prop · GF0391 · 1992-01-01 00:00:00 — Årsredovisningen och revisionsberättelsen skall lämnas till den centrala stiftelsen . Också skattedeklarationer måste upprättas och avlämnas i föreskriven tid. Dessa åligganden skall givetvis fullföljas även för det räkenskapsår som avslutas . Några särskilda föreskrifter i detta hänseende anser jag inte behövliga. Årsredovisningen och revisionsberättelsen torde lämpligen kunna överlämnas till den som getts bemyndigande att för statens räkning ombesörja bolagsbildningen. Personalfrågor Målsättningen bör vara att de anställda hos Samhallstiftelserna, såväl de arbetshandikappade som den s.k. direktanställda personalen, erbjuds likvärdigt arbete i samband med ombildningen. Jag utgår från att det nya Samhallbolaget kommer att agera enligt dessa principer. Jag utgår också från att de nybildade bolagen kommer att ta de initiativ som behövs för att få till stånd kollektivavtal. Jag har erfarit att en bolagisering av Samhallkoncernen inte skulle få några särskilda konsekvenser vad gäller företagsgruppens pensionsåtaganden gentemot de anställda. Vissa krediter m.m. har beslutat (prop. 1979/80: 73, AU14, rskr. 155) om garanti för lån till den dåvarande . Regeringen har till följd härav hemställt att skulle ikläda staten garanti för lån till stiftelsen med högst 450 milj.kr. Vidare har regeringen , med anledning av beslut (prop. 1979/80: 101, AU15, rskr. 159) om en rörlig kredit för , hemställt att skulle ställa en rörlig kredit om 400 milj.kr. till förfogande för stiftelsen. Hos den centrala Stiftelsen finns vissa utestående statliga kreditgarantier, som använts för delfinansiering av fastigheter. Det totala garantibeloppet uppgår till ca 143 milj. kr. har i sitt remissyttrande ansett det naturligt att i samband med bolagsbildningen åläggs återlämna de statliga kreditgarantierna och att den gällande garantiramen återkallas. beslut om rörlig kredit och lånegaranti avsåg /. När stiftelseorganisationen upplöses bortfaller enligt min bedömning förutsättningarna för krediten resp. lånegarantin. För att kredit och lånegaranti skulle kunna avse det nya moderbolaget hade enligt min mening erfordrats ett nytt ställningstagande av . Något särskilt beslut om återkallande av garantiramen behövs därför inte. Däremot avser jag att föreslå regeringen att åläggs återlämna kreditgarantierna. Det bör inte innebära några svårigheter för att i stället uppta motsvarande banklån mot säkerhet i pantbrev i ett antal fastigheter. Jag utgår från att genomför omfinansieringen så snart bolaget har beviljats lagfart på de apporterade fastigheterna. Tystnadsplikt Mitt förslag: Den som deltar i eller har deltagit i verksamhet som genom produktion av varor och tjänster syftar till att uppnå meningsfullt och utvecklande arbete för arbetshandikappade, får inte obehörigen röja vad han därvid fått veta om en anvisad arbetstagares personliga förhållanden. Utredningen: Har inte närmare berört frågan om tystnadsplikt. Remissinstanserna: har framhållit behovet av att även fortsättningsvis lagreglera sekretessfrågorna. RFV har framhållit att samarbetet med arbetsförmedlingar och försäkringskassor kan försvåras om inte sekretessfrågorna löses i en särskild lag. Skälen för mitt förslag: Enligt 5 § lagen (1979: 47) om regionala stiftelser för skyddat arbete får den som deltar i eller har deltagit i verksamhet hos den regionala stiftelsen inte obehörigen röja vad han därvid har fått veta om en anvisad arbetstagares personliga förhållanden. I motivuttalanden till bestämmelsen (prop. 1979/80: 25, C 7., s. 68 f) anförde dåvarande departementschefen att den skyddade verksamheten bygger på att de anvisade arbetstagarna kan känna förtroende för att uppgifter om deras personliga förhållanden, t.ex. i form av intyg från läkare och psykologer eller i form av utredningar av deras arbetsförmåga och sociala situation, inte lämnas ut till obehöriga. Enligt vad som ovan framgått innebär mitt förslag att lagen (1979: 47) om regionala stiftelser för skyddat arbete upphävs. En tystnadspliktsregel av motsvarande slag behövs emellertid självfallet också när Samhallkoncernens verksamhet skall bedrivas i aktiebolagsform. Jag delar alltså och RFV: s uppfattning på denna punkt och föreslår att en tystnads- pliktsregel tas in i en särskild lag härom. I överensstämmelse med vad som är fallet bör en sådan bestämmelse gälla i den del av Samhallkoncernens verksamhet som genom produktion av varor och tjänster syftar till att uppnå meningsfullt och utvecklande arbete för arbetshandikappade, dvs. för tiden t.o.m. i de regionala stiftelserna och för tiden därefter i de dotterföretag som kommer att bedriva samma typ av verksamhet som de regionala stiftelserna bedrivit. Tystnadsplikten bör gälla för var och en som deltar i eller har deltagit i nämnda verksamhet -- antingen som anställd eller i någon annan funktion, t.ex. som styrelseledamot -- och som därvid tagit befattning med ett ärende som rör en anvisad arbetstagare eller annars har fått reda på någon uppgift om en sådan arbetstagares personliga förhållanden. En sådan uppgift får inte röjas obehörigen. Detta innebär att uppgiften normalt inte får lämnas ut vare sig muntligen eller genom att en handling företes eller lämnas ut. Den som bryter mot bestämmelsen kan straffas enligt 20 kap. 3 § . I den bestämmelsen föreskrivs att den som röjer uppgift, som han är pliktig att hemlighålla enligt bl.a. denna lag eller annan författning, eller olovligen utnyttjar sådan hemlighet döms för brott mot tystnadsplikt till böter eller fängelse i högst . För den som av oaktsamhet, som inte är ringa, begår sådan gärning är straffet böter. Som redan framgått avses den föreslagna tystnadspliktsbestämmelsen gälla såväl när kännedom om uppgiften erhållits i de regionala stiftelsernas verksamhet som när sådan kännedom erhållits i de berörda dotterbolagens verksamhet. 4.5 uppgift Mitt förslag: har som uppgift att anordna, leda och samordna verksamhet, som bedrivs inom koncernen för att ge meningsfullt och utvecklande arbete åt arbetshandikappade där behoven finns. Utredningens förslag: Överensstämmer med mitt förslag. verksamhetsidé skall också fortsättningsvis vara att skapa meningsfulla och utvecklande arbeten åt arbetshandikappade där behoven finns. Arbete hos skall förbehållas dem, som för sin försörjning inte kan få ett arbete på den reguljära arbetsmarknaden. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har fört fram någon annan uppfattning än utredarens. Skälen för mitt förslag: Jag har behandlat frågan om verksamhet skall regleras i lag eller i bolagsordningen och därvid -- i likhet med den särskilde utredaren -- förordat det sistnämnda alternativet. Flera remissinstanser har haft invändningar mot en sådan ordning. uppgift och verksamhetsidé bör enligt dessa instanser ges ett starkare skydd och inte kunna ändras genom ett regeringsbeslut utan föregående prövning av . Jag delar den uppfattningen. Som jag tidigare utvecklat (avsnitt 4.3) bör regeringen inte lämna tillstånd till en ändring i bolagsordningen i denna del innan hörts. Samhallgruppen skall ge meningsfullt arbete åt arbetshandikappade Samhallgruppen bildades för att tillförsäkra arbetshandikappade rätt till avlönat arbete. Det är verksamhetens syfte. Det är således inte produktionen av varor och tjänster, som är betydelsefull i sig. Produktionen av varor och tjänster är i stället ett medel att kunna erbjuda lämpliga och bra arbeten åt människor med funktionsnedsättningar som inte kunnat få arbete på den reguljära arbetsmarknaden. skall arbetet vara meningsfullt. Det innebär att skall producera varor och tjänster som efterfrågas på en allmän marknad. Det handlar således inte om mer eller mindre terapibetonade sysslor eller om arbetsuppgifter, som huvudsakligen utformats i rehabiliteringssyfte eller med syfte att ge arbetsträning, även om arbetet har en rehabiliterande effekt. Denna inriktning av verksamheten lades fast redan genom riksdagsbeslutet ( prop. 1977/78: 30, AU 16, rskr. 74) inför bildandet av företagsgruppen (avsnitt 2.2). Det finns enligt min mening inte anledning ändra vad beslutat i dessa avseenden. Samhallgruppen skall ge utvecklande arbete Eftersom är till för de arbetshandikappade arbetstagarnas skull, måste verksamheten utformas med särskild hänsyn till arbetstagarnas olika behov och förutsättningar. Det innebär att arbetsmiljö, arbetsorganisation och arbetsförhållandena i övrigt skall svara mot arbetstagarnas behov av anpassade förhållanden och i vissa fall särskilt stöd i arbetet. Verksamheten skall vidare utformas så att de enskilda arbetstagarna ges möjlighet till personlig och yrkesmässig utveckling liksom till självbestämmande och yrkesmässigt ansvar i arbetet. För Samhallföretagens del, jämfört med andra arbetsgivare, är detta mer än ett krav på god arbetsmiljö och goda arbetsförhållanden för de anställda -- det är ett av syftena med verksamhet. Att väl ta tillvara och på bästa sätt utveckla de anställdas arbetsförmåga är således en väsentlig uppgift för . Att så sker måste därför vara ett krav från samhällets sida. Det är dessutom väsentligt för egen verksamhet att de anställdas kapacitet och produktivitet kan utvecklas. Om de anställdas kompetens och arbetsförmåga kan utvecklas kan också fler av dem gå över till den reguljära arbetsmarknaden. Jag återkommer strax till detta, när jag tar upp vilka krav på resultat m.m. som bör ställas på . Människors anlag, intressen, färdigheter och kunskaper är av skiftande slag. Det gäller också dem, som rekryteras till Samhallföretagen. De har olika bakgrund och erfarenheter. En del har slitits under många år i hårt arbete, andra kan vara ungdomar som aldrig haft något arbete, därför att de förtidspensionerades . De har olika slag av funktionsnedsättningar som på olika sätt påverkar deras arbetsförmåga. behöver ett funktionshinder, som begränsar möjligheterna att utföra en viss typ av arbeten inte vara ett hinder i någon annan sorts arbete. Därför måste kunna erbjuda olika slags arbetsuppgifter. Ett ensidigt utbud av arbetsuppgifter gör det svårt att erbjuda enskilda sökande arbete som passar deras förutsättningar och det begränsar möjligheterna till utveckling i arbetet. Kravet på att skall erbjuda ett differentierat utbud av arbetsuppgifter kan komma i konflikt med effektiviteten och affärsmässigheten i verksamheten. Det är t.ex. ofta rationellt att samlokalisera och samordna en viss sorts produktion till några större enheter än att sprida tillverkningen. Men om sådana strävanden ges för stor tyngd i verksamheten blir det svårare att erbjuda ett differentierat utbud av arbetsuppgifter. Även om det naturligtvis finns en gräns för hur brett utbudet av arbetsuppgifter hos ett Samhallföretag kan bli, måste en strävan vara att erbjuda arbetsuppgifter som är väl anpassade till arbetshandikappades olika behov och förutsättningar. När det gäller utbudet av arbetsuppgifter måste , i nära kontakt med arbetsmarknadsmyndigheterna, göra avvägningar mellan de sökandes behov och produktionens förutsättningar. I detta sammanhang finns det anledning att påminna om att nu arbetar mycket aktivt för att bredda sin verksamhet och öka inslaget av tjänsteproduktion. Mycket talar för att det bästa sättet att möta kraven på ett varierat utbud av arbetsuppgifter inom Samhallföretagen är en sådan breddning av verksamheten. Jag delar den uppfattning, som förts fram av RFV och TCO, som menar att en ökad inriktning på tjänstesektorn också är bra för den ökande gruppen unga välutbildade med funktionshinder och för arbetshandikappade med tjänstemannabakgrund. Också pågående arbete med att utveckla arbetsorganisation och arbetsinnehåll, exempelvis genom lagarbete, arbetsrotation och liknande, bör medverka till att bredda arbetsuppgifter och arbetsinnehåll. Samhallgruppen skall erbjuda arbete där behoven finns Eftersom finns för de arbetshandikappades skull måste verksamheten täcka hela landet. Det är behovet av arbete åt handikappade sökande, som inte kan få arbete på den reguljära arbetsmarknaden, som skall styra fördelningen av arbetstillfällen. Vid fördelningen bör hänsyn också tas till vilka andra arbetsmarknadspolitiska resurser för arbetshandikappade, som finns i resp. region. Samma principer tillämpas regionalt, när regionala företag och resp. länsarbetsnämnd fördelar arbetstillfällena inom regionerna. Utredaren har understrukit att syftet med verksamhet är arbetsmarknadspolitiskt och handikappolitiskt, men inte regionalpolitiskt. primära uppgift är således inte att tillhandahålla arbete på orter med få andra arbetstillfällen. är en resurs för de arbetshandikappade, som inte kan få arbete på den reguljära arbetsmarknaden. Fördelningen av arbetstillfällen hos måste därför ske från arbetsmarknadspolitiska utgångspunkter, enligt de principer som AMS och nu tillämpar. För egen del vill jag även erinra om att inte utgör något undantag när det gäller ansvar för att arbetsmarknaden är väl utvecklad i hela riket. Det innebär att verksamhet också fortsättningsvis skall ha stor betydelse i trakter med ensidigt eller svagt utvecklat näringsliv och med få andra arbetstillfällen. På sådana orter möter handikappade särskilt stora svårigheter att finna lämpligt arbete. För många människor med handikapp kan det också vara svårare att klara långa arbetsresor eller att flytta från hemorten för att få arbete. Det gör det särskilt angeläget att arbete kan erbjudas där behoven finns. Också ifråga om uppbyggnad av den egna administrativa verksamheten bör ta skälig regionalpolitisk hänsyn. Den utbyggnad som skett av verksamhet har bidragit till att utjämna tillgången till arbete hos företagsgruppen i olika delar av landet. En ökad inriktning på tjänsteproduktion kan också öka möjligheterna att sprida arbetstillfällena. Det är ofta lättare att etablera serviceverksamhet, eftersom det som regel inte behövs lika omfattande investeringar i lokaler, maskiner och annan utrustning som i varuproducerande verksamhet. Även en fortsatt utveckling av inbyggda verksamheter och entreprenadåtaganden kan öka möjligheterna att sprida arbetstillfällena. Som jag tidigare framhållit är det därför också angeläget att fortsätter att utveckla nya verksamhetsformer. Samhallgruppen skall ge arbete åt dem som har störst behov och AMS har kommit överens om att arbeta för att av rekryteringen till skall avse de s.k. prioriterade grupperna, dvs utvecklingsstörda, psykiskt sjuka och flerhandikappade. Eftersom arbetsförmedlingen disponerar de lediga arbetstillfällena för arbetshandikappade vid Samhallsföretag har förmedlingen ett stort ansvar för att målet kan nås. Förmedlingen skall alltid först pröva möjligheterna till en anställning på den reguljära arbetsmarknaden, med eller utan lönebidrag, innan en anställning inom aktualiseras. Men det måste också finnas en beredskap och ett intresse hos de olika Samhallföretagen att ta emot sökande från de prioriterade grupperna och att anpassa arbetsförhållandena efter deras behov och förutsättningar. Enligt min mening bör det vara ett krav från samhällets sida att en betydande del av rekryteringen till skall avse personer ur de prioriterade grupperna. Jag återkommer till detta i det följande, då jag redovisar de resultatkrav, som jag anser bör ställas på . 4.6 Resultatkrav Mitt förslag: skall i sin verksamhet uppfylla vissa krav på resultat. Kraven skall avse: -- För /93 skall Samhallgruppen erbjuda en minsta sysselsättningsvolym om . -- Rekryteringen till företagsgruppen skall till viss minsta andel ske från de s.k. prioriterade grupperna. -- Andelen övergångar från företagsgruppen till arbete på den reguljära arbetsmarknaden skall ha en viss minsta omfattning. -- De effektivitetsförbättringar, som bolagiseringen och en förändrad företagsorganisation medför, skall möjliggöra en successiv nedtrappning av statens ersättning till högst lönekostnaden för de arbetshandikappade arbetstagarna. Utredningens förslag: skall prestera en lägsta nivå på antalet arbetade timmar, för vilka statligt bidrag utgår. Överskottet får användas för att skapa fler arbeten för arbetshandikappade eller för att minska det statliga bidragsbehovet. Ett resultatkrav på lägsta antal övergångar bör även kopplas till bidraget. Remissinstanserna: Har inte närmare kommenterat sysselsättningsvolymen Flera av remissinstanserna påtalar att "Samhall- resursen" inte i tillräcklig omfattning kommit de prioriterade grupperna till del. Ett stort antal instanser anser också att antalet övergångar till arbete utanför borde vara fler. LO menar att antalet övergångar bör vara ett resultatkrav på från sida. TCO förordar att andelen övergångar ligger på nivån 3 -- medan SRF anser att andelen övergångar bör ligga kring av de arbetshandikappade anställda. har framhållit vikten av en hög ambitionsnivå vad gäller övergångarna, men anser att detta inte får leda till oönskade bieffekter, t.ex. att förväntat högproduktiva personer prioriteras vid rekryteringen till . Skälen för mitt förslag: Sysselsättningsvolym Som redan framgått finns en ram för det högsta antal arbetade timmar, som får ligga till grund för statsbidraget till verksamhet. Timramen vållar bekymmer. Antalet arbetstimmar kan variera mellan olika år beroende på hur infaller m.m. När -- med stor framgång -- arbetat för att minska sjukfrånvaron bland de anställda, har den ökade närvaron medverkat till att "stött i taket" för timramen. Timramen har också hindrat utökning av antalet anställda, när orderingången varit god och det funnits ekonomiska möjligheter att anställa fler. Sådana fluktuationer i antalet arbetstimmar har tillsammans med kravet på att inte överstiga timramen medfört en viss ryckighet i bemanningsplaneringen. Det skulle vara bättre med ett system som gav och arbetsmarknadsmyndigheterna bättre möjligheter att planera och överblicka rekryteringen. Timramen infördes för att ge statsmakterna möjlighet att kontrollera kostnadsutvecklingen för . Eftersom statsbidraget är knutet till lönekostnaderna och oberoende av vilka de faktiska kostnaderna är för en personalökning, har det förefallit lämpligt att styra genom en volymbegränsning. I verkligheten kostar dock inte all arbetad tid lika mycket. Arbetstillfällen som tillkommer "på marginalen" kostar mindre, förutsatt att rekryteringen kan ske utan alltför stora kostnader för arbetsledning, utrustning, lokaler och andra liknade kostnader för att bedriva verksamheten. Mycket talar för att den nuvarande styrningen med en högsta bidragsgrundande volym arbetstimmar bör ersättas med en annan form av styrning. Statsmakternas behov av att kunna kontrollera kostnadsutvecklingen kan tillgodoses på ett enklare sätt genom en ändrad utformning av bidraget. I stället för att sätta ett tak för den högsta bidragsgrundande volymen arbetstimmar bör statsmakterna sätta som villkor för statsbidraget att kan erbjuda en viss minsta volym arbetstimmar. Detta bör, som jag strax skall återkomma till, kombineras med ett högstbestämt anslag. Med en sådan modell kan under goda konjunkturer, när affärerna går bra och kan betala en större del av kostnaderna för sysselsättningen, öka antalet anställda utan hinder av ett "tak" för sysselsätt- ningsvolymen. Som framgått tidigare (avsnitt 1.3) har för /93 föreslagit en timram om . Även jag anser att för /93 skall kunna erbjuda en sysselsättningsvolym motsvarande minst 31,9 miljoner arbetade timmar. Det bör emellertid få ankomma på regeringen att kunna medge att kravet får avse ett genomsnitt för en treårsperiod, så att under budgetåren 1992/93-- 1994/95 uppnår en volym om minst . Stor del av rekryteringen från prioriterade grupper uppgift är att skapa meningsfullt och utvecklande arbete åt dem, som inte kan få ett arbete på den reguljära arbetsmarknaden. Innan en anställning hos blir aktuell skall arbetsförmedlingen pröva möjligheterna till arbete på den reguljära arbetsmarknaden, i förekommande fall med hjälp av lönebidrag och andra stödformer. verksamhet skall förbehållas dem, som har det svårast på arbetsmarknaden. Det är mot denna bakgrund naturligt att kräva att en betydande andel av nyrekryteringen sker bland vissa prioriterade grupper. AMS och träffade en överenskommelse om att av rekryteringen till skulle ske bland sökande med utvecklingsstörning, psykiskt arbetshandikapp eller svåra funktionsnedsättningar, främst flerhandikapp. Utvecklingen visade sedan att de olika grupperna hade definierats på ett sådant sätt, att tillämpningen hade blivit alltför skiftande i olika delar av landet. Därför har AMS och fr.o.m. /92 preciserat definitionerna. Exempelvis definieras nu den grupp psykiskt arbetshandikappade, som skall prioriteras, som "sökande som på grund av långvarig och svår psykisk sjukdom inte tidigare haft kontakt med arbetslivet eller som på grund av sin sjukdom varit ifrån sitt arbete". Den tidigare definitionen var sökande "som har ett psykiskt handikapp". Därmed menades "att en sjukdom medfört långa och flera återkommande vårdtillfällen inom psykiatrisk vård och att den enskilde har en kvarstående psykisk sårbarhet." Med de stramare och mer preciserade definitioner, som anger de grupper, som skall prioriteras vid rekryteringen till , har AMS och enats om att av rekryteringen skall avse dessa grupper. Detta bör gälla även för /93. Jag anser att av nyrekryteringen skall avse utvecklingsstörda, psykiskt sjuka och flerhandikappade, enligt de definitioner som AMS och har enats om. Ett särskilt skäl att särskilt beakta dessa gruppers behov av arbete är den avveckling av institutionsboende för utvecklingsstörda och psykiskt sjuka som skett . När deras livsförhållanden normaliseras genom eget boende m.m. kan frågan om daglig sysselsättning eller arbete bli aktuell. Behovet av särskilt anpassat arbete ökar. Det kan mötas exempelvis genom att dessa sökande får arbete hos eller genom att platser vid dagcenter eller liknade verksamhet kan frigöras, när personer, som tränats i sådana verksamheter i stället tar steget till . I sammanhanget vill jag även understryka vikten av att unga människor med svåra funktionshinder ges möjlighet till arbete i stället för förtidspension. Övergångar till reguljära arbetsmarknaden Jag har inledningsvis hänvisat till propositionen 1978/79: 30 om skyddat arbete och yrkesinriktad rehabilitering m.m. Föredraganden konstaterade där att utplaceringsgraden ofta används som det enda måttet på rehabili- teringen av de anställda i skyddat arbete. Han anförde vidare att det för många kan vara ett tecken på en hög grad av rehabilitering att de kan klara ett arbete i en sådan verksamhet. Målet måste dock vara att åtminstone på lång sikt förstärka de anställdas möjligheter att ta steget över till annat arbete. Jag har också redovisat att allt fler kunnat gå över till annat arbete under de år som gått sedan började sin verksamhet. I många fall har det skett utan lönebidrag eller andra arbetsmarknadspolitiska stöd. Av stor betydelse har säkert varit att lämnar särskilt stöd inför övergången och därefter. har arbetat målmedvetet för att öka övergångarna till annat arbete. Bl.a. finns särskilda arbetskonsulenter som sysslar med detta. Den som vill pröva arbete utanför har en garanti för att få tillbaka arbetet hos , om arbetsförsöket inte skulle falla väl ut. Detta har säkerligen medverkat till att fler vågat försöket. Det är en gemensam uppgift för arbetsmarknadsverket och att försöka få till stånd övergångar från till annat arbete. Arbetsförmedlingens medverkan i detta arbete varierar. Det allmänna arbetsmarknadsläget påverkar såväl arbetsförmedlingens möjligheter att arbeta med övergångarna, som möjligheterna att få till stånd anställningar utanför . I de resultatkrav som statsmakterna ställer på AMS och ingår dock att arbetet med övergångarna från skall drivas vidare. I detta ligger ett ansvar för både och arbetsförmedlingen att arbeta med övergångarna. Jag ser gärna att tar ett ökat ansvar i detta arbete.