prop · GG03237 · 1992-12-31 00:00:00 — Enligtanikel 24 får kommissionen besluta att rekommendation eUer beslut skaU gällaviss del av havsområdet (regionaUsering) och om oUka tidtabeller förgenomförande. Anikel 25, 26 och 27 rörundertecknande, ratificering, antagande eUer godkännande av konventionen samtanslutning efter . Ratifikationsinstrumenten skaU deponeras hosFrankrikes regering. Konventionen skaU stå öppen för de fördragsslutandepartema i Oslo-och Pariskonventionema, andra kuststater som gränsar tiUhavsområdet, stater som ligger uppströms vattendrag som har sitt udopp i havsområdetoch vissa organisationer för regional ekonomisk integration. Övriga statereller nyssnämnda organisationer får partema enhäUigt inbjuda att ansluta sig.Enligt artikel 28 får reservationer mot konventionen inte göras. Konventionen skaU entigtartikel 29 träda i kraft den trettionde dagen efter det datum då samtiigafördragsslutande parter i Oslo- och Pariskonventionerna deponerat sinainstrument. I artikel 30 stadgas att från-trädande kan ske, genom skriftiiguppsägrung tiU depositarieregeringen, när som helst från det datumdå konventionen trädde i kraft. efter mottagandet avuppsägningsmeddelandet hos depositarieregeringen träder uppsägningen i kraft. Enligt anikel 31 ersätterdenna konvention, när den träder i kraft, Oslo- och Pariskonventionema meUan defördragsslutande partema. Beslut, rekommendationer och andra överenskommelsersom antagits enligt dessa konventioner skall dock fortsatt gäUa i den mån de ärförenliga med den nya konventionen. Artikel32 rör tvistiösning mellan partema beträffande tolkning eUer tillämpning avkonventionen. Depositarieregeringenskall enUgt anikel 33 underrätta partema och signatärmakterna om deposition avinstrument, meddelanden om invändningar och frånträdanden, dattjm dåkonventionen träder i kraft, mottagande av oldca underrättelser samtikraftträdande av ändringar. I anikel 34 fastslås att originalet tiUkonventionen, vars engelska och franska texter äger lika vitsord, skaUdeponeras hos . 2.4 Godkännande av konventionema Mitt förslag: 1992års konvention om skydd av miljö och konventionen förskydd av den mdjön i Nordostatlanten skaU godkännas. Remissinstanserna:Flertalet remissmstanser har bedömt att det uite behövs några större ändringari svensk lagstiftning tiU följd av de åtaganden som konventionema innebär.Berörda myndigheter har redan tidigare deltagit i revideringsarbetet. Statens naturvårdsverkpåtalar att dumpningslagen bör kompletteras Prop. 1992/93:237 för att uppfyllakonventionemas förbud mot förbränning av avfeU tiiU havs. En komplettering avförordningen (1985:837) om PCB m.m. bör göras med förbud avseende användningm.m. av PCT (besläktad med PCB, används som mjukgöringsmedel i brandsäkraplaster och färger). Vidare tar verket bl.a. upp frågan om tolkning och tiUämpningav begreppen bästa miljöpraxis (BEP) och bästa tiUgängUga teknik (BAT) Dessutomframförs att regelverket på mUjörättsområdet i inte ärsarskUt väl utformat för att smidigt kunna införa de beslut ochrekommendationer som båda konventionema fömtskickar. Koncessionsnämndenför miljöskydd framhåller bl.a. att sammanslagningen av Oslo- ochPariskonventionema är ett steg i rätt riktning mot en stmkturförenkling i detintemationeUa samarbetet. Vidare anser nämnden det angeläget att nu bättre äntidigare kontroUera överensstämmelsen mellan de intemationeUa och nationellareglema och att man följer upp de intemationeUa överenskommelsema med nationeUlagstiftning. Även nämnden lyfter fram problemen vad gäUer terminologin isvensk lagstifuiing respektive intemationeUt. SkiUnader i terminologi mellandet svenska och de intemationeUa systemen måste, erdigt nämnden, beaktas i detintemationeUa arbetet men också i det nationella arbetet medmiljöskyddsfrågoma, t.ex. i det arbete som pågår med en revidering avmiljölagstiftningen. Vissa begrepp som förekommer konventionstexterna är intedefinierade i det svenska rättssystemet. Det gäller t.ex. BEP, Nämnden anseratt en noggrarm genomgång av konventionstexterna med beaktande av förenUghetenmed det svenska rättssystemet, förenligheten med svenskntiljöskyddsnomenklatur och förenligheten med övriga intemationeUa åtagandeneller planerade åtaganden är angelägen och bör ske före en svensk ratificeringav konventionen. Sverigesgeologiska undersökning (SOU), och har yttratsig enbart över den nya Helsuigforskonventio-nen, SGU, som konstaterar att deredan tidigare lämnat synpunkter på konventionstexten, har inga erinringar.Inte heUer har något att erinra mot denna. harunder hand meddelat att de inte har något att erinra mot en ratificering avkonventionen. Kemikalieinspektionenanser att konventionemas åtaganden stämmer väl överens med inspektionenspågående arbete med riskbegränsning. Den enda reglering av svensk lagstiftningsom krävs är att förordningen om PCB m.m. kompletteras med bestämmelser om PCT. Jordbruksverketpåtalar att konventionemas innehåU vad avser jordbruket inte är särskiltpreciserat. Sverigesmeteorologiska och hydrologiska institut () ser ökade krav påexpertinsatser från verkets sida som troUga och kanske svåra att till fuUotUlfredsstäUa inom ramen för anslag. Skälenför mitt förslag: De åtgärder som skaU vidtas erdigt konven tionema överensstämmer väl med de riktlinjer för det intemationeUa arbetet för en hållbar utveckling på havsmUjöområdet, som inryms i handlingsprogrammet från om mdjö och utveckling (UNCED) . Regeringen har beslutat att 21 Konventionema är ett vUctigt steg på Prop.1992/93:237 vägenmot en renare havsrruljö. Jag har beaktat renussinstansemas synpunktermen finner inte anledning att avstå från ett godkännande av konventionema.I det följande (avsnitt 2.5) återkommer jag tiU denna 1992års konvention om skydd av miljö Regeringenbeslöt att skuUe underteckna konventionen. Den träderi kraft efter att samtUga fördragsslutande parter ratificerat ochgodkänt den. Så snart detta skett ersätter konvention den nu gäUande1974 års konvention. Östersjönhar haft en avgörande roU fÖr den politiska och ekonomiskautvecklingen i vårt land. Då den största delen av vår kust gränsar tiUÖstersjön är dess mdjö och tiUstånd en fråga som berör oss aUa. Östersjönär ett mycket förorenat innanhav där havsfÖroreningama nu har nått så höganivåer att havet kommer att få irreparabla skador om inte åtgärder snabbt sättsin. Redanår 1990 tog den svenske och den polske statsministem initiativ tillRonnebykonferensen om mdjö. De deltagande ländema beslöt attgemensamt utarbeta ett åtgärdsprogram med syfte att återstäUa Östersjönsekologiska balans. Programmet utarbetades gemensamt av representanter församtUga länder som gränsar tdl och av representanter förVärldsbanken, Europeiska . Europeiska investeringsbanken ochNordiska investeringsbanken. Vid konferensen i aprd 1992, antog ävenmiljöministrarna en deklaration, The Baltic Sea Dedaration, om den strategiskainriktningen av och huvudelementen i det åtgärdsprogram som initierades iRonneby. Ätgärdspro-grammet som sträcker sig harkosmadsberäknats till ca 135 mUjarder kronor. ProgrammetinnehåUer både en beskrivning av rrtiljötdl-stånd och ger förslagtiU konkreta åtgärder för att begränsa utsläppen av föroreningar. Bl.a. finnsen förteckning med 132 utpekade belastnings-käUor med åtgärdsförslag varav ettfyrtiotal har bedömts som särskUt angelägna att åtgärda. Arbetetmed att genomföra åtgärdsprogrammet är en viktig uppgift under de kommandeåren. Ett vUctigt instrument vid detta genomförande är 1992 årsHelsingforskonvention. Den kommer med hjälp av den nu gäUande konventionen attutgöra det instrument som skaU användas för att genomföra de långtgåendemUjöförbättrande åtgärder som kommer att bU aktueUa. är knutet ett sekretariat med säte i singfors. Sekretariatet leds av en exekutivsekreterare som utses av kom missionen. Sekretariatet skaU verka för att genomföra de angivna ar betsuppgifter som åUgger kommissionen eidigt konventionen. En viktig arbetsuppgift kommer att vara genomförandet av Åtgärdsprogrammet för . Kostnadema för kommissionens verksamhet skaU, med 22 undantagför EG, delas tika meUan partema, om inte kommissionen en-hälUgt beslutarannat. Genom de samarbetsformersom har utvecklats inom ramen för nuvarande arbete,kommer sekretariatet att få en aUt vUctigare uppgift . Med stöd av1992 års konvention blir möjligheterna bättre att aktivt verka för att minskautsläppen av förorertingar tdl . Ansvaret för att förbättraÖstersjöns mUjötiUstånd förenar ländema kring . har enpådrivande roU i detta sammanhang. En viktig fömtsätming för detta arbete äratt konvention ratificeras av aUa deltagande parter. Mot dennabakgmnd anser jag att konvention för skydd av marinamdjö nu bör föreläggas för godkännande. Konventionenför skydd av den miljön i Nordostatlanten Regeringenbeslöt att skuUe underteckna konventionen. DetintemationeUa samarbetet inom kommer väsendigen att underlättasgenom sammanslagningen av de två tidigare konventionema. Än merbet>delsefuUt är dock att den nya konventionen omfattar samtiiga käUor tiUföroreningar av och skadUga effekter på den mdjön. Även föroreningarfrån landbaserade källor som når havet via luften omfattas av den nyakonventionens åtgärdsområde. Vidare beaktar den försiktighetsprincipen och ärägnad att stärka det regionala samarbetet. I den aktionsplan som antogs avministrarna vid möte prioriteras särskUt attåstadkomma avsevärda begränsningar i utsläpp tdl havet av organiska,halogenerade substanser som är giftiga och på andra sätt särskUt ferUga. VidareskaU man arbeta för att tiU kurma utvärdera rrtil-jösittjationen i heladet havsområde som konventionen omfattar. Någrakostnadsökningar för sekretariatet, som redan nu är gemensamt för Oslo- ochPariskonventionema, förutses inte. Konventionenträder i kraft efter att samtliga i Oslo- och Pariskonventionemafördragsslutande parter ratificerat eUer godkänt den. Så snart detta skettersätter den de nuvarande Oslo- och Pariskonventionema meUan defördragsslutande partema. 2.5 Genomförande av konventionema Mitt förslag:Dumpningslagen (1974:1154) utvidgas tiU att omfatta förbränning av avfaU, Skälen for mitt förslag:Flera olika svenska lagar reglerar tiUsammans de rättsområden somkonventionema täcker, Fömtom den lagstiftning som gäller sjöfarten kan i dettasammanhang särskUt nämnas ntiljö- skyddslagen(1969:387), lagen (1971:1154) om förbud och dumpning av Prop. avfaUi vatten (dumpningslagen) och lagen (1985:426) om kemiska Isamband med att godkände de tidigare konventionema gjordeföredragande departementschefen en genomgång av då gäUande lagstiftning (förHelsingforskonventionen prop. 1975/76:6, bet. 1975/76:JoU17, rskr. 1975/76:59,för Oslokonventionen prop. 1972:21, bet. 1972:JoU37, rskr. 1972:235, förPariskonventionen prop. 1975/76:85, bet. 1975/76:JoU29, rskr. 1975/76:143). Dedärvid lämnade redogörelserna kan i aUt väsentUgt sägas överensstämma i sakmed nu gäUande lagstiftning. TiUäggas bör dock att lagen om kemiska produkternumera ersatt den tidigare kentikaUelagstiftningen samt att regler sommotsvararar den tidigare 136 a § byggnadslagen (1947:305) numera återfinns i 4kap. lagen (1987:12) om hushållning med naturresurser m.m. Departementschefenkonstaterade sammanfatmingsvis såväl beträffande Helsingforskonventionen somOslo- och Pariskonventionerna att en svensk ansluttiing tiU konventionema intetorde kräva någon särskild lagstiftning på området. Somframgår av min redogörelse innebär de nya konventionema om skyddet avden mdjön i och Nordostatianten en modernisering av denu gäUande konventionema och en anpassning tiU tillkomna mUjöpoUtiska krav.Även om det aUtså har funnits konventioner på området, är de nyakonventionema av sådan betydelse inom miljöpoUtiken att det finns skäl attsärskdt överväga behovet av ändringar i mUjölagstiftningen. KonventionemainnehåUer åtaganden bl.a. om underrättelse och samråd vid föroreningsolyckor,samarbete vid bekämpning av förorertingar, information tiU allmänheten,informationsskydd och regler av administrativ natur. Dessa åtaganden är inte avsådan art att införUvan-det av dem i det svenska mUjöpoUtiska arbetet kräver ennationeU lagstiftning. Många av dessa åtaganden ligger i linje med detsamarbete som redan pågår meUan avtalspartema. Vissaregler skaU utvecklas av partema gemensamt. Jag avser här bl.a. regler omansvar för skada. Inte heUer i fråga om sådana regler finns det för närvarandeanledning att överväga ändringar i nationeU lagstifming. Avmin redogörelse framgår också att det i konventionema etableras ettantal nya begrepp som inte har förekommit där . Jag avser begreppenbästa tiUgängUga teknik (BAT), bästa mUjöpraxis (BEP), försUctighetsprincipenoch principen om att förorenaren betalar. Försvenskt vidkommande krävs för att konventionema skaU få status av gäUande rätt att de genom en lagstiftningsakt transformeras tiU att ingå i den svenska mUjörätten. Denna lagstiftningsteknik används re gelmässigt på mUjöpoUtikens område när en intemationeU överenskom melse skaU införUvas med svensk rätt. Bland de lagstiftningsärenden i vilka denna teknik har tiUämpats på det mUjörättsUga om rådet kan nämnas ändringar i bl.a. mUjöskyddslagen (1969:387) med anledning av (prop. 1992/93:60) samt prop. 1992/93:140 24 om svensk verksamhet iAntarktis. Denvedertagna lagstiftningstekniken innebär inte att en konven- Prop. 1992/93:237tionstext ordagrant skall återges i den nationeUa lagen. Det är tillräckligtatt lagen kan tillämpas så att reglema i de intemationeUa överenskommelsemakan följas. Det är dock önskvärt att den nationeUa lagstiftningen är såutformad att det om möjUgt tydUgt framgår att den inrymmer intemationeUaöverenskommelser. Koncessionsnämndenför miljöskydd och har ifrågasatt om det är en brist i densvenska lagstiftningen om de angivna principema inte framgår direkt avsvensk lag. Koncessionsnämndenanser att en svensk ratificering av konventionerna bör föregås av en noggranngenomgång av konventionstextema med beaktande av förenUgheten med det svenskarättssystemet, förenUgheten med svensk mUjöskyddsnomenklatur och förenUghetenmed övriga internationella åtaganden eller planerade åtaganden. Enkonvention kan i och för sig staUas under beslut för godkännandeutan att de av konventionen föranledda lagförslagen är färdigberedda. Ett skältiU detta kan - som i det nu aktueUa feUet - vara att det är av särskildbetydelse med ett snabbt ikraftträdande meUan avtalspartema i konventionen. Pågmnd därav och då det under beredningen inte gjorts gällande att det skullefinnas några åtaganden i konventionerna som inte kan acceptera,föranleder inte frågor som gäller genomförandet i svensk lagstiftning någotuppskov vad gäUer själva godkännandet av konventionerna. I den mån Sverigesåtaganden enligt konventionerna föranleder ändringar i svensk lagstiftningkvarstår denna förpliktelse även efter det att ratifikationsprocessen äravslutad. påpekar pågår en omfattande översyn av den svenskamiljörättsliga lagstiftningen. (ME 1989:04) förväntas inomkort avge sitt huvudbetankande med förslag tdl en miljöbalk som innebär ensamordning av de viktigaste lagama på miljöskyddsområdet. Vidare pågår inomMUjö- och naturresursdepartementet en översyn av den svenskamiljölagstiftningen i förhåUande tiU gällande intemationeUa överenskommelser.Denna översyn kommer att avrapporteras i endepartementspromemoria. Inomramen för dessa översynsarbeten kommer frågor om förhåUandet tiUinternationella konventioner och de begrepp som används i sådana sammanhang attaktualiseras. Ocksåhos andra avtalsparter torde det finnas anledning att överväga ändringar i dennationella lagstiftningen med anledning av de nya internationellakonventionema. Det är i själva verket så att en viktig funktion av deintemationeUa avtalen är att vara pådrivande för partemas nationella mUjöpoUtikoch mUjölagstiftning. Det är min uppfettning att man även för svensktvidkommande måste öka beredskapen för att göra ändringar i densvenska lagstiftningen med anledning av internationella avtal. I sammanhangetär det inte minst viktigt att lagtexterna ges en sådan utformning att det avdem tydUgt framgår att internationella avtal har beaktats. Av de nya principer somhar införts i konventionema har försik tighetsprincipen aUtsedan tillkomsten av miljöskyddslagen varit vägle- 25 dande för tiUämpnuigen av den lagen (se bl.a. prop. 1969:28 s. 210 och prop.1980/81:92 s. 39). FörsUctighetsprincipen avspeglas också i 5 § Prop.1992/93:237 lagen om kemiska produkter. Ävenprincipen om att förorenaren skaU betala är accepterad och i åtskilliga faUgenomförd i svensk mUjölagstiftning. Enligtmin mening kan även principema om bästa tiUgängUga teknik och bästa miljöpraxisupprätthåUas med stöd av mUjöskyddslagen och lagen om kemiska produkter i denutsträckning som krävs med hänsyn tiU de åtaganden som följer av nuifrågavarande konventioner. Denna bedömning gmndar jag på att ärenden om rrtiljöfarUgverksamhet handläggs av de beslutande myndighetema entigt ettförvaltningsförfarande som innebär att myndigheten aUtid har ett ansvar för attärendet bUr tillfredsställande utrett och prövat. I denna prövning har de nuberörda principerna och de riktlinjer som enligt konventionema skaU gäUa vidtillämpningen av principema en självklar plats och ryms inom de aUmänt hållnareglema i såväl mUjöskyddslagen som lagen om kemiska produkter, I den mån enprövningsmyndighet finner att en ansökan eUer annan tiU en myndighet ingivenhandUng uite utgör tillräckligt underlag för att ta staUning i en given frågahar myndigheten befogenhet att begära erforderlig komplettering avbeslutsunderlaget. skaU enligt 14 § miljöskyddslagen sörjaför en fuUstandig utredning av de ärenden som kommer under nämndens prövnuig.EnUgt 5 § miljöskyddslagen skaU verksamheten därvid bedömas utifrån vad som ärtekniskt möjUgt och ekonomiskt rimligt. Detta har inneburit att kraven på olikamiljöfarliga verksamheter successivt har kunnat skärpas under de senastedecenniema. De nu aktueUa konventionema Ugger enligt min uppfattning väl i Unjemed denna utveckling. Ävenom de aUmänna principema i konventionema kan tillämpas med stöd av gällanderätt, kan det finnas skäl att överväga ytterUgare ändringar och förtydligandenav principieU karaktär i den svenska lagstiftningen av hänsyn tiU intresset avhannonisering med uitemationeUa avtal. Sådana lagändringar aktuaUseras dockinte bara på grund av de nu ifrågavarande konventionema. Som jag tidigare nämntuppkommer frågan bl.a. i samband med behandlingen av förslaget tdl en nyrrtiljö-baUc, Vidsidan av de genereUa principema pekar på att de nu akttjellakonventionema avviker från svensk lagstiftning genom att hålla en högredetaljnivå än lagstiftningen. Som en följd av har den ändringengjorts i mUjöskyddslagen att regeringen eUer den myndighet regeringen bestämmerfår meddela de föreskrifter angående skyddsåtgärder, begränsningar ochförsUctighetsmått i övrigt som på grund av av godkändaåtaganden enUgt inte får åsidosättas. Förslaget tdl en mUjöbalk kanförväntas ge ännu större utrymme att meddela direkt bmdande genereUaföreskrifter som ett alternativ tiU dagens system med individueUa tiUstånd.Sådana föreskrifter ökar utrymmet för att återspegla detaljeraderrtiljöskydds-krav i intemationeUa konventioner i den inhemska lagstiftningen. Koncessionsnämndenpekar i sitt yttrande också på att uttrycket "tUl stånd" används i olika sammanhang i konventionstexten på ett sådant 26 sätt att man måste uttala tveksamhet inför konventionstextens förenUghet Exempel på detta finns erdigt Prop. 1992/93:237nämnden i artikel 6 punkt 3 i Helsingforskonventionen. Där fömtsätts att ettförhandstillstånd skaU kunna periodiskt fömyas, medan det rådande systemet iSverige enUgt nämnden innebär att ett tiUstånd tiU miljöfarlig verksamhet iprincip gäUer för aU framtid. Det är, framhåller nämnden vidare, vUlkoren förtiUståndet som kan omprövas eller under vissa fömtsättningar viden tidigare tidpunkt. Jag viU i detta avseende först påpeka att redan enhgtgäUande lag - 18 § mUjöskyddslagen - tiUstånd tiU mUjöfarUg verksamhet kantidsbegränsas om det finns särskUda skäl. kan också medtiUämpning av 21 § mUjöskyddslagen, om det när tiUstånd tiU mUjöfarUgverksamhet lämnas, ej tiUräckUgt säkert kan bedömas vilka vUlkor som bör gäUa,i visst avseende skjuta upp avgörandet i denna del tiU dess erfarenhet avverksamheten vunnits. Den av åberopade artikeln innebär atttiUstandsgivna utsläpp i vatten och tiU luften skall övervakas och kontroUeras.EnUgt 24 § mUjöskyddslagen finns det möjligheter att ompröva villkor i sådanomfattning att ett tiUstånd i praktiken mte går att umyttja. Även om såledesden gäUande lagen ger goda förutsättningar att uppfyUa Helsingforskonventioneni nu berört avseende, kommer det i samband med beredningen av MUjöskyddskom-mitténsförslag tdl miljöbalk att finnas anledning att särskUt överväga utformningen avde motsvarande reglema i balken, bl.a. med hänsyn tdl av ingångnaintemationeUa avtal. Konventionemainnehåller också ett antal definitioner som syftar tdl att ange vad som ikonventionerna avses med vissa begrepp. De definitioner som finns i de nyakonventionema uiryms erdigt min mening i gällande svensk lagstifming. Någotannat har inte heUer framkommit under beredningen av ärendet. Utövervad jag nu har anfört finns det anledning att nu ändra de svenska reglema påett par särskUda punkter. Bestammelsemai artikel 10 i konventionen om skydd av miljö ochartikel 4 i konventionen för skydd av den mdjön i Nordostatianten, sominnebär ett förbud mot förbränning av avfaU tiU havs, saknar motsvarighet iden gäUande svenska lagstiftningen. En föreskrift som innebär ett förbud motförbränning av avfaU i enUghet med konventionemas krav bör aUtså införas isvensk lagstifming. Föreskriften bör tas in dumpningslag. Sompåpekats av behövs i förordningen (1985:837) om PCB m.m. enändring såvitt avser perklorerade terfenyler (PCT). Jag avser att återkomma tiUregeringen i den frågan. 3 om gränsöverskridande Prop. vattendrag och internationella sjöar Regeringenbeslutade om undertecknande av ett inom Förenta nationemaskommission för (ECE) utarbetat utkast tiU konvention om skydd ochanvändning av gränsöverskridande vattendrag och intemationeUa sjöar.Konventionen antogs därefter vid ett möte inom ECE (to ECEGovemments on Environmental and Water Problems) i den 17-18 mars1992 varvid den undertecknades av 22 stater och EG. Enligtkonventionen skaU partema vidta aUa lämpUga åtgärder för att förhindra,kontrollera och minska gränsöverskridande påverkan. SärskUt gäUer dettavattenförorening samt användning av gränsöverskridande vatten i övrigt.Ekosystemen skaU bevaras och vid behov återställas. 1konventionen behandlas närmare oUka slag av åtgärder för att förhindra,kontrollera och minska gränsöverskridande påverkan. Vidare behandlas frågor omövervakning av gränsöverskridande vattendrag, samarbete om forskning och utvecklingav effektiv teknik för att hindra gränsöverskridande påverkan,infonnationsutbyte, ansvar, samarbete mellan parterna, samråd, varnings ochalarmsystem, ömsesidigt bistånd, information tiU allmänheten samtinstittjtioneUa bestämmelser. går inte längre än gäUande svensk miljölagstiftning.Gränsöverskridande vattendrag är for svensk del främst älv på gränsenmellan och samt mellan och . MeUanSverige och finns en gränsälvsöverenskommelse som ingicks . Ensärskild finsk-svensk gränsälvskommission handlägger frågor rörande byggande ivatten, vattenreglering, fiskefrågor samt vattenföroreningsfrågor i älvsvattenområde. Föreskriftersom reglerar gränsöverskridande mUjöpåverkan finns oclcså i den nordiskamiljöskyddskonventionen som undertecknades av de nordiska miljöministrarna år1974. I denna finns regler om ömsesidigt hänsynstagande vid ländemas prövningav tiUåtUgheten av aU miljöskadUg verksamhet. Den stöming som sådan verksamhetorsakar i annat land skaU enUgt konventionen likstäUas med stöming i det egnalandet. I konventionen ges föreskrifter om skyldighet att informera nordisktgrannland som påverkas av stömingen.