prop · GG0343 · 1992-12-31 00:00:00 — Enligt lagen finns det vissamöjligheter till enskild omsorgsverksamhet. Regeringenhar bl.a. budgetproposition (prop. 1991/92:100 bil. 6) förklarat sigha för avsikt att lägga fram en proposition på gmndval avhandikapputredningens huvudbetänkande (SOU 1991:46) Handikapp - Välfärd -Rättvisa. Förslagen kommer sannolikt att innebära att den nuvarande omsorgslagstiftningenersätts med en ny lagstiftning. Regeringen har beslutat om enlagrådsremiss med denna inriktning. Regeringen är därför inte beredd att nulägga fram några förslag till ändringar i omsorgslagen. De frågor ommöjligheter till ökad konkurrens genom entre-prenadupphandUng får beaktas i deförslag till ny omsorgslagstiftning som planeras. Närdet gäller entreprenaddrift inom det offentliga skolväsendet för bam 20 ochungdom har regeringen i propositionen (1991/92:95) om valfrihet och fristående skolor anförtatt man avser att återkomma till med yt- Prop. 1992/93:43 terligareförslag i syfte att öka valfriheten på skolområdet. Det är regeringens avsiktatt då också kunna ta upp frågor om entreprenadskolor och andra mellanformer avkommunala och fristående skolor. Regeringenlägger därför inte nu fram några förslag i frågan om ökad entreprenaddriftinom det offentliga skolväsendet. Konkurrenskommitténhar föreslagit en ändring i renhållningslagen (1979:596) för att klargöra attentreprenadlösningar är tillåtna. Renhållningslagen, som främst reglerarhanteringen av hushållsavfall, är emellertid utformad på ett sådantsätt att det är helt klart att entreprenadlösningar är tillåtna. Entreprenaderär dessutom mycket vanliga inom detta område. Enligt regeringens uppfattningfinns det därför inte anledning att föreslå någon ändring i renhållningslagen idetta sammanhang. Kommitténhar vidare tagit upp frågan om att fastighetsägare bör ges möjlighet att fådispens från renhållningsmonopolet och därmed sköta sophanteringen. Dispenserav detta slag kan prövas av konununema inom ramen för befintliglagstiftning. Enannan fråga som ibland anses oklar vid entreprenader i verksamhet ärfrågan om sekretess och tystnadsplikt. Också denna fråga bör därför berörasnågot. Sekretesslagen(1980:100) innefattar en reglering av handlingssekretess och tystnadsplikt idet allmännas verksamhet. Enligt huvudregeln gäller lagen således inte den somär anställd hos ett privat rättssubjekt eller i övrigt i privat verksamhet. Enligt1 kap. 6 § sekretesslagen omfattas dock bl.a. uppdragstagare hos en myndighetoch likställda av sekretessreglerna. En enskild person som gentemot enmyndighet har åtagit sig tillverkning eller någon liknande prestation påentreprenad är att betrakta som uppdragstagare. Uppdragets samband medmyndighetens egentliga verksamhet är emellertid ofta så löst attuppdragstagaren inte kan betraktas som en offentlig funktionär. Uppdragstagarenär dessutom i allmänhet en juridisk person. Sådana uppdragstagare kommer alltsåsom regel inte att omfattas av sekretesslagens bestämmelser. Något hinder fören myndighet att i ett avtal om t.ex. entreprenad ta in en klausul omtystnadsplikt torde dock inte föreligga (prop. 1979/80:2 Del A s. 127, jfr Corellm.fl. Sekretesslagen, 3:e uppl. 1992 s. 81 f.). Sekretesslagenblir däremot tillämplig på sådana personer som har upp drag hos en myndighet och som har en sådan anknytning till myndigheten att de kan sägas delta i dennas verksamhet. I förarbetena till lagen anförde föredragande statsrådet att det i allmänhet måste antas att en uppdragsta gare har den behövliga anknytningen till en viss myndighet, om den uppgift som han utför vanligen skall fullgöras av en tjänsteman eller någon annan befattningshavare vid myndigheten eller i varje fall naturligen skulle kunna 11 handhasav en sådan befattningshavare. Det är emellertid endast uppdrags- Prop.1992/93:43 tagare som är fysiska personer som i sekretesshänseende skalljämställas med arbetstagare hos myndighet. Somexempel på sådana uppdragstagare har i lagens förarbeten nämnts bl.a.kontaktpersoner inom , personundersökare, personal inom denkommunala fritidsverksamheten, hemhjälpspersonal, personer som har ställt sigtill socialvårdens förfogande med s.k. kontrakterade familjehem, barnavårdsmänsamt konsulter av skilda slag och tolkar. Iett senare lagstiftningsärende om ändringar i sekretesslagen m.m. (prop. 1981/82:186)konstaterades att t.ex. personal från en kontoristförening eller ettbevakningsföretag som regel inte torde vara bundna av sekretesslagen.Föredragande statsrådet erinrade emellertid om att det oftast är möjligt att undvikaolägenheterna härav antingen genom att det enskilda företaget sluter avtal medsina anställda om tystnadsplikt eller genom att en myndighet ställer uppförbehåll om att sådana uppgifter som arbetstagare, som inte är offentligafunktionärer, får kännedom om i sin verksamhet inte får röjas för utomstående. Utöverdet nu sagda finns på vissa områden bestämmelser om tystnadsplikt även iprivat verksamhet. Enligt 69 § tredje stycket socialtjänstlagen gäller sålundaatt den som är eller har varit verksam i ett sådant enskilt hem för vård ellerboende som har erhållit tillstånd enligt bestämmelsen, inte obehörigen får röjavad han därvid har erfarit om enskildas personliga förhållanden. Sådana hemomfattar de flesta typer av institutioner inom . Även daghem ochfritidshem som drivs av enskilda omfattas av bestänunelsen (jfr prop.1991/92:65). För övrig personal som inte tillhör saknas förnärvarande särskilda bestämmelser om tystnadsplikt. Regeringenhar beslutat om en lagrådsremiss med förslag till ny lag om stöd ochservice till vissa funktionshindrade, m.m. I lagrådsremissen har lagts framförslag om ändringar i socialtjänstlagen som bl.a. innebär att tystnadspliktinförs för den som är eller har varit verksam inom yrkesmässigt bedrivenenskild verksamhet som avser insatser enligt socialtjänstlagen. Bakgmnden tillförslaget i denna del är Lagrådets synpunkter på behovet av effektivare reglerom sekretess och tystnadsplikt för anställda som faller utanför den i 1 kap. 6§ sekretesslagen angivna personkretsen. Inomhälso- och sjukvården och tandvården gäller i princip samma sekretess ochtystnadspliktsregler för privat verksamhet som i det allmännas. För enskild hälso-och sjukvård m.m. regleras dessa frågor i lagen (1980:11) om tillsyn över hälso-och sjukvårdspersonalen m.fl. och i stadgan (1970:88) om enskilda vårdhem m.m.Med det förslag till ändringar i socialtjänstlagen som regeringen harremitterat till lagrådet, konuner tystnadsplikt att gälla för privatanställda iall verksamhet som omfattas av de förslag som regeringen nu lägger fram. Enökad konkurrens på områden där landsting och kommuner tidigare i stort sett ensamma bedrivit all verksamhet aktualiserar också myndigheternas in tresse av att kunna skydda sina affärs- och driftförhållanden från konkurren- 12 Konkurrerande entreprenörers möjligheter enligt offentlighetsprincipentill insyn i kommunernas och landstingens kalkyler och beräkningsunderlag m.m.skulle otvivelaktigt snedvrida den fria konkurrensen. Enligt6 kap. 1 § sekretesslagen gäller sekretess i myndighets affärsverksamhet föruppgift om myndighetens affärs- och driftförhållanden, om det kan antas attnågon som driver likartad rörelse gynnas på myndighetens bekostnad omuppgiften röjs. Av förarbetena till sekretesslagen framgår att bestämmelsen iförsta hand tar sikte på att skydda uppgifter hos de affärsdrivande verken mensamtidigt nämns också att begreppet affärsverksamhet inte får fattas alltförsnävt. Enligt föredragande statsrådet är det utmärkande för affärsverksamhet iallmänhet att verksamheten går ihop ekonomiskt, låt vara att den kan varadelvis subventionerad. Det är vidare i allmänhet fråga om verksamhet som intekan sägas bestå i fullgörande av förvaltningsuppgift i snäv bemärkelse (prop.1979/80:2, Del A s. 144 f.). Dedelar av landstingens och kommunemas verksamheter som ingår i den konkurrensutsattadelen får anses utgöra annat än fullgörande av förvaltningsuppgift i snävbemärkelse. Sekretessbestämmelsen torde därför kunna vara tillämplig påverksamhet hos kommunerna och landstingen som är konkurrensutsatta. Ökad konkurrens mellankommuner, landsting och entreprenörer aktualiserar även frågan om den del avmyndigheten som på lika villkor skall konkurrera med entreprenörer skall hainsyn i de affärsförhållanden som den beställande delen av myndigheten har medkonkurrenterna. Denna fråga, som närmast rör framväxten av nya organisatoriskamodeller för konununer och landsting samt upphandlingsförfarandet, kommer attberöras under avsnitten 5 och 6. 5 Uppdragsverksamhet utanför det egna området Regeringensbedömning: Kommunernas och landstingens befogenheter i fråga om möjligheternaatt åta sig uppdragsverksamhet utanför det egna området övervägs avLokaldemokratikommittén. Kommitténs förslag:Kommuner och landsting tillåts att bedriva uppdragsverksamhet i andra kommuneroch landsting under fömtsättning att motsvarande verksamhet upphandlats ikonkurrens i den egna konununen eller det egna . Sådanuppdragsverksamhet skall särredovisas och resultatet skall anges särskilt iårsredovisningen. Remissinstansema: Nägotmer än hälften av remissinstansema är positiva till att kommuner och landstingges ökade befogenheter att bedriva extern uppdragsverksamhet. Bland dessa finnsmånga kommuner och landsting. Flera av dessa anser dock att kommitténs förslaginte är tillräckligt långtgående. anser attmöjligheten att bedriva extern uppdragsverksamhet inte bör vara begränsad tillandra kommuner och landsting. Även villkoret att motsvarande verksamhet skallvara upphandlad 1** 1992193. ikonkurrens i den egna kommunen eller det egna har mött kritik Prop.1992/93:43 från kommunalt håll. Näringslivets organisationer är allmänt negativa till förslaget.De framhäller bl.a. att effekten av förslaget kan bli att privata företagtvingas lämna marknaden. Vidare anförs att förslaget skapar risker för ensnedvridning av konkurrensen. Även () är negativtill förslaget. SPK (Statens pris- och konkurrensverk) uttrycker en tveksamhållning och anser att ytterligare villkor behövs om kommuner och landstingskall tillåtas utföra uppdrag utanför det egna området. Skälen för regeringens bedömning: Den utveckling som i dagsker mot en ökad marknadsorientering, intraprenader och nya verksamhetsformerinom den kommunala sektorn har lett till önskemål frän flera kommuner ochlandsting att kunna erbjuda tjänster till marknader utanför det egna omrädet.När kommuner och landsting övergår till att utsätta verksamhet förkonkurrens sker det ofta under förutsättning att kommunerna och landstingensjälva skall ha möjlighet att konkurrera på lika villkor. För detta finns i dagklara begränsningar. Genom lokaliseringsprincipen som har lagfästs i 2 kap. 1 §kommunallagen är den kommunala verksamheten i huvudsak begränsad till det egnageografiska området eller de egna medlemmarna. Kommuner och landsting fårheller inte driva annan näringsverksamhet an sädan som drivs utan vinstsyfteoch går ut på att tillhandahålla allmännyttiga anläggningar eller tjänster ätmedlemmarna i kommunen eller (2 kap. 7 § kommunallagen). Däremot har kommunerna och landstingen godamöjligheter att samarbeta med andra kommuner och landsting för ett bättreresursutnyttjande. Det kan ske genom gemensamma bolag eller föreningar, kommunalförbundeller avtal. I vissa speciallagar, t.ex. hälso- och sjukvårdslagen ochräddningstjänstlagen, förutsätts att ett sådant samarbete sker. Kommunallagensregler innebär heller inte något absolut hinder mot att i speciella situationersälja tillfällig överskottskapacitet utanför det egna området, om det är i deegna kommunmedlemmarnas intresse. Det är en uppgift för domstolarna att genomrättspraxis fastställa gränserna för dessa möjligheter. Vi vill erinra om attkommunallagens befogenhetsbestämmelser bygger på tanken att reglerna skallvara av målsättningskaraktär som medger en flexibilitet i tillämpningen medhänsyn till samhällsutvecklingen. Kommitténs förslag har mött kritik från skildautgångspunkter. Det är svårt att överblicka konsekvenserna av enlagstiftning med utökade befogenheter. Det finns därför enligt vår mening skälatt avvakta utvecklingen och följa uppbyggnaden av nya produktions- ochverksamhetsformer inom olika kommunala områden. Utvecklingen sker förnärvarande i en mycket snabb takt. Regeringen är mot den bakgrunden inte bereddatt nu förorda en lagstiftning som medger extern uppdragsverksamhet.Frågan bör i stället övervägas och belysas ytterligare i ljuset av denutveckling som sker och med beaktande av vilka effekter en sådan verksamhet kanha på marknaden i övrigt. Regeringen har därför beslutat attge Lokaldemok- ratikommhtén (C 1992:01) i uppdrag (dir. 1992:88) att utreda förutsättning arna för kommuner och landsting att bedriva uppdragsverksamhet. direktiven till kommitténanges att kommittén särskilt skall pröva möjligheten att inledaförsöksverksamhet med extern uppdragsverksamhet. Uppdraget skall redovisas tillregeringen . Regeringensoedömning: Ett förslag till lag om offentlig upphandling -gemensam för bl.a.statliga myndigheter, kommuner och landsting -som innebär en anpassning avregelsystemet till EG:s direktiv kommer att föreläggas under hösten1992. Förutsättningarnaför obligatorisk anbudsupphandling när det gäller vissa kommunala verksamheterutreds närmare. Kommitténsförslag: Reglerna om offentlig upphandling bör skärpas och en gemensam lagutarbetas för både statlig och upphandling. De nya reglerna bör gällaall upphandling, dvs. även sådan som ligger under EG:s tröskelvärden. Generellakrav på obligatorisk anbudsupphandling införs inte , utan olika frivilligaåtgärder uppmuntras för att främja konkurrens och effektivare upphandling. Remissinstanserna:Av de remissinstanser som uttalat sig om kommitténs förslag beträffandereglerna om offentlig upphandling tillstyrker ett flertal kommitténs förslag. Närdet gäller obligatorisk anbudsupphandling anser att det ärönskvärt att en sådan skyldighet införs efter förebild från . Fleraremissinstanser, bl.a. , pekar på risken att en ökaddetaljreglering av den kommunala upphandlingen leder till onödig byråkratiseringav förvaltningen. Förslaget omanbudsupphandling som ett första steg mot avreglering av sotningsverksamhetentillstyrks av flertalet av de remissinstanser som yttrat sig över förslaget bl.a.Svenska kommunförbundet. är dockstarkt negativt till förslaget. anser att det vidanbudsupphandling av sotningstjänsten finns risk att de ekonomiska villkorentränger undan brandskydds- och kompetensaspekterna. Skälen för regeringensbedömning: Denstatliga upphandlingen regleras i upphandlingsförordningen (1986:366). Den konununalaupphandlingen regleras däremot inte genom några statligaförfattningsbestämmelser, utan kommuner och landsting fastställer sina egnareglementen för upphandlingen. och Landstingsförbundethar utarbetat ett normalförslag till konunu- Samtliga landsting och nästan alla kommuner Prop.1992/93:43 har anslutit sig till detta. Bestämmelsernai upphandlingsförordningen och normalreglementet är i huvudsak likalydande.Skillnaderna beror på att reglementet är anpassat till sådana kommunalaförhållanden som inte har någon motsvarighet på den stafliga sidan. En sådanskillnad är att kommunala upphandlingsbeslut får överklagas med stöd avkommunallagen. Enarbetsgrupp i har gjort en översyn av upphandlingsförordningenmed hänsyn till . Gruppen har överlämnat promemoriorna (Ds 1992:4)Offentlig upphandling och EES - ett lagförslag samt (Ds 1992:62) Offentligupphandling och EES - del II,tjänsteupphandling m.m. Till grundför arbetsgruppens förslag har legat de direktiv som reglerar upphandlingeninom EG samt vad som överenskommits i förhandlingarna mellan EG och EFTA.Arbetsgruppens förslag utgör således en anpassning av det svenska regelverkettill krav. Det avser både statlig och upphandling. omfattar endast den beloppsmässigt viktigaste upphandlingen ochavser att göra denna konkurrensutsatt och öppen. Reglerna innehåller såkallade tröskelvärden som innebär att de behöver tillämpas bara på upphandlingarsom uppgår till eller överskrider dessa tröskelvärden. Värdena anges i ecu ochfinns angivna i EG:s direktiv för olika upphandlingsområden. Upphandlingar somunderstiger dessa tröskelvärden får ske enligt de nationella regler som varjeland tillämpar inom sina gränser. Arbetsgruppens förslag innebär att vissagrundläggande principer för offentlig upphandling slås fast även undertröskelvärdena. Arbetsgmppensförslag har remissbehandlats. Regeringen avser att föreläggariksdagen ett förslag till lagstiftning på området. Detbör understrykas att endast behandlar förfarandet i de fallupphandling sker. Däremot regleras inte i hur egenregiverksamhetenskall utsättas för konkurrens. Inte heller valet mellan egen-regiverksamhet ochanbudsupphandling regleras. IStorbritannien finns det regler om obligatorisk anbudsupphandling (CCT) inomvissa kommunala verksamhetsområden. De brittiska kommunerna är sedan 1988enligt lag skyldiga att begära in anbud på avfallshantering, gatu-renhällning, gatuunderhåll,måltidsverksamhet, parkförvaltning, fordonsunderhåll och städning. Från ochmed 1992 är anbudskonkurrens obligatoriskt även i fråga om sport- ochfritidsverksamhet. Ytterligare utvidgningar övervägs . Lagstiftningeninnebär att också de konununala förvaltningarna måste lämna in skriftligaanbud. De anslag man erhåller om man vinner kontraktet får därefter inte blihögre än vad som angivits i anbudet. Det finns även krav påredovisningssystemet som syftar till att försvåra för kommunerna att otillbörligtgynna egenregiverksamheten. Enutvärdering av den obligatoriska anbudskonkurrensen har gjorts av In stitute of Local Government Studies vid i . portenCompetitive Tendering for - Initial expe- Prop.1992/93:43 riences(London:HMSO, 1991) påvisas att införandet av konkurrens har medförten ökad produktivitet genom ändrade arbetsmetoder och ny teknik. Deekonomiska effekterna av anbudskonkurrensen är svårare att bedöma dåändrade redovisningsmetoder och ändrad servicenivå medfört att det inte gåratt genomföra en enkel före-efteranalys. Motbakgrund av de brittiska erfarenheterna av obligatorisk anbudskonkurrens finnsdet anledning att närmare utreda förutsättningar och former för att införa ettliknande system i . Näringsministern har därför tillsatt en interdepartementalarbetsgmpp med uppgift att pröva frågan om obligatorisk anbudsupphandling ioffentlig verksamhet, dvs. krav att utsätta även den verksamhet som bedrivs iegen regi för konkurrens. Arbetsgmppen skall bl.a. utreda vilken betydelse EG-reglernaom offentlig upphandling, om de införlivas i svensk rätt, har för offentligverksamhet som bedrivs i egen regi. Arbetsgruppen skall vidare belysa för- ochnackdelar av krav på upphandling i konkurrens av offentlig verksamhet i egenregi. Analysen skall göras bl.a. utifrån de erfarenheter som vunnits i detbrittiska systemet. Arbetsgmppenskall vidare belysa hur kommuner med olika förutsättningar, exempelvis när detgäller geografisk belägenhet, lokala marknader och konununens storlek, påverkasav ett system med obligatorisk anbudsupphandling när det gäller egenregiverksamheten. Medbeaktande av dessa analyser skall arbetsgmppen lägga fram ett förslag ominriktningen och omfattningen av ett system med obligatoriska regler omupphandling i konkurrens av offentlig verksamhet i egen regi. Arbetsgmppenskall också överväga och lämna förslag om vilka områden i den konununalaverksamheten som ett obligatorium skulle kunna gälla. I den mån det bedömslämpligt att bygga upp systemet successivt, skall en plan presenteras för huren sådan uppbyggnad kan göras. En departementspromemoria skall presenterassenast . Denföreskrivna sotningen, som är en del av samhällets förebyggande brandskydd,regleras i räddningstjänstlagen (1986:1102) och i räddningstjänstförordningen(1986:1107). Enligt tillgänglig brandteknisk och konstruktionsteknisk kunskapkrävs en regelbunden rengöring av eldstäder och andra förbränningsanordningarsamt av rökkanaler för att inte eld skall kunna uppstå i angränsandebyggnadsdelar. I samband med sotningen kontrolleras det som rengörs urbrandskyddssynpunkt. Regeringenhar sedan räddningstjänsflagen trädde i kraft uppdragitåt att i syfte att förenkla och avreglera sotningenutreda vilket behov av sotning som föreligger ur brandteknisk synvinkel förolika typer av anläggningar. Detta har bl.a. lett till att fristerna (tidsintervalletmellan varje sotningstillfälle) kunnat förlängas i betydande utsträckning försåväl anläggningar för oljeeldning som för fastbränslean-läggningar. Vaqekommun har ansvar för att sotning utförs enligt de föreskrifter som fastställt. Kommunen kan bestå av ett eller flera sot- 17 ningsdistrikt.För varje distrikt svarar en skorstensfejarmästare, som utses Prop. 1992/93:43av kommunen genom ett ansökningsförfarande. Skorstensfejarmästaren kan varaanställd av kommunen eller vara egen företagare. I det senare fallet har hanrätt att uppbära sotningsavgifterna för att finansiera sin verksamhet. Detstora flertalet skorstensfejarmästare, ca 300 i hela landet, är egna företagare.De har alla entreprenadavtal som innebär att de kvarstannar i sin befattningtills de uppnår , om inte speciella omständigheter föranledernågonting annat. Sotningstaxan beslutas av kommunfullmäktige. Beslutet byggeri praktiken på resultatet av en förhandling mellan ochSveriges skorstensfejarmästares riksförbund om ny taxa. skulle en ökad konkurrens mellan entreprenörer genom ettanbudsförfarande vara ett sätt att effektivisera sotningen. En annan möjlighetskulle enligt kommittén kunna vara att avskaffa kommunens ansvar för att sotningenutförs och i stället lägga ansvaret på fastighetsägarna. m.fl. har hemställt att regeringen fattar ettbeslut som möjliggör sotningsmonopolets avskaffande och att regeringen äventar initiativ till en utredning med uppgift att undersöka om sotningsverksamhetenkan knytas till försäkringsskyddet. j harhemställt att regeringen fattar beslut som ger möjlighet att avskaffa sotningsmonopolet. Regeringengör följande bedömning när det gäller behovet av att fömya sotningsväsendet.Den föreskrivna sotningen är ett legalt monopol, som närmast kan jämföras medbrandsyn, byggnadsinspektion, hälsoskyddsinspektion och liknande kontroll- ochtillsynsinstrument inom området skydd och säkerhet. Eftersom det är fråga ommyndighetsutövning kan bara statliga och kommunala organ ansvara förverksamheten, även om utförandet som framgått ovan oftast sker ientreprenadform. Kommitténhar också tagit upp entreprenadavtalen. Regeringen delar kommitténs bedömningpå denna punkt. Det kan inte anses vara tidsenligt att en skorstensfejarmästareförordnas för en ej tidsbegränsad period, dvs. tills han uppnår ålder.Det bör av olika skäl finnas en möjlighet för kommunen att ompröva förordnandetmed vissa tidsintervaller under fömtsättning att det kan ske utan att denbrandförebyggande verksamheten eftersatts. Verksamheten fordrar emellertid attförordnandet kan beräknas gälla under en tillräckligt för attmöjliggöra avskrivning av investeringar och utbildning av sotningspersonalen. Det finns inte någoträttsligt hinder för en konunun att tillämpa ett tidsbe gränsat förordnande när en ny skorstensfejarmästare utses. Det är dock inte sannolikt att någon ändring kommer till stånd på denna punkt om inte stats makterna initierar en förändring. Regeringen avser därför att uppdra åt den utredare som skall överväga vissa frågor inom räddningstjänsten att också lägga fram förslag om hur ordningen med långvariga entreprenadavtal för skorstensfejarmästare skall upphöra. I det sammanhanget finns det även an ledning att överväga om formema för utseende av skorstensfejarmästare kan fömyas också på andra sätt för att öka inslaget av konkurrens. Utredaren bör överväga om det går att införa priskonkurrens och därvid belysa konse kvensema av en sådan förändring. 7 Bättreuppföljning och jämförelser av kostnader och prestationer