prop · GG0333 · 1992-12-31 00:00:00 — Bestämmelserna imärkningsdirektivet har tillkommit för att åstadkomma enhetliga regler ommärkning och därigenom underlätta en fri rörlighet av textilier. Syftet medreglerna är alltså inte i första hand att komma till rätta med otillbörligaförfaranden vid marknadsföring av sådana varor. Det är därför inte möjligteller lämpligt att använda marknadsföringslagens sanktionssystem vid allaöverträdelser av märkningsföreskrifterna. Marknadsföringslagens generalklausulom informationsskyldighet kan t.ex. inte tillämpas gentemot en näringsidkaresom brustit i sin informationsplikt mot en annan näringsidkare. Av det anfördaföljer alltså att det bör utformas särskilda regler som kan användas för attkomma till rätta med överträdelser av märkningsföreskrifterna. Vad som har sagts utesluter emellertid inte attmarknadsföringslagens föreskrifter om otillbörlig marknadsföring i vissa fall ändå kan bli tillämp liga. Beträffande förhållandet mellan marknadsföringslagen och speciallag stiftning om märkning kan hänvisas till uttalanden i prop. 1975/76:34 med förslag till marknadsföringslag, m.m., s. 113 f. 15 För att tillsynen skallkunna utövas på ett så effektivt sätt som möjligt, bör tillsynsmyndigheten() ha rätt att meddela de förelägganden och förbud som behövs.Sådana förelägganden och förbud bör också kunna förenas med vite. I sammanhanget bör dockframhållas tillsynsmyndigheten i första hand bör försöka nå rättelse påfrivillig väg genom att lämna information om reglernas innebörd och råd om hurnäringsidkama skall förfara för att uppfylla de föreskrivna kraven. Vid sidan omvitesföreläggande eller vitesförbud bör som ett alternativ också finnas enmöjlighet att straffsanktionera uppsåtliga eller oaktsamma överträdelser avmärkningsföreskrifterna. Strängare påföljd än böter bör därvid inte förekomma.För åtal bör krävas medgivande av tillsynsmyndigheten. När det gällerstraffbelagda förfaranden bör vitessanktion inte tillämpas som ett alternativnär frågan lämpligen bör prövas i straffprocessuell ordning, t.ex. då någonoklarhet i skuldfrågan föreligger. Regeringensbedömning: Kostnaderna för tillsyn över efterlevnaden av regler om märkning avtextilier bör tUls vidare kunna täckas genom en omfördelning av tillgängligaresurser. En näringsidkaresom har lämnat felaktiga uppgifter om textiliers fibersammansättning bör kunnaåläggas att betala kostnaderna för provtagning och analys. Promemoriansbedömning: Överensstämmer med regeringens. anser att nuvarande anslagsramar inte medger en tillräckligtstor beredskap. i betvivlar att att enomfördelning av tillgängliga resurser räcker för att klara avmarknadsövervakningen. De remissinstanser som yttrat sig i frågan ombetalningsskyldighet för provtagnings- och analyskostnader instämmer i attnäringsidkare som medvetet brutit mot föreskrifterna bör kunna åläggas en sådanskyldighet. Några remissinstanser anser att detta bör framgå av lagen. Skälen for regeringensbedömning: Märkningsdirektivet ställer inga konkreta krav på hurmarknadsövervakningen skall bedrivas. Det sägs heller inget särskilt omomfattningen av kontrollen. Det torde dock stä klart att informationssatsningaroch ökade kontrollinsatser i form av i första hand stickprovskontroUer kommeratt krävas. Ensådan övervakning förutsätter att nationella resurser sätts av för dettaändamål. Konsumentverkethar i en skrivelse till regeringen (dnr C92/263/FOK) försöktuppskatta behovet av centrala resurser på bl.a. områdena för produktsäkerhetoch produktinformation. Verket kommer där fram till att en summa om cirka 3,5miljoner kronor. Denna uppskattning avser 5 årsarbetskrafter för kontrollsystemmed central samordning och systematisk lokal kontrollverksamhet, test- ochanalyskostnader avseende genomsnitt- ligt500 produktslag, bl.a. leksaker och textilier, konsult och experthjälp Prop.1992/93:33 samt för resekostnader, datoruppkopplingar etc. Härtill kommerenligt verket svåruppskattade kostnader för tillsyns- ochföreskriftsansvar, som innefattar statistikinsamling och analys, informationoch utbildningav kontrollanter, kontakter med näringslivet, ärendehandläggning,bevakning av det internationella arbetet samt ändringar av föreskrifter ochprovningsbestämmelser. Regeringenhar bemyndigat chefen för att tillkalla enkommitté med uppdrag att göra en konsumentpolitisk översyn (Dir. 1992:63). Ikommitténs uppdrag ingår bl.a. att undersöka hur marknadsövervakningen påkonsumentområdet raed anledning av bör organiseras samt vilkafinansieringsbehov och finansieringsalternativ som föreligger. I awaktan påresultatet av kommitténs arbete bör verkets nya uppgifter på textilområdettills vidare kunna av genom en omfördelning av tillgängliga resurser. Direktivenförutsätter att textilfiberblandningar analyseras enligt vissa särskilt angivnametoder. har inte möjlighet att själv utföra sådana analyser.De kan i bara utföras av TEFO och kostar ca för binärablandningar och ca för ternära blandningar. Dessa priser gällerenstaka provningar. En rimlig ordning är att kostnader försådana textilanalyser i vissa fall får bäras av näringslivet. Således bör dennäringsidkare som har lämnat felaktiga uppgifter om textiliersfibersammansättning kunna åläggas att betala provtagnings-ochanalyskostnaderna. Det bör ankomma på regeringen att meddela föreskrUter omdetta. Enfråga som också bör tas upp i detta sammanhang är eventuella kostnadskonsekvenserför domstolarna. I avsnitt 5.3 har vi anfört att tillsynsmyndigheten bör hamöjlighet att meddela förelägganden och förbud förenade med vite. Beslut omsådana åtgärder bör med hänsyn till rättsäkerheten få överklagas hos domstol.De aktuella besluten bör kunna överklagas tiU kammarrätt. Instansordningen kandock komma att ändras på grund av att i betänkandet (SOU1991:106) Domstolama inför 2000-ta-let har föreslagit att i princip allaförvaltningsbeslut skall prövas av länsrätt som första domstolsinstans. om överklagande har med hänsyn till lagkravet (jfr 11 kap 4 §regeringsformen) tagits in i den föreslagna lagen. Enligtlagen (1985:206) om viten prövar länsrätterna frågor om utdömande av viten.När ett förelagt vite skall dömas ut tas således domstolsresurser också ianspråk. Omfattningenav den nya ärendemängden kan på goda grunder antas bli marginell. (avsnitt 5.1) har nämnts att gällande standarder och riktlinjer på dettextUa området stämmer i stort överens med EG-direktivens krav och attefterlevnaden av dem i praktiken är god. På annan plats (avsnitt 5.3) har ocksånämnts att tillsynsmyndigheten i första hand bör försöka nå rättelse påfrivillig väg. De kostnader som kan uppstå för domstolama raåste därförbetraktas som försumbara. 2Riksdagen 1992/93. 6 Upprättat lagförslag Prop. Ienlighet med vad vi nu har anfört har inom upprättatsförslag till lag om märkning av textilier. Somframgår av avsnitt 5.2 är lagförslaget utformat som en ren bemyndigandelag. I den följandespecialmotivering avser hänvisningarna inom parantes motsvarande bestämmelseri märkningsdirektivet. 1§ Denna lag skall tillämpas på textilier som tillhandahålls i näringsverksamhet. Medtextilier avses varor som helt eller delvis består av textila fibrer. Idenna paragraf anges lagens tillämpningsområde. Märkningsdirektivetsbestämmelser gäller textilprodukter som marknadsförs inom gemenskapen såvälföre som under tillverkningsprocessen som i vaije distributionssteg (artikel1). Iparagrafens första stycke anges att lagen tillämpas på textilier som tillhandahållsi näringsverksamhet. Med tillhandahållande avses detsamma som iproduktsäkerhetslagen (1988:1604), dvs. både försäljning och gratisutdelning. Mednäringsverksamhet förstås sådan verksamhet som drivs av näringsidkare.Näringsidkaren är var och en som yrkesmässigt driver verksamhet av ekonomiskart, oavsett om verksamheten är inriktad på ekonomisk vinst eller ej.Begreppet har sammma innebörd som inom den marknadsrättsliga lagstiftningen iövrigt, exempelvis produktsäkerhetslagen. Iparagrafens andra stycke definieras begreppet textilier. Med textilier avsesvaror som uteslutande eller till viss del består av textila fibrer (jfr artikel2). Lagens tillämpningsområde blir genom denna definition i och för sig någotvidare än märkningsdirektivets tillämpningsområde, som omfattar produkter somtill väsentlig del innehåller textila fibrer. Avsikten är dock inte att kraveni praktiken skall vara mera omfattande än märkningsdirektivets. Genom detvidare tillämpningsområdet lämnas öppet att justera reglerna med hänsyn tilleventuella ändrade regler inom EG och EES. Iförordning respektive myndighetsföreskrifter får med utgångspunkt i direktivennärmare anges vilka textilier som omfattas av märkningsskyldigheten (jfravsnitt 3.2.1) 2§Regeringen får meddela föreskrUter om att textilier skall vara märkta med enuppgUt om innehållet av textila fibrer eller att de på något annat sätt skallvara försedda med en sådan uppgift. om detta får meddelas av den myndighet som regeringen bestämmer. I paragrafens/ö7S/flstycke ges regeringen rätt att meddela föreskrUter om att textilier skall varamärkta eller på annat sätt försedda med uppgift om de textilafibrer som textilierna består av. Regeringens föreskriftsrätt avser alltsåobligatorisk märkning (jfr artikel 8). Enligt andra stycket fårregeringen överlåta åt en myndighet att meddela närmare föreskrifter ommärkningsskyldigheten. Också undantag från märkningsskyldigheten avses härmed.Härigenom öppnas möjligheter att på myndighetsnivå transformera de detaljeradedirektivreglerna till svensk rätt. I fråga om undantag frånmärkningsskyldigheten innehåller märkningsdirektivets bilaga 3 en uppräkningav sådana textilprodukter som inte behöver förses med uppgift om vilka textilafibrer som de består av. I ett senare rådsdirektiv (83/623/EEG) har bilaganutökats med fler sådana textilprodukter. 3§ Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddelaföreskrifter om 1. hur textila fibrer fär benämnas och beskrivas, 2. vilka metoder för kvantitativ analys av textilafiberblandningar som skall användas vid provning och kontroll. Märkningsdirektivetinnehåller enhetiiga regler för vilka benämningar och beskrivningar av textilafibrer som får användas. Sådana föreskrifter, liksom föreskrifter av merteknisk karaktär om analysmetoder skall enligt denna paragraf kunna meddelasav regeringen eller av den myndighet som regeringen bestämmer. 1punkt 1 lämnas således bemyndigande för regeringen eller den myndighet somregeringen bestämmer att meddela förskrifter om vilka benämningar ochbeskrivningar på textila fibrer som får användas och hur de skall anges. Det ärhär fråga om att transformera märkningsdirektivets detaljerade bestämmelsertill svenska föreskrifter. Bestämmelser om benämningar och beskrivningar finnsfrämst i artiklarna 3-7.1 artikel 8 finns närmare regler om hur namn,beskrivningar och mera detaljerade uppgifter om fiber-innehållet skall anges. Ipunkt 2 lämnas bemyndiganden för regeringen eller den myndighet som regeringenbestämmer att meddela föreskrifter i fråga om vilka analysmetoder som skallanvändas vid provning och kontroll. Ifråga om analysmetoder innehåller direktiven rörande kvantitativ analys avbinära resp. ternära textilfiberblandningar bestämmelser som skall tillämpasvid alla officiella provningar för att bestämma textilprodukters fibersammansättning(artikel 3 i båda direktiven). 4§ Den myndighet som regeringen bestämmer skall se till att de föreskrifterföljs som har meddelats med stöd av denna lag eller ett bemyndigande enligtlagen. Tillsynsmyndighetenfår meddela de förelägganden och förbud som behövs för att se till att föreskrifternaföljs. Idenna paragrafs första stycke bemyndigas regeringen att i en förordning bestämma vilken myndighetsom skall utöva tillsynen över märkningsföreskrifterna. I denna del kanhänvisas till avsnitt 5.3, där anges som lämpligtillsynshavare. Med hänsjm till att 8 kap.3 § regeringsformen kräver lagform i fråga om föreskrifter om bl.a. åliggandeför enskUda har i paragrafens andra stycke intagits en föreskrift om atttillsynsmyndigheten får meddela förelägganden och förbud. 5§ Regeringen får meddela föreskrifter om 1. att en näringsidkare är skyldig att betalakostnader för provtagning och undersökning av textilier, 2. att en näringsidkare är skyldig att lämna sådanaupplysningar, handlingar, varuprov och liknande som behövs för atttillsynsmyndigheten skall kunna se tUl att de föreskrifter följs som harmeddelats med stöd av denna lag eller ett bemyndigande enligt lagen. Idenna paragraf bemyndigas regeringen att meddela föreskrifter i frågor som rörtillsynen. I motsats till vad som gäller för de frågor som anges i 4 § kanregeringen enligt denna paragraf inte vidaredelegera föreskriftsrätten. Punkt1 handlar om föreskrUter om skyldighet för näringsidkare att betala kostnadernaför provtagning och analys. Denna fråga har behandlats i avsnitt 5.4. Punkt2 gäller föreskrUtsrätten i vissa andra frågor av betydelse för att tillsynsmyndighetenskall kunna utöva tillsynen på ett effektivt sätt. En näringsidkare måstet.ex. kunna avkrävas uppgifter och varuprov. Det nödvändiga underlaget förtillsynsmyndighetens bedömning kan finnas i dokument och andra handlingar hosnäringsidkaren. För att kunna utföra en analys av textilierna måstetiUsynsmyndigheten också få tillgång till varuprov. 6§Tillsynsmyndighetens beslut i enskilda fall enligt denna lag eller enligtföreskrUter som har meddelats med stöd av lagen får överklagas hoskammarrätten. Idenna paragraf anges ordningen för överklagande av tillsynsmyndighetens beslut. Enligt 4 § andrastycket får tillsynsmyndigheten meddela förelägganden och förbud. Sådana beslutfår alltså överklagas hos kammarrätten. Andra beslut som får överklagas hoskammarrätten gäller frågor som regleras i föreskrUter som meddelats med stödav ett bemyndigande i lagen, t.ex. beslut om att en näringsidkare skall betalakostnaden för en textilanalys. framgår att de nu berörda EG-rättsakterna skall implemen-teras utanövergångsarrangemang. Den nu föreslagna lagen om märkning av textUier och nödvändigaföljdförfattningar till lagen bör därför träda i kraft Prop. 1992/93:33samtidigt med . Eftersomdet är oklart om kan träda i kraft bemyndigasregeringen att bestämma när den nya lagen om märkning av textilier skall trädai kraft. Regeringenföreslår att antar förslaget till lag om märkning av textilier Propositionens lagförslag Prop. Lag om märkning av textilier 1§ Denna lag skall tillämpas på textilier som tillhandahålls i näringsverksamhet.Med textilier avses varor som helt eller delvis består av textila fibrer. 2 §Regeringen får meddela föreskrifter om att textilier skall vara märkta med en uppgift om innehållet av textila fibrer eller att de på något annat sätt skall vara försedda med en sådan uppgift. om detta fär meddelas av den myndighet som regeringen bestämmer. 3 §Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om 1. hur textila fibrer får benämnas och beskrivas, 2. vilka metoder för kvantitativ analys av textilafiberblandningar som skall användas vid provning och kontroll. 4 §Den myndighet som regeringen bestämmer skall se till att de föreskrifter följs som har meddelats med stöd av denna lag eller ett bemyndigande enligt lagen. Tillsynsmyndighetenfår meddela de förelägganden och förbud som behövs för att se till attföreskrifterna följs. 5 §Regeringen får meddela föreskrifter om 1. att en näringsidkare är skyldig att betalakostnader för provtagning och undersökning av textilier, 2. att en näringsidkare är skyldig att lämna sådanaupplysningar, handlingar, varuprov och liknande som behövs för atttillsynsmyndigheten skall kunna se till att de föreskrifter följs som harmeddelats med stöd av denna lag eller ett bemyndigande enligt lagen. 6 §Tillsynsmyndighetens beslut i enskUda fall enligt denna lag eller enligt föreskrUter som har meddelats med stöd av lagen får överklagas hos kam marrätten. Dennalag träder i kraft den dag som regeringen bestämmer. Promemorians förslag till Prop. Lag ommärkning av textilier 1 §Denna lag skall tillämpas på varor som helt eller delvis består av textila fibrer (textilier) och som marknadsförs i näringsverksamhet. 2 §Regeringen får meddela föreskrifter om att textilier skall vara märkta eller pånågot annat sätt försedda med uppgift om innehållet av textila fibrer. 3 §Regeringen får överlåta åt den myndig-het som regeringen bestämmer att meddelanärmare föreskrifter om uppgiftsskyldigheten och om undantag från denna. 4 §Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddelaföreskrifter om 1. textila benämningar och beskrivningar som fåranvändas, 2. metoder för att bestämma sammansättningen avtextila fibrer, 3. provning och kontroll av uppgifter om textilafibérsammansättningar, 4. skyldighet för näringsidkare att betala kostnaderför provtagning och undersökning av prov, 5. skyldighet för näringsidkare att lämna sådanaupplysningar, handlingar, varuprov och liknande som behövs för att se till attföreskrifter som har meddelats med stöd av denna lag efterlevs. Dennalag träder i kraft den dag som regeringen bestämmer. Förteckning över de remissinstanser som yttrat sig Prop. 1992/93:33 över promemorian (DS 1992:47) Märkning av 'sa 2 textilier - en EG-anpassning till följd av EES-avtaletsamt en sammanställning av yttrandena Efterremiss har yttrande avgetts av Landsorganisationeni (LO), (Tekoindustrierna), GrossistförbundetSvensk Handel och Textilleverantörerna har lämnat ett gemensamt yttrande. Samtligaremissinstanser tillstyrker att det införs svenska föreskrUter om märkning avoch benämningar på textilier på sätt som föreslås i promemorian genom bl.a. enbemyndigandelag. är dock kritisk till en renbemyndigandelag och ser helst att lagen kompletteras med materiellaföreskrifter genom en hänvisning till de materiella reglerna i respektiveEG-direktiv. Sammanställningav remissyttrandena Föreskrifternas tillämpningsomi-åde EG-bestämmelsernaom märkning m.m. gäller produkter som till väsentiig del består av textilafibrer och som förs ut på marknaden i kommersiellt syfte. Märkningdirektivetskall dock inte tillämpas på bl.a. sådana textilprodukter som av avsedda förexport till tredje land. I promemorians lagförslagsägs att lagen skall tillämpas på varor som helt eller delvis består av textila fibrer och som marknadsförs i näringsverksam- 25 I kommentaren sägsatt avsikten med denna vida bestämning inte är att Prop. 1992/93:33 deföreskrUter som meddelas med stöd av lagen skall ges ett vidare tillämp- Bilaga 2 ningsområde än EG-bestämmelsernas. Lagen i denna del gör detemellertid möjligt att snabbt anpassa de svenska föreskrifterna tUl eventuellaförändringar av EG-bestämmelserna. och anser att det bör anges i lagenatt reglerna baseras på bestämmelserna i och på innehållet i deaktuella direktiven. anser vidare att svensk rättsterminologisä långt som möjligt bör behållas när överförs till svenskrätt. Tekoindustriernaanser att lagen bör ansluta närmare till EG-bestämmelserna och föreslår därföratt tillämpningsområdet för lagen bör vara varor som till väsentlig del bestårav textila fibrer och som inte är avsedda för export. Ipromemorian föreslås att föreskriftsrätten så långt det är möjligt delegerastill regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer samt att denmyndigheten bör vara . Konkurrensverketanser det viktigt att regeringen eller myndighet vid utarbetande av nya ellerändrade regler beaktar vilken effekt på konkurrensen som reglerna kan få ochatt det därvid sker samråd med . Standardiseringskommbsioneni (SIS) anser att är den myndighet som lämpligen böranförtros uppgiften att utfärda föreskrifter. SISframhåller att det ytterst angeläget att de föreskrifter som bedöms erforderligai största möjliga utsträckning hänvisar till europastandard eller, i förekommandefall, internationell standard, som fastställts som svensk standard. konstaterar att den föreslagna ordningen med hänsyn tillKonsumentverkets kompetens ligger nära till hands. Någraremissinstanser, däribland och , anmärker att de svenska föreskrUterna inte får gå längreän EG-direktivens bestämmelser och att föreskrifterna måste kunna motiverasutifrån djupt kända konsumentkrav. anser att det är viktigt att berörda parter, bl.a.branschorganisationerna, får möjlighet att delta i utformningen av föreskrUterna. instämmer i att bör vara den myndighetsom får till uppgift att meddela närmare föreskrifter etc. Förbundet framförockså önskemålet att föreskrifter utarbetas i nära samråd med branschensintresseorganisationer. Ipromemorian föresläs att skall ha hand om tillsynen. Bilaga2 Där sägs också att textilanalyser endast utförs av (). Deflesta remissinstanserna tillstyrker att blir tillsynsmyndighet. Konkurrensverketanser det positivt att tillsynsmyndigheten inte själv utför textilanalyser,eftersom sådana är rent tekniska och inte innefattar någon myndighetsutövning.Verket menar att denna verksamhet bör bedrivas av behöriga provningsorgan.Verket pekar på att införandet av EG:s system för provning och kontroll gerförutsättningar för etablering av flera provningsorgan i vid sidan avdet som redan finns, nämligen TEFO. Verket stty-ker slutligen under värdet avförebyggande verksamhet i form av informationsspridande åtgärder, vilka tordeminska behovet av rena övervaknings-och kontrollåtgärder. Konsumentverketframhåller att den tUlsyn som verket utför med stöd avmarknadsföringslagen och produktsäkerhetslagen endast gäller varor som säljstill enskilda konsumenter. Verket anser sig inte ha några möjligheter attkontrollera varutransaktioner som sker näringsidkare emellan. framhåller att den föreslagna lagens tUlämpningsområde innebäratt tillsynsansvaret kommer att omfatta ett väsentligt större område än vad somär att hänföra till konsumentområdet, vilket enligt sininstruktion skall verka inom. Med hänsyn till att verkets deklaration i dennadel (se ovan) anser förbundet att kontrollen av textilier på andra områden änkonsumentområdet måste lösas på annat sätt än det föreslagna. framhåller att det åvilar en stor informationsuppgift såväl påregering och berörda myndigheter som på näringslivets olika organisationer.Förbundet har därför intensifierat sin service till sina medlemsföretag. Tekoindustriernaerinrar om att märkningskraven - och därmed också tillsynsuppgiften - inteendast gäller när produkterna avyttras till konsumenter (slutanvändare) utannär produkterna över huvud taget saluförs i produktions- eller kommersielltsyfte, dvs. tiUsynsuppgUten gäller ett eller flera handels- och produktionsledinnan varan når konsumenten. anser det ändamålsenligt att som besittersärskild sakkunskap tilldelas tillsynsuppgifterna. I promemorianföreslås att det ytterst måste finnas en möjlighet att straffa näringsidkaresom gör sig skyldiga till överträdelser av bestämmelserna och att böter vara entillräcklig påföljd i sådana faU Industriförbundanser att ett straffrättsligt beivrande av överträdel- ser kommer att vara mycketlågt prioriterat med hänsyn till polis- och åkla- Prop. 1992/93:33rarmyndigheternas samt de allmänna domstolarnas arbetsbelastning. För- Bilaga 2 bundet menar att om respekten för reglerna skall upprätthållas såtorde en tillämpning av 2 § marknadsföringslagen (1975:1418) var den ipraktiken enda framkomliga vägen. Förbundet pekar också på att böter ochfängelse som sanktion inom marknadsrätten i viss mån kan sägas vara påavskrivning. anser att strängare påföljd än böter inte bör komma ifråga. Förbundet menar att huvudansvaret skall åvila det första ledet inom"näringsverksamheten" som saluför varan i landet, eftersom en annanordning skulle kunna medföra att samtliga detaljister nödgas utföra prov- ochanalystester på hela sitt varje säsong nyinköpta sortiment för att kunnagardera sig mot riskerna för eventuellt åtal. Ipromemorian sägs att de nya tillsynsuppgifter m.m. som läggs på Konsumentverketfår av genom en omfördelning av tillgängliga resurser.