prop · GG03232 · 1992-12-31 00:00:00 — Deflyttades över till den nya fiskeristadgan år 1954.1 samband med att 1974 årsregeringsform tUlkom överfördes bestämmelsema med i princip oförändratinnehåll till fiskerättslagen eftersom de ansågs ha delvis civil- Sammaår infördes det generella märkningstvånget av red- Prop. 1992/93:232 skåp. Enligten allmän regel i lagen skall den som först kommit till platsen ges förettädenär flera vill fiska i samma vatten. Den som satt ut fiskeredskapfår inte i onödan hindras i sitt fiske. Det är förbjudet att onödigt uppehållafiskeplats eller att efter avslutat fiske i vattnet lämna kvar redskap ellerandra föremål som kan hindra efterföljande fiske. Dessutom finns bestämmelserom hur redskapen skall vara märkta. infördes ett generellt märkningstvångför utestående redskap. AvsUcten var att göra en bättte övervakning möjlig. Bestämmelsemaom märkning av redskap med fartygs distriktsbeteckning infördes medanledning av nya bestämmelser för registtering av fiskefartyg. Föreskriftersom avviker från de bestämmelser jag nu har redovisat kan meddelas både medstöd av fiskerättslagen och naturvårdslagen. Varjefiskande skaU försöka undvika att hans fiskeredskap kommer så nära fiskeredskapsom annan fiskande tidigare satt ut eller börjat sätta ut att fara uppstår föratt de skall snärjas ihop. I lagen ges även regler om hur man skall lösa densituation som uppstår när oUka fiskandes fiskeredskap snärjts ihop. EnUgten bestämmelse får den som fiskar med krokredskap inte använda dem närmare än1(K) meter från störte fasta redskap eller stängvad. För att åtnjuta dettaskydd skall det fasta redskapet eller stängvaden vara utmärkt på visst sättFörbudet infördes och har sin grand i att sådana bestämmelser tidigareinförts i flera länsstadgor. I lagstifmingsärendet ansåg man att bristen påenhetiighet, liksom skyddsområdenas varierande storlek, skapade osäkerhet,särskilt bland fritidsfiskare som ofta fiskade i olika delar av landet. Deredovisade bestämmelsema framstår som i viss mån otidsenliga. Fortfarandefmns det behov av vissa aUmänna bestämmelser som reglerar förhållandet meUanfiskande inbördes. Regleringen behöver emellertid enligt min mening inte varasä detaljrik och omfattande. Att fiskande måste ta hänsyn till varandra ärnaturligtvis självklart, liksom vari denna hänsyn bör bestå. Att fiskande måsteha ett skydd för sina redskap är också tämligen självklart. Enligt min meningbör det i lagen finnas en allmän hänsynsregel som talar om att den som fiskarskall visa hänsyn tUl andra fiskande och inte hindra dem i onödan. Vidareanser jag att det bör finnas en bestämmelse om vem som har företräde till enfiskeplats. Regeln att en fiskande inte får lämna kvar redskap och andraföremål i onödan bör också finnas i den nya lagen. Avskäl som jag närmare kommer att utveckla i det följande bör man däremot kunnaimdvara de nuvarande reglema om hur det skall förfaras när fiskeredskapsnärjts ihop. Skälsaknas att i det här sammanhanget införa regler om redskap som lämnasovittjade. Inte heller kan det anses nödvändigt med särskilda skyddsregler föryrkesfisket. Hänsynsreglemabör gälla aUa svenska fiskare även om fisket sker utanför ekonomiskazon. Nugällande bestämmelse som innebär förbud mot krokfiske inom ett Prop.1992/93:232 skyddsområde rant vissa fiskeredskap bör utvidgas till att gälla ävenvatten-braksanläggningar. Så som flera remissinstanser anfört är det dessutomlämpligt att bestämmelsen fär avse även andra rörliga redskap än krokredskap.I fråga om vattenbruksanläggningama bör enligt skyddet endastgälla anläggningar av en viss minsta storlek. Som motiv anför verket att det iannat fall fmns risk för att små anläggningar sätts ut i det enda syftet atthindra fiske. Med hänsyn tUl att den verksamhet som det kan bli fråga om i envattenbraksanläggning normalt är tUlståndspUktig finns det enligt min meninginte tiUräckliga skäl för att undanta de mindre anläggningarna frän skydd. 2.4 Fiskresursemas fördelning 2.4.1 Gällande bestämmelser Grandenför allmänhetens rätt att fiska pä allmänt vatten finns i 2 § fiskerätts-lagen.Bestämmelsen härtör frän fiskeristadga enligt vilken varje riketsundersåte skulle aga frihet att idka och sig till fördel använda fisket i öppnahavet AUmänhetens rätt att fiska i enskilt vatten har redovisats i det föregående.Därav fimngär det att den s.k. frifiskerätten har utvecklats olika längs vårakuster. Av motiven till fiskerättslagen framgår att syftet med frifiskebestämmelsemalängs i första hand var att tillgodose yrkesfisket. FörMälaren däremot anförde föredragande departementschefen (prop. 1950:60 s. 49)att han för egen del fann starka skäl tala för att befolkningen i städer ochandra samhäUen kring denna sjö borde ha tillgång till åtminstone något vattendär rekreationsfiske fritt kunde utövas. Detta synsätt var till indirekt fördelockså för yrkesfiskarna genom att konkurtcnsen om fiskeartendena minskade. Begränsningari de angivna rättighetema kan göras med stöd av det bemyndigande ifiskerättslagen som ger regeringen eller den myndighet som regeringenbestämmer befogenhet att meddela föreskrifter om fiskets värd och bedrivande.Däremot är det i princip inte möjligt att ge företräde åt någon viss kategorifiskande. Av fiskcrättslagens förarbeten framgår emellertid att vid en konfliktmeUan olika kategorier av fiskande skall yrkesfiskets skäliga krav tillgodosesi första hand. NågonmöjUghet art med stöd av gällande regler prioritera en viss grapp av fiskandefinns inte heller om konkurtensen avser utrymmet på fiskeplatsen. Fiske skaUutövas efter den ordning i vilken de fiskande kommit till fiskeplatsen, omalla inte kan fiska . Så länge en fiskande använder de redskap hanhar satt ut får han inte hindras i sitt fiske. Frånhuvudprincipen i lagstiftningen att någon fördelning av fisket inte skaU skefinns några undantag. Enligtfiskerättslagen krävs tillstånd för att få sätta ut ett fast redskap i allmäntvatten. EnUgt fiskeriförordningen gäller att tiUstånd att sätta ut fasta red- skåp för fångst av lax,öring och äl endast får beviljas fiskare för vilkas för- Prop. 1992/93:232sörjning fisket är av väsentlig betydelse. Fiskare för vilkas försörjningfisket är av väsentUg betydelse skall också ges förettäde till fiske med fastaredskap efter annan fisk. VidaregäUer enUgt fiskeriförordningen att ttålfiske får bedrivas endast av den som äryrkesfiskare eller annan för vars försörjning fisket är av väsentlig betydelse.Skälen härtill är art ttålfiske är en av de mest effektiva fiskemeto-dema ochdessutom en metod som kräver stort uttymme och därmed bara ger plats för ettbegränsat antal fiskande. Enligtfiskeriförordningen fär meddela föreskrifter om fiskets vård ochbedrivande för länet Detta har bl.a. inneburit att länsstyrelsema meddelatsådana föreskrifter för de stora sjöama. I dessa föreskrifter finns redskapsbegränsningarsom innebär att det inte är tillåtet att använda mer än nät perperson. För yrkesfiskare eller annan för vars försörjning fisket är avväsentlig betydelse meddelar särskilda undantag frän dessabestämmelser. Denfördelning som på detta sätt görs av fiskeresursema i de stora sjöama måste sesi belysning av att man regionalt velat gynna dem som är beroende av fisket försin försörjning. Utan detta fördelningssystem hade antalet insjöfiskare varitbetydligt färte än . Det är inte heller uteslutet att ocksåfiske-möjUghetema för allmänheten hade varit reducerade. Fördelningssystemethar därför inneburit att fiskeresurserna tillvaratagits på ett för samhälletbra sätt Systemet har således inneburit en fördel för yrkesfisket och även förfritidsfisket i stort. Den1 infördes i vissa begränsningar för fritidsfiskare. Bestämmelsemahar införts av konkurtensskäl. Föratt överhuvudtaget få bedriva fritidsfiske måste var och en som vill fiskabetala en ärlig avgift. var denna avgift . Genomavgiften finansieras bl.a. smoltutsättningar. Inbetalningsavin innehåller ettnummer som skall användas vid märkning av fiskeredskap. Märkningen måste ocksåinnehålla namn och adress. Däratöver måste den som vill bedriva fritidsfiskevara bosatt i landet och vara över . Åldersgränsen har införts avsäkerhetsskäl. Vadsom ttaditionellt räknas som redskap för fritidsfiskare omfattas inte avbestämmelsema om redskapsbegränsning. Däremot har en begränsning införts ifråga om sådana redskap som även används av yrkesfiskare, Begränsningamagäller inte för ålderspensionärer. De redskap som är föremål för begränsningär kroklinor, nät, ryssjor och burar. För dessa redskap gäller att inte fler änsex stycken får användas av en och samma fiskare. Kroklinor fårdessutom inte vara försedda med fler krokar än 100 stycken. Bestämmelsen är såutformad att det positivt anges vad som är tillåtet i fråga om typ av redskapoch antal redskap. 2.4.3 Fördelningen mellan yrkesmässigt fiske och fritidsfiske Mittförslag: I lagen införs ett bemyndigande för regeringen att meddelaföreskrifter för fisket i aUmänt vatten och frifiskevatten som begränsarredskapsanvändningen för andra fiskande än sådana som bedriver yrkesmässigtfiske. Föreskriftema skall inte gälla för den som innehar fisket med äganderätteller har rätt till fiske pä grund av nyttjanderätt som omfattar även annatfiske än det som är fritt för var och en. Avsiktenär att med stöd av bemyndigandet begränsa fritidsfiskets användning av merafängstintensiva redskap till ett visst högsta antal redskap för varje fiskande. Promemoriansförslag överensstämmer i huvudsak med mitt förslag. Remissinstansernaär i allmänhet positiva till nägon form av begränsning när det gällerfritidsfiskamas redskapsanvändning. Åtskilliga och varierande synpunkterframförs dock bettäffande detaljregleringen i det avseendet. Skälenför mitt förslag: Som framgår av den redogörelse som finns i promemorian harfrägan om en fördelning av fiskresursema till förmån för yrkesfisket gjortstiU föremål för ett flertal uttedningar. Bakgranden till dessa utredningar ärden konkurtens om fisktillgångarna som funnits . Någon egentligfördelning har emellertid inte genomförts. Jag undantar då denredskapsbegränsning som tillämpas i de stora sjöama. Riksdagenhar nu begärt att regeringen skall lägga fram ett förslag om begränsningar avhusbehovs- och fritidsfiskares redskapsinsatser vid fiske med mängdfånganderedskap på frifiskevatten och allmänt vatten (bet. 1991/92: JoU20, rskr.1991/92:304). Det hänvisas bl.a. till att yrkesfisket utsätts för kvoteringmedan det olicensierade fisket kan expandera. Det bör inte längre vara tiUåtetatt använda fiskeredskap i en omfatming som uppenbart överstiger vad som behövsför vanUgt fritids- och husbehovsfiske. Detförslag jag nu lägger fram om en fördelning av fisktillgångarna mellan olikakategorier fiskande grandar sig på promemorieförslaget som i huvudsak mottagitsväl av remissinstansema. Den fördelning av fiskresursema som jag förordarsyftar tUl att stärka det fiske som bedrivs av dem som för sin försörjning ärberoende av fisket. Till den grappen hör emellertid inte bara personer som färsin huvudsakliga inkomst från fisket. Många bedriver fisket som binäring tUlannan verksamhet. Det är i hög grad angeläget att också sådana fiskare harmöjUghet att bedriva ett lönsamt fiske. Ett av fiskepolitikens mål är att vämaom binäringsfisket Ett fördelningssystem måste emellertid utformas också medbeaktande av andra mål för fiskepolitUcen. Dit hör att säkerställa allmänhetenstillgång till fiskemöjligheter för att därigenom tillvarata det storarekreationsvärde som fisket har. 4 1992/93. Med hänsyn till vad jag nuhar anfört bör vid fördelning av fisket en gräns- Prop. 1992/93:232 dragninggöras mellan yrkesmässigt fiske och fritidsfiske. Det yrkesmässiga fisket börinbegripa både det på heltid bedrivna yrkesfisket och binäringsfisket.Avgörande bör vara om någon del av fångsten säljs. Det s.k. husbehovsfisketbör bettaktas som fritidsfiske om det bedrivs enbart i syfte att den fiskandesjälv och hans familj skall konsumera fångsten. Om det däremot bedrivs för attsälja fångsten är det ett yrkesmässigt fiske. En fördelning genomredskapsbegränsning bör vidare utformas så att det sedvanliga fritidsfisketsbehov tiUgodoses också i fortsättningen. Promemoriansförslag innebär att fritidsfiskare vid fiske i frivatten och allmänt vattenbara skall få använda handredskap och däratöver vissa andra redskap till ettbegränsat antal. Utöver handredskap skall vid fisket få användas mindre än 180meter nät eller gam, krokredskap med mindre än 100 krokar, högst sex ryssjoroch högst sex burar. Högst sex redskap skall få sammankopplas vid fisket. Remissinstansemaär i huvudsak positiva till en redskapsbegränsning för fritidsfiskarna. Ettmotstånd mot en sädan begränsning kommer dock till uttryck i yttranden fränenskilda kustbor och lokala inttesseföreningar. Flertalet kritiska synpunkterpå förslaget gäller emellertid enskildheter i utformningen. I övrigt framhållsi vissa remissvar svårighetema att övervaka efterlevnaden avbegränsningsreglema. Det ifrägasätts också om samma regler bör gälla för helalandet, om en begränsning kan förenas med kustbomas behov av flerainkomsdcällor och om rekryteringen till yrkesfisket kan komma att hämmas. Synpunkterfrån vissa remissinstanser ger mig anledning att klargöra att det förslag jagställer mig bakom innebär att fritidsfiskare skall få använda handredskap utannågon begränsning till viss fiskemetod. Av fördelningsreglerna som sådanaskall alltså inte följa något förbud mot att exempelvis fiska med tUlämpning aven metod som kräver att båt används. En annan sak är att förbud motttollingfiske och liknande fortfarande kommer att gälla för den som fiskarenbart med stöd av frifiskebestämmelsema för ostkusten och de stora sjöama. Ianledning av remissynpunkterna vill jag peka på att skärgårds- och kust-borofta har behov av att bedriva flera olika verksamheter för att skaffa sig enskälig försörjning. Härvid spelar fisket en stor roll. Det är under sådana förhållandeninte anmärkningsvärt att förslag till begränsningar av det fria fisket fårmånga av dessa skärgårdsbor att reagera negativt. I detta sammanhang bör dockockså beaktas att en fiskande landsbygds- och skärgårdsbo för vilken fisket ärav väsendig betydelse för försörjningen, kan ansöka om yrkesfiskelicens. Jagåterkommer i det följande till att det för sådan licens inte med nödvändighetskall krävas att fisket är den enda inkomstkällan, bara att denna skall varaväsentlig för försörjningen. Närdet gäller den av vissa remissinstanser väckta frågan om bestämmelserna skallvara desamma i hela landet kan först konstateras att avsikten är att regeringenmed stöd av ett bemyndigande i lagen skall meddela de begränsningar som ärpåkallade ur fördelningssynpunkt. Eventuella behov av att begränsa redskapsmängden med hänsyntill dhekta fiskevärdsskäl skall däremot tillgo- Prop. 1992/93:232 doses medföreskrifter som stödjer sig på andra bemyndiganden i lagen. Jag har förordatatt det skall ankomma på att meddela sådana föreskrifter. Dethar frän olika håU invänts att fritidsfisket inte inkräktar på yrkesfisketsmöjUgheter till utkomst i alla delar av landet och att det därför skulle varamöjligt att tiUåta användning av mer redskap på vissa platser. En sådanordning skuUe dock föra med sig alla de olägenheter som följer av omfattandeoch därmed svårtillgängliga regler. Jag kan inte heller finna att en sådandifferentiering skuUe innebära några fördelar. Allt talar därför för att enenhetiig begränsning genomförs. Promemoriansförslag till begränsningar har hämtat intryck från de danska bestämmelsema förfritidsfisket. Förslaget och de danska bestämmelserna är dock inte identiska.Det är inte heUer självklart att det finns anledning att bestämma nivån här ilandet efter vad som passar i ett annat land. Yrkesfiskarna och även någramyndigheter har uttalat sig för att redskapsmängden i vissa avseenden bör varastörte än den i promemorian föreslagna, Å andra sidan föreslås från olUca håUen mera skärpt begränsning med hänvisning till fiskevårds-skäl. Som jag redanhar understrukit är avsikten inte att genom en fördelningsbestämmelse avifrägavarande slag tillgodose fiskevården. Enligt min mening finns det inteskäl för någon mera långtgående begränsning än den som föreslagits ipromemorian. Underremissbehandlingen har det inte heller framförts några bärande skäl för att inågon mera betydande grad frångå promemorieförslagei tUl redskaps-begränsning.I det stora hela bör det föreslagna antalet redskap vara tillräckUga för atttillgodose en fritidsfiskares anspråk pä skäliga fångster för det egnahushållets konsumtion. Jaganser följaktligen att en fördelning av fiskresursema bör ske i huvudsakenligt de principer som redovisas i promemorian. Förslaget rymmer dock vissaoklarheter och i fråga om vissa detaljer har jag en annan uppfattning. Även omdet fömtsätts att regeringen, med stöd av ett bemyndigande i lagen, skallmeddela detaljbestämmelsema rörande redskapsanvändningen vill jag sominformation redogöra för hur bestämmelsema enUgt min mening bör utformas. Jaganser att den tillåtna användningen av kroklinor, i likhet med de danskareglema, bör avse högst sex linor utmstade med högst 100 krokar per lina. Jagär däremot inte benägen att överge meterbegränsningen för nät till förmän förden av danskarna använda och av vissa fiskare föreslagna begränsningen tillvissa typer av gam. Det bör således vara tillåtet att använda högst 180 meternät eUer gam. EnUgt min mening är det också tillräckligt för en fritidsfiskareatt få använda högst sex ryssjor. Med burar avses även tinor och mjärdar ochlUcnande redskap. Det föreslagna antalet burar har för många framstått som vällitet för hummerfiske. Detta fiske kan dock utgöra en inkomstbringandeverksamhet för det småskaliga yrkesfisket. Det finns därför särskilda skäl attvara restrikriv i fråga om fritidsfiskamas tillgång till redskap för så- Enligt minmening bör emellertid fritidsfiskare kunna tillåtas att Prop. 1992/93:232använda upp till Qorton hummertinor utan att yrkesfiskets villkor försämraskännbart. Vid annat fiske bör däremot antalet vara begränsat till högst sexstycken burar. Bestämmelsemabör även innebära en begränsning av det antal redskap som en fiskare sammanlagtfår använda vid ett och samma tillfälle. Denna antalsbegränsning bör inteomfatta handredskap. Hummertinoma - högst fjorton - bör också lämnas utanför.När det gäller andra burar och nät eller gam, linor och ryssjor, bör det sammanlagdaantalet sädana redskap inte få överstiga sex. Somjag nämnt innebär mitt förslag att regeringen i fiskelagen bemyndigasföreskriva sådana redskapsbegränsningar som jag nu har redovisat. Densom har fiskerätt pä enskilt vatten anses alltid bedriva sitt fiske där medstöd av den enskUda fiskerätten. Det gäUer även sådant fiske på ifrägavarandevatten som omfattas av frifiskerätt. En fiskerättsinnehavare skulle sålundakunna upplåta det fiske som redan är fritt för envar till en fritidsfiskare meddet enda syftet att denne därigenom tilläts använda redskap utöver den mängdsom föreskrivs enligt bestämmelserna om redskapsbegränsning för fritidsfiske. Detär inte sannolikt att sädana upplåtelser skulle få någon störte omfattning.Man kan dock inte bortse ifrån att enbart möjligheten till en sådan handel förmånga skulle te sig stötande. Ersätmingen för en sådan upplåtelse skulle intekomma att gälla tiUgången tUl ert visst fiske utan enbart det förhållandet attnyttjanderättshavaren skiUle bli befriad från redskapsbegränsningen. Enligt minmening bör föratsätmingama för upplåtelser av det här slaget undanröjas. Detkan lämpligen ske genom att från redskapsbegränsningen bara undanta den somäger fisket eller den som har nyttjanderäiien även till annat fiske än det somär fritt för var och en. Ettfördelningssystem av det slag som skisserats kommer inte att lösa denkonkurtenssituation som uppstår när flera avser att fiska pä samma plats. 1 densimationen gäller fortfarande att den som först kommer tUl platsen har förenade.Förändringar i det avseendet skuUe innebära en alltför kraftig begränsning avfritidsfiskets berättigade inttessen i förhållande till yrkesfisket. Enfördelning enligt det föreslagna systemet innebär att redskapen måstesärskiljas för att det skall gå att bestämma vilken kategori fiskande redskapettillhör. Det bör därför uppdras ät att utforma ett märkningssystemsom visar vem fiskeredskapet tUlhör och om denne bedriver yrkesmässigt fiske,fiskar med stöd av enskild fiskerätt eller bedriver fritidsfiske. Givetviskommer ett system med redskapsbegränsningar att medföra nya uppgifter för demyndigheter som övervakar fisket. Mot bakgrand av de förenklingar iregelverket som föreslås bör dessa nya uppgifter kunna lösas med tiUgängligaresurser. I vissa vatten är redskapsanvändningen av olika skäl redanbegränsad. Det finns därför erfarenhet av övervakning avliknande bestämmelser. Med det nyssnämnda systemet för märkning av utelig- gande redskap och med detinttesse andra fiskande har av att alla lojalt följer Prop. 1992/93:232bestämmelsema föratser jag inte några särskilda övervakningsproblem. 2.4.4 Licens som krav för att bedriva yrkesfiske Mittförslag: För rätt att bedriva yrkesfiske skall krävas yrkesfiskelicens. Sådanlicens skaU bara beviljas den för vars försörjning fisket är av väsentiigbetydelse. Vid licensprövningen skall bl.a. fisktillgängen beaktas. Promemoriansförslag överensstämmer i huvudsak med mitt förslag. Remissinstanserna:Vissa remissinstanser har principiella invändningar mot att rätten att utövaett yrke görs till föremål för myndighets beslut men i övrigt möts förslagetatt införa ett licenskrav inte av några erinringar. 1 fråga om föratsätmingamaför att erhålla licens är synpunkterna mer varierade. Bl.a. påpekas attåtskilliga, framförallt kustbor med annan försörjning och pensionärer, harfisket som väsendig biinkomst. Skälenför mitt förslag: Rätten för svenska medborgare att bedriva yrkesfiske ärenligt gällande regler inte begränsad pä annat sätt än att Fiskeriverketkräver innehav av yrkesfiskelicens för fiske i utiändska zoner. Den licens föryrkesfiske som meddelas med stöd av förordningen om sådan licens (SFS 1987:886)är en föratsätming för att ett fiskeföretag skall komma i fråga för statiigtekonomiskt stöd i form av bl.a. prisstöd och rationaliseringsstöd. Licensen ärdäremot inte nägon föratsätming för rätten att utöva yrkesfiske. Föratt en udändsk medborgare skall få rätt att bedriva yrkesfiske i svenska vattenkrävs däremot tillstånd av regeringen eller , Tillståndskravetgäller inte för den som fiskar med stöd av enskild fiskerätt och inte hellerför utiändska medborgare som är stadigvarande bosatta här ilandet. Inför ett har tiUståndskrav införts för yrkesfiske som bedrivsgenom juridisk person som till hälften eller mer ägs av utländska medborgare. Fiskeriverkethar på regeringens uppdrag i en promemoria belyst vissakonsekvenser pä fiskets område av ett och också lämnat vissa förslagtUl ändringar i fiskelagstifmingen. Fiskeriverkethar redovisat innebörden av ett vad gäller bestämmelsema omkapitalets fria rörlighet. Av avtalet och direktiv till vilket avtalet hänvisardrar slutsatsen att en EES-medborgare som flyttar till Sverigetorde vara berättigad att ta med sig sitt fiskefartyg hit och fä detregi-stterat under svensk flagg. har föratsatt att det ifortsättningen inte kan krävas svenskt medborgarskap för att få inregistrerafartyget i svenskt register. Vidare föratsätter verket att det inte ärförenligt med att behålla det nuvarande kravet på svensktmedborgarskap för rätten att få yrkesfiska utan särskilt tillstånd. nationella är det däremotmöjligt att kräva svenskregistterat fartyg för rätten Prop. 1992/93:232 attumyttja svenska kvoter. Fiskeriverketgör den bedömningen att det kan finnas ett inttesse bland fiskare i andra EES-länderatt flytta till för att etablera sig som fiskare här. Syftet med ensådan etablering skulle vara att därigenom komma i åtnjutande av de iförhållande till EG störte fiskekvoterna.