prop · GG0395 · 1992-12-31 00:00:00 — Direktivets regel uttrycks i den engelska versionen(artikel 5.4): "The consumer must communicate any failure in theperformance of a contract which he perceives on the spöt ..." Jag menar,liksom ett par remissinstanser, att denna regel mycket väl kan tolkas så attresenären förlorar sin rätt att göra påföljder gällande om han inte reklamerar.I det föregående (avsnitt 2.7.2) har jag gjort motsvarande bedömning i fråga omresenärens skyldighet att meddela att han önskar frånträda avtalet. Det äruppenbart att en reklamationsregel utan påföljd är verkningslös. Detta är en omständighetsom i sig gör det troligt att det med direktivets regel avsetts att uteblivenreklamation skall medföra att resenären förlorar sin rätt att åberopa ett fel. I lagen bör alltså tas in en regel av innebörd attresenären inte får åberopa fel i vad han har att fordra enligt avtalet, om haninte inom skälig tid reklamerar på föreskrivet sätt. Dock bör resenären inteförlora sin rätt att göra fel gällande om arrangören eller återförsäljaren harhandlat grovt vårdslöst eller i strid mot tro och heder (jfr bl.a. 24 §konsumentköplagen, 1990:932, och 17 § andra stycket konsumenttjänstlagen,1985:716). I lagrådsremissen föreslås att resenären skall gå miste omsin rätt att åberopa fel, om han inte underrättar arrangören elleråterförsäljaren inom skälig tid efter det att "han märkt eller bort märka" felet. I Lagrådets förslag finns uttrycket"eller bort märka" inte med. Vanligen innehåller reklamationsregler isvensk rätt ett sådant uttryck. E)etta innebär att man lägger en viss plikt påden som skall reklamera att vara uppmärksam, vilket får anses rimligt. En sådanregel är också lämplig från bevisbördesynpunkt. Emellertid finns det inte idirektivet någon motsvarande begränsning i resenärens rättigheter. För att interegeln skall komma i konfiikt med direktivet bör den därför utformas i enlighetmed Lagrådets förslag. I artikel6 finns en särskild regel om att arrangören och återförsäljaren eller en avdem eller en lokal representant för arrangören, om det finns nägon, skall vidtaomedelbara åtgärder vid klagomål från resenären. Åtgärdema skall gå ut på attfinna lämpliga lösningar. Regeln kan överföras till den svenska lagen utansvårigheter. Det bör dock föreskrivas uttryckligen att den angivna skyldighetenatt vidta åtgärder inte gäller, om resenärens klagomål är obefogade. Ipromemorieförslaget sägs att ätgärder skall vidtas utom i fall där klagomålenär"uppenbart obefogade". Flera remissinstanser kritiserar detta förslagoch påpekar att det innebär att obefogade klagomål skall föranleda åtgärder sålänge de inte är uppenbart obefogade. Jag instämmer i kritiken mot utformningen av denföreslagna regeln. Ordet "uppenbart" torde för övrigt i sammanhangetinte få någon större betydelse, eftersom åtgärder skall vidtas ocharrangören eller hans företrädare därför knappast kan avstå frän att vidtaåtgärder, om det inte står klart att klagomålen är obefogade. Enligt min meningtorde även direktivet få läsas med den reservationen att obefogade klagomålinte skall behöva föranleda några åtgärder från arrangörens sida. Mitt förslag: I lagen skall uttryckligen anges attKonsumentverket utövar tillsyn över att lagen följs. För tillsynen skall Konsumentverketha rätt att bl.a. kräva in vissa uppgifter från arrangörer och återförsäljare. Promemorians förslag: Överensstämmer med mitt förslag (sepromemorian s. 52). Remissinstanserna:Två remissinstanser anför att det bör framgå tydligare vad som är avsikten medtillsynen och vilka åtgärder som skall kunna vidta. Övrigaremissinstanser tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. Skälen för mitt förslag: Direktivet innehåller inte någonföreskrift Enligt promemorian är det emellertid viktigt - särskilt mot Prop.1992/93:95 bakgmndav att många av reglema i lagen utformas utan särskild sanktion- att det finns en myndighet som bevakar att regleraa följs och kanvidta lämpliga åtgärder om så inte är fallet. Det bör därför, enligtpromemorian, införas en särskild tillsynsordning, vilken blir särskilt viktig på de områden där inte marknadsföringslagens regelsystemkan utnyttjas (jfr avsnitt 2.4 om informationsregleraa). Uppdragetbör, enligt promemorian, anförtros åt . Jag har i denna del samma uppfattning som den som uttrycksi promemorian. För att tillsynen skall kunna bli effektiv fordras, som anförs ipromemorian, att får vissa möjligheter att företa inspektioneroch att infordra handlingar och annat material som behövs för tillsynen. Reglerhärom bör införas. Bestämmelseraa bör, som föreslås i promemorian, utformasefter mönster av konsumentkreditlagens (1992:830) regler. Det betyder bl.a. attbeslut av om vitesföreläggande föreslås bli överklagade tillkammarrätten. Det bör dock anmärkas att i sitt betänkande(SOU 1991:106) E)omstolaraa inför 2000-talet har föreslagit att den förstadomstolsprövningen av i princip alla förvaltningsbeslut skall ske i länsrätt.Ordningen för överklagande av Konsumentvekets beslut om vitesföreläggande kandärför komma att ändras. Ett par remissinstanser invänder att det är oklart vadtillsynen skall omfatta och hur den skall kunnas göras effektiv. Det får ankomma på att - inom ramen för debefogenheter som lagen ger - avgöra hur tillsynen lämpligast bör utformas. Jagutgår från att det finns anledning för verket att bevaka såväl attinformationsregleraa och reglema om hur avtal skall träffas följs som attavtalsvillkor utformas och tillämpas i överensstämmelse med lagensföreskrifter. Främst får tillsynen betydelse på så sätt att fårbättre insyn i resemarknaden och underlag för åtgärder som kan förbättrakonsumentemas situation på den marknaden. Verket får bl.a. underlag förmarknadsundersökningar och informationsinsatser. Genom de möjligheter somverket har att göra känt vilka företag som bryter mot reglema får tillsynenockså en viss betydelse i det enskilda fallet, även om tvångsmedel i storutsträckning saknas. Mitt förslag: Resegarantilagens tillämpningsområde skalländras så att det överensstämmer med EG-direktivets och paketreselagenstillämpningsområde. Promemorians förslag: Överensstämmer med mitt förslag (sepromemorian s. 52 f.). Remissinstanserna: Remissinstanseraa har inga invändningarmot förslaget att resegarantilagen skall anpassas till den nya lagen ompaketresor. påpekar dock att vissa konsumenter därigenomkommer att förlora ett skydd som de har . Flera remissinstanser framhållerdet angelägna i att resegarantilagens tillämpningsområde är väl avgränsat. Skälen för mitt förslag: Enligt direktivet, artikel 7,skall arrangören och återförsäljaren eller en av dem förebringa tillräckligtbevis för att säkerhet finns för återbetalning av erlagda belopp och förhemtransport av resenären vid insolvens. Resegarantilagen(1972:204) uppställer i stort sett samma krav i fråga om säkerhet somEG-direktivet. Lagen ger dock resenären ett bättre skydd än direktivet på säsätt att arrangörens eller återförsäljarens insolvens inte är en nödvändigfömtsättning för att en ställd säkerhet skall få tas i anspråk. Enligt 6 § fårsäkerheten tas i anspråk när resan blir inställd eller "eljest inte kommertill stånd". Vidare får den ibland tas i anspråk när resan påbörjats meninte slutförts. Lagens tillämpningsområde är i två avseenden mer begränsatän direktivets. Den ena skillnaden avser tillämpningsområdet i geografiskthänseende. Den andra har med definitionen av sällskapsresa att göra. Skyldigheten enligt lagen att ställa säkerhet gällerenligt 1 § för "den som yrkesmässigt anordnar sällskapsresa till någotannat land än , , , eller ".Paketreselagen avses gälla, liksom EG-direktivet, även för resor i de nordiskaländeraa. Skyldigheten att ställa säkerhet gäller vidare för"den som yrkesmässigt tillhandahåller eller på annat sätt förmedlar avannan anordnad resa av sådant slag". Enligt 2 § avses med sällskapsresa"resa, som utformats för en under åtminstone någon del av resansammanhållen gmpp av resenärer". Vidare likställs med sällskapsresa"individuell resa, om resan marknadsföres med i förväg uppgjort programoch priset innefattar, fömtom resekostnad, även kostnad för övemattning påannan plats än på fårdmedlet". Definitionen av "sällskapsresa" iresegarantilagen skiljer sig alltså en del från definitionen av"paketresa" enligt förslaget till paketrese- lag.Paketresa är ett på flera sätt vidare begrepp, men det finns också Prop.1992/93:95 vissasällskapsresor som inte är paketresor. Det gäller bl.a. för gmppresorsom bara innefattar transport, exempelvis en resa till en konsertdär gruppdeltagama själva ordnar entrébiljetter, mat m.m. gällervidare för alla gmppresor som varar och Resegarantilagens tillämpningsområde bör ändras så att detkommer att överensstämma med tillämpningsområdet för den nya lagen ompaketresor. På så sätt kommer direktivets krav att uppfyllas. Som Lagrådet påpekar är lagrådsremissens lagförslag ifråga om tillämpningsområdet för begränsat. Skyldigheten att ställa säkerhetenligt resegarantilagen bor, som Lagrådet föreslår, gälla den som är att ansesom arrangör eller återförsäljare enligt lagen om paketresor. Detta medför ettantal följdändringar i lagen i övrigt. Det tillämpningsområde som resegarantilagen fär genom attden kopplas till lagen om paketresor innebär, som påpekar,att vissa konsumenter som skyddas av resegaranti kommer att sakna sådantskydd efter lagändringen. Det synes dock röra sig om ett ringa antal resor ochdet finns enligt min mening inte skäl att komplicera regleringen genom att göraresegarantilagens tillämpningsområde vidare än paketreselagens. Som jag har framhållit är EG-direktivet ettminimidirektiv. Medlemsländeraa tillåts alltså ha regler som är mer förmånligaför resenären. Det finns därför inte anledning att göra någon ändring i 6 §resegarantilagen med anledning av att ersättningsreglema i den paragrafen gårlängre än vad som krävs enligt EG-direktivet. Flera remissinstanser framhåller att resegarantilagenstillämpningsområde bör vara väl avgränsat. Detta blir, enligtremissinstansema, inte fallet om promemorieförslagets definition på"paketresa" läggs till gmnd för bestämningen. Frågan om avgränsningenav lagens tillämpningsområde har jag behandlat i avsnitt 2.2. De ändringar somjag där har föreslagit torde lösa de problem som remissinstansema tagit uppbeträffande tillämpningsområdet också när det gäller resegarantilagen. Ändringama i resegarantilagen medför attresegarantisystemet kommer att växa. Enligt flera remissinstanser tvingas ettstort antal nya företag att ställa garanti till följd av ändringama. I mångafall rör det sig om paketresor med mycket begränsad omfattning. Fleraremissinstanser menar att det nuvarande resegarantisystemet inte är anpassattill sådana paketresor och att resegaranti kommer att få ställas i många falldär det inte finns något behov av det. Vissa förslag har framställts omgenerella undantag för vissa branscher. EG-direktivet lämnar inte något utrymme för undantag förvissa branscher. Inte heller är det möjligt att undanta paketresor avexempelvis "mindre omfattning". Jag har övervägt ett undantag för sådanafall då resenären inte erlägger något förskott för paketresan, men inte hellerett sådant undantag skulle överensstämma fullt ut med EG-direktivets krav.Enligt direktivet skall ju säkerheten omfatta inte bara återbetalning averlagda belopp utan även kostnad för hemtransport. Enligtmin uppfattning medger således inte EG-direktivet att det görs några undantagav nu berört slag från skyldigheten att ställa garanti. Jag vill dock påpekaatt , enligt 4 § resegarantilagen, har möjlighet att i vissa fallefterge skyldigheten att ställa säkerhet. och underorganisationer har i framställningar tillJustitiedepartementet och hemställt att resegarantilagenskall ses över. Enligt organisationema är lagen otidsenlig ochresegarantisystemet onödigt kostsamt. Frägan om en översyn av resegarantilagenbereds i . Mitt förslag: Den nya lagen om paketresor skall träda ikraft den , medan ändringama i resegarantilagen skall träda ikraft . Paketreselagens bestämmelser om kataloger och broschyrerskall inte tillämpas på kataloger och broschyrer som har framställts föreikraftträdandet. Promemorians förslag: Enligt promemorieförslaget skallbåde lagen om paketresor och ändringaraa i resegarantilagen träda i kraft den 1januari 1993 (se promemorian s. 54). Remissinstanserna:Remissinstanseraa godtar förslaget om ikraftträdande . Mångaiiramhäller dock att ett så tidigt ikraftträdande medför svårigheter för såvälföretag som myndigheter. Särskilt betonas de svårigheter som hör samman medresegarantilagen. Skälenför mitt förslag: Den nya lagen om paketresor och ändringaraa iresegarantilagen är föranledda dels av , dels av ett luftfartsavtalmellan , och EG (se avsnitt 1). Oavsett när träder ikraft är förpliktat att, såvitt gäller luftfarten, anpassa sinlagstiftning till EG-direktivet om paketresor . Dettaföljer av luftfartsavtalet, som godkänts av (prop.1991/92:29, bet. 1991/92:TU4, rskr. 1991/92:111, SFS 1992:138) men som avsesupphöra att gälla den dag då träder i kraft (prop. 1991/92:170 s. 209). Lagen om paketresor bör till följd härav träda i kraft denI . Flera remissinstanser, bl.a. , framhålleratt tiden till det planerade ikraftträdandet är så kort att det inte blirmöjligt att åstadkomma att alla som enligt lagen skall ställa resegarantihinner göra det . Det är, enligt min mening, uppenbart olämpligt attändringama i resegarantilagen genomförs i sådan takt att berörda företag intefår möjlighet att följa lagen. Det gäller i all synnerhet som plikten attställa resegaranti är straffsanktionerad. Ikraftträdandetidpunkten bör därför,i fråga om resegarantilagen, skjutas fram till . Många remissinstanser pekar på olika svårigheter somföljer av att lagen om paketresor införs . De flestaresearrangörer har redan låtit trycka sina resekataloger och broschyrer försäsongen 1993. Omtryck eller kompletteringar medför dryga, ej fömtseddakostnader. Det kan inte krävas av arrangörema att de låter trycka omsina kataloger för att anpassa dem till bestämmelseraa i lagen om paketresor. Iövergångsbestämmelser bör därför föreskrivas dels att bestämmelseraa med vissakrav på kataloger och broschyrer inte gäller för kataloger eller broschyrer somframställts före ikraftträdandet, dels att uppgifter i sådana kataloger ellerbroschyrer får ändras när avtal träffas, även om det inte gjorts någotförbehåll om det i katalogen eller broschyren. I enlighet med allmänna principer inom civilrätten blirlagen om paketresor tillämplig endast i fråga om avtal som har ingåtts efterikraftträdandet. Det behövs inte någon särskild övergångsregel om detta. Ocksåsådana regler som inte fömtsätter att ett avtal har träffats tillämpas iprincip fr.o.m. ikraftträdandet. Inte heller härom behövs någon särskild regel. På motsvarande sätt följer av allmänna principer att denya bestämmelsema i resegarantilagen skall tillämpas bara på förhållanden sområder efter ikraftträdandet. Av de föreslagna lagändringama kommer förslaget tilländring i resegarantilagen att medföra en ökad ärendetillströmning hosKommerskollegium. Även kommer att få mer att göra. Dessaökade belastningar får av inom ramen för beflntliga resurser. Lagen om paketresor berör bland myndigheteraa främstKonsumentverket, som skall utöva tillsyn enligt lagen. också behöva genomföra en informationsinsatsinledningsvis. behöverde Allmänna Resevillkoren förhandlas om. resultatet av pågående utredningsarbete angående bl.a. område(jfr bl.a. prop. 1992/93:111 s. 40) bör verkets nya uppgifter medanknytning till lagen om paketresor kunna genom en omfördelningav tillgängliga resurser. Inte heller i övrigt torde den nya regleringen komma attmedföra några nämnvärda kostnadseffekter för stat eller kommun. För resebranschen medför regleringen initialt kostnaderför att utarbeta nya Allmätma Resevillkor, utbilda personal m.m. Dessutomtillkommer en kostnadsökning för de företag som berörs av utvidgningen avresegarantilagen. I enlighet med vad jag har anfört har inomJustitiedepartementet upprättats förslag till 1. lag om paketresor, 2.lag om ändringi resegarantilagen (1972:204), 3.lag om ändringi sjölagen (1891:35 s. 1). Lagrådet har granskat förslagen. Beträffande lagförslag 2 har jag samrått med chefen förCivildepartementet. 4.1 Förslaget till lag om paketresor I propositionen föreslås en ny lag om paketresor. Lagenansluter nära till EG-direktivet av "on package ,package holidays and package tours" (90/314/EEG). I bilaga 9 finns en"jämförelsetabell" med en sammanställning av bestämmelseraa i denföreslagna nya lagen och motsvarande bestämmelser i . I tabellenanges också närmast motsvarande bestämmelser i "Allmänna Resevillkor försällskapsresor", som gäller efter enöverenskommelse mellan å ena sidan och å andra sidanriksorganisationer företrädande researrangörema. Lagen föreslås vara tvingande till resenärens förmån närdenne förvärvar paketresan för huvudsakligen enskilt ändamål från ennäringsidkare i dennes yrkesmässiga verksamhet. I övrigt skall den varadispositiv. Lagen upptar först vissa inledande bestämmelser med bl.a.definitioner (1-4 §§). Därefter innehåller den bestämmelser om bl.a. information som skall lämnas till resenären (5-7 §§), reseavtalets utformmng och innehåll (8 §), ansvarsfördelningen på näringsidkarsidan (9 §), resenärens rätt att överlåta resan (10 §), begränsningar i researrangörens rätt att ändraavtalsvillkoren (11 §), resenärens rättigheter när avtalsvillkor ändras väsentligteller resan ställs in (12-14 §§), brister och fel i resan och de påföljder som resenären däkan göra gällande (15-18 §§), reklamation (19 §), arrangörens skyldighet att vidta åtgärder vid klagomålfrån resenären (20 §) samt - tillsyn (21-23 §§). För lagen gäller naturligtvis allmänna principer omtolkning och tillämpning av svensk lag. Eftersom lagen bygger på ettEG-direktiv, och de flesta bestämmelsema fömtsätts ha väsentligen sammainnebörd som motsvarande bestämmelser i och de övrigaEFTA-ländemas lagar, kan dock vägledande uttalanden i de svenska förarbetenainte förekomma på samma sätt som annars. Tolkningen av bestämmelsema blir ivissa fall ytterst en fråga för eller den särskilda EFTA-dorastolsom skall tillskapas enligt (se artikel 107 och artikel 111.3 iEES-avtalet, det särskilda avtalet om inrättande av och samten översiktlig beskrivning i Handelsavdelnings s.k. , febmari 1992, Prop.1992/93:95 s. 135 f.). I den mån bestämmelsema har samma materiella innehåll somEG-direktivet innehåller specialmotiveringen huvudsakligen en beskrivning avbestämmelsemas innehåll och inbördes förhållande samt, när det gäller tolkningoch tillämpmng, vissa allmänna utgångspunkter och antaganden. Antaganden ominnebörden görs normalt bara om de bedöms som säkra, men de måste ändå läsasmot bakgmnd av reservationen i föregående stycke. Vissa bestämmelser i lagenavviker från motsvarande regler i EG-direktivet. På dessa punkter ärspecialmotiveringen något mera utförlig och innehåller rekommendationer ochförklaringar pä det sätt som är vanligt i svensk lagstiftning. Under denna mbrik finns fyra paragrafer. Den första angerlagens tillämpningsområde. Den har ingen direkt motsvarighet i EG-direktivet.Bestämmelsema i 2 och 3 §§ innehåller definitioner av några gmndläggandebegrepp. Genom definitionema preciseras lagens tillämpningsområde. Reglema i 2§ svarar mot artikel 2.1, medan 3 § motsvarar artikel 2.2-5 i direktivet. Av 4§ framgår att lagen är tvingande till resenärens förmån i sådanaavtalsrelationer som i svensk rätt traditionellt benämns"konsumentavtal". Denna regel saknar motsvarighet i direktivet. 1 § Denna lag gäller paketresor som arrangörer, självaeller genom återförsäljare, säljer eller marknadsför. (Jfr 1 § i promemorians förslag.) 1 paragrafen anges lagens tillärapningsoraråde, somsedan preciseras i 2 §, där det för lagen gmndläggande begreppet paketresa definieras. Ytterligare preciseringar sker i 3 §, som innehåller definitioner av bl.a. "arrangör" och "återförsäljare". I fråga ombegreppens innehåll hänvisas till specialmotiveringen till 2 resp. 3 §. Lagens tillämpnings område har behandlats i avsnitt 2.2 i den allmänna motiveringen. Som framgår behandlas i lagen inte bara kontraktsrättsligafrågor utan också marknadsföring av paketresor. 2 § Med paketresa avses i lagen ett arrangemang sorahar utformats innan avtal träffas och som 1. består av transport och inkvartering eller någon avdessa tjänster i korabination med någon turisttjänst som utgör en inte oväsentlig del av arrangeraanget och som inte är direkt knuten till transport eller inkvartering, 2. varar eller inbegriper övemattningsamt 3. säljseller marknadsförs för ett gemensamt pris eller för skilda Prop. 1992/93:95priser som är knutna till varandra. Lagen gäller även om olika tjänster som ingår iarrangemanget skall betalas var för sig. Med inkvartering avses i första stycket 1 logi som inte äratt anse som enbart ett led i en transporttjänst. När ordet resa eller avledningar därav förekommer i lagenavses även arrangemang där transport inte ingår. (Jfr 2 § i promemorians förslag.) I denna paragraf defineras begreppet paketresa, somdiskuterats i avsnitt 2.2 i den allmänna motiveringen och som självfallet är avprimärt intresse i lagen. Det motsvarar "package" i den engelskaversionen av EG-direktivet (artikel 2.1) och avses ha väsentligen sammainnebörd som detta begrepp. Det betyder att även vissa arrangemang som inteinnehåller någon resa ryms under begreppet paketresa. I sista stycket iparagrafen finns en regel av innebörd att lagens bestämmelser gäller även försådana arrangemang. De Allmänna Resevillkor om sällskapsresor som förhandlatsfram mellan och researrangörsorganisationer gäller enligt sinmbrik för "sällskapsresor" enbart, men enligt ett särskilt protokollgäller de för "sällskaps- och paketresor". De har därmed väsentligensamma tillämpningsområde som lagen. En paketresa är ett arrangemang som har utformats innanavtal träffas. Denna bestämning är avsedd att motsvara direktivets"pre-arranged combination" men med den preciseringen i den svenskalagen att det klart utsågs att arrangemanget kan ha utformats ända fram tilldess att avtalet ingås. Det är alltsä inte nödvändigt, för att det skall varafråga om en paketresa, att arrangemanget har organiserats redan innan det harbörjat marknadsföras. I övrigt är avsikten att det skall råda parallellitetmellan EG-begreppet och den svenska lagens uttryck. När begreppet"arrangemang" diskuteras här skall därför den reservationen göras attdet inte ankommer på den svenske lagstiftaren att precisera begreppet (seinledningen till specialmotiveringen). Av ordet "arrangemang" får anses framgå att enpaketresa fömtsätter ett visst mått av organisation och planläggning. Man fårutgå från att detta måste innefatta ett inte oväsentligt arbete av arrangören.Den kombination av tjänster sora arrangemanget består av torde i regel framståsom en enhet, bl.a. på ett sådant sätt att det ter sig naturligt att hållaarrangören ansvarig för kombinationens delar och för helheten. Av det sagda följer att det inte är fråga om en paketresabara för att näringsidkaren säljer flera tjänster på en gång till kunden. Inteens om det finns ett samband mellan tjänstema är kombinationen en paket- resa, om den inte utgörett arrangemang i enlighet med vad som Prop. 1992/93:95 sagts. Ettarrangemang torde normalt fömtsätta att arrangören arbetat med det innan hanöver huvud taget får kontakt med kunden. Men det är också möjligt att allorgamsation och planläggning äger mm mellan den första kundkontakten ochavtalet. Inskränker sig därvid näringsidkarens arbete till att boka inresenären på ett flygplan, ett hotell på bestämmelseorten och något evenemang,är det inte fråga om en paketresa. Annorlunda förhåller det sig omnäringsidkaren sätter samman tvä eller flera tjänster till en enhet för vilkenhan tar ett ansvar. Enavgörande faktor kan ofta vara om näringsidkaren enligt allmännaavtalsrättsliga principer är part i avtalet med resenären i fråga om detjänster som ingår i kombinationen.