prop · GG034 · 1992-12-31 00:00:00 — Villkorlig frigivningfrän fängelse som förvandlingsstraff för böter och fängelse som har ådömts iförening med skyddstillsyn enligt 28 kap. 3 § BrB har inte kunnat komma i frågavare sig före eller efter halvtidsreformen. Det finns inte heller skäl att nuinföra möjlighet till villkorlig frigivning från dessa fängelsestraff Förehalvtidsreformen föreskrevs liksom , att villkorlig frigivning Inte kommer ifråga innan rvä månader har avtjänats i anstalt. ratsfrämst med avseende pä de tröskeleffekter som det medfört. Utdömda Prop.1992/93:4 straff pä medför nu i anstalt. Tröskeleffektema minskar visserligen genom en övergäng till tväöedjedelsfrigivning.Det bör ändå vara sä att skillnader I strafftid - som hänger samman med hurallvarligt domstolen bedömt brottsligheten - sä långt som är rimligt ocksååterspeglas när det gäller den faktiska anstaltstiden. VilUcorllg frigivningbör därför kunna komma i fräga även för korta straff Som bl.a. Kammarrätten iStockholm har pekat på innebär detta en viss avkortning av anstaltstiden för korttidsdömda.Jag vill dock erinra om att ett beslut om villkorlig frigivning innebär att prövotidkommer att löpa och att den återstående strafftiden kommer att kunna förverkasom dessa korttidsdömda åtalas för nya brott. 1 dessa hänseenden blir det en skärpningi förhällande till vad som gäller . Vidstrafftider under en manad uppstår dock påtagliga problem att hantera fräganom villkorlig frigivning. Strafftider som är kortare än en månad förekommerrelativt sällan. Straffet bestäms i dessa fall i allmänhet till mi-nimistraffetsom är . Några oacceptabla tröskeleffekter i förhällande rill enmänadsstraffuppkommer inte i dessa fall även om vilUcorlig frigivning inte kommer i fråga.Villkorlig frigivning bör därför inte komma i fräga vid strafftider som är konareän en månad. 1enlighet med det jag uttalat tidigare bör halvtidsfrigivning tills vidare kunnakomma i fråga för dem som avtjänar fängelse i minst tvä är. Undantag bör dockliksom gälla vid vissa typer av särskilt allvarlig brottsligheti de fall dä det finns en påtaglig risk för återfall. Begränsniigen av möjlighetema till halvtidsfrigivning berör enligt gällande rätt endrstfall då nägon dömts för brott till straff pä minst tvä är. Kriminalvårdsnämndenhar, i anslutning till vad som gällde före halvtidsreformen, förordat attdenna begränsning skulle kunna tillämpas så snart nägon avtjänar ett straff omrvä är eller mer. Jag har förståelse för nämndens synpunkter i den delen. Medhänsyn hänill och mot bakgmnd av att frigivningen enligt mitt förslag alltidkan senareläggas även om särregleringen formellt inte är tillämplig framstår emellenidbehovet av en ändring inte som särskilt stort. Hänill kommer att en ändringskulle innebära att nämnden skulle behöva pröva ytterligare ett betydandeantal fall i vilka särregleringen endast undantagsvis kan antas varatillämplig. Mot bakgmnd av att den villkorliga frigivningens framtidautformning kommer att uQ-edas anser jag därför inte att det finns tillräcklig anledningatt i detta sammanhang ändra nuvarande ordning. Enligtgällande regler - som huvudsakligen tar sikte pä vålds- och narkotikabrott -är det relativt fä personer som slutligen bedöms omfattas av särregleringen.Ungefär tre fjärdedelar av dem som ådöms ett sQ-aff pä två är eller mer frigesefter halva riden. Detfinns enligt min mening skäl att se strängare även på viss annan brottslighetän som omfattas av särregleringen. Vissa typer av brottslighet som interiktat sig mot eller medfört fara för liv eller hälsa och därför inte nusärbehandlas, kan enligt min mening anses vara sä allvarliga att halvtidsfrigivninginte bör komma i fråga. Det gäller t.ex. vissa kvalifice- rade stöld-, bedrägeri-och skattebrott som ingär i yrkeskriminell verk- Prop. 1992/93:4 samhet ellerorganiserad brottslighet, ibland med internationella förgreningar. Inom dennakategori finns stora delar av den ekonomiska brottsligheten och brottsl-ghetsom ofta har ett nära samband med narkotikabrottslighet. Om det bettäffande enperson som är dömd för denna typ av brottslighet kan bedömas finnas påtagligrisk för återfall i nägon sädan brottslighet som omfattas av särregleringen börhalvtidsfrigivning inte komma i fräga. Kriminalvärdsnämndenhar ifrägasatt om de nya brottstyper som föresläs omfattade av särregleringenkan anses rymmas inom den i lagtexten angivna beteckningen särskilt allvarligbrottslighet. Jag vill i anledning härav framhålla att bedömningen av huravidaen brottslighet är att anse som särskilt allvarlig i den mening som avses iförevarande paragraf inte endast sammanhänger med vilket straff som utmättseller vilken brottsbeteckning som ansetts vara tillämplig. Oavsett dessafaktorer kan brottsligheten vara att hänföra till sädan "farligkriminalitet" som särregleringen avser (se prop. 1982/83:85 s. 123). Redangällande regler ger enligt min uppfattning utrymme för att vid den bedömningenbl.a. ta hänsyn till om brottsligheten ingått som ett led i en yrkesmässigeller organiserad brottslighet. Enligt min mening är det motiverat attbrottslighet av detta slag skall kunna omfattas av särregleringen även om deninte riktat sig mot eller medfön fara för liv eller hälsa. Genomatt den gmpp av brott som omfattas av särregleringen utökas, påverkas ävenbedömningen av äterfallsrisken eftersom den avser sädan brottslighet somomfattas av den särskilda regleringen. I motsats till vad som gäller kommersåledes den som dömts för ett våldsbrott inte att kunna friges innan tvåtredjedelar har avtjänats, även om det inte finns någon påtaglig risk ff ~återfall i sådan brottslighet men väl I en grövre organiseradegendomsbrottslighet. För klarhets skull bör det säledes av lagtexten framgåatt äterfallsrisken skall bedömas med avseende på all brottslighet som omfattasav särregleringen. Medmöjlighet till halvtidsfrigivning pä strafftider frän och med tvä är skulle enolämplig tröskeleffekt uppstå för su-afftider mellan ett och tvä år. Ett straffpå ett är och skulle med rvättedjedelsfrigivning medföra enanstaltstid pä ett är. Det skulle innebära i anstalt som för ett sttaffpä rvä är, om halvtidsfrigivning bedömdes komma i fräga. Därför bör det finnasen avttappnlngsregel för strafftider mellan ett och tvä år. En sådan avtrappningsregelbör utformas sä att det för dessa sttafftider föreskrivs att samten ttedjedel av återstoden som överstiger skall avtjänas innanvillkorlig frigivning kan komma i fråga. Nedanståendeuppställning visar vid viUcen tidpunkt villkorlig frigivning tidigast kan skeenligt mitt förslag. Villkorlig frigivning tidigast efter 1 är och 3 män 1 är och 9 mån (och 4 män) 2 är (2 är och 8 män) 3 är (4 är) 3.3 Förutsättningarna för villkoriig frigivning Mitt förslag: Vidprövning av om frigivningen bör senareläggas i förhällande till den tidigastetidpunkten för villkorlig frigivning skall det särskilt beaktas om föratsättningamaför den intagnes anpassning i samhället framstår som speciellt ogynnsamma medhänsyn till frigivningsförhållandena, hans uppförande under anstaltsvistelseneller andra särskilda omständigheter. Fängelsestraffkommittén:Kommittén föreslog ;ligatorisk frigivning. Remissinstanserna:Förslaget om obligatorisk villkorlig frigivning tillstyrktes eller lämnadesutan erinran av bl.a , , , och Luleåringsrätter, , , Statskontoret och LO. Till dem som ansäg attden villkorliga frigivningen skulle vara fakultativ hörde överåklagarna iKalmar, och , Hovrätten för Nedre (minoriteten), KVN,BRÅ (minoriteten). Förslageti promemorian: Överensstämmer med mitt förslag. Synpunkter på förslaget ipromemorian: Bl.a. och anser det varaprincipiellt fel att den dömdes frigivningsför-hållanden skall inverka pästrafftidens längd. Tingsrätten anser vidare att den villkorliga frigivningenbör vara obligatorisk. KVN, och Kammarrätten i anser attäterfallsrisken uttryckligen skall anges i lagtexten som gmnd for senareläggningeftersom den i motivtexten framhålls som ett centralt moment. KVS ochStockholms tingsräu ifrågasätter lämpligheten av att skötsamheten underanstaltstiden skall inverka pä tidpunkten för villkorlig frigivning med hänsynfrämst till risken för dubbelbestraffning eftersom disciplinära åtgärder kanvidtas. Skälenför mitt förslag: Såsom redovisats i avsnitt 3.1 är det naturligt Prop.1992/93:4 att anknyta en mer omedelbar förändring av den villkorliga frigivningentill den ordning som gällde före är 1983. Frägan om villkorlig frigivning prövadesdä enligt fakultativa regler. Enligt vad som angavs i lagen skulle verkningamaav en fortsatt frihetsförlust och föratsättningama för den intagnes anpassningi samhället med hänsyn till frigivningsförhållandena beaktas särskilt. Vidprövningen kunde även andra faktorer, som risken for återfall och uppförandetunder anstaltstiden beaktas. Detligger i sakens natur att prövningen av tidpunkten för villkorlig frigivningbör gmnda sig pä en allsidig bedömning av alla relevanta faktorer. Det är intemöjligt att i lagtext ange alla faktorer som skall kunna vara relevanta. Detfinns skäl att erinra om att den villkorliga frigivningen för den intagneinnebär en förmån som han tiUerkänns mot villkor att han avhåller sig fränfortsatt brottslighet och även i övrigt iakttar skötsamhet och följer föreskrifteroch anvisningar som gäller . Mot den bakgranden framstår det, ianknytning till vad som gällde före är 1983, som naturligt att dengrandläggande omständigheten vid prövningen bör vara den dömdes fömtsättningartill anpassning i samhället. Härigenom kommer det ocksä att framgå klart attrisken för återfall skall beaktas. I själva verket är givetvis den omständighetenatt den frigivne inte återfaller i brott normalt det avgörande kriteriet föratt han skall kunna sägas ha återanpassat sig i samhället. Mängafaktorer inverkar pä förutsättningarna för en återanpassning i samhället. 1 denlagtext som gällde pekades särskilt pä de förhållanden i vilkaden intagne skulle komma att försättas efter frigivningen. Dessa är självfalletav mycket stor och generell betydelse för en återanpassning i samhället. Detär naturligt att frigivningsförhållandena för dem som avtjänat fängelsestraffofta inte är sä gynnsamma som skulle önskas. Detta klientel är överrepresenteratbland dem som saknar egen fast bostad och förvärvsarbete. Det är ocksä vanligtmed stora skulder till följd av skadeständ och böter. Mänga gånger har dessapersoner också missbraksproblem. Givetvis är det angeläget att såväl denintagne som frivärden, m.fl. an-sttänger sig för att ordnabostad och arbete eller annan sysselsättning och även missbruksvård om detbehövs. Att underiåta villkorlig frigivning i alla de fall då arbete ellerbostad inte är ordnade till full belåtenhet kan emellertid inte komma i fräga.Jag har sålunda förståelse för den synpunkt som förts fram underberedningsförfarandet att det är orättvist om den mindre socialt cx;hekonomiskt gynnade för samma brott får avtjäna I anstalt än den somkan friges till helt ordnade förhållanden. Detta utesluter dock inte att detframstår som rimligt att man i samband med villkorlig frigivning beaktar sädanabrister i frigivningsförhållandena som allvariigt kan försvåra möjligheten tillåteranpassning. Föreår 1974 nämndes den dömdes uppförande uttryckligen som enav de omständigheter som skulle beaktas särskilt vid prövningen av villkorlig frigivning.I samband med att det rekvisitet utmön-sttades (prop. 1974:20) anfördedepartementschefen att detta inte innebar någotdirekt hinder mot att man även i fortsättningen i enskilda fall fäste Prop.1992/93:4 uppmärksamhet vid dessa förhållanden. 1 tillämpningen kom emellertidden intagnes uppförande knappast att spela nägon roll. Närhalvtidsreformen genomfördes framhöll föredragande statsrådet (prop. 1982/83:85s. 39) att det enligt hans mening var riktigt att skötsamhet inte skulle påverkatidpunkten för villkorlig frigivning. Misskötsamhet skulle beivras på ettbättre sätt genom bl.a. reglema om disciplinär be-Sttaffning i lagstiftningenom kriminalvärd i anstalt. Rymning eller rymningsförsök, permissionsmissbruk,arbetsvägran, bemsning, befattning med narkotika, vägran att lämna urinprov,vald eller hot mot tjänsteman, våld eller hot mot medintagen, innehav avotillätet föremål är exempel pä misskötsamhet som kan föranleda sttaffrättsligaeller disciplinära ätgärder. Det kan tilläggas att det används även ancUametoder för att stävja icke önskvärda beteenden pä anstalter. Bl.a kan enintagen bli förflyttad till annan anstalt. Vidare kan misskötsamhet inverka påmöjligheten att fä permission. Lämplighetenav det nuvarande systemet med disciplinär besu-affning kan ifrågasättas. Detsaknas emellenid tillräckligt underlag för att nu föreslå en ändring av detta.Överväganden angående det disciplinära systemet ryms inom det uppdrag somlämnats till den kommitté (Ju 1992:06) .som skall göra en översyn avkriminalvärden i anstalt efter 1974 ärs kriminalvårdsreform (dir. 1992:36). Attmisskötsamhet kan föranleda discplinär bestraffning bör emellenid inte uteslutaatt uppförandet tilläts inverka på tidpunkten förvillkorlig frigivning. Den intagnes vilja och förmåga att anpassa sig underanstaltstiden samt att delta i förberedelsema för sin frigivning kan mängagånger vara en god indikation pä hans föratsättningar för anpassning isamhället. Även uppförandet bör därför anges som en av defaktorer som skall beaktas vid prövningen av om den villkorliga frigivningenbör senareläggas. Säsom framhållits av vissa instanser under beredningsförfarandetär det angeläget att senareläggning av den villkorliga frigivningen inteanvänds pä ett sädant sätt att det uppfattas som dubbelbe-Sttaffning för misskötsamhetsom föranlett disciplinär besQffning. Det bör därför understrykas attbedömningen av den intagnes uppförande i detta sammanhang inte får begränsas tillenstaka händelser utan bör avse uppförandet i stort. Ävenandra faktorer än de jag nu berört kan naturligtvis påverka bedömningen av denintagnes föratsättningar att anpassa sig i samhället. För tydlighets skull bördet därför i lagtexten anges att även andra särskilda omständigheter än frigivningsförhållandenaoch uppförandet skall kunna beaktas vid prövningen av den villkorliga frigivningen. 3.4Prövningen av villkorlig frigivning skall alltid pröva frågan om villkorlig frigivning bettäffandedem som dömts till fängelse i minst rvä är. 1 övriga fall skall nämnden pröva fräganom detta påkallas av kriminalvården. Fängelsestraffkommitténsförslag: Kommittén föreslog obligatorisk villkorlig frigivning. FörslagetI promemorian: Överensstämmer med mitt förslag. Synpunkter på förslaget ipromemorian: KVS anser att det finns moment av bristande rättssäkerhet och föratsebarhetsamt risker för diskussioner och konflikter pä gmnd av de ställningstagandensom kriminalvården måste göra i frägor om initierande av senareläggning. KVNanser att det skall framgå om kriminalvårdens beslut att begära nämndensprövning av senareläggning kan överklagas och som sin mening uttalat attbeslutet inte bör kunna överklagas. föratsätter att beslutom senareläggning skall kunna överklagas till domstol. iTäby har ifrägasatt om det inte nu är ändamålsenligt att prövningen avtidpunkten för villkorlig frigivning fÖr den som dömts till fängelse under rväär läggs pä övervakningsnämnd med sedvanlig fullföljd till Kriminalvärdsnämnden.Föreningen och assistenter inom kriminalvården har givit uttryck föruppfattningen att kriminalvärden aldrig kommer att begära senareläggning avvillkorlig frigivning. Föreningen anser att övervakningsnämndemabör pröva frågor om villkorlig frigivning bettäffande dem vars strafftiderunderstiger rvä är. Föreningen har vidare framhållit att likartad behandling päolika anstalter föratsätter att utarbetartillämpningsföreskrifter. Skälen för mitt förslag: 1den ordning som gäller nu behövs ingen prövning av villkorlig frigivning utombeträffande dem som har dömts till fängelse i minst tvä år. Den prövningen görsav . Det saknas anledning att överväga nägon förändring avprövningsordningen för dessa fall. Fortsättningsvisskall emellertid all villkorlig frigivning kunna prövas med hänsyn till fömtsättningamaför den intagnes anpassning i samhället. Bl.a. kommer frigivningssituationenoch den intagnes uppförande att inverka pä bedömningen.Eftersom systemet med obUgatorisk villkorlig frigivning avskaffas, behövs såledesen ny lämplig prövningsordning för dessa fall. Avskäl som angivits i avsnitt 3.1 anser jag i motsats till bl.a. Övervakningsnämndeni , att den nu aktuella prövningen inte bör läggas pä övervakningsnämndema. Detär angeläget att den nya prövningsordningen utformas pä ett sätt som tryggar enlikformig bedömning och även i övrigt är rättssäkert som det är administtativtsmidigt. Starka skäl kan anföras för att villkorlig frigivningborde vara en förmån som endast skulle kunna komma i fräga om Prop.1992/93:4 detfanns särskilda skäl för att bevilja en sådan. Som inledningsvis beröns i detföregående saknas underlag för att nu föreslå en sådan ändring. medden praxis som tillämpades bör därför den prövning som genomförsavse om det finns särskilda skäl för en senareläggning av den BeslutOm att den villkorliga frigivningen skall senareläggas bör fattas av en självständig,opartisk cx;h kvalificerad instans. Visserligen är det inte fråga om ett sådantfrihetsberövande som enligt såväl regeringsformen som konventionsätagandenfordrar domstolsprövning. Men det är ändå fräga om längden av ett frihetsberövande.Den intagne har redan därigenom ett berättigat inttesse av att få saken prövadi en kvalificerad ordning. Mittförslag innebär att en senareläggning av den villkorliga frigivningen ofta intekommer att vara aktuell. Anledning att ha ett särskilt kvalificeratprövningsförfarande finns endast i de fall dä en senareläggning kan bli aktuell.Kriminalvärden har förutsättningar att bedöma om den intagnes uppförande cx;h frigivningsförhällandensynes föranleda att den villkorliga frigivningen bör senareläggas. Det bördärför ankomma på kriminalvården att i förekommande fall ta initiativ till att fräganom villkorlig frigivning prövas. ,som redan prövar villkorlig frigivning frän två-ärssttaff är visserligen administtativtunderordnad . I sin beslutsfunktion är nämnden dock heltsjälvständig och inte bunden av föreskrifter eller direktiv beslutade avKriminalvårdsstyrelsen. Nämnden, som har en k /alificerad sammansättning, fårdärför anses ha sädan självständig ställni 'g som fordras för att pröva frägorom villkorlig frigivning. har inte föreslagit att nämndenskall avskaffas. bör därför anförtros uppgiften att församtliga fall besluta om senarelagd villkorlig frigivning. Kriminalvårdsstyrelsenbör kunna besluta vem inom kriminalvården som skall ha rätten att påkallaprövning av frägan om senarelagd villkorlig frigivning. Genom intem utbildninginom kriminalvärden och med ledning av den praxis som kommer att utvecklas hos Kriminalvärdsnämndenges enligt min mening föratsättningar för en likformig bedömning av allaintagna. Denintagne har ett starkt inttesse av att fä veta tidpunkten för sin frigivning.Även kriminalvärden behöver veta när frigivning blir aktuell. Det är därförangeläget att en prövning om senareläggning av den villkorliga frigivningenpåkallas i sä gcxl tid som möjligt före tidigaste dagen för vilUcorlig frigivning.Endast under speciella omständigheter bör detta ske senare än en månad före dentidpunkten. Underberedningsarbetet har frägan väckts om möjligheten att överklaga kriminalvärdensställningstagande i fråga om att påkalla prövning av senareläggning.Jag anser inte att det är nödvändigt med möjlighet till överprövning avkriminalvärdens beslut att underställa frägan om senareläggningav den villkorliga frigivningen. Jag föreslår därför ingen lagändring somskulle möjliggöra detta. Kriminalvårdsnämndensprövning av frägor om vilUcorlig frigivning be- Prop. 1992/93:4 ttäffandedem som har dömts för ett brott till fängelse minst två är sker nu i huvudsakenligt följande. 1 enlighet med föreskriftema i 14 § förordningen (1974:248) omkriminalvärd i anstalt görs bettäffande varje intagen i anslutning tillverkställighetens början först en prövning pä grandval av det material som dåfinns tillgängligt, s.k. initialprövning. Om föratsättningar föreliggerbeslutar nämnden vid initialprövningen att villkorlig frigivning skall skeefter halva sttafftiden. Det är med mycket fä undantag dä fräga om brottslighetsom enligt nämnden mte omfattas av nuvarande 26 kap. 7 § BrB. 1 övriga fallbeslutar nämnden, enligt samma paragraf, att föratsättningama för halvtidsfrigivningskall prövas pä nytt, när högst återstår till halvtidsdagen s.k. sexmänadersprövning.Vid sexmånaderspröv-nlngen tas ställning till risken för fortsatt brottslighetoch därmed till tidpunkten för vilUcorlig frigivning (s.k. riskprövning). Detnuvarande prövningsförfarandet kan i allt väsentligt bibehållas. PrövningsfÖrfarandetför det klientel som vid initialprövningen bedöms omfattas av särregleringen mästedock i viss män justeras med hänsyn till att även frigivningssituationen ochskötsamheten skall kunna beaktas. Initialprövningen bör somnu i princip avse frägan om det över huvud är fräga om sädan brottslighet somavses i den föreslagna 26 kap. 6 a § BrB. Den s.k. sexmånadersprövningen bör emellenidsenareläggas, om den intagne inte avtjänat minst tte fjärdedelar av den minstatiden i anstalt när återstår till halvtidsdagen. Med en sädan ordningbör kunna såväl bedöma om det föreligger sådan påtagligrisk för återfall som fordras för särbehandling som ta ställning till senareläggningav frigivning pä gmnd av f"igivningssituationen eller den intagnesuppförande . vid denna prövninatt frigivningen bör senareläggas pä gmnd av antingen särregleringen ellerenligt den gmndläggande fakultativiteten bör nägon ny prövning inte krävas, omdetta inte föranleds av förändrade förhållanden. Det får fömtsättas attkriminalvården i så fall uppmärksammar nämnden på detta. Kriminalvärdsnämndenhar pekat pä att svärigheter kan uppstå till följd av att nämnden vid den s.k.riskbedömningen mäste bedöma såväl om det föreligger sädan påtaglig risk föråterfall som fömtsätts för rvättedjedelsfrigivning enligt särregleringen somom det föreligger sädan äterfallsrisk som ingår i prövningen av möjlighetematill återanpassning enligt den grundläggande fakultativiteten. Enligt minmening bör det föreslagna förfarandet väl kunna hanteras av nämnden. Vid sidanav de ärenden som nämnden redan nu prövar och alltjämt skall pröva, kommernämnden att vara det organ som beslutar om senareläggning även för övrigaintagna. Genom den nya kategorin kommer nämnden att bli väl förtrogen med dedelvis olika riskbedömningar som skall göras. Deintagna som redan vid initialprövningen bedöms inte vara omfattade av särregleringen prövasgivetvis först inom kriminalvården pä samma sätt som de som inte dömts tillfängelse minst tvä är. Mitt förslag: Frigivningspermissionskall vara möjlig för alla inta; la frän den dag dä vilUcorlig frigivning kankomma i fråga. Påföljdsutredningenföreslog en ny typ av obligatorisk frigivningspermission förlagd till tidenföre villkorlig frigivning. Remissinstansernaavstyrkte förslaget främst pä den grunden att permissionen var ettobligatorium tillkommet för att kompensera effektema av en övergång frän halvtidsfrigivningtill tvåttedjedelsfrigivnlng. Förslageti promemorian: Överensstämmer med mitt förslag. Synpunkterpå förslaget i promemorian: KVN anser att frigivnings-perpiisslon kan komma attfå betydelse till skillnad från vad som är fallet. påpekaratt frigivningspermission kommer att Innebära en fördel för den intagne jämförtmed villkorlig frigivning eftersom permissionen inneburit att verkställighetskett, vilket päverkar straffäterstoden och förverkandemöjligheten vidåterfall. Föreningen }'res-män och assistenter inom kriminalvården ärkritiska mot frigivningspermission. KVS anser att det mäste finnas möjlighetför anstalten att interimistiskt kunna avbryta en frigivningspermission.