningen bordeske enligt obligatoriska regler. Jag har inte heller godtagit kommitténsförslag om en generell sänkning av sttaffskaloma i syfte att kompensera för ensenarelagd villkorlig frigivning. Fängelsesttaffkommitténhade soui uttalad målsättning att minska användningen av fängelsesttaff. Somett led i den sttävan sökte kommittén utvidga tillämpningsområdet förbötessttaffet. Flera av förslagen tog i den delen sikte på Sttaffskaloma elleromständigheter av direkt betydelse för dessa. Kommittén föreslog bl.a. au detmaximala antalet dagsböter skulle höjas krafrigt. Vidare föreslog kommittén attvissa mindre sttaffvärda brott, t.ex. snatteri, skulle ha enbart böter istraffskalan samt att böter skulle införas som sttaffminimum för några brottsom har enbart fängelse i sttaffskalan, t.ex. misshandel avnormalgraden. Somjag har nämnt i avsnitt 1 har kommitténs förslag angående bötessttaffet redanföranlett ändringar i brottsbaUcen och en mängd andra lagar och författningar.De förslag som avsåg sttaffskaloma har dock i huvudsak ännu inte lett tilllagstiftning. Jag vill emellertid isammanhanget erinra om den parlamentariska kom- Prop. 1992/93:141 mittemed uppdrag att se över det straffrättsliga påföljdssystemets innehåll ochuppbyggnad, "" (Dir. 1992:47) som regeringentillkallade under våren 1992.1 direkriven anför jag bl.a. nya kommitténs uppchag bör ingå att undersöka om det finns förutsättningarför att bredda användningen av böter. Olika altemativ är tänkbara. Ett, somförordades av , är att öka utrymmet för böter genomförändringar i sttaffskaloma. För egen del är jag emellertid tveksam till omdetta är en lämplig väg. Däremot torde det kunna finnas anledning att pröva omdet är lämpligt att ytterligare utveckla möjlighetema att döma ut böter ikombination med andra påföljder. Om en icke frihetsberövande påföljdkombineras med en kännbar bötespäföljd torde detta kunna anses vara en tilhäckligtingripande reaktion även i många faU som leder till fängelse, underfömtsättning att inte brottslighetens art särskilt motiverar fängelse sompåföljd. En utveckling i denna riktning torde underlättas om villkorligtfängelse ersätter den nuvarande vilUcorliga domen eller införs som en ny egenpåföljd. Det finns också anledning att överväga om, såsom fallet är i vissaandra länder, även kortvariga fängelsesttaff skall kunna kombineras med böter.Detta kan vara en möjlighet att markera ett förhöjt sttaffvärde pä ett annatsätt än genom en längre sttafftid. Även andra lösningar kan vara täidcbara. Pågrundval av förslag av infördes ny lagsriftningom straffmätning och påföljdsval (SFS 1988:942-948). Den nya lagstiftningeninnebär att de principer som låg bakom den s.k. behandlingstanken har fåttträda i bakgrunden vid domstolarnas påföljdsbestämning. Brottet och intebrottsUngen ställs uttryckligen i centtum för påföljdsbestämningen ochprinciperna om legalitet och proportionalitet betonas (jfr prop. 1987/88:120,bet. 1987/88:JuU 45). Jag återkommer något rill Fängelsesttaffkommitténsförslag i avsnitt 3.1. Fängelsesttaffkommitténhar i sitt huvudbetänkande ingående diskuterat behovet av och principema för ensttaffskalereform. Kommittén har belyst den historiska utvecklingen på området,analyserat och värderat bärkraften av olika argument som åberopats vidsttaffskaleändringar samt prövat för-och nackdelar med skildasttaffskalekonsttuktioner. Kommittén har för sin del funnit att uppgiften attse över sttaffskaloma och att anpassa dem till nutida värderingar är angelägen. Föregen del vill jag framhålla att den översyn som kommittén genomfört enligt minmening visar betydelsen av att i ett sammanhang överväga och pröva vilkasttaffskalor som bör vara knutna till olika brott även om översynen inte visarpå några påtagUga brister i de relationer som gäller mellan olika brottssttaffskalor. I vissa hänseenden innebär emellertid kommitténs förslagpositionsförskjumingar som är angelägna att ta till vara. Jag återkommer tilldetta. Som jagredan berört anserjag i motsats till kommittén att det inte finns Prop.1992/93:141 något behov av en generell matematisk nedjustering av samtligasttaffskalor. Även om mitt förslag säledes begränsas till vissa särskildabrott anser jag att det finns skäl att något beröra vissa av kommitténsgenerella synpunkter på utformningen av sttaffskalor. Jag tänker närmast på kommitténsuppfattning om det angelägna i att minska överlappningen mellan straffskalornaför de olika graderna av de gradindelade brotten. Som jag kommer att utvecklanärmare i det följande (avsnitt 3.1) instämmer jag i princip i kommitténsuppfattning. Mina förslag innebär ocksä att överlappningen mellanstraffskaloma i vissa fall kommer att bli mindre än den normalt har varit. Jagföreslår dock här justeringar av detta slag endast i de fall där jag av andraskäl funnit anledning att föreslä att de aktuella sttaffskaloma bör ändras. En huvudtanke och genomgående linje iFängelsestraffkommitténs förslag är en sänkning av förmögenhetsbrottens och enhöjning av främst våldsbrottens straffvärde. 1 princip delar jag kommitténs uppfattningom i vilken rikming en relativ förskjutning av sttaffvärdet för olika brott börske. Som jag tidigare berört är jag emeUertid inte beredd att godta en sådangenerell sänkning av sttaffskaloma för främst förmögenhetsbrott som kommitténförordat. Somjag återkommer till anserjag tvärtom att det vid vissaförmögenhetsbrott finns anledning att markera det allvar med vilket lagstiftarenser på brottet genom en höjning av sttaffskalan. 1 likhet med kommittén anserjag visserligen att det finnsanledning att se något allvarligare på våldsbrott och andra brou som innebär enkränkning av den personliga integriteten än vad som varit fallet. Iallmänhet lägger emellertid de nuvarande sttaffskaloma inte något hinder för ensådan anpassning av påföljderna efter ändrade värderingar ochsamhälls-förhåUanden. Såväl vissa statistiska uppgifter som ett antalprejudikat frän talar ocksä för att straff nivåerna för deaktuella typerna av brott är på väg att höjas även utan au lagstiftningen harförändrats. På mitt initiariv genomförs nu en undersökning avdomstolamas straff-mätningspraxis och dess utveckling. Undersökningen kommeratt presenteras . I avvaktan på undersökningen anserjag inte attdet heller på detta område finns underlag för några generellastraffskale-justeringar. Som jag återkommer till bör emellertid sttaffskalomavid vissa brott justeras, bl.a. i syfte au sttyka under vikten av skydd för denpersonliga integriteten. Generellt bör anmärkas att jag i det följande, när jagredovisar Fängel sesttaffkommitténs förslag, bortser från de automariska nedjusteringar som är én följd av grundtanken i kommitténs förslag och som har att göra med både kommitténs förslag bettäffande skärpning av den villkorliga fri givningen och dess önskan att genomföra en försikrig sänkning av sttaff- nivån. I de fall kommittén har föreslagit nägot som avviker från den generella justeringen redovisar jag i vilken riktning, höjande eller sänkande, som förslaget går. Kommitténs förslag innehåller naturligen förslag rill ändringar avseende i stort sett sattuliga brott i och därutöver en mängd stadganden i specialstraffrätten. Remissinstansema har i stor ut- jc sträckning lämnatförslagen till ändringar avseende särskilda brott utan Prop. 1992/93:141erinran. Min redovisning av vad remissinstansema har anfört inskränker sig rillde fall där de har uttalat sig särskilt om ett visst brott. 2.2 Riksåklagarens och förslag omåtgärder mot olovligt brukande av tillgripet fortskaffningsmedel Irättsfallet NJA 1990 s. 9 slog fast att tillgrepp avfon-skaffningsmedel (8 kap. 7 § ) inte kan utgöra förbrott tillhäleri (9 kap. 6 § ). Mot bakgmnd av detta framför Riksåklagaren ()och () i en gemensam hemställan förslag om ändringar isttafflagstiftningen bl.a. i syfte att ge polis och åklagare möjlighet auingripa med personella sttafrocessuella tvångsmedel mot den som påttäffas i enstulen bil men som påstår att han inte tiUgripit bilen själv utan övertagit denfrån annan. I sin gemensamma framställning anför myndighetema bl.a. följande. Denavgörande frågan (i rättsfallet, min anmärkning) var om det föregåendetillgreppet av bilen kunde anses utgöra ett förbrott till häleri genom attbilen, såsom förutsätts i bestämmelsen om häleri, "frånhänts" ägarengenom brottet. Domstolarna ansåg inte att ett tillgrepp av fortskaffningsmedelinnebär ett sådant frånhändande och O dömdes därför endast för olovligt brukande. Straffskalanför normalgraden av olovligt brukande är böter eller fängelse i högst sexmånader. Är brottet grovt kan dömas till fängelse i högst två år.Omständigheter som kan medföra att brottet bedöms som grovt är exempelvis attgärningen avsett mycket värdefull egendom eller förorsakat stor skada ellerolägenhet (se kommentaren till BrB 1, femte uppl., s. 620, som återgerdepartementschefens uttalande i prop. 1985/86:65 s. 47). Exemplen passargenerellt sett inte in på fallet att någon olovligen brukar ett tillgripetfortskaffningsmedel. Tillgreppav fortskaffningsmedel är en brottstyp som harökat ständigt. Antalet biltillgrepp har nära nog tiodubblats . År1989 anmäldes sammanlagt 78 215 rillgrepp eller försök till tillgrepp av olikafortskaffningsmedel, fördelade på 69 033 bilar, 3 386 motorcyklar och 5 796mopeder. Detta innebar en ökning med nästan 10 000 fordon.Brottstypen är starkt koncentrerad till storstäderna. Den som utsätts för ett fordonsiillgreppåsamkas vanligen ekonomisk skada och personliga olägenheter somsamhället och försäkringsbolag drabbas ekonomiskt. TiUgripna personbilaranvänds också i en inte obetydlig omfattning i samband med annan brottslighet.Det råder ingen tvekan om att ökningen av biltillgreppen numera har nått ensådan nivå att de utgör ett stort kriminalpohtiskt problem. Ipraktiken är det mycket vanligt att den som påttäffas i en tillgripen bilhävdar att han inte själv tiUgripit bilen utan att han "övertagit"den från någon annan. Bevisläget blir då ofta sådant att uppgiften måste godtasoch att lagföring kan ske endast för olovligt bmkande ttots att det finns enstark misstanke om att vederbörande själv har tillgripit bilen. Även om skälrill häktning föreligger med hänsyn till att det är fråga om upprepad ochlikartad brottslighet eller att det finns risk för att bevis undanröjs utgörSttaffskalan för olovligt bmkande i normalfallet hinder mot anhållande ellerhäktning. Den misstänkte måste då friges efter ett kort förhör, även om det kankonstateras att denne, vanligen en ungdom, befinner sig i en period av massivbrottslighet där flera personer i samma gäng kan ingå. I sådana fall föreliggerdessutom ofta utredningssvårigheter med avseende på den Dessasvårigheter ökar självfallet om den misstänkte Prop. 1992/93:141 inte kanfrihetsberövas. /RÅ och RPS finner situationen mycket otillfredsställande och gör gällande aulagsriftningen bör ändras så att sttaffskalan för det brott som det är fråga omi den angivna situationen kommer att innehålla fängelse eller däröver.RÅ och RPS diskuterar tte olika altemativ. Enligtden första lösningen skulle häleriparagrafen änchas så att krav inte längreställs på att egendomen frånhänts ägaren genom brott utan att det skulle varatillräckligt för att häleriansvar skall inttäda att besittningsrubbning harskett. Somen annan tänkbar lösning anförs att rekvisiten för rillgrepp av fortskaffningsmedeländras så att det för straffansvar skall vara rillräckligt att någon olovligentager eller brukar fortskaffningsmedlet, i stället för tager och brukar somlydelsen i paragrafen är . Dentredje lösningen som RÅ och RPS anger är att föreskriva att brukande avolovligt tillgripet fortskaffningsmedel regelmässigt skall bedömas som en grovform av olovligt brakande. Förslagsställarnaförordar det tredje förslaget som det mest ändamålsenliga och lagteknisktminst ingripande. De föreslår därvid att ttedje stycket i 10 kap. 7 §brottsbalken ges följande lydelse: "Är brott enligt första stycket grovt,döms till fängelse i högst . Vid bedömande av om brottet är grovt skallsärskilt beaktas om gärningen avsett olovligen tillgripet motordrivetfortskaffningsmedel eller mycket värdefull egendom eUer om det förorsakat storskada eller olägenhet." Våldskommissionenavgav sitt slutbetänkande . Kommissionen hade som uppdrag attkomma med förslag som skulle kunna motverka våldet och förbättta stödet rillbrottsoffer. Dess huvuduppgift var enligt direktiven att fånga upp och stöttadet breda engagemanget mot väldet och för brottsoffren. 1 uppdraget låg att ökaskyddet för grupper som löper särskild risk att utsättas för våld. att främja åtgärdersom är ägnade att morverka våldet, särskilt på gator och torg, samt attförbättta möjligheterna att ingripa mot väldsverkare. Kommissionenlägger fram förslag av olika karaktär i syfte att minska förekomsten av våld isamhället. Bland dem kan nämnas ätgärder för att för-äncha miljöer där vålduppstår, särskilda insatser mot ungdomsbrottslingar, punktmarkering avvaneförbrytare och åtgärder för att förbättta det lokala samarbetet mot brottgenom lokala brottsförebyggande organ i kommunema. Kommissionenlägger även fram förslag i syfte att påverka päföljdsvalet vid misshandel avnormalgraden samt ett förslag om ändring av graderingen av brottet övergrepp irättssak (17 kap. 10 § ). Av kommissionens förslag avser jag att idetta sammanhang behandla sistnämnda rvä förslag. 2.3.1 Påföljdsvalvid misshandel av normalgraden Prop. Kommissionenutgår från ett uttalande i förarbetena rill i vilket uttalas attmisshandel som inte är av bagateUartad natur normalt bör föranleda fängelse.Utifrån Högsta domstolens praxis anser sig kommissionen kunnakonstatera att det numera råder tveksamhet om den grundtanken fortfarande ärvägledande vid domstolamas påföljdsval och att det kan förväntas en ökadanvändning av icke frihetsberövande påföljd vid rrusshandelsbrott avnormalgraden, en utveckling som kommissionen finner mindre lämplig. Kommissionenföreslår därför att ancha stycket i 30 kap. 4 § ändras så au detpå ett tydligare sätt framgår att vissa brott, däribland misshandel, är avsådan art att fängelse skall vara normalpåföljd för de brotten. Den föreslagnalydelsen är "som skäl för fängelse får rätten beakta 1. brottslighetensSttaffvärde, 2. att brottet är av sädan art att särskilda skäl krävs för annanpåföljd eUer 3. att den tilltalade ridigare gjort sig skyldig till brott. 2.3.2 Hotmot parter och vittnen Attparter och vittnen fritt och sanningsenligt kan avge sina utsagor inför polisoch domstolar utgör enligt ett av de fundament som densvenska rättsordningen vilar på. Angrepp mot parter och vittnen utgör angrepppå samhäUet. Om samhället inte förmår skydda parter och vittnen från övergrepphotas hela rättsordningen. 1 syfte att inskärpa hur allvarligt rättsordningenser på övergrepp i rättssak föreslår kommissionen att bestämmelsen ibrottsbalken om påföljd för normalgraden av övergrepp i rättssak anpassas tillpåföljden för mened. Det skulle innebära att det för brott av normalgradenendast kan följa fängelse och att böter förbehålls gämingar som kan bedömas somringa brott. 2.4 Åtgärder för att motverka psykiskt våld 2.4.1 Den straffrättsliga regleringen Detfinns en mängd olika beteenden som kan bettaktas som övergrepp mot annan utanatt fysiskt våld används eller någon fysisk skada tillfogas offret. För denenskilde kan även ett sådant övergrepp få svåra och långvariga följder.Psykiskt våld är sålunda ett problem i samhället. Problemet är emellertidmångfacetterat, och det låter sig inte lätt regleras sttaffrättsligt. nuvarande sttaffrättsliga regleringen finns ett antal bestämmelser som kantänkas bli tillämpliga när det gäller att beivra övergrepp som kan betecknassom någon form av psykiskt våld. Nedan följer en kort redogörelse för någrasådana bestämmelser. Misshandel(3 kap. 5 § ). För misshandel döms den som tillfogar någon annanperson kroppsskada, sjukdom eller smärta. Likaså är det misshandel när någonförsätter en annan person i vanmakt eller något annat sådant tillstånd. Till sjukdom hänförs ävenpsykisk sjukdom och psykisk invaliditet. 1992/93:141 Handlingenskall sålunda medföra ett psykiskt lidande som medför en medicinskt påvisbareffekt, t.ex. psyki.skchock eller neuros. Detkan antas att det i fall av allvarligt psykiskt våld kan uppkomma sådanamedicinskt påvisbara effekter som hänger samman med våldet att ansvar förmisshandel kan komma i fråga för den som har gjort sig skyldig tillövergreppet. Vållandetill kroppsskada eller sjukdom (3 kap. 8 § ). I de fall där ansvarinte kan utkrävas för misshandel på grund av att gärningsmannen inte haftuppsåt att åstadkomma den ansvarsgmndande effekten kan det komma i fråga atttedöma hans oaktsamma handlande som våUande till kroppsskada eller sjukdom. Sålundakan den som av oaktsamhet åsamkar någon annan ett medicinskt påvisbart psykisktlidande dömas för vållande tiU sjukdom. Arbetsmiljöbrott(3 kap. 10 § ). Om vållande till sjukdom har begåtts genom attnågon uppsåtiigen eller av oaktsamhet åsidosatt vad som i enlighet medarbetsmiljölagen (1977:1160) ålegat honom tiU förebyggande av ohälsa ellerolycksfall skall han dömas för arbetsmiljöbrott. Omen arbetstagare blir utsatt för psykiskt våld på arbetsplatsen kan sålundaansvar enligt detta lagmm utkrävas av den som uppsåtiigen eller av oaktsamhethar åsidosatt sina åligganden i enlighet med arbetsmiljölagen. (4 kap. 6 § första stycket ). 1 de fall där någon uppsöker en annanperson i dennes bostad i endast terroriserande syfte kan den aktuellabestämmelsen om hemfridsbrott bli tilllämplig. Ofredande(4 kap. 7 § brottsbiilken). Som ofredande sttaffas handlingar av vitt skildaslag. Dit hör bl.a. om någon avsiktligen knuffar eller rycker och sliter i enannan person, om gämingen inte är att bedöma som misshandel eller försökdärtill. Andra handlingar som kan falla under bestämmelsen är om någonantastar en kvinna med t.ex. klappar eller smekningar.