prop · GG03100 · 1992-12-31 00:00:00 — Osäkerhet om växelkursen leder till attden som gör affärer med kräver ersättning för risken, vilket ter siguttryck i pris eller ränte. För investeringar blir utländska placerares avkastningskravalltför höga vid kursrisk. bör därför sträva efter att återgåtill en fest växelkurs. Efter beslutet att lämna ecu-anknytningen bindsinte längre penning-och valutepolitiken av kravet på att försvara kronkursen.De principiella kraven på penning- och finanspolitiken är emellertidoförändrade. Uppgiften att dämpa inflationen begränsar räntepolitikensrörelsefrihet. kan påverka de korte räntoma, främst den s.k.dagslåne-ränten. Men räntepolitiken påverkar också växelkursen. En låg räntekan pressa ned kronkursen och ge upphov till inflationsimpulser. En expansivpenningpolitik skapar förväntningar om högre inflation , vilketdriver upp de långa räntoma. Det är de långa räntoraa som främst påverkarhushållens konsumtionsmöjligheter och gör företegens investeringar dyrare.Låga räntor är möjliga enbart om perming- och finanspolitiken i föreningbidrar till att förtroende skapas för penningvärdets stebilitet. I avsaknad av en fest växelkurs som norm förinflationsutvecklingen finns det risk för att inflationen återigen ter fert närkonjunkturen börjar förbättras. Den ekonomiska politiken måste därför utformasså att målet om varaktigt låg inflafionstakt uppnås. En lägre ränte som uppnås till följd av entrovärdig ekonomisk politik får betydande positiva effekter på de offentligafinanseraa. En lägre ränte ger lägre upplåningskostnader. Konsumentpriseraaökar långsammare och därmed de utgifter som styrs av basbeloppet. Räntebidragenför nya och omsatte bostedslån blir lägre. Tillväxten blir högre och detkonjunkturberoende underskottet lägre. Följande teblå visar de ungefärligaeffekteraa på de offentliga finanseraa efter en räntenedgång med enprocentenhet. Effekt pä den offentliga sektorns finanser av enprocentenhets lägre ränta 1992/93:100 Bilaga 1 Lägrepensioner, studiemedel, m.m. Dessutomuppkonimer en mycket betydande effekt genom minskat behov av stöd till denfinansiella sektora. Enligtregeringsformen har ansvaret för kredit- och valutepolitiken. Någoti lagstiftning preciserat mål för verksamhet finns inte angivet. Densittande har i uppdrag att utreda om bör få ettklart angivet mål och vilken ställning som banken skall ha gentemot riksdag ochregering. Utredningen har också i uppdrag att lägga fram förslag som stärkerRiksbankens oberoende. Utredningen skall lägga fram sitt betänkande i februari1993. Utredningens resultet och den därpå följanderemissbehandlingen skall inte föregripas. Det kan dock konsteteras att ettstebilt penningvärde är ett viktigt mål för den samlade ekonoiniska politikenoch att penning- och valutepolitiken har ett särskilt ansvar för att dette måluppnås. beslöt att avskaffevalutelånenormen. Denna norm innebar att steten inte skulle nettolåna iutländsk valute för att finansiera budgetunderskott eller för att förvaltestetsskulden. Valutelånenormens uppgift var att bidra till finanspolitiskdisciplin. Attvalutelånenormen nu är avskaffed innebär inte att stetens valuteupplåningfortsättningsvis bör bedrivas utan någon handlingsregel. Stetens upplåning börvara föratsägbar för att bidra till ökad säkerhet på kreditmarknaden och bättrefungerande marknader. medför lägre upplåningskostnader försteten. Det är vidare angeläget att begränsa stetens risktegande iskuldförvaltningen. Upplåningen, vare sig den sker i kronor eller i utländskvalute, får inte heller bedrivas så att den försämrar penning- ochvalutepolitikens verkningsgrad. Dennu avskaffede valutelånenormen bör således ersattes med riktlinjer för stetensupplåning i valute för finansiering av stetsskulden. Principen bör vara attregeringen, efter samråd med , meddelar sådana riktlinjer tillRiksgäldskontoret. har tegit upplån i ufländsk valute för räkning. Det rör sig dels om lån på, medgällande växelkurser, sammanlagt ca i syfte att öka valutereserven,dels om lån på sammanlagt ca som avser att, ihuvudsak, låna vidare till de svenslca bankema. Upplåning för det senareändamålet skall, i enlighet med vad som meddelades i september1992, fortgå till dess upplåningen uppgår till ett Prop. 1992/93:100 sammanlagt belopp av ca . De förstnämnda lånen på avsesden föras över till upplåning för finansiering av stetsskulden.Riksbankens och balansräkningar kan cferigenomnormaliseras. Åtgärden har den fördelen att utlåning tillbanksystemet i svenska kronor kan reduceras som Riksgäldskontoretsupplåningsbehov i mindre utsträckning behöver täckasgenom emissioner på den svenslca marknaden. De stora budgetunderskotten och den allmännautvecklingen på finansmarknadema gör att stetsskuldpolitiken får en ökad roll.Den snabbt ökande stetsskulden innebär en stor refinansieringsbörda. Det finnsmot denna bakgrund anledning att förlänga löptiden på stetsskulden. Sammanfettningsvis innebär avskaffandet avvalutelånenormen att det finns ett behov av att riktlinjer för stetensframticfe upplåning för finansiering av stetsskulden festställs. harbegärt att regeringen skall återkomma till med förslag fill sådanarikflinjer (bet. 1992/93:FiUI, rskr. 1992/93:134). Regeringen avser återkommatiU kompletteringsproposition med en fördjupad analys avfrågan om riktlinjer för stetlig valuteupplåning. Dessföriiman avses inteomfettningen av stetens skuld i utländsk valute för fmansiering av stetsskuldenväsentligen utökas på något annat sätt än genom den nämnda överföringen. Desenaste årens ekonomiska utveckling har bl.a. kommit att präglas av att definansiella systemen i inånga industriländer utsatts för betydandepåfrestningar med återverkningar på den reala ekonomin. Problemen har kommittill uttryck i växande kreditförluster, en återhållsam kreditgivning och olikaformer av ingripanden från regeringaraas sicfe. Bakgranden är en kombination av en osedvanligtutdragen interaationell högkonjunktur under 1980-telet och avreglering avkreditmarknadema i flertelet . Avregleringama utlöste en allmänkreditexpansion, med kraftigt stigande priser på tillgångar som aktier ochfestigheter. Förväntningar om fortsatte värdestegringar understödde en ökadskuldsättning hos företeg och hushåll. Skattesystemen i många länder gynnadedärtill låntegande framför sparande. Hushållens skulder satte i relafion tillBNP var i början av 1990-telet högst i länder som , , . ISverige har skuldsättningen med dette mått traditionellt legat något lägre menökningen under andra hälften av 1980-telet bar varit väl så sterk. När den interaationella konjunkturen vände necfet,som den tidigare ohållbart höga inflationen i snabbtdämpades, förstärktes nedgången av den kraftiga och på inånga håll smärtsammaanpassningen på aktie- och festighetsmarknadema. Hushållen har fått sterkamotiv att minska sin skuldsättning. Bankemai och övriga nordiska länder har drabbats jämförelse- Prop.1992/93:100 vis hårt. Den tidigare prisuppgången och därefter prisfellet påden Bilaga 1 svenska festighetsmarknaden har varit omfettende. En viktig orsak till djupet i den svenskafinanskrisen är ordningsföljden i de avregleringar som skedde under 1980-telet.Kreditregleringen togs bort vilket viteliserade kreditmarknaden.Valuteregleringen hade spelat ut sin roll och avskaffedes. Först 1990-91genomfördes dock den skattereform som gjorde det mer lönsamt att arbete och attspara än att låna. En aUtför lättsinnig kreditgivning gav upphov tillbetydande kreditförluster i det svenska banksystemet. För ligger dessa troligen istorleksordningen . De konsteterade kreditförlusteraa harsuccessivt ökat och till dette skall läggas en stigande andel nödlidandekrediter med s.k. ränteeftergifter. Bankeraas intjäningsförmåga försämrasvilket leder till lägre motståndskraft mot kreditförluster. stiganderäntenetton, som bl.a. kom till stånd genom höjda marginaler mellan in- ochutlåningsräntoraa, har i allt fler fell förbytts mot sjunkande räntor. Stetenhar tidigare bistått Förste och Nordbanken för att säkerställalångsiktigt hållbara lösningar för dessa banker. För Nordbanken har steten iegenskap av ägare ett särskilt ansvar för bankens kapitelsituation ochstraktur. försämrades situationen i kraftigt varvidregeringen utfäste att bankens förpliktelser skall tryggas. Oron på de finansiella marknadema tilltog eftersommaren. Osäkerheten om bl.a. bostedsinstitutens ekonomiska situation ökadeoch marknaden för institutens korte upplåning upphörde att fungera.Regeringen beslutede i det läget, i samråd med socialdemokrateraa, att lämnaförslag till om att steten garanterar att bankeraas och vissa andrakreditinstituts förpliktelser kan fullgöras i rätt fid (prop. 1991/92:135).Näringsutskottet har hemställt att anter de i propositionen framlagdaförslagen (bet. I992/93:Nul6). behandlar ärendet den 18 december.Syftet med åtegandet är att stärka förtroendet för betelningssystemet ochsäkerställa kreditförsörjningen. Steten har ett långtgående ansvar för att tryggastebiliteten i betelningssystemet och allmänhetens förtroende för systemet.Vid allvarliga problem i enskilda institut kan dette förtroende snabbt rabbasoch få spridningseffekter, som kan innebära omfettande stömingar ibetelnings-och kreditsystemet i stort. Det ankommer cferför på regering ochrikscfeg att vidte tillräckliga åtgärder för att förhindra en sådan utveckling. Åtegandet innebär att kapitelbasen i banker ochderas dotterbolag samt i andra kreditinstitut med stetlig anknytning kanvidmakthållas eller stärkas. Därmed minskas osäkerheten om institutensfinansiella ställning, vilket bidrar till lägre upplåningskostnader samt ensuccessivt normaliserad kreditgivning. Stöd kan lämnas till fortsatt verksamhet ilivskraftiga institut eller till rekonstrakfion eller aweckling i ordnadeformer av institut med långsiktigt olönsamma utsikter. Stöd kan ges i form avlån, garantier, kapiteltillskott eller påannat sätt. Åtgärdema skall utformas så att Prop. 1992/93:100 kostnademaför stödet skall återvinnas till steten. Villkor om rationalise- Bilaga 1ringar och omstraktureringar skall kunna kopplas till stödet. Steten skall inteeftersträva att bli ägare fill kreditinstituten. Regeringens bemyndigande attvidte åtgärder gäller tills vicfere. En aweckling av stödsystemet kan bara skeefter ett nytt beslut av . En särskild myndighet kommer att inrättas för atthantera stödet. Beslut om stöd av principiell vUct eller av större omfettningskall dock underställas regeringen för godkännande. Regeringen skall vidarefortlöpande informera rikscfegen om genomförda åtgärder. De åtgärder regeringen har föreslagit i nämncfeproposition är nödvändiga för att under nuvarande förhållanden tryggaoumbärliga funktioner för samhällsekonomin. Åtgärderaa bör bidra till attkreditinstituten inte onödigtvis begränsar en sund kreditgivning tilllivskraftiga företeg. Kreditvolymeraa måste dock anpassas efter 1980-teletsexceptionella kreditexpansion. Det kommer cferför att te tid innan tillståndetpå kreditmarknaden kan sägas ha återgått till det normala. Det allmänna ränteläget och realräntans höjd är avstor betydelse för en ekonomisk återhämtning. En varaktigt lägre ränte kanuppnås encfest genom en trovärdig, långsiktig ekonomisk politik. En sådan ärnödvändig också för att stetens stöd till kreditinstituten skall kunnabegränsas och återvinnas inom rimlig tid. Det är av stor vikt att stödet är så generellt sommöjligt och att stor uppmärksamhet ägnas konkurrensen på kreditmarknaden.Senare års utveckling visar också på behovet av ökade kunskaper om de förhållandenoch orsakssamband som lett fram till nuvarande problem på kreditmarknaden, samtom tillsynens och regelverkens ändamålserUighet. Regeringen kommer cferför inomkort att tillsätte en utredning med uppgift att analysera dessa förhållanden. Pålång sikt finns det ingen annan möjlighet att öka sysselsättningen i ängenom en politik som leder till stärkt och bevarad konkurrenskraft, varaktigtlåg inflation och därmed lägre ränte. Det fortsatt försvagadearbetsmarknadsläget skulle dock få mycket negafiva konsekvenser för mångamänniskor och ekonomin som helhet om inte direkte motågärder sätts in. Arbetslinjen i arbetsmarknadspolitiken ligger fest.Målet är att bekämpa arbetslösheten och förhindra utslagning frånarbetsmarknaden. Omfettande insatser för att skapa meningsfull vericsamhet förungdomar i form av ungdomspraktik och kraftigt utökade utbildningsinsatser harsatts in. Främst prioriteras åtgärder för att motverka långtidsarbetslöshet.Ett stort antel personer kommer att vara sysselsatte i konjunkturberoendeåtgärder 1993. Regeringens insatser innebär den mest massiva arbetsmarknadspolitiskasatsning som genomförts för att cfempa arbetslösheten. Arbetsmarknadspolitikenshuvuduppgift är att förbättra arbetsmark- Prop. 1992/93:100 nådensfunkfionsförmåga. Denna uppgift måste fullföljas även i ett läge Bilaga 1när kampen mot den öppna arbetslösheten kräver omfettande insatser.Arbetsmarknadspolitiken måste vara en integrerad del av den ekonomislcapolitiken. Dagens stora åtgärdsvolym får således inte innebära att dennaprioritering åsidosätts. En avgörande föratsättning för att inflafionenskall kunna hållas fillbaka när tillväxten ökar är att arbetsmarknaden fungerarväl. De arbetsmarknadspolitiska insatseraa måste cferförges en sådan utformning att arbetskraften inte låses fest i åtgärder ellersektorer utan står till arbetsmarknadens förfogande när efterfrågan ökar. Enföratsättning för dette är att åtgärderaa skall vara möjliga att avslutesnabbt. Flertelet av åtgärderaa är också fidsbegränsade ochkan endast i undantegsfeU förlängas. De aktiva insatser som sätts in avsysselsättningsskäl niåste också ges en tillväxtbefrämjande inriktning.Generella stimulanser till skyddade sektorer bör undvikas. Ett långsiktigtförbättrat sysselsättningsläge kan endast fås genom ökad tillväxt i dekonkurrensutsatte delama av svensk ekonomi. För att dette skall vara möjligtkrävs en väl fungerande arbetsmarknad som säkerställer att denna sektor inteliksom under 1980-telet drabbas av kapacitetsrestriktioner i form av brist påarbetskraft. Därför prioriterar regeringen utbildnings- ochkompetenshöjande insatser samt fidigareläggning av tillväxtbefrämjandeinvesteringan Bl.a. har arbetsmarknadsutbildningen utökats kraftigt.Utbildningen bevarar och stärker arbetskraftens kompetens till den väntedeuppgången i ekonomin. Ytterligare möjligheter har dessutom öppnats förarbetslösa att göra kompletteringar av sin tidigare utbildning. Stetsmaktemahar fettet beslut om i investeringar i infrastrakturavseende åren 1991-94. Det har vidare skett en kraftig förstärkning av rekryteringsstödoch beredskapsarbeten. Under innevarande budgetår har ytterligare anslagits, viUcet motsvarar 30 000 personer i genomsnitt permånad. Det har också skett en betydande förayelse avarbetsmarknadspolitiken. Resurser som normalt används för att täcka utgifterför kontantstöd utnyttjas nu för att stärka arbetslinjen i form avungdomspraktik och arbetslivsutveckling. UngdomspraktUcen som totelt berälcnasge 75 000 platser har mycket snabbt kommit upp i höga volymer och gerungdomar viktig yrkespraktik och arbetslivserferenhet. Det ökar derasmöjligheter att konkurrera om arbete på den reguljära arbetsmarknaden.Arbetslivsutveckling som beräknas omfette 20 000 personer syftar fillatt bibehålla och stärka den arbetslöses anknytning till arbetslivet. Arbetslösheten kommer trots åtgärdema att vara högefter svenska förhållanden och utgöra ett allvarligt problem. Enskildamänniskor kan få stora sociala problem och kompetens går förlorad när den inteanvänds och stimuleras. Stora ungdomsgrapper riskerar att slås ut från arbetsmarknaden. Särskiltallvarliga problem uppstår vid långvarig arbetslöshet. Föratom Prop.1992/93:100 väl kända sociala problem riskerar den att försämra ekonominsfunktions- Bilaga 1 sätt så att en uppgång i ekonomin snabbt slår ikapacitetstaket med betydande risker för överhettning. finns det en gräns för hur mycketarbetsmarknadspolitiken kan expanderas med bibehållna kvalitetskrav. Det ärdärför nödvändigt med en sterk prioritering för att undvika att högarbetslöshet permanentes. Som ett led i en långsiktig tillväxtstrategi syfteråtgärderaa därför främst till att ge ungdomar meningsfull sysselsättning främsti form av praktik, underlätte för svaga grapper, såsom handikappade, ochmotverka långtidsarbetslöshet och utslagning från arbetsmarknaden. En varaktigt låg inflationstakt kräver enmotsvarande låg löneökning. beräknar den arbetslöshetsnivå som bedöms varaförenlig med en icke accelererande pris- och löneökningar (non-acceleratinginflation rate of unemployment, NAIRU). Arbetslöshet under denna nivå leder stigande löneöknings- och cfermed inflationstakt, vilket innebär attarbetslöshetsnivån inte går att upprätthålla på medellång och lång sikt. Dennanivå på arbetslösheten varierar mycket mellan olika länder och nivån berorbl.a. på arbetsmarknadspolitikens utformning, lönebildningssystemet och gradenav löneflexibilitet. har beräknat NAIRU till mellan 2,5 och förSverige. Under senare delen av 1980-telet låg arbetslösheteni mellan 1,5 och vilket var väsenfligt lägre än den nivå där priseroch löner inte accelererar. Överhettningen av den svenska ekonomin ledde ocksåtill accelererande pris- och löneökningar. Den nödvändiga anpassningen därefterresulterade i den kraftiga ökning av arbetslösheten som pågår. Det är således inte möjligt att uppnå en varaktigtlåg arbetslöshet genom en expansiv penning- och finanspolitik. Arbetslöshetenkan däremot motverkas på ett varaktigt sätt genom strakturella reformer och enutformning av lönebildningsprocessen som reducerar den nivå på arbetslöshetendär priser och löner inte accelererar. Politiken skall utformas så att dennanivå blir så låg som möjligt. Offentliga regelsystem bör utformas så att en lågarbetslöshet är förenlig med en icke accelererande inflations- ochlöneökningstekt. De lägre marginal skatteraa medför att en given löneökningefter skatt kan uppnås genom en betydligt lägre löneökning före skatt. Kostnaderaa för arbetslöshet ocharbetsmarknadsåtgärder bör i ökad utsträckning bäras direkt och på ett synligtsätt av personer som har arbete så att de i större utsträckning beaktereffekter på arbetslöshet i löneförhandlingarna. En återhållsamhet i lönekravenblir cfe mera attraktiv för personer som har arbete genom att arbetslöshetenoch därmed kostnadema för denna blir lägre. Denna koppling bör fiimas på en sådecentraliserad nivå som möjligt. Även en sänkning av kompensationsnivån vidarbetslöshet och arbetsmarknadsåtgärder bidrar till en lägre arbetslöshetsnivågenom att incitementen för att söka och acceptera andra arbeten förstärks. Detbör således normalt vara privatekonomiskt lönsamt att acceptera ett marknadsmässigtarbete inom en annan bransch eller på annan ort jämfört med en utdragen period avarbetslöshet eller deltegande i arbetsmark- Prop. 1992/93:100 nadsåtgärder. Det nuvarande systemet för arbetslöshetsersättninghar uppenbara brister. Avsikten har varit att genom arbetsgivaravgifter och inågon mån egenavgifter bygga upp en fond, arbetsmarknadsfonden, som skullekunna tjäna som en buffert vid variationer i arbetslösheten. systemfiingerar inte vid nuvarande arbetslöshetsnivåer. Underskottet i fondenberäknas för det irmevarande budgetåret till ochunderskottet beräknas översfiga /94. Den avregeringen tillsatte utredningen om en obligatorisk arbetslöshetsförsäkringskall ge förslag till hur arbetslöshetsförsäkringen skall finansieras iframtiden. Steten bör inte bedriva inkomstpolitik. När stetenagerar som arbetsgivare måste hänsyn tes till de egna ekonomiska resursema ochtill att de för interaationell konkurrens utsatte delaraa av ekonomin bör varalöneledande. Det besvärliga arbetsmarknadsläget gör detangeläget att uppmuntra till tidigareläggning av angelägna ombyggnadsåtgärder inombostedsbeståndet. Det bör ske genom att räntebidragsandelen begränsas till för de ombyggnadsarbeten som påbörjas och fill för dem sompåbörjas eller . Genom dessa regeländringar blir det ekonomisktfördelaktigt att tidigarelägga ombyggnadsåtgärder i förste hand till 1993 och1994. klargörs att stetliga räntebidrag inte kommer att utgå föreftersatt underhåll. Det bör sfimulera till att i större utsträckning löpandegenomföra erforderliga reparationsarbeten. Dessa åtgärder kan kombineras med en ändring avfestighetsskatten så att om- och tillbyggnadsåtgärder inte leder tillskatteökning. Bättre långsiktiga föratsättningar förbyggverksamhet och boende skapas genom de olika avregleringar inom bygg- ochbostedsmarknaden som regeringen har satt igång. 9 Tillväxtbefrämjande åtgärder 9.1 Förutsättningar för tillväxt Denekonoiniska politiken syfter till att skapa uthållig tillväxt för att ökainvånaraas välfärd. föratsätter låg inflation. Men prisstebilitet är inte tillväxtens endaföratsättning. Åtgärder som förlöser den svenska ekonomins långsiktigatillväxtmöjligheter är nödvändiga. Den viktigaste uppgiften är att genomföraförändringar, som ger större utrymme åt initiativlusten och skaparkraften hosentreprenörer och anställda i hela den svenska ekonomin. Ett sterkt och konkurrenskraftigt näringsliv i helalandet är en föratsättning för en stebil ekonomi och en trygg välfärd.Långsiktiga åtgärder för att stärka näringslivet måste kombineras medkraftfulla åtgärder för att underlätte återhämtningen ur lågkonjunkturen.Regionalpolitiska insatser har i dette perspektiv också stor betydelse. Regeringenspolifik har varit inrikted på att befrämja en sterk tillväxt Prop.1992/93:100 genom: Bilaga 1 förändringarav offentliga utgiftssystem. Deomedelbara behoven har tillgodosetts genom insatser för att minskaskattetrycket på strategiska resurser. Beskattningen av sparandet och energinhar anpassats för att förbättra näringslivets villkor och arbetsgivaravgifteraahar sänkts.. Avregleringar och åtgärder för att öka utbudet av riskkapitelunderlätter inindre och nya företegs expansion. Förändrade regler förbeskattning och socialförsäkringar har stimulerat produktivitetsutvecklingen. Den långsiktiga växtkraften förstärks genom en radinsatsen Satsningen på forskningen och den högre utbildningen ökar basen för dekunskaps-intensiva verksamheteraas expansion, både inom industrin ochtjänsten-äringaraa. Europapolitiken ökar dragningskraft påinvesteringar, såväl svenska som ufländska. Den öppnar också nya marknader inteminst när det gäller den offenfliga upphandlingen, som är avcentral betydelseför flera av viktigaste företegsgrappen Infrastraktur-investeringaraaökar tillväxtpotentialen. Omdaningen av den offentliga sektora ökar dekonkurrensutsatte sektoreraas möjlighet att expandera, utan att hämmas av1980-telets brist på resursen Sammantegna har dessa åtgärder banat vägen för enkraftig förbättring av den svenska ekonomins konkurrenskraft. Tillväxtenär beroende av hur snabbt och hur smidigt näringslivet anpassar sig tillförändrade vUlkon Växande offentliga utgifter och faktiska monopol låste under1970- och 1980-telen stora resurser i en offentlig sektor med påtegligaeffektivitetsproblem. Stora delar av näringslivet har i praktiken varitskyddade från konkurrens. Ett alltmer omfettande arbetsrättsligt regelverk harminskat de små och medelstora förefegens expansionsvilja. Regeringens åtgärder ökar konkurrensen inomsektorer som varit offentliga monopol. De konkurrensutsatteverksamhetemas möjlighet att bära ekonomins framtida utveckling ökan Deförändrade villkoren för den offentliga verksamheten skapar mer likvärdigakonkurrensförhåUanden, när olika sektorer vill expandera sin verksainhet. Regeringen förenklar det regelverk, som bestämmervillkoren för den private verksamheten. Genom att företagandet underlättes ökarföratsättningama för en varaktig återhämtning. Normer och spelruter Prop. Bilaga 1 Den ekonomiska aktiviteten bedrivs i enmiljö, som präglas av hävdvunna normer och institutionen I det korteperspektivet tes dessa betingelser ofta för givna.