prop · GG0398 · 1992-12-31 00:00:00 — Lag omändring i kommunalskattelagen (1928:370) Härigenomföreskrivs att punkt 6 av anvisningama till 24 § kommunalskattelagen(1928:370) skall ha följande lydelse. till24 § 6. * Företog, som driver kämkrafts- 6. Företog, som driver kärnkrafts- anläggning, får avdrag för belopp anläggning, får avdrag för belopp som i räkenskapema för beskatt- som i räkenskapema för beskatt ningsåret avsätts för att täcka före- ningsåret avsätts för att tocka före togets utgifter för framtida hante- togets utgifter för framtida hante ring av utbränt kämbränsle, radio- ring av utbränt kämbränsle, radio aktivt avfall o.d. Avdrag medges aktivt avfall o.d. Avdrag medges dock inte för hanteringsutgifter som dock inte för hanteringsutgifter som belöper på verksamhet som bedrivs belöper på verksamhet som bedrivs efter beskattningsårets utgång och efter beskattningsårets utgång och inte heller för hanteringsutgifter för inte heller för hanteringsutgifter för vilka företoget kan påräkna ersätt- vilka företoget kan påräkna ersätt ning enligt 9 § lagen (1981:669) om ning enligt 8 § lagen (1992:000) om finansiering av framtida utgifter för finansiering av framtida utgifter för använt kämbränsle m.m. Medgivet använt kämbränsle m.m. Medgivet avdrag skall återföras till beskatt- avdrag skall återföras till beskatt ning nästföljande beskattningsår. ning nästföljande beskattningsår. föregående stycke sagts gäller även i fråga om företog, som icke driverkämkraftsanläggning, såvida företoget mot förskottsbetalning åtogit sig attsvara för framtida utgifter för hantering av utbränt kämbränsle, radioaktivtavfall o.d. Dennalag träder i kraft . ' Senaste lydelse 1990:650. Miljö- och naturresursdepartementet Prop. Utdragur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande:stotsministem Bildt, ordförande, och stotsråden B. , ,, , , , , , , ,, , , , , P. , Proposition om ändring i lagen (1984:3) om kämtekniskverksamhet, m.m. Utredningenom översyn av kämtekniklagstiftningen har enligt sina direktiv (dir. 1989:10)haft till uppgift att genomföra en allmän översyn av lagen (1984:3) omkämteknisk verksamhet (kämtekniklagen) med tillhörande förordning (1984:14). Itilläggsdirektiv (dir. 1991:14) fick uti-edningen bl.a. till uppgift att seöver systemet för finansiering av kostnader för hantering och slutförvaring avanvänt kämbränsle m.m. I betänkandet (SOU 1991:95) Översyn av lagstiftningen påkämenergiområdet har utredningen bl.a. lämnat förslag till ändringar ikämtekniklagen och till en ny lag om finansiering av framtida utgifter föranvänt kämbränsle m.m. Till protokollet i detto ärende bör fogas ensammanfattning av betänkandet som bilaga 1, ett utdrag ur betänkandetslagförslag som bilaga 2 och en förteckning över remissinstansema och ensammanställning av remissyttiandena som bilaga 3. Jagkommer i det följande att mot bakgmnd av utredningens förslag to upp frågan omändringar i kämtekniklagen m.fl. lagar. Som framgår av avsnitt 2.4 kommer deförslag som utiredningen har lämnat i fråga om kontrollen av utförsel av vissutmstiiing att behandlas i ett annat sammanhang. Jag kommer också att ianledning av en skrivelse från föreslå vissa ändringar i lagen(1988:1597) om finansiering av hanteringen av visst radioaktivt avfall m.m. Regeringen beslöt den8 att genom lagrådsremiss inhämte Lagrådets yttrande över förslagtill ändringar i bl.a. kämtekniklagen. Lagrådsremissens lagförslag bör fogastill protokollet i detto ärende som bilaga 4. Lagrådets ytti:ande bör fogastill protokollet som bilaga 5. 2 1992/93. detssynpunkter behandlas i avsnitt 2.8.1 och 2.10 i den aUmänna motivé- Prop.1992/93:98 ringen samt i specialmotiveringen. Jag kan dock redan nu säga attjag godtar lagrådets synpunkter. Lagrådsgranskningen har också lett till vissaredaktioneUa ändringar i de remitterade förslagen. Enutgångspunkt for aU kämteknisk verksamhet måste vara att alla åtgärder vidtassom behövs för att upprätthåUa säkerheten och stiälskyddet. gäller såvälvid drift av kämtekniska anläggningar som vid hantering och slutförvaring avanvänt kämbränsle och kämavfaU. Att de senare frågoma löses på etttillfredsställande sätt är en fömtsättning för tillstånd till en kämtekniskverksamhet. Höga krav måste ställas på analysen bettäffandemiljökonsekvensema. Verksamheten på kämenergiområdet regleras av enlagstiftning som har utformats mot den bakgmnden och som därför innehållerlångtgående resttiktioner och krav på insyn från samhällets sida. Lagen(1984:3) om kämteknisk verksamhet (kämtekniklagen) trädde 1984 ochersatte då atomenergilagen (1956:306) m.fl. lagar. Kämtekniklagen innehållergmndläggande bestemmelser om säkerheten i samband med kämteknisk verksamhet,varmed avses såväl driften av kämtekniska anläggningar som aU hantering avkärnämnen och kämavfaU. Lagen innehåller regler om tiUståndsplikt och omtillståndshavarens skyldigheter. 1 lagen anges att tillstånd till nyakämkraftsreaktorer inte får meddelas. Ytteriigare foreskrifter finns iförordningen (1984:14) om kämteknisk verksamhet (kämteknikförordningen). Huvudsyftetmed kämtekniklagen är att så långt det är möjligt eUminera olycksrisker isamband med kämteknisk verksamhet. Däri ingår också det fysiska skyddet avkämtekniska anläggningar mot intrång från obehöriga och skadegörelse etc. Ikämtekniklagen och -förordningen finns också sådana bestemmelser som krävs föratt uppfylla intemationella åteganden om icke-spridning av kämvapen. Stiälskyddslagen(1988:220) med den tillhörande stiälskyddsförordningen (1988:293) tillämpasparallellt med kämtekniklagen. Strålskyddslagstiftningen har ett vidaretillämpningsområde än kämtekniklagen och syftar till att skydda människor, djuroch miljö från skadliga verkningar av såväl joniserande som icke-joniserandestiälning. I fråga om kämteknisk verksamhet skaU strålskyddsreglema garanteraatt den strålning som normalt förekommer vid en verksamhet avgränsas så attskadliga effekter inte uppkommer. Enligtkämtekniklagen gäller att reaktorinnehavama skall ansvara för behandUng ochförvaring av kämkraftproduktionens restprodukter. Käm-kraftföretegen betalardärför en årlig avgift till steten enligt lagen (1981:699) om finansiering avframtida utgifter för utbränt kämbränsle m.m. (finansieringslagen). Avgiftemafonderas och de fonderade medlen användsför att ersatte reaktorinnehavama för kostnader i samband med Prop.1992/93:98 hanteringenav använt kämbränsle, rivning av reaktoranläggningar och Reaktorinnehavama betalar också en särskUdavgift enligt lagen (1988:1597) om finansiering av hanteringen av Dessa medel används för att bekosto åtgärder vissa äldre försöksanläggningar. Detcivilrättsliga ansvaret för skador som kan uppkomma i samband med driften avkämtekniska anläggningar regleras i atomansvarighetslagen (1968:45), som gmndaspå den s.k. om skadeståndsansvar på atomenergins område ochtilläggskonventionen till denna jämte tilläggsprotokoll (SÖ 1968:17-20 och SÖ1983:31-32). Ansvarigamyndigheter för kämsäkerhet resp. strålskydd är Stotens kämkraftinspektion(SKI) och Stotens stiälskyddsinstittjt (SSI). SKI är tillsynsmyndighet enligtkämtekniklagen och prövar frågor om tUlstånd tiU kämteknisk verksamhet. Vissa tillståndsfrågorprövas dock av regeringen. SKI fuUgör också kontroUuppgifter i anslutning tillSveriges åtoganden om icke-spridning av kämvapen. har SKIhand om de uppgifter som tidigare ankom på (). SSIfullgör motsvarande uppgifter inom strålskyddsområdet. SSI är tillsynsmyndighetenligt strålskyddslagen och utfärdar föreskrifter samt beslutar om tillståndenligt den lagen. SSI handlägger också vissa tillståndsärenden enligtkämtekniklagen. Lokalasäkerhetsnämnder finns i vissa kommuner där kämteknisk verksamhet bedrivs.Nämndema har rätt tiU insyn i verksamheten och har till uppgift attsammanställa och förmedla information till aUmänheten om säkerheten ochstrålskyddet. Enviktig uppgift för myndighetema är att initiera och driva fram forskning inomkämsäkerhetsområdet. En betydelsefull del av dette forskningsochutvecklingsarbete avser metoder och teknik för omhändertegande ochslutförvaring av använt kämbränsle och radioaktivt avfall. Reaktorinnehavamahar ansvaret för den verksamheten och skall enligt 12 § kämtekniklagenupprätte ett forsknings- och utvecklingsprogram, som inges tillregeringen for granskning och utvärdering. Stetensråd för kämavfaUsfrågor (KASAM) är ett rådgivande organ i dessa frågor ochbestår av ledamöter med hög vetenskaplig kompetens inom områden med anknytningtiU kämenergi frågoma. KASAM har bl.a. till uppgift att tillregeringen redovisa sin självständiga bedömning av kunskapsläget på kämavfallsområdet. Denpågår en snabb utveckling på kämsäkerhetsområdet, inte minst när det gäller detintemationella samarbetet. har erfarenheter från tillämpningen avkämtekniklagen visat på ett behov av vissa ändringar och kompletteringar i dengäUande lagstifmingen. Utredningens förslag har i huvudsak bemötts positivt avremissinstansema och är enligt min mening väl ägnade att ligga till gmnd for enändrad lagstiftning. De förslag som jag lämnar i det följande på gmndval avutt-edningens arbete är huvudsakligen av teknisk karaktär men innehåUer ocksåvissa nyheter. SärskUt viU jag peka på att den gmndläggande principen att varjeland tar fiiUt ansvar för det använda kämbränsle och kämavfall som uppkommerinom landet,som länge varit vägledande för agerande, nu kommer tiU uttryck i lagengenom en bestämmelse om förbud mot slutförvaring av utiändskt använt kämbränsleoch kämavfaU. Förslagen skall ses som ett led i ett fortgående arbete i syfteatt vidmakthålla kärnsäkerheten och strålskyddet på högste möjUga nivå. 2.2Behovet av lagändringar m.m. Minbedömning: Lagstiftningen på kämenergiområdet är i huvudsak utformad på ettlämpligt sätt. Vissa ändringar och kompletteringar av de gällande reglemabehövs dock, bl.a. för att samordna kämtek-niklagens och strålskyddslagensregelsystem. Ettförbud mot s.k. ersätmingsinvesteringar i kämkraftverk bör av praktiska skälinte genomföras. Utredningen:Utredningens stellningsteganden överensstemmer med mina. Remissinstansema:I allmänhet instämmer remissinstansema i utredningens slutsatser. Kammarrätteni ifrågasätter om inte kämtek-niklagens karaktär av säkerhetslag kanrenodlas och vissa bestemmelser överföras till strålskyddslagen. Skälenfor min bedömning: Den gällande kämtekniklagen trädde 1984 och harsedan dess inte varit föremål för en allmän översyn. Utredningens förslag tilländringar i lagen gmndas på de erfarenheter som vunnits vid tillämpningen ochtar bl.a. sikte på att åstedkomma en samordning med reglema i den nyastrålskyddslagen, som tillkom . Allmänt sett anser utredningen att dennuvarande uppbyggnaden av lagstiftningen har visat sig ändamålsenlig och attden bör behållas. Jagdelar uppfattningen att det inte finns skäl att överväga några gmndläggandeförändringar i regelsystemet. Den nuvarande uppdelningen i en lag som behandlarstrålskyddsfrågor och en lag om kämsäkerhet med två myndigheter som ansvararför var sitt verksamhetsområde har i praktiken visat sig fungera tillfredsställande.Vissa gränsdragningsproblem kan visserligen uppkomma med en sådan konstmktion,men dessa har visat sig möjliga att hantera för myndighetema ochtiUståndshavama. har det visat sig vara en fördel att två myndighetervar och en från sina särskilda perspektiv håller uppsikt över säkerheten ochstrålskyddet. När det gäller myndighetsstmkturen på kämenergiområdet viU jag iövrigt hänvisa tUl det beslut som har fattets av om attöverföra uppgiftema hos () tiU SKI (prop.1991/92:99, bet 1991/92:NU22, rskr. 1991/92:226). Innanjag övergår tiU förslagen tiU lagändringar vill jag te upp frågan om ett förbudmot ersättningsinvesteringar i kämkraftverk. Närett tillstånd till en kämteknisk verksamhet har meddelats finns i principingenting som hindrar tillståndshavaren att göra investeringar i ny utmstning,om verksamheten även efter investeringen bedrivs inom de ramarsom anges i tillståndet. Ett nytt tiUstånd eller en komplettering av det gällandetillståndet krävs inte. Vissa begränsningar kan dock gälla enligttillståndsvillkor som meddelas av regeringen eUer tiUsynsmyndighetema. Utredningen har haft iuppdrag att bedöma möjligheten att begränsa rätten tiU ersättningsinvesteringarför de fall det enda syftet med investeringen är att förlänga livslängden hosett kämkraftverk och investeringen således inte är nödvändig frånsäkerhetssynpunkt. Uttedningens slutsats är att det är mycket svårt att skUjaut investeringar som enbart har dette syfte. Altemativet med en regel som tarsikte på att förbjuda investeringar som inte är nödvändiga frånsäkerhetssynpunkt skuUe enligt utredningen kunna påverka säkerheten ochstrålskyddet negativt. Investeringar som förlänger kämkraftverkets tekniskaUvslängd är i allmänhet också till fördel för säkerheten. De remissinstansersom har särskild teknisk sakkunskap på området instemmer enhälligt iutredningens slutsatser på denna punkt. I denna fråga gör jagföljande bedömning. Ett kämkraftverk bygger på ytterst avancerad teknik somständigt är stedd i utveckling. Utmärkande för verksamheten är de mycket högakrav som måste ställas på säkerhet och strålskydd. Flertalet investeringar iett kämkraftverk är också tiU gagn för säkerheten och innebär att stråldoser tiUprovnings- och reparationspersonal minskar. Mot bakgmnd av utredningensslutsatser beträffande svårigheten att särskilja investeringar vars enda syfteär att förlänga livslängden från andra säkerhets- och skyddshöjandeinvesteringar är jag inte beredd att föreslå en bestämmelse om förbud. Även enmöjlighet för regeringen att föreskriva om tillståndsplikt för vissainvesteringar, som nämns som ett altemativ av Kammarrätten i ochföreslås av , skulle leda till liknande svårigheter vidtillämpningen. Det får aldrig uppstå någon osäkerhet kring investeringar somförbättrar säkerheten och strålskyddet. skulle innebära en konflikt medgmndläggande mål och fömtsättningar i nuvarande säkerhetslagstiftning. Jag vill i dettesammanhang påpeka att beslutet om en omställning av energisystemet ochkämkraftens aweckling står fast, vilket framgår av senasteenergipolitiska beslut (prop. 1990/91:88, bet. 1990/91:NU40, rskr. 1990/91:373och 374). Om en tiUståndshavare väljer att förete en investering som medför enförlängning av den tekniska livslängden för en kämkraftsreaktor, dvs. den tiddå anläggningen kan drivas med full säkerhet, måste han därför kalkylera medrisken att verksamheten inte kan bedrivas under hela . 2.3Begreppen kämämne och kämavfall m.m. Mittförslag: Begreppet kämavfaU renodlas. Strålkällor för användning inom medicinoch industri undantas från kämtekniklagens tiUämpningsområde. En möjlighet förregeringen eller en myndighet att medge undanteg för material med mycket lågradioaktivitet införs. Utredmngensforslag: Överensstämmer med mitt. Remissinstansema:Utredningens förslag tiUstyrks av bl.a. SKI, SSI och SKN. Några remissinstanserär tveksamma tiU möjligheten tiU undanteg och understryker att en sådan intefår medföra att kraven på säkerheten eftersatts. Skälenfor mitt förslag: Begreppen kämteknisk anläggning, kämämne och kämavfall är avcentral betydelse för tUlämpningen av kämtekniklagen. Definitionen avkämteknisk verksamhet i 1 § kämtekniklagen som i sin tur är utgångspunktenför lagens regler om säkerhetskrav, tiUståndsplikt m.m. gmndas bl.a. pådessa begrepp. Närdet gäller definitionen av kämteknisk anläggning i 2 § 1 kämtekniklagen harutredningen föreslagit ett förtydligande i fråga om gränsdragningen mellanslutförvaring och annan lagring av kämämne och kämavfaU. Det är viktigt att detinte finns någon osäkerhet om denna gränsdragning, bl.a. med hänsyn tiU mittförslag till regler om restriktioner mot slutförvaring av utiändskt kämavfaU iSverige (avsnitt 2.6). Utredningens förslag till definition av begreppetslutförvaring överensstämmer med den definition som används av lAEA och börgenomföras. Jag vill dock påpeka att det kan bli aktueUt att på nytt se överdenna definition , mot bakgmnd av den intemationella utveckling somsker inom kämavfallsområdet och med hänsyn till att ett beslut ännu inte harfattets om slutförvaringen av använt kämbränsle i . Av2 § 2 kämtekniklagen framgår att med kämämne avses dels ämnen som kan användassom kämbränsle (t.ex. uran, plutonium) och dels ämnen som är ägnade attomvandlas tUl kämbränsle (t.ex. torium). Använt kämbränsle betraktas somkämämne så länge det inte har placerats i slutförvar. Även föreningar därämnena ingår omfettes av definitionen. KämavfaU definieras i 2 § 3 i lagen delssom använt kämbränsle som placerats i slutförvar, dels som radioaktiva ämnensom bildats i en kämteknisk anläggning eUer material eller annat som harblivit radioaktivt förorenat i en sådan anläggning. I punkten 3 c anges som ettförtydligande att även radioaktiva delar av en kämteknisk anläggning somawecklas utgör kämavfaU. Inomdessa definitioner faUer även material i små mängder och med låga halter avradioaktivitet. EnUgt 5 § andra stycket kämtekniklagen kan regeringen försådana fall meddela föreskrifter om tiUstånd för envar eUer för viss yrkesgmppeller för vissa inrättningar, institutioner eller företeg att använda ämneteller avfaUet i undervisnings- eller forskningssyfte eller för medicinska,jordbmkstekniska, industrieUa eller kommersiella ändamål. Sådana föreskrifter,ibland benämnda generella tiUstånd, har utfärdats i kämteknikförordningen. Ävenom tiUståndsplikt i dessa fall inte föreligger enligt kämtekniklagstifmingenkan krav på tiillstånd gälla enligt strålskyddslagen. Jagdelar utredningens bedömning att det inte finns skäl för några gmndläggandeförändringar när det gäller definitionema av kämämne och kämavfaU. Däremot börbegreppet kämavfaU ges en något snävare definition för att undvika endubbelreglering genom kämtekniklagen och främst stiälskyddslagen i de faU dåsärskilda bestämmelser i kämtekniklagen framstår som obehövliga. StiälkäUorsom används för medicinskt och tekniskt bmk kan framstäUas Prop. 1992/93:98 ikämreaktorer men även på annat sätt. Om de framstäUs i kärnreaktorer blir deatt hänföra tiU kämavfaU enUgt 2 § 3 b kämtekniklagen, trots att de tas ut urreaktom för annan användning. De har omfettets av generellatiillstånd enUgt kämteknikförordningen. Den nödvändiga kontrollen av dessaämnen för att förebygga olyckor och tiUbud sker således genom strålskyddslagen.Jag delar utredningens uppfattning att sådana strålkällor inte bör betraktassom kämavfaU och att de bör undantas från kämtekniklagens tillämpningsområde.Språkligt sett är beteckningen kämavfaU missvisande i dette faU och denkontroU som sker genom strålskyddslagen har visat sig tillräcklig. Motsvaranderesonemang bör tUlämpas i de fall delar av en reaktor som blivit radioaktivtförorenade tas ut ur anläggningen för reparation för att sedan åter användas idenna. Beteckningen kämavfall bör endast tillämpas i fråga om delar som intelängre skall användas. Endast då framstår det som naturligt att föremålen skaUbetraktas som avfall och omfettas av tillståndshavarens särskilda ansvar förkämavfallet. Det framstår också som missvisande att beteckningen kämavfallanvänds t.ex. för verktyg som används av en reparatör och som blivit svagt radioaktivavid arbete i en reaktor. Strålskyddslagens regler är tillräckliga förkontrollen av de föremål som på dette sätt undantes från kämtekniklagenstillämpningsområde. Detsagda föranleder vissa ändringar i 2 § 3 kämtekniklagen. Jag återkommer i specialmotiveringentiU frågan om hur gränsdragningen i fråga om kämavfallet bör göras. Definitionemaav kämämne och kämavfaU omfettar i princip även material där halten avradioaktiva ämnen är så låg att materialet i praktiken inte kan användas förkämenergiändamål. Exempel på sådana material är rester från bränsletiUverkningmed mycket låga uranhalter och avfall där radioaktiviteten avklingat tiU sålåga nivåer att en kontroll genom kämtekniklagen framstår som uppenbartobehövlig. I sådana fall gäller enligt 5 § andra stycketkämtekniklagen att regeringen kan föreskriva om generella tillstånd. Jag anseri likhet med utredningen att det bör finnas en möjlighet för regeringen attöverlåte åt en myndighet att besluto om undantog som medför en friklassning, ilikhet med vad som gäller enligt strålskyddslagen. En sådan friklassning börbara ske om kämtekniklagens skyddsintressen inte åsidosätts. För att kämämneskaU kunna friklassas krävs dessutom att det kan fritas frånsafeguard-kontrollen enligt intemationella överenskommelser. Jag föreslår attregler om undanteg införs i en ny paragraf, 2 a §. Mittförslag: Hänvisningen i 3 § kämtekniklagen tiU internationellaöverenskommelser på kämsäkerhetsområdet kompletteras. Regeringen eller denmyndighet som regeringen bestämmer får meddela de föreskrifter som behövs medhänsyn tiU överenskommelsema. Utredningensförslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt. Remissinstanserna:Inga invändningar framförs mot utiedningens förslag. SKI påpekar atthänvisningen tiU intemationella överenskommelser även bör omfette kämavfaU somutgörs av använt kämbränsle och att det i kämtekniklagen bör anges var deintemationeUa överenskommelsema har publicerats. Skälenför mitt förslag: Inom kämenergiområdet förekommer ett omfattandeintemationellt samarbete, som är starkt engagerat i. Deintemationella överenskommelser som finns på kämenergiområdet syftar dels tillatt förhindra spridning av kämvapen genom kontroU av hanteringen av klyvbartmaterial, dels tiU att upprätthåUa kämsäker-heten och strålskyddet. Samarbetet bedrivs genomFN:s intemationella atomenergiorgan i (,lAEA), som har viktiga uppgifter när det gäller kontrollen av användningen avklyvbart material enligt det s.k. icke-spridningsavtalet (Treaty on theNon-Proliferation of Nuclear Weapons, NPT). Enligt lAEA-stedgan, som liksomicke-spridningsavtalet har ratificerats av , åläggs medlemsstetema vissaskyldigheter när det gäller informationsutbyte, tillhandahåUande av material,finansiering m.m. I AEA utarbetar vissa säkerhetsföreskrifter med stöd avstedgan. Vidare har i enlighet med icke-spridningsavtalet träffat ensärskUd överenskommelse med lAEA, som bl.a. innebär att skaU tillämpaett system för redovisning och konttoU av kämmaterial och godte inspektionerfrån lAEA. Mot bakgmnd av icke-spridningsavtalet har riktiinjer för exporten avutmstiiing och material på kämenergiområdet utarbetets av den s.k.Zanggerkommittén och vidareutvecklats genom Londonriktlinjema, som beslutedesav en gmpp steter i och som har anslutit sig tiU. lAEAutarbetar också rekommendationer på kämsäkerhetsområdet, bl.a. om transporterav kärnämnen och hanteringen av radioaktivt avfall. Påstrålskyddsområdet förekommer viktigt intemationeUt samarbete inomIntemationeUa , . De rekommendationer som ICRPutfärdat har inordnats i andra intemationeUa organs säkerhetsnormer och även ide fleste stetemas lagstifming om strålskydd. InomOECD:s organ på kämenergiområdet, (), har som jagberört inledningsvis utarbetets den s.k. frän om skadeståndsansvarpå atomenergiområdet med tilläggskonvention och anslutande protokoU. Sverigehar vidare ratificerat konventionen om fysiskt skydd av kämämne (SÖ 1985:24).Konventionen, som för del trätt 1987,tar sikte på åtgärder för att garantera det fysiska skyddet av käm- Prop.1992/93:98 ämnen, främst i samband med intemationella transporter, och därmedmotverka tillgrepp och obehörig användning. Bl.a. skaU vid lagring ochtransporter av kämämnen vissa krav avseende skyddsåtgärder vara uppfyllda. Treolika nivåer för det fysiska skyddet skaU tillämpas beroende på kämämnets artoch mängd. Tillämpningen av konventionen ankommer på SKI, som har att besluteom de vUlkor som tiUståndshavare enUgt kämtekniklagen skaU följa för attkonventionens krav skall uppfyllas. Konventionerfinns vidare om information och bistånd vid kämenergiolyckor. Dessakonventioner har föranlett ändringar i bl.a. räddningstjänstiagen(1986:1102)(prop. 1990/91:180, bet. 1991/92:FöUl, rskr. 1991/92:17).Konventionema om transporter av farUgt gods har också anknytning tillkämenergiområdet.