prop · GG03210 · 1992-12-31 00:00:00 — Vidareanges det uttryckligen att anvisningarna eller tillsägelserna fär syfta tillatt även tillgodose ordningen och säkerheten vid en viss anläggning ditallmänheten har tiUttäde, t.ex. en badplats eller en idrottsanläggning.Anvisningarna eller tillsägelsema fär, liksom enligt AOst, avse såväloffentliga platser som enskilda områden. Anvisningarnaeller tillsägelserna skall behövas för att förebygga oordning eller för attförhindra att människors hälsa eller egendom kommer till skada. Sålunda färpolismyndigheten inte ge anvisningar eller tillsägelser för att förhindrasanitära olägenheter som inte i sig innebär en säkerhetsrisk ellerordningsstörning vid t.ex. en idrottsanläggning, eftersom sådana villkor skallmeddelas av kommunen (jfr 14 § hälsoskyddslagen, 1982:1080). Andrameningen i första stycket motsvarar delvis bestämmelsen i 8 § andra stycketAOst. Möjligheten att ingripa med förbud har emellertid . begränsats till attgälla verksamhet av det slag bettäffande vilket polismyndigheten enligt förstameningen för särskilda fall får ge anvisningar eller tillsägelser. Bestämmelseni andra stycket motsvarar 8 § ttedje stycket AOst. 18 §Polismyndigheten fäi- återkalla ett tillstånd, 1. om villkor som enligt 14 § andra stycket eller 15 § gäller förtillståndet har åsidosatts i inte ringa mån och tillståndshavaren inte vidtarrättelse genast efter tillsägelse eller inte kan anträffas efter rimligefterforskning, 2. om tillstånd har meddelats enligt 1 § och det är av särskild vUct förkommunen att det återkallas, 3. om tillståndet gäller tills vidare och återkallelse är påkallad avhänsyn till trafiken eller till allmän ordning och säkerhet, 4. om tillståndet gäller för bestämd tid och det är av väsentUg betydelseför ttafiken eller för allmän ordning och säkerhet att det återkallas, eller 5. om tillstånd har meddelats enligt 1 § och tillståndshavaren åsidosattsin skyldighet att betala avgift enligt lagen (1957:259) om rätt för kommun attta ut avgift för vissa upplåtelser av offentlig plats, m.m. och han intebetalar genast efter uppmaning. Etttillstånd enligt 1 § skall återkallas, om kommunens beslut om yttrande upphävtsefter överklagande. (Jfr15 § i uttedningens förslag till ordningslag.) Bestämmelsernai paragrafen har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 4.3.9).Paiagrafen saknat- motsvaiighet i AOst. Förstastycket innehåller bestämmelser om återkallelse av tillstånd enligt dettakapitel eller enligt en lokal föreskrift. Bestämmelserna anger uttömmande defall då återkallelse är möjlig. Enligtpunkt 1 får ett tillstånd återkallas, om villkor som polismyndighe- Prop.1992/93:210 ten eller - i fall där kommunens ytttande skall inhämtas - kommunenhar meddelat för tillståndet åsidosätts och rättelse inte sker genast eftertillsägelse. Det är väsentligt att de vilUcor som har ansetts vara nödvändigaav hänsyn till ttafiken eller till allmän ordning och säkerhet eller som kommunenhar ställt upp följs. Mera bagatellartade avvikelser från vad som har föreskrivitsskall dock inte föranleda återkallelse. 1 bestämmelsen anges sålunda attmeddelade villkor skall ha åsidosatts i inte ringa män för att återkallelseskall komma i fråga. Vidareföljer av bestämmelsen att tillståndshavaren skall ges möjUghet att vidtarättelse innan återkallelse beslutas. Om rättelse sker genast, får tillståndetinte återkallas. I de fall dä tillståndshavaren håller sig undan eller av andraskäl inte kan anttäffas efter rimlig efterforskning kan enligt bestämmelsentillståndet ändå återkallas. I specialmotiveringen till 19 § behandlas närmareformerna för "tillsägelse" och polisens skyldighet att göraefterforskningar för att nå kontakt med den felande. Punkt2 behandlar återkallelse av ett tUlstånd att ta i anspråk offentUg plats sommeddelats efter det att kommunen har avgett ytttande. Enligt punkten kansålunda återkallelse ske med hänsyn till kommunens intresse av att få återtaden direkta dispositionen av marken. Exempel på sådana situationer där kommunenkan ha ett sådant inttesse är när platsen behöver tas i anspråk för utförandeav arbeten för vatten och avlopp, värmeförsörjning, gatuarbeten m.m. Det krävsför återkallelse att det är av särskild vikt för kommunen atttillståndshavarens ianspråktagande av marken upphör. skall vidbedömningen av återkallelsefrågan göra en avvägning mellan kommunens intresseav att ianspråktagandet av marken upphör och tillståndshavarens intresse avatt få fortsätta med sin verksamhet. Vid den avvägningen är det av betydelsebl.a. för vilket ändamål som tillstånd har getts liksom grunden för kommunens .begäran att få återta dispositionen av marken. Ipunkterna 3 och 4 regleras möjUghetema till återkallelse av ett tillstånd . avhänsyn till ttafiken eller till allmän ordning och säkerhet. Ett tillstånd måstealltid kunna återkallas, om den verksamhet e.d. som tillståndet avser intelängre kan förekomma utan fara för trafiken eller för allmän ordning ochsäkerhet. Det kan t.ex. efter tillståndsbeslutet ha tillkommit omständig- -heter som gör verksamheten klart olämplig från ordningssynpunkt Som exempel kannämnas att en nyuppförd trafikanläggning har medfört en sådan ökning avttafiken pä en viss offentUg plats att ett ianspråktagande av platsen för andraändamål än allmän ttafik kan tillåtas. En annan tänkbar situationkan vara att en civil skjutbana har kommit att Ugga så nära ett nyuppförtbostadsområde att de boendes säkerhet riskeras genom verksamheten vidskjutbanan. 1 dessa liksom i andra återkallelsefall måste givetvis enavvägning göras mellan ä ena sidan den allmänna ordningens (x;h säkerhetensintressen och å ancha sidan tillståndshavarens intresse av att få fortsätta medsin verksamhet. Olikaregler gäller för återkallelse av tillsvidaretillstånd och förvisstids-tillstånd. Skillnaden innebär att det måste föreligga risk för en mera allvarligstörning av ordningen och säkerheten för att ett visstidstillstånd Prop.1992/93:210 skall kunna återkallas. Den som har beviljats ett sådant tillståndbör i allmänhet kunna förlita sig på att han också får bedriva den aktuellaverksamheten . Den som har fått etttillsvidaretillstånd har däremot anledning att utgå från att tillståndet någongång kan komma att återkallas på grund av ändrade förhållanden. Ett tillsvidaretillståndfär således enligt punkt 3 återkallas, om detta är påkallat av hänsyn tillttafUcen eller till allmän ordning och säkerhet medan det för att ett tillståndsom gäller för bestämd tid skall få återkallas enligt punkt 4 krävs att det ärav väsentlig betydelse för trafiken eller för den allmänna ordningen ochsäkerheten att återkallelse sker. Föråterkallelse enligt punktema 3 och 4 krävs det inte att tillståndshavaren harvarit försumlig i något hänseende. Det är tillräckligt att de faktiska förhållandenasom tillståndet avser av yttre omständigheter har kommit att utgöra en störningav eller en fara för allmän ordning och säkerhet. Återkallelse bör givetvisinte komma i fråga, om mindre ingripande åtgärder som t.ex. nya eller ändradevillkor är tillräckliga för att undanröja de störningar som har aktualiseratåterkallelsen. Enligtpunkt 5 kan ett tillstånd som meddelats efter det att kommunens yttrande harinhämtats återkallas, om tillståndshavaren försummar att betala avgift enligtavgiftslagen. Att återkallelse skall kunna ske vid sådan försummelse ärmotiverat från konkunenssynpunkt. öm en rörelseidkare tilllåts att använda enoffentiig plats för sin verksamhet utan att betala avgift för sin verksamhet,kommer han i ett alltför gynnsamt läge i förhållande till en butiksägare sommåste betala hyra för sin lokal. Återkallelseav tillstånd vid försummelse med att eriägga avgift fär inte ske utanföregående betalningsanmaning. Av anmaningen skall framgå inom vilken tid somtillståndshavaren måste betala för att undvika återkallelse. Betalning somsker efter den uppställda tidsfristen påverkar i och för sig inte möjlighetenatt återkalla tillståndet Men polismyndigheten kan naturligtvis i ett sådantfall, om det är skäligt med hänsyn till omständigheterna, underlåta attåterkalla tillståndet. 1andra stycket anges att tUlståndet skall återkallas, om kommunens beslut harupphävts efter överklagande. I detta fall föreligger nämligen inte längre någotsådant tillstyrkande som är en förutsättning för att tillstånd skall få ges.Kommunen har dä att på nytt pröva tillståndsansökan. Även vid en förnyadprövning av ansökan kan kommunen ställa upp villkor för att en offentiig platsskall få tas i anspråk. När kommunen har avgett sitt ytttande till polismyndighetenhar myndigheten att pröva tillståndsfrågan med utgångspunkt från kommunens nyayttrande. 19§ Om någon inte vidtar en åtgärd som åligger honom enligt detta kapitel, lokalaföreskiifter eller beslut eller villkor som har meddelats med stöd av 5 §, 14 §andra stycket eller 15 §, fåi- polismyndigheten förelägga honom att inom visstid vidta åtgärden. Detta gäller endast om han inte vidtar rättelse genastefter tillsägelse eller inte kan anträffas efter rimlig efterforskning. Ävenom det inte följer av första stycket får föreläggande, utan före- Prop.1992/93:210 gående tUlsägelse, avse skyldighet att ta bort upplag,försäljningsstånd, ställningar, skyltar, containrar och andra anordningar somhar placerats pä en offentiig plats utan nödvändigt tillstånd enligt 1 § elleri strid med vUlkor som gäller för tillståndet. Detsamma gäller i fråga omanordningar som inte har tagits bort efter utgången av giltighetstiden förtillståndet. Ettföreläggande enligt andra stycket får, om det avser en container eller någotannat skrymmande föremål som ställts upp på offentlig plats, riktas oclcså motföremålets ägare eller den som är i ägarens ställe, även om föremålet ställtsupp för någon annans räkning. Det sagda gäller inte om det är uppenbart attnågon annan än föremålets ägare eller den som är i hans ställe har bestämtplatsen för uppställningen. (Jfr19 § delvis i uttedningens förslag tiU ordningslag.) Paragrafen,som delvis motsvarar 31 § AOst, har behandlats i den allmänna motiveringen(avsnitt 4.3.13). Iförsta stycket anges att polisen får förelägga den som underlåter att vidta enåtgärd som åligger honom enligt detta kapitel, lokala ordningsföreskiiftereller föreskrifter som rör ordningen och säkerheten i en hamn eller enligtbeslut eller villkor som meddelats av polisen med stöd av ordningslagen ellerviUkor som ställts upp av en kommun för tillstånd att använda offentiig platsatt vidta åtgärden . Föreläggande fär utfärdas endast mot den sominte vidtar rättelse genast efter tillsägelse eller som inte kan anträffasefter rimlig efterforskning. Som närmare utvecklats i den allmännamotiveringen avses med "genast" den tid som kan åtgå för den felandeatt själv vidta rättelsen. Den tiden får sålunda bedömas frän fall till falloch blir beroende av vilken åtgärd som avses i det enskilda fallet. Föreläggandenenligt paragrafen skall vara skriftliga. Däremot gäller inte några formkrav fören tillsägelse enligt första stycket andra meningen. En tillsägelse av polisenatt vidta rättelse kan sålunda ske muntiigen, t.ex. per telefon. Avsikten ärinte att onormalt stora ansträngningar skall göras från polisens sida för attnä en svåranttäffbar person med en tillsägelse. Hur omfattande åtgärder polisenhar att vidta för att kunna nä den felande med en tillsägelse fär avgöras fränfall till fall och måste göras beroende av bl.a. hur brådskande det är attåtgärden vidtas. Ettföreläggande får enligt andra stycket avse också skyldighet att ta bort upplag,försäljningsstånd, ställningar, skyltar, containrar och andra anordningar somhar ställts upp eller anbringats pä en offentlig plats utan erforderligttillstånd. Detsamma gäller i fråga om anordningar som inte har tagits bortefter utgången av giltighetstiden för tillståndet. Stycket motsvarar delvis 8§ andra stycket AOst. I förhållande till den bestämmelsen har emellertid denutvidgningen gjorts i ordningslagen att ett föreläggande kan ges även i de falldå egendomen har ställts upp eller anbringats i strid med givna villkor ellerinte har tagits bort efter utgången av giltighetstiden för tillståndet. 1olika sammanhang har regeringen gjorts uppmärksammad på de problem som ärförknippade med affischering pä offentlig plats. Bestämmelsen i andra styckethar mot den bakgmnden utformats så att den ger möjlighet att tillgripaföreläggande även i den situation att affischer har satts upp på Prop.1992/93:210 offentUg plats utan erforderUgt tillstånd. Ettföreläggande enligt andra stycket behöver inte föregås av en tillsägelse.Motiven till skillnaden i förhållande till första stycket i det här avseendethar utvecklats närmare i den allmänna motiveringen (avsnitt 4.3.13). Iförsta meningen i tredje stycket föreskrivs att ett föreläggande enligt andrastycket att ta bort en container eller något annat skrymmande föremål som harställts upp på offentiig plats får riktas även mot containerns eller föremåletsägare eller den som pä gmnd av avtal om nyttjanderätt e.d. är i ägarens ställe.Ett föreläggande får enligt andra meningen inte riktas mot föremålets ägareeller den som är i hans ställe, om det är uppenbart att någon annan -vanligtvis beställaren - har bestämt platsen för uppställningen. Med utttycket"annat skrymmande föremål" avses t.ex. en byggnadsställning. Förde närmare överväganden som har gjorts i fråga om containerhanteringenhänvisas till den allmänna motiveringen (avsnitt 4.3.13). 20 §I föreläggande får vite sättas ut eller, som påföljd för underiåtenhet att följa föreläggandet, anges att rättelse kan komma att ske på den försumliges bekostnad genom polismyndighetens försorg. (Jfr19 § tredje stycket delvis i utredningens förslag till ordningslag.) Pai-agrafen,som delvis motsvaiar 31 § AOst, har behandlats i den allmänna motiveringen(avsnitt 4.3.13). Iett föreläggande enligt 19 § får enligt förevarande paragraf sättas ut viteeller, som påföljd för underlåtenhet att följa föreläggandet, anges atträttelse kan komma att ske genom polisens försorg på den försumliges bekostnad.För att vite eller tvångsutförande på den försumliges bekostnad skall kunnatillgripas måste den tid inom vilken den felande har möjlighet att själv vidtarättelse sättas ut i föreläggandet. 1 de fall där ett vitesföreläggande kanantas bli verkningslöst eller där det är angeläget att åtgärden vidtasskyndsamt bör föreläggande med erinran om tvångsutförande kunna tillgripas utanföregående vitesföreläggande. Enligt bestämmelsen förutsätts sålunda attföreläggande med erinran om rvångsutförande kan komma att utnyttjas i stöneutsttäckning än vad som sker enligt den nuvarande ordningen (jfr prop.1956:143 s. 134 f). 21 §Polismyndigheten fäi- vidta en åtgärd som avses i 19 § pä den försum liges bekostnad, 1. om den försumlige inte följer ett föreläggande i vilket sådan påföljdhar satts ut, 2. om han inte kan anttäffas med ett föreläggande efter rimlig efterforskning,eller 3. om det av hänsyn till trafUcen eller till allmän ordning och säkerhetär nödvändigt att åtgärden vidtas . (Jfr19 § ttedje stycket delvis i uttedningens förslag till ordningslag.) Paragrafen har behandlatsi den allmänna motiveringen (avsnitt 4.3.13). Punkterna1 och 2 svarar i allt väsentligt mot bestämmelsen i 31 § AOst. Vad som skallförstås med uttrycket "rimlig efterforskning" har behandlats i specialmotiveringentill 19 § i förevarande kapitel. Enligtpunkt 3 ges polisen möjUghet att vid farliga eller särskilt ordningsstörandeverksamheter eller åtgärder utan föregående tillsägelse eller föreläggandevidta den åtgärd som erfordras. I bestämmelsen innefattas såväl det fallet attett vitesföreläggande har visat sig verkningslöst som det fallet att åtgärdenmåste vidtas utan föregående föreläggande. Den möjlighet till tvångsutförandesom bestämmelsen ger bör användas endast om det föreligger en verkUg fara förallmän ordning och säkerhet eller för trafiken. Isammanhanget erinras om att enligt 28 § i detta kapitel ett föreläggande attvidta en viss åtgärd i princip gäller även om det överklagas. Någonbestämmelse i ordningslagen som reglerar hur polisens kostnader för etttvängsutförande på den försumliges bekostnad skall tas ut av denne har inteföreslagits. 1 de fall där den försumlige inte betalar frivilligt får sålundatalan väckas i vanlig ordning vid allmän domstol och frågan avgöras där 22§ Till böter döms den som uppsåtligen eller av oaktsamhet biyter mot 1, 3, 4eller 6 § eller mot viUkor enligt 14 § andra stycket eller 15 § eller motförbud enligt 17 § första stycket. Tillpenningböter döms den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot 7 § ellermot föreskrifter enligt någon av 8-11 §§. (Jfr17 § första och ancUa styckena i uttedningens förslag till ordningslag.) Bestämmelsernaom sttaff har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 4.3.11). Där harockså behandlats de förändringar av bötessttaffets utformning ochtillämpningsområde som trätt i kraft (jfr prop. 1990/91:68,bet 1990/91:JuU 10, rskr. 1990/91:155). Enligtförsta stycket följer böter för den som bryter mot vissa bestämmelser iordningslagen eller mot vilUcor som har ställts upp med stöd av lagenbeträffande vilka det är av särskilt stor vikt för ordningen och säkerheteneller för trafiken att bestämmelserna eller villkoren efterlevs. Detta innebäratt dagsböter skall dömas ut i de fall där brottets sttaffvärde uppgår tillminst 30 dagsböter. Oaktat vikten av att lagens säkerhetsbestämmelserefterlevs ingår fängelse inte i straffskalan. Sädana allvariiga överträdelserav säkerhetsbestämmelserna som motiverar en frihetsberövande påföljd faller iallmänhet även inom vissa bestämmelser i . Därvid avses närmastbestämmelserna om vållande till annans död, vällande till kroppsskada ochframkallande av fara för annan (3 kap. 7-9 §§) samt allmänfarUg vårdslöshet (13kap. 6 §). Iandra stycket föreskrivs penningböter för den som använder pyrotekniska varorutan polisens tiUstånd eller som bryter mot vissa föreskrifter föranvändningen av sådana varor som har ställts upp med stöd av be- Prop.1992/93:210 stämmelsema i förevarande kapitel. Penningböterföreskrivs också för den som bryter mot föreskrifter som har meddelats enligtförevarande kapitel angående ordningen och säkerheten i en hamn eller motföreskrifter om tillträdesförbud till skade- eller riskområden m.m. Tillskillnad frän vad som gäller kan sttaff enligt första eller andra stycketdömas ut även för oaktsamt handlande eller oaktsam underlåtenhet. 23 §Om ett bam som inte har fyllt 15 är begår en sådan handling som är otillåten enligt 6 § första eller andra stycket, skall den som har vårdnaden om barnet sttaffas enligt 22 § första stycket. Omett barn som inte har fyllt begår en sådan handling som är otillåtenenligt 7 §, skall den som har vårdnaden om bamet sttaffas enligt 22 § andrastycket. Vadsom sägs i första och andra styckena gäller inte, om vårdnadshavaren gjort vadsom ankommer pä honom för att förhindra handlingen. (Jfr17 § fjärde stycket i uttedningens förslag till ordningslag.) Paragrafenhar behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 4.3.11). Första och andra styckena innehåller bestämmelser om straff för försumligavärdnadshavare när ett barn under 15 är har överträtt lagens bestämmelser omsprängning, skjutning eller användande av pyrotekniska varor. Liksom enligtnuvarande ordning omfattar su-affansvaret för vårdnadshavaren inte det falletatt barnet bryter mot lokala föreskrifter i dessa ämnen. Med värdnadshavareavses i det här sammanhanget den som svarar för den faktiska vårdnaden ombarnet. 1 Ukhet med vad som gäller nu är vårdnadshavaren fri från ansvar omhan eller hon vidtagit nödvändiga åtgärder för att förhindra handlingen. Ensådan bestämmelse har tagits in i tredje stycket. Paragrafeninnebär således vad gäller barnet endast att detta begått den otillåtnahandlingen objektivt sett. Frägan huruvida subjektiva rekvisit är uppfylldahai- således avseende endast på våi-dnadshavaren. Det ankommer således pävårdnadshavaren att visa att han gjort vad som ankommer på honom enligt ttedjestycket i paragrafen. 24 §Den som åsidosätter ett vitesföreläggande som avses i 20 § döms inte till ansvar enligt denna lag för gäming som omfattas av föreläggandet. (Jfr17 § sista stycket i utredningens förslag till ordningslag.) Iparagrafen, som hai- behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 4.3.11),anges att den som har åsidosatt ett vitesföreläggande enligt 20 § inte skalldömas till ansvar enligt ordningslagen för en gärning som omfattas avföreläggandet. Bestämmelsen stämmer överens med vad som brukas ispecialstraffrättsliga sammanhang. Bestämmelsen är tillämplig bara på detfallet att en viss åtgärd eller underlåtenhet är straffbar enligtordningslagen. Är den belagd med sttaff i någon annan författning, t.ex. BrB, gäller bestämmelseninte. Om straffansvai- enligt någon annan för- e e 5 299 fattningkan dömas ut kan detta ge anledning till jämkning av vite som har Prop.1992/93:210 försuttits. 25§ Har en offentlig plats tagits i anspråk för varor eller någon annan egendom istrid med bestämmelsema i 1 §, får egendomen förklaras förverkad, om det behövsför att förebygga fortsatt överträdelse och förverkandet inte är oskäligt Vapensom har använts i strid med 6 § första eller ancUa stycket och ammunition somär avsedd för vapnet, får förklaras förverkade efter vad som kan anses skäligt. Angåendebeslag av egendom som kan antas vara föi-verkad enligt första eller andrastycket, gäller bestämmelserna om beslag i med den avvikelsenatt bestämmelsen om att åtal skall väckas inte gäller i annat fallän dä rätten har satt ut sådan tid. 1fråga om beslag och förverkande av spritdrycker, vin eller starköl hos den somförtär sådana drycker i sttid med lokala föreskrifter finns bestämmelser ilagen (1958:205) om förverkande av alkoholhaltiga drycker m.m. (Jfr18 § i uttedningens förslag tiU ordningslag.) Bestämmelsemaom beslag och förverkande har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt4.3.12). första stycket har införts en möjlighet att förverka varor eller någon annanegendom från den som utan tillstånd tar i anspråk offentlig plats. Motsvarighettill den bestämmelsen saknas i AOst. Regleringen har tillkommit mot bakgrundfrämst av de problem som den otillåtna gatuhandeln vållar i vissa storstäder. Föratt förverkande skall kunna komma i fråga krävs för det första att åtgärden ärnödvändig för att hindra fortsatt otilläten försäljning eller något annatotillätet ianspråktagande av platsen. Som exempel på när förverkande kan varaen uppenbart nödvändig åtgärd för att hindra fortsatt otillåten verksamhet päplatsen kan nämnas förhållandena pä i . Under främstsommartid sker där gatuförsäljning i stor omfattning utan att försäljarnaförst ansökt om och fått tillstånd att ta platsen i anspråk. En försäljare somav poUsen har rapporterats för otUlåten försäljning återvänder ofta tillplatsen redan kort efter det att han har rapporterats och ätempptar denotillåtna försäljningsverksamheten. Genom ett sådant handlande bör försäljarenvanligtvis anses ha visat att han inte låter sig tillrätta-föra genom polisensåtgärd att rapportera honom. I en sådan situation framstår det som behövligtatt tillgripa förverkande av försäljarens varor och eventuell annan egendom -exempelvis bord och annan utrustning som har använts i försäljningsverksamheten- för att på så sätt förebygga fortsatt övem-ädelse av förbudet att ta platseni anspråk. Föratt förverkande skall få ske krävs för det andra att åtgärden inte är oskälig.Ett fall då förverkande kan framstå som oskäligt är, om vamlagret betingar ettbetydande värde. I allmänhet torde dock de varor, främst kläder smycken,klockor m.m., som bjuds ut av gatuförsäljare inte ha ett så högt värde attförverkande inte kan ske av den anledningen. Förverkandeenligt första stycket kan komma i fråga oavsett om varoma Prop.1992/93:210 eller den övriga egendomen ägs av försäljaren eller av någon annanpå vilkens uppdrag han ombesörjer försäljningsverksamheten. Regleringeni andra och tredje styckena motsvarar i huvudsak bestämmelsema i 30 § förstaoch fjärde styckena AOst