prop · GF0394 · 1992-01-01 00:00:00 — Genom ställningstagande till propositionen (1990/91:18) om ansvaret för skolan lades vidare principerna för en mål- och resultatorienterad styrning av skolan fast (UbU4, rskr. Huvudprincipen är att staten skall styra verksamheten genom att ange nationella mål och riktlinjer för arbetet, medan kommunerna har ansvaret för att verksamheten bedrivs i enlighet med dessa mål och riktlinjer. Inom de ramar och riktlinjer som och regeringen lagt fast har kommunerna och andra huvudmän frihet att avgöra hur verksamheten skall genomföras. Fr.o.m. tillämpas ett nytt statsbidragssystem för , gymnasieskolan och den kommunala vuxenutbildningen (komvux). Bestämmelser härom finns i förordningen (1991:1123) om statsbidrag till det offentliga skolväsendet m.m. Statsbidragssystemet har utformats som ett generellt finansiellt stöd till skolverksamheten och beräknas schablonmässigt med hjälp av kriterier som beaktar kommunernas skiftande strukturella och demografiska förutsättningar för att bedriva en likvärdig skolverksamhet. Statsbidraget reglerar inte skolans organisation och det står skolhuvudmännen fritt att använda statsbidragen för olika ändamål inom skolan. beslut med anledning av propositionen (1990/91:85) Växa med kunskaper - om gymnasieskolan och vuxenutbildningen innebär bl.a. att ansvarsfördelningen mellan dessa skolformer preciserats som samverkansmöjligheterna underlättats (UbU16, rskr. Kommunernas skyldigheter anges i skollagen (1985:1100, omtryckt 1991:1111). Varje kommun är skyldig att erbjuda alla ungdomar en gymnasieutbildning på nationella och individuella program. Kommunerna har också skyldighet att erbjuda grundläggande vuxenutbildning till alla vuxna som saknar sådana färdigheter som normalt uppnås i och önskar delta. Alla kommuner skall vidare erbjuda gymnasial vuxenutbildning och påbyggnadsutbildning. Därvid skall de sträva efter att erbjuda utbildning som svarar mot efterfrågan och behov. Genom ställningstagande till propositionen (1990/91:115) om vissa skollagsfrågor m.m. (UbU17, rskr. 357) har skollagen omarbetats och anpassats till principen om mål- och resultatstyrning på skolans område. Först genom lagen (1967:940) angående omsorger om vissa psykiskt utvecklingsstörda (omsorgslagen) fick alla psykiskt utvecklingsstörda barn och ungdomar skolplikt och rätt till utbildning. hade endast psykiskt utvecklingsstörda elever utan tilläggshandikapp haft skolplikt. Lagen innebar att antalet elever i särskolan nästan fördubblades fr.o.m. /69. Det ökade elevantalet var en starkt pådrivande orsak till att landstingen sökte samverkan med kommunerna för att lösa bristen på skollokaler. är nästan all särskoleverksamhet lokalmässigt integrerad i kommunernas grundskolor och gymnasieskolor. I viss utsträckning förekommer också individuell integrering av särskoleelever i klasser av och gymnasieskolan. Fr.o.m. överfördes ansvaret för särskolan från till ansvarsområde. Bestämmelser om skolplikt och skolundervisning för psykiskt utvecklingsstörda barn och ungdomar togs in skollag (prop. 1985/86:10, UbU6, rskr. För att underlätta en successiv överföring av särskolan från landstingen till kommunerna infördes skollag en bestämmelse som gjorde det möjligt för landstingen att genom avtal föra över ansvaret för särskolan till kommunerna. För ett sådant överlåtande krävdes intill utgången av regeringens medgivande. Bl.a. mot bakgrund av att det inom flera landsting pågick förhandlingar om att överlåta ansvaret för särskolan till kommunerna, bemyndigade regeringen dåvarande statsrådet att tillkalla en kommitté för att utreda frågan om ett generellt överförande av ansvaret för särskolan och särvux från landstingen till kommunerna (Dir. 1989:20). Kommittén, som antog namnet särskolekommittén, överlämnade sitt betänkande (SOU 1991:30) Särskolan - en primärkommunal skola. Kommitténs förslag baseras dels på de fastställda direktiven, dels på ovannämnda beslut om en mål- och resultatorienterad styrning av skolan. Betänkandet har remissbehandlats. Till protokollet i detta ärende bör fogas som bilaga 1 en sammanfattning av betänkandet och som bilaga 2 en sammanfattning av remissyttrandena. Flertalet landsting har /71 bedrivit försöksverksamhet med vuxenutbildning för psykiskt utvecklingsstörda, s.k. särvux. Ansvaret för denna försöksverksamhet låg intill utgången av inom arbetsområde. finns kompetensinriktad vuxenutbildning i form av särvux som en reguljär del av skolväsendet (prop. 1987/88:113, UbU33, rskr. Från samma tidpunkt överfördes ansvaret till . Bestämmelser om särvux togs in i vuxenutbildningslagen (1984:1118). Genom senare beslut (prop. 1990/91:18, UbU4, rskr. 76 och prop. 1990/91:85, UbU16, rskr. 356) har vuxenutbildningslagen upphävts. Bestämmelserna om bl.a. särvux har i stället tagits in i skollagen (1985:1100, omtryckt 1991:1111). Alla landsting skall erbjuda särvux. Därvid skall de sträva efter att erbjuda utbildning som svarar mot efterfrågan och behov. Det är också beträffande särvux möjligt för landstingen att genom avtal, och intill utgången av efter medgivande av regeringen, föra över ansvaret till kommunerna. Med anledning av uttalanden av (UbU 1987/88:33) bemyndigade regeringen dåvarande chefen för att tillkalla en kommitté för ytterligare analys och överväganden beträffande särvux (Dir. 1988:60). Kommittén, som antog namnet särvux-kommittén, överlämnade sitt slutbetänkande (SOU 1990:11) Vidgad vuxenutbildning för utvecklingsstörda. Merparten av förslagen låg till grund för den dåvarande regeringens förslag beträffande särvux i nämnda proposition Växa med kunskaper. Jag tar i detta sammanhang ställning till återstående förslag från särvux-kommittén. En sammanfattning av och remissyttranden över särvux-kommitténs betänkande finns som bilaga 5 till regeringens proposition 1990/91:85 Växa med kunskaper - om gymnasieskolan och vuxenutbildningen. 2 Allmänna motiveringar till förslagen 2.1 Kommunalt huvudmannaskap för särskolan och särvux Mitt förslag: Ansvaret för särskolan och särvux förs över från landsting till kommuner. Överföringen kan ske successivt, men skall vara avslutad . Kommitténs förslag: Överensstämmer med mitt. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser, med undantag för (), som avstår från att ta ställning, tillstyrker. Skälen för mitt förslag: Regeringen har efter ansökan medgivit att ett antal kommuner får ta över ansvaret för särskolan och särvux. Fr.o.m. krävs inte längre regeringens medgivande, utan det räcker med att landsting och kommuner är överens om ändrat huvudmannaskap. Genom ställningstagande till propositionen (1989/90:132, SoU25, rskr. 315) om vissa ändringar i omsorgslagstiftningen m.m. fick kommuner möjlighet att lämna kostnadsutjämningsbidrag till andra kommuner inom samma landsting, om samtliga kommuner inom landstingsområdet tagit över ansvaret för särskolan. Vidare fick landstingen möjlighet att lämna bidrag till enstaka kommuner inom landstingsområdet som tagit över ansvaret för särskolan. Inom flera landsting pågår förberedelser för att ändra huvudmannaskapet för särskolan och särvux. Redan med hänsyn till detta och mot bakgrund av en enhällig remissopinion anser jag, att tiden nu är mogen för ett generellt överförande av ansvaret för dessa skolformer till kommunerna. Att administrera, organisera och leda utbildningsverksamhet av skilda slag är en stor och viktig uppgift för samtliga kommuner i landet. De har redan ansvaret för såväl och gymnasieskolan som för vuxenutbildning i form av komvux och svenska för invandrare (sfi). Många kommuner åtar sig dessutom uppdragsutbildning och anordnar personalutbildning i egen regi. Mot den bakgrunden är jag övertygad om att kommunerna också med framgång kan ta ansvaret för både särskolan och särvux i enlighet med särskolekommitténs förslag. Jag föreslår därför att ansvaret för särskolan och särvux förs över från landsting till kommunerna. Överförandet skall kunna ske successivt, men skall vara slutfört . När dessa skolformer förs in under kommunernas ansvarsområde öppnar detta ökade möjligheter till en samlad planering beträffande t.ex. läsårets förläggning, lokaler och utrustning. Även när det gäller fortbildning och andra insatser för personalutveckling bör det vara till nytta och glädje för särskolans personal att komma in i ett större och mer varierat skolsammanhang. Ett erfarenhetsutbyte med andra skolformers skolledare och lärare bör kunna bli ömsesidigt fruktbärande. Med ett kommunalt huvudmannaskap för särskolan och särvux får varje kommun ansvar för att ordna utbildning för de psykiskt utvecklingsstörda barn, ungdomar och vuxna som finns i kommunerna. Skyldigheten att ge barn och ungdomar utbildning kan tillgodoses genom att särskolans elever antingen undervisas i särskilda klasser och grupper i särskolan eller integreras i klasser av och gymnasieskolan. I den mån barnens och ungdomarnas behov inte kan tillgodoses inom den egna kommunen, skall kommunerna samverka och finna gemensamma lösningar på samma sätt som de gör i fråga om gymnasieskolan och komvux. Även när kommunerna skall erbjuda vuxna utvecklingsstörda utbildning i särvux, kommer det utan tvekan att behövas samplanering över kommungränserna för att åstadkomma en kvalitativt högtstående utbildning. Jag räknar, i likhet med vad särvux-kommittén framhöll, med att den planeringsordning som tillskapas för särskolans behov i tillämpliga delar kan användas även för särvux. Enligt särskolekommittén föds det i landet ca 100 barn med barndomspsykos, varav ungefär hälften har behov av utbildning i särskolan. Vidare föds det ca 65 döva barn och ca 200 synskadade barn. Av dessa är ett 80-tal dessutom psykiskt utvecklingsstörda. Det finns över hela landet barn, ungdomar och vuxna som utöver sin utvecklingsstörning har ett eller flera tilläggshandikapp. Grupperna är vanligtvis så små att varje kommun, med undantag för de allra största, knappast kan tillhandahålla de särskilda insatser i form av specialutbildade lärare och annan personal, speciell utrustning och särskilt anpassade skol- och träningslokaler som eleverna behöver. För att behålla en hög kvalitet på utbildningen och för att kunna erbjuda ett differentierat utbildningsutbud, är det därför enligt min mening nödvändigt att kommunerna samarbetar. En naturlig konsekvens av det ändrade huvudmannaskapet blir att såväl särskolan som särvux skall behandlas i de kommunala En annan konsekvens blir att varje kommun ansvarar för alla de verksamheter som är motiverade av pedagogiska och elevvårdsmässiga skäl. Det sistnämnda kan också komma att kräva samverkan mellan kommunerna i en rad hänseenden. 2.2 Dammsdalskolan i , Salbohedskolan i och yrkesutbildning för hörselskadade psykiskt utvecklingsstörda i Mitt förslag: Huvudmannaskapet för Dammsdalskolan i , Salbohedskolan i och yrkesutbildningen för hörselskadade psykiskt utvecklingsstörda elever i regleras särskilt. Ett särskilt verksamhetsstöd utgår till huvudmännen för dessa skolor. Kommitténs förslag: Staten tar över ansvaret för Dammsdalskolan i och Salbohedskolan i . Benämningen på skolorna ändras till specialskolor för psykiskt utvecklingsstörda elever med grav beteendestörning eller omfattande psykisk störning. i skolan () blir central förvaltningsmyndighet för skolorna. Medel motsvarande det statsbidrag till kostnader för löner till lärare och skolledare som betalats till resp. i förs över från anslaget B 9. Bidrag till driften av särskolor m.m. till anslaget B 13. Specialskolor m.m. Remissinstanserna: Några remissinstanser, bl.a. , och i är tveksamma till förslaget att inordna skolorna under ett statligt huvudmannaskap, medan , och flera landsting tillstyrker förslaget. Bestämda motståndare till förslaget är bl.a. i och , Ungdomar och Vuxna (FUB). Bakgrunden till mitt förslag: överlät staten utan kostnad Dammsdalskolan i och Salbohedskolan i med tillhörande elevhem till resp. i . Landstingen åtog sig att ansvara för och driva skolorna och att ta emot elever från hela landet till självkostnadspris. Skolorna riktar sig till psykiskt utvecklingsstörda elever med grav beteendestörning eller omfattande psykisk störning. Den genomsnittliga tiden för undervisning och behandling vid skolorna är . Eleverna bor vanligtvis på elevhem i anslutning till skolorna. Verksamheten vid elevhemmen är i drift . Yrkesutbildning för hörselskadade psykiskt utvecklingsstörda elever i Maj:t ett mellan och läns landsting preliminärt träffat avtal om yrkesundervisning för hörselskadade psykiskt utvecklingsstörda ungdomar i . Enligt avtalet åtog sig att utan kostnad för den enskilde ta emot, undervisa och vårda psykiskt utvecklingsstörda ungdomar som på grund av hörselskada inte kunde undervisas tillsammans med andra psykiskt utvecklingsstörda elever. Enligt avtalet skulle samtliga kostnader för verksamheten bestridas av staten. budgetproposition (prop. 1991/92:100, bil. 9, s. 26-27) har jag anmält att det finns skäl att se över avtalet. Jag har tidigare (avsnitt 2.1) föreslagit att ansvaret för särskolan förs över från landstingen till kommunerna. Logiskt sett borde således , och kommuner ta över ansvaret för Dammsdalskolan, Salbohedskolan resp. yrkesutbildningen för hörselskadade psykiskt utvecklingsstörda. Jag har emellertid under hand erfarit att och Sala kommuner inte är beredda att driva skolorna. har fr.o.m. - med undantag för Dammsdalskolan - fört över ansvaret för särskolan till kommunerna i länet. Inom och har arbetet med att kommunalisera särskolan ännu inte påbörjats. De tre landstingen har under hand förklarat sig villiga att - under förutsättning att statsbidrag lämnas i ungefär samma omfattning som - tills vidare fortsätta verksamheten vid skolorna. Skälen för mitt förslag: Enligt min mening fyller dessa skolor fortfarande en väsentlig funktion i utbildningssystemet för psykiskt utvecklingsstörda elever. Skolorna är så specialiserade att det inte är lämpligt från resurs- och verksamhetssynpunkt att varje kommun anordnar sådan verksamhet. Samordningsvinsterna med dessa skolor är således från samhällsekonomisk synpunkt betydande. Jag anser inte heller att det kan begäras att de kommuner där skolorna är belägna utan vidare skall ta på sig att driva skolorna med tillhörande elevhem. Kommunerna i fråga utnyttjar endast marginellt skolorna för sina egna behov och kostnaderna för den icke-skolbundna verksamheten är betydande. För min del anser jag det vara en andrahandsfråga vem som har ansvaret för skolorna. Det väsentliga är att de har en stabil huvudman. kan det exempelvis ändå bli aktuellt att någon eller några av de berörda kommunerna och landstingen kommer överens om ett ändrat huvudmannaskap. Den möjligheten bör således stå öppen. Eftersom skolornas verksamhet är av påtagligt riksintresse bör de emellertid ha särskilda statsbidrag vid sidan av det generella, oavsett vem som är huvudman för dem. Jag avser därför att senare återkomma till regeringen med förslag till avtal mellan staten och resp. landsting om särskilt verksamhetsstöd för fortsatt drift av Dammsdalskolan i , Salbohedskolan i samt för yrkesutbildningen för hörselskadade psykiskt utvecklingsstörda i . Mitt förslag innebär inte någon ändring av tillsynsansvaret. skall således även i fortsättningen utöva tillsyn för den del av skolornas verksamhet som inte är undervisningsanknuten. 2.3 Särskolan som en egen skolform Mitt förslag: Särskolan skall även i fortsättningen utgöra en särskild skolform inom det offentliga skolväsendet för barn och ungdom. Den formella prövningen av personkretstillhörigheten behålls. Kommitténs förslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt förslag. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna tillstyrker förslaget. Flera remissinstanser anser emellertid att särskolan kan avvecklas och integreras med kommunernas övriga skolväsende. kommun och i län samt FUB föreslår att särskolan som särskild skolform avvecklas med omedelbar verkan. Skälen för mitt förslag: Regeringens allmänna ambition är att öka valfriheten och mångfalden inom utbildningsområdet. Särskolan riktar sig till barn och ungdomar som inte kan gå i eller gymnasieskolan på grund av psykisk utvecklingsstörning. Utbildningen i särskolan syftar till att ge dessa barn och ungdomar en utbildning som är anpassad till varje elevs förutsättningar. Med den metodik som används inom särskolan finns stora möjligheter att åstadkomma detta. Elevernas mycket skilda förutsättningar för inlärning och skolans ansvar för att anpassa undervisningen för varje enskild elev är avgörande för vilket stoff i kursplanerna som skall behandlas och vilken metod som skall tillämpas. En av särskolans viktigaste uppgifter är att ge eleverna goda förutsättningar att vara aktiva i det dagliga livet och att förbereda dem för vuxenlivet. Särskolans elever utgör en mycket heterogen grupp. Graden av utvecklingsstörning varierar kraftigt mellan eleverna. Många elever har, som jag redogjort för, förutom utvecklingsstörning också ytterligare handikapp. Med hänsyn till elevernas olika utvecklingsnivåer är särskolan indelad i olika former. Den obligatoriska särskolan består av grundsärskola och träningsskola. Den frivilliga särskolan består av yrkesutbildning, yrkesträning och verksamhetsträning. Enligt min mening behöver de flesta psykiskt utvecklingsstörda elever undervisas i särskilda undervisningsgrupper och klasser och följa särskilda kursplaner för att få sina specifika behov tillgodosedda. Jag är därför inte beredd att avveckla särskolan som egen skolform och i stället reguljärt låta eleverna följa undervisningen enligt och gymnasieskolans kursplaner. Jag finner det mycket angeläget att alla barn och ungdomar skall ha möjlighet att få den utbildning som bäst tillgodoser deras förutsättningar. För att tillförsäkra psykiskt utvecklingsstörda barn och ungdomar en fortsatt god utbildning krävs därför att särskolan som skolform behålls. Särskolan skall således även i fortsättningen rikta sig till en viss personkrets och ha egna kursplaner och timplaner. Enligt 3 kap. 4 § skollagen prövar huvudmannen för särskolan om ett barn skall tas emot i särskolan under sin skolpliktstid. Fråga om mottagande får väckas av barnets vårdnadshavare eller av barnets hemkommun. Frågan om personkretstillhörighet bör enligt min mening prövas även i fortsättningen. Jag vill dock särskilt betona vikten att ett beslut om placering av en elev i särskolan skall föregås av samråd med eleven och dennes vårdnadshavare. För att kunna bedöma personkretstillhörigheten måste kommunerna ha tillgång till kompetent personal med goda kunskaper både om psykiskt utvecklingsstörda elever och om särskolan. Endast elever som tillhör särskolans personkrets skall tas emot i särskolan. När ansvaret för särskolan förs över till kommunerna, ankommer det på den kommunala nämnd, som enligt 2 kap. 1 § skollagen utsetts till styrelse för denna utbildning, att besluta om elever skall tas emot i särskolan. Ett sådant beslut skall även i fortsättningen kunna överklagas hos skolväsendets överklagandenämnd. Flera remissinstanser, däribland FUB, stöder särskolekommitténs förslag att föräldrarnas inflytande skall stärkas. De tillstyrker också att eleverna om möjligt skall kunna få sin undervisning i samma skola som andra elever i bostadsområdet. Andra remissinstanser däremot anser att närhetsprincipen inte får överordnas kvalitetsprincipen. Enligt min mening kan närhetsprincipen inte ges så hög prioritet att den enskilde elevens behov av en god utbildning anpassad till hans eller hennes förutsättningar kommer i andra hand. En sådan utbildning kräver specialutbildad personal. Särskilda krav måste också ofta ställas på undervisnings- och uppehållslokaler liksom på materiell utrustning och hjälpmedel. En optimal satsning på färre skolanläggningar med kvalificerad personal kan i vissa fall vara väsentligare än att skolan ligger nära hemmet. Vidare anser jag att, sedan huvudmannen för särskolan beslutat att en elev skall tas emot i särskolan, elevens och vårdnadshavares önskemål om placering vid skolenhet med särskoleundervisning bör tillgodoses i största möjliga utsträckning. Enligt 20 § särskoleförordningen (1986:573, omtryckt 1991:1085) kan en elev som är inskriven i särskolan i vissa fall få sin utbildning i eller gymnasieskolan (s.k. integrerad elev). Fråga om integrering skall självfallet kunna väckas av elevens vårdnadshavare. Även i detta sammanhang är det viktigt att beslut fattas i samråd med vårdnadshavaren. 2.4 Skolplikt och rätt till fortsatt utbildning Mitt förslag: 9-årig skolplikt införs för särskolans elever. Varje kommun skall vara skyldig att erbjuda samtliga elever med 9-årig skolgång i särskolan ett frivilligt tionde skolår inför övergången till den frivilliga särskolan. Varje kommun skall vara skyldig att erbjuda samtliga elever som fullgjort sin skolplikt i den obligatoriska särskolan fortsatt fyraårig utbildning i den frivilliga särskolan. Sådan skyldighet föreligger dock längst t.o.m. det första kalenderhalvåret det år eleven fyller . En elev som påbörjat den frivilliga särskolan skall ha rätt att slutföra utbildningen. Bestämmelserna tillämpas fr.o.m. . Den som vill påbörja utbildning fr.o.m. det andra kalenderhalvåret det år han fyller är behörig att delta i särvux. Elever, som har gått i särskola och som bedöms kunna tillgodogöra sig utbildning inom gymnasieskolans individuella program, skall beredas möjlighet till sådan utbildning. Kommitténs förslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt. Remissinstanserna: En övervägande majoritet av remissinstanserna tillstyrker förslaget. förordar fortsatt 10-årig skolplikt. Skälen för mitt förslag: Jag anser att det nu finns goda skäl att successivt anpassa skolplikten för särskolans elever till vad som gäller för elever. Det har också flertalet remissinstanser tillstyrkt. Denna ordning bör tillämpas med början /94 för de elever som då påbörjar årskurs 7 i särskolan. För att inte försämra dessa elevers möjligheter att få en god grundläggande utbildning bör kommunerna åläggas en skyldighet att fr.o.m. /97 erbjuda alla elever med endast 9-årig skolgång i särskolan ett frivilligt tionde skolår. Med denna ordning kan de elever som önskar det gå över till den frivilliga särskolan efter 9-årig skolgång, medan de elever som har behov av ett tionde skolår har rätt att fortsätta utbildningen i den obligatoriska särskolan ytterligare ett skolår. Enligt 17 § särskoleförordningen (1986:573) skall statens skolverk fastställa läroplan för särskolan. Läroplanen innefattar även timplan och kursplan samt anvisningar och kommentarer för undervisningen i ämnen, ämnesgrupper och kurser. Med anledning av att 9-årig skolplikt införs för särskolans elever, bör inför /94 vidta de åtgärder som behövs vad gäller den obligatoriska särskolans kursplaner och timplaner. Jag har utfärdat nya direktiv till läroplanskommittén (Dir. 1991:117). Kommittén skall utarbeta förslag till läroplan, timplan och kursplaner för samt läroplan för gymnasieskolan och den kommunala vuxenutbildningen. Läroplansarbetet är planerat så att en ny läroplan för skall kunna införas fr.o.m. . Jag räknar med att en ny eller reviderad läroplan för särskolan skall kunna fastställas i nära anslutning till ett beslut om läroplan. Efter avslutad 9-årig resp. 10-årig skolgång har eleverna rätt till fortsatt utbildning i den frivilliga särskolan. Varje kommun skall vara skyldig att erbjuda de elever som tillhör särskolans personkrets fortsatt utbildning i den frivilliga särskolan. Den frivilliga särskolan skall liksom vara 4- årig. För att anpassa bestämmelserna till dem som gäller för gymnasieskolan, föreslår jag att en elev får påbörja utbildning i den frivilliga särskolan t.o. m. det första kalenderhalvåret det år eleven fyller 20. Den som har påbörjat utbildning i den frivilliga särskolan skall ha rätt att fullfölja utbildningen där. Den som vill påbörja utbildning fr.o.m. det andra kalenderhalvåret det år då han fyller 20, skall i stället vara behörig att delta i särvux.