prop · GG03110 · 1992-12-31 00:00:00 — instämmer iuppfattningen att det nu är tid att ändra 2 § marknadsföringslagen i enlighetmed utredningens förslag. Möjligen kan ändringen göras på ett lagteknisktenklare sätt genom ett tillägg i paragrafens första stycke. tillstyrker i huvudsakmarknadsföringsutredningens för slag rörande genomförandet av direktivet om vilseledande reklam. Enligt marknadsföringsutredningens uppfattning (s. 391)tillgodoser den nu gällande lagstiftningen i huvudsak väl de krav som ställs avdirektivet om vilseledande reklam. delar denna utredningens uppfattning.Direktivet inne håller fill stor del allmänt hållna bestämmelser av samma karaktär och inne håll som marknadsföringslagens (MFLs) generalklausul (2§). Att 2§ MFL ger ett längre gående konsumentskydd mot otillbörlig marknadsföring är väl förenligt med direktivets minimikaraktär. föreslår (s. 40 ff) attgeneralklausulen mot otillbörlig marknadsföring i 2 § MFL byggs ut till attomfatta också reklamåtgärder som företas i näringsverksamhet vid efterfråganav vara, tjänst, eller annan nyttighet samt att radiolagens censurförbudanpassas i enlighet därmed. anser liksom utredningen att anpassning idetta hän seende är nödvändig och att den bör framgå genom ändringar i lagtexterna. Det kan dock, särskilt med hänsyn till den ringa betydelse förändringarna i praktiken kommer att få, ifrågasättas om ändringen i MFL kräver ett helt nytt stycke. Det skulle kunna vara tillräckligt att efter orden "vidmarknads föring" i inledningen till 2§ MFL skjuta in "eller efterfrågan". anser (s.42ff) inte att densvenska avgräns ningen av marknadsföringsområdet mot yttrandefrihetsområdet i praktiken är något problem. delar den uppfattningen. finner (s. 44f) att direktivetinte innehåller något krav på att en domstol skall kunna ingripa mot reklam redan innan den har publicerats. ansluter sig till detta. anser (s.45f) inte attdirektivet innehåller något krav på regler om beriktigande av reklam. delar utredningens uppfattning. Frågan bördock, som utredningen antyder, övervägas ytterligare i marknadsföringsutredningensfortsatta arbete. LO stöder utredningens uppfattning att anpassningen avmarknadsföringsla gen till kräver små ändringar. LO instämmer i förslagen beträf fande §2 MFL---- . TCOdelar utredningens uppfattning att 2 § MFL bör byggas ut dels för att Bilaga 3 överenstämma med motsvarande EG-regler, dels därför att det skulle varatill en viss fördel för konsumenterna och allmänt främja redlighet i företagensbeteende på marknaden. Betänkandetär enligt förbundets mening förtjänstfuHt och vi fillstyrker där för de ändringar av marknadsföringslagen, radiolagen och lagen om kabel sändningar som föreslås. Genomtillägg till dessa bägge bestämmelser [2 § marknadsföringslagen och 19 §radiolagen] görs respektive lag tillämplig även på reklam vid inköpsverksamhet.Förbundet delar utredningens bedömning att en sådan utvidgning av de bäggelagarna är nödvändig enligt . "Inköpsreklam mm" finns ett utförligt resonemang omtekniken för att genomföra den aktuella vidgningen av lagarnas tillämpningsområde.Såsom utredningen framhåller hade det varit möjligt att ge begreppet "marknadsföring"i lagstiftningen en vidare innebörd än det har . Härigenom skulle ordet"marknadsföring" komma att stå i bättre överensstämmelse med detekonomiska språkbruket. Skillnaden mellan lagstiftningens definition och detekonomiska språkbmket har emellertid enligt förbundets erfarenhet inte medförtnågra egentliga prakfiska problem. Vidare förekommer ordet"marknadsföring", med en enhetlig betydelse, i en rad olika lagar. Enomdefinition av begreppet "marknadsföring" i lagstiftningen skulledärför inte bara vara tämligen komplicerad utan också, under en sannoliktlängre övergångstid, medföra en hel del förvirring och osäkerhet röranderäckvidden och innebörden av flera marknads- och konsumenträttsliga lagar. Denav utredningen valda tekniken med ett tillägg att lagarna även gällerinköpsreklam och liknande är därför att föredra. Närdet gäller anpassningen till EG-direktivet om vilseledande reklam instämmerförbundet i utredningens uppfattning att nu gällande lagstiftning vältillgodoser de krav som ställs av EGs direktiv. MFLs generalklausul täcker merän väl EG-direktivets krav. Det innebär ej heller krav på regler om beriktigandeav reklam. Förbundet anser det dock lämpligt att denna fråga övervägsytterligare i utredningens fortsatta arbete. Föratt kunna trygga efterlevnaden av den EES-anpassade marknadsföringslagen villföreningen betona vikten av att det finns aktiva konsumentvägle-dare i landetskommuner och att ges erforderliga resurser för att bevakaefterlevnaden av lagen. Vitillstyrker i huvudsak utredningens förslag men vill framhålla, att den Bilaga3 svenska lagstiftningens ord marknadsföring i detta sammanhang getts ett trängreinnebörd än den verkliga i begreppet marknadsföring. Med marknadsföring förståsinte enbart avsättning av produkter och tjänster åt olika håll utan framförallt ligger i begreppet att främja tillgången på varor, tjänster och andra nyttigheter.Marknadsföring är därför en av de väsentligaste elementen i en fungerandemarknadsekonomi. Detsnäva svenska perspektivet borde ändras till: främja marknadstillgången påvaror och tjänster. Den svenska lagstiftarens val av ordet marknadsföringskedde i en period av starkt centralistiskt synsätt och gavs en snäv innebörd,dessutom negativt laddad. EG-direktivet är utformat i en helt annan situation,då planekonomiska system allmänt förkastas. Att utforma vår marknadsföringslagstiftning iöverensstämmelse med vad som gäller inom EG på detta område skulle kräva såvällång tid som djuplodande överväganden. På den granden tillstyrker viutredningens förslag, eftersom det väsentligen tillgodoser direktivets krav ochpå sätt och vis pekar på dilemmat, att direktivet syftar till att främjamarknadstillgången på varor och tjänster och inte enbart siktar till att främjaavsättningen av varor och tjänster. Prop.1992/93:110 Bilaga 4 ca tillnSraning av aedlc av den 10 septcit>er 1984 staternas lagar och andra författningar oa vitset reklaa (84/450/EEG) EUROPEISKAGEMENSKAPERNAS RiD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av Fördragetom upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen,särskilt artikel 100 i detts, med beaktande av komnissionens förslag , med beaktande av yttrande , med beaktande av Ekonomiska och sociala konnitténs yttrande , och med beaktande av följande: gällande lagar mot vilseledande reklami medlemsstaterna skiljer sig it pi väsentligapunkter. Eftersom reklam når ut över de enskilda medlemsstaternas gränser, inverkar den direkt pi upprättandet av en välfungerande gemensam marknad. Vilseledande reklam kan leda till en snedvridning av konkurrenseninom den gemensamma marknaden. Reklam, vare sig den leder till ett avtal eller inte, piverkarkonsunenternas ekonomiska välfärd. Vilseledande reklam kan fi till följd att en konsument fattar beslut som är till förfingför honom i sanÉ>and med att han skaffar sig varor eller annanegendom eller utnyttjar tjänster. SkiUnadenmellan lagarna i medlemsstaterna leder i minga fall inte bara till otillräckligt konsmentskydd utan hindrar ocksi genomförandet av annonskampanjer utanför ett lands gränseroch piverkar pi si sätt det fria utbytet av varor och tjänster. Europeiska gemenskapens andra konsunentpolitiska program föreskriver lämpligaitgärder mot vilseledande och otillbörlig reklam. Rent allmänt liggerdet i den stora allmänhetens intresse liksom det även är till fördel förkonsunen-terna och alla näringsidkare som i konkurrens med andraär verksamma inom den gemensanmamarknaden att i första hand harmonisera de nationellabestännelserna mot vilseledande reklam.I ett andra skede kan man behandla otillbörligoch i nödvändig utsträckning jämförande reklarapi grundval av lämpliga förstag frin koffmissionen. Objektiva minimikriterier bör i detta syfte fastställas för att man skall kunna avgöra cm viss reklam är vilseledande. Delagar som medlemsstaterna antar mot vilseledande reklam måste vara ändamilsen I i ga och effektiva. EGT nr C 70,21.3.1978, s. 4. EGT nr C 140, , s. 23. EGT nr C 171, , s. 43. EGT nr C 133, , s. 1. Prop.1992/93:110 Bilaga 4 Personer eller organisationer, som enligt nationell lagstiftninganses ha ett rättmätigt intresse i saken, miste ha möjligheter att inleda förfaranden mot vitseledande reklam,antingen inför domstol eller inför en förvaltningsmyndighet som är behörig att behandla klagomil eller attinleda lämpliga, rättsliga förfaranden. Det bör sti varje medlemsstat fritt att besluta cn huruvida de skall gedomstolarna och förvaltningsmyndigheterna befogenhetatt kräva att andra vedertagna metoder först tillgrips för att behandla klago-milet. Domstolarna elter förvaltningsmyndigheterna miste ha befogenheter att pibjuda elleristadkomna att vilseledande reklam upphör. Det kan i vissa fall kan vara önskvärt att förbjuda vilseledande reklam, tilloch med innan den publiceras. Men detta innebär inte pi något sätt att medlemsstaterna är tvingade att införa regler som kräver systematisk förhandsgransking av reklam. En bestämmelse skall antas om ett snabbförfarande, som gör det möjligt att vidta itgärder med tillfällig eller slutgiltig verkan. Det kan vara önskvärt att beordra offentliggörande av beslut som fattats avdomstolar eller förvaltningsmyndigheter eller av beriktigandeförklaringar för att uixlanröja alla fortsatta verkningar avvilseledande reklam. Förvaltningsmyndigheternamiste vara opartiska, och deras myrvlighetsutävning miste kunna bli föremil för rättslig prövning. Den frivilliga kontroll som självreglerande organ utför för att undanröja vilseledande reklam kan ledatill att man slipper tillgripa adninistrativa eller rättsliga itgärder, och den bör därför uppmuntras. Annonsören skall pi lämpligtsätt kunna bevisa riktigheten av defaktiska påståenden han framför i sin reklaiii, och i vissa fallkan domstolen eller en förvaltningsmyndighetbesluta cm detta. Detta direktiv fir inte hindra en medlemsstat frin attbibehålla eller anta bestämnelser i avsikt att försäkra sig cm ett mera omfattandeskydd för konsunen-ter, näringsidkare och den stora aUmänheten. Avsikten med detta direktiv är att skydda konsunenter-na, demsom bedriver närings- eller affärsverksamhet eller som utövar hantverk eller ett fritt yrkeoch den stora allmänheten mot vilseledande reklam ochde otillbörliga följderna av denna. Artikel 2 I detta direktiv avses med 1. reklam: varjeform av framställning i santiand med närings-eller affärsverksamhet, hantverk eller yrkesutövning för att främja tillhandahillandet av varoreller tjänster, däribland fast egendom, rättigheter och skyldigheter, vilseledande reklam; all reklam son pi nigot sätt, däribland genom sin presentation,vilseleder eller sannolikt kommer att vilseleda de personer den riktar sig tilleller dem son nia av den, och son genen sin vilseledande karaktär sannolikt kommer att piverkaderas ekonomiska beteende, eller som av dessa skäl skadar eller sannolikt konmer attskada en konkurrent, person: varje fysisk eller juridisk person. När manskall avgöra om viss reklam är vilseledande skall hänsyn tas till alla inslagen ireklamen och särskilt till sidan information sonreklamen imehil-ler cn följande: a)De utmärkande egenskaperna för varor eller tjänster, somt.ex. tillgänglighet, beskaffenhet, utförande, sainiiansättnir)g, ti Uverkningsmetodoch tillverknings-eller leveransdatum, ändamålsenlighet, användningsomriden, kvantitet,specifikation, geografiskt eller konmersiellt ursprung eller det resultat mankan förvänta sig av användningen, eller resultat frinprovningar och undersökningarsom utförts pi varorna eller tjänsterna ifriga. b)Priseteller hur priset beräknasoch leveransvillkoren förvarorna eller utförandet av tjänsterna ifriga. c)Annonsörens status, hans näringskännetecken och rättigheter, t.ex. hans identitet ochfinansiella tillgingar, hans meriter och de industriella, komersiella eller iirmateriellarättigheter son han innehar, eller depriser och belöningar son han tilldelats. Medlemsstaterna skall i konsunenternas likson även i konkurrenternas och den storaallmänhetens intresse säkerställa att det finns lämpliga och effektiva metoder för kontroll av vilseledande reklan. Sidana metoder skall innefatta rättsliga bestumelser enligt vilkapersoner eller organisationer, som enligt den nationella lagstiftningen ansesha ett rättmätigt intresse av att vilseledandereklam förbjuds, kan a)vidta rättsliga itgärder mot sidan reklan, eller b)anmäla sidan reklam till en förvaltningsmyndighet som är behörig antingen att besluta i klagomileller att inleda lämpliga rättsliga förfaranden. Det skall ankomna pi varje enskild medlemsstat att avgöra vilken av dessa mojligheter somskall tillämpas, och on donstolarna och förvaltningsmyndigheterna skall fi rätt att kräva att andra etablerade Prop.1992/93:110 Bilaga 4 medel först skall tiUgripas för att behandla klsgo-milet, däribland de som nämns i artikel 5. Genom de bestäimelser som anges i punkt 1 skall medlemsstaterna i de fall de anser sidana itgärder nödvändiga med hänsyn till alla inblandades och särskilt det allmännas intressen ge domstolarna eller förvaltningsmyndigheterna befogenheter - att besluta att den vilseledande reklamen skall upphöra, eller att besluta on lämpligt rättsligt förfarande för att fi fram ett sidant beslut, eller om den vilseledande reklamen ännu inte publicerats menpubliceringen är nära förestiende, att besluta om förbud mot sidan publicering, eller inledaett lämpligt rättsligt förfarande för att fi fram ett sidant beslut. Sidana itgärder kan vidtas ävenom det inte finns bevis förfaktisk förlust eller skada eller för ifipsit eller virdslöshet frin annonsörens sida. Medlemsstaterna skall ocksi oirbesörja att de itgärder avses i första stycket, vidtas skyndsamt antingen med tiUfällig verkan, eller - med slutgiltig verkan, varvid varje enskild medlemsstat har att avgöra vilket av de tvi alternativensom skall väljas. Med hänsyn till att de fortsatta följdverkningarna av vilseledande reklam, son skall upphöra enligt ett slutgiltigt beslut,kan medlemsstaterna vidare tilldela domstolarna och förvaltningsmyndigheterna befogenhet - att kräva hel eller delvi» publicering av detta beslut och i sidan form de bedömer lämplig, att dessuton kräva piijlicering av beriktigande. I fråga om förvaltningsmyndigheterna som avses i punkt 1 gäller följarvJe: a)De mistevara si santnansatta att det inte fims anledning att tvivla pi derasopartiskhet. b)Demiste, när de behandlar ett klagomil, få full befogenhet att övervaka och genomdriva att deras beslutefterlevs. c)De mistesom regel motivera sina beslut. När debefogenheter som anges i punkt 2 utövas uteslutande av en förvaltningsmyndighet, skall skälen till besluten alltid anges. Vidare miste det i detta fallfastställas ett förfarande si att varje otillbörlig eller oskälig myndighetsutövning eller underlitenhet att utöva dessa befogenheter kan bli föremil för rättslig prövning. Dettadirektiv utesluter inte en frivillig kontroll av vilseledande reklam genom självreglerande organ, och inte helleratt sidana organ anlitas av de personer och organisationer som avses i artikel4, om sidana organs förfarandeär tiUgängligt utöver det rättsliga eller förvaltningsförfarande som omfattas av denartikeln. Medlemsstaterna skall tilldela domstolarna eller förvaltningsmyndigheternabefogenheter som i domstols-förfarandet eller förvaltningsförfarandetenligt artikel 4 ger dem följande befogenheter: a)Att kräva av annonsören att han lägger fram bevis för riktigheten av de faktiska pistiendenhan framför i sin reklam. Detta under förutsättning att ett sidant krav förefaUer lämpligt pi grund av omstärxligheterna i det särskilda fallet däribland de rättmätiga intressena hos annonsören och varje annan part i förfarandet. b)Attbetrakta de faktiska pistierxlena som oriktiga, om bevisen som begärts in enligt a inte läggs fram eller bedöms otillräckliga av domstolen eller förvaltningsmyndigheten. Detta direktiv skall inte hindra medlemsstaterna frin att bibehillaeller anta bestämmelser som avser att tillförsäkra konsumenterna, näringsidkarna och den stora aUmänheten ett mera omfattande skydd. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de bestännetser som är nödvändiga för att följa detta direktiv före och skallgenast urvJerrätta konnis-sionen om detta. Medlemsstaterna skall till kommnlssionen överlämna texterna till alla bestämnelser i rationeU lagstiftningsom de antar inom det omride som onfattas av detta direktiv. 1992/93:110 Bilaga 4 Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna. Utfärdati den 10 septeiiter 1984. Pi rådets vägnar P. 0'TOOLE Ordförande Lagrådet Prop- 1992/93:110 Bilaga 5 Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: f.d. jusfitierädet , justitierådetLars Å. , regeringsrådet . Enligt protokoll vid regeringssammanträde den 1 oktober1992 har regeringen på hemställan av statsrådet beslutat inhämtalagrådets yttrande över förslag till 1.lag om ändringi marknadsföringslagen (1975:1418), 2.lag om ändringi radiolagen (1966:755). Förslagen har inför lagrådet föredragits avkammarrättsassessorn Per . Förslagen föranleder följande yttrande avlagrådet: Förslaget till lag om ändring i marknadsföringslagen(1975:1418) I lagrådsremissen uttalas att marknadsföringslagen i alltväsentligt uppfyller de krav som EG-direktivet (84/450 EEG) om vilseledandereklam ställer och att det endast är på en punkt som lagen behöver justeras,nämligen när det gäller inköpsreklam m.m. Generalklausulen mot otillbörligmarknadsföring i 2 § marknadsföringslagen kompletteras därför enligt förslagetatt gälla även reklamåtgärder eller andra handlingar som företas inäringsverksamhet vid efterfrågan av en vara, tjänst eller annan nyttighet. Det åsyftade direktivet om vilseledande reklam definieraruttrycket "reklam" på ett sätt som - enligt engelsk och franskversion liksom den svenska översättning som redovisas under avsnitt 2.2 -knappast leder tanken till något annat än åtgärder riktade från en leverantörgentemot konsument eller annan näringsidkare. Som påpekats i remissen (avsnitt3.2) avvisades ett förslag om att marknadsföringslagens föregångare, lagen(1970:412) om otillbörlig marknadsföring, skulle bli tillämplig också påhandlingar riktade mot leverantören vid inköpsverksamhet, mot den som fillhandahållerarbetskraft etc. En sådan reglering befanns inte principiellt höra hemma ilagen. För tolkningen av den angivna definitionen i direktivethar inte presenterats något annat underlag än själva texten och denuppfattning utredningsmannen givit uttryck åt i det bakomliggande betänkandet (SOU1992:49) "EES-anpassning av marknadsföringslagstiftningen". Det haremellertid upplysts att den s.k. inköpsreklamen i andra europeiska länderallmänt anses jämställd med den mot konsumenterna riktade reklamen och attockså därför finns anledning att i införa en motsvarande ordning.Lagrådet har inte någon principiell invändning mot att så sker. Attmarknadsföringslagen är uppbyggd så att denna reglering egentligen ärfrämmande för den framgår visserligen redan av dess första paragraf.Olägenheten är emellertid inte sådan att förslaget bör avstyrkas, särskilt medhänsyn till att hela lagen är föremål för översyn avmarknadsföringsutredningen. Utdragur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden . , ,, , , , , , , ,, , , , , , , P. StatsrådetOdell anmäler fråga om ändringar i marknadsföringslagen m.m. med anledning av . Regeringenbeslutar att genom proposition lämna förslag till om ändring imarknadsföringslagen (1975:1418) och om ändring i radiolagen (1966:755) i enlighetmed bilagan till detta protokoll. Propositionenshuvudsakliga innehåll..................... 1 1Ärendet och dess beredning.......................... ....... 2 2EG-direktivet om vilseledandereklam............... 3 2.1Överväganden bakom direktivet................ 3 2.2Direktivets syfte ochreklamdefinitioner...... 4 2.3EG-ländernas förpliktelser........................ 4 3 Den svenskaanpassningen............................ 6 3.1Behovet av anpassning........................... 6 3.2Inköpsreklam m.m.................................. ....... 7 3.3Ingripanden mot vilseledandereklam.......... 10 3.4Publicering av förbudsbeslutoch rättelse av vilseledande reklam 11 4Ikraftträdande ochkostnadskonsekvenser........ 11 5Upprättade lagförslag................................... 12 6Ärendet fill ................................... ...... 12 Propositionens lagförslag.................................... 13 Bilaga1 Utredningens sammanfattning av betänkandet (SOU 1992:49).............................................. 15 Bilaga 2 Utredningenslagförslag 1 och 2............... ...... 18 Bilaga3 Sammanställning av remissyttrandena över Marknadsfö ringsutredningens delbetänkande (SOU 1992:49) EES-an passning av marknadsföringslagen i den del som berör EG- direktivet om vilseledande reklam............... ...... 21 Bilaga4 Direktiv /450/EEG om tillnärmning av medlemsstater nas lagar och andra författningar om vilseledande reklam 27 Bilaga5 Lagrådets yttrande .............................. 31 Utdragur protokoll vid regeringssammanträde 32