prop · GF0313 · 1992-01-01 00:00:00 — (Källor till detta avsnitt: Baldersheim, 1990; Stortingsmelding nr 38, 1990/91). 4.4 Jämförelser mellan de nordiska ländernas frikommunförsök Frikommunförsöken i de nordiska länderna har behandlats i ett jämförande perspektiv i två studier, (Engen, 1988 och 1990). Detta avsnitt bygger främst på den sistnämnda studien, som återges i bilaga 5. På ett övergripande plan kan konstateras att frikommunförsöken innebär ett nära samspel mellan staten och kommunerna, ett samspel som kan avbrytas på ömse håll. En annan iakttagelse är att det är kommunerna som har huvudansvaret för att utveckla försöksidéer och komma med förslag till dispenser, en betydande avvikelse från en mer traditionell förändringspraxis i . Det begränsade antalet kommuner, särskilt primärkommuner som ansökt om att få bli frikommuner, tyder på att långt ifrån alla förmått att leva upp till den förändrade rollen i detta hänseende. I de tre länder, där frikommunförsöket involverar både den lokala och den regionala nivån: , och , är intresset att delta genomgående lägre relativt sett på primärkommunal än på sekundärkommunal nivå. tolkar detta som ett uttryck för ett rationellt beteende där man kalkylerat med sannolikheten att få komma med i försöket respektive att få ett bra utbyte av det. I både och finns det tecken som tyder på att det viktigaste skälet att avstå från att ansöka om frikommunstatus är att man inte upplevt problem av tillräcklig omfattning eller att man saknat praktiska möjligheter att delta i försöket. Av intresse är också att jämföra hur man gått tillväga när det gäller den politiskt-administrativa sakbehandlingen av dispensansökningarna samt de beviljade dispensernas räckvidd. Det kan konstateras, att och representerar varandras motpoler i detta sammanhang. I är sakbehandlingen omständlig, men när beslutet är fattat gäller dispensen i flertalet fall för alla frikommuner. I har regeringen fullmakt att utan medverkan av godkänna dispensansökningar från enskilda frikommuner, en fullmakt som senare övertagits av kommunaldepartementet. Dispenserna gäller i motsats till i endast individuellt. och förefaller ligga närmast den norska modellen. Vad gäller sättet att hantera utvärderingen har man valt att gå olika vägar. skiljer sig från de övriga länderna genom att bygga in en vetenskapligt baserad utvärdering i försöket. I etablerades ett forsknings- och utvärderingsprogram först efter det att frikommunförsöket startat. I var inställningen inledningsvis, att det var frikommunernas egen sak att svara för utvärderingen. har dock indenrigsministeriet tagit initiativ till en samlad utvärdering. Det finska försöket präglas av en mångfald uppföljningsprojekt utan någon tydlig central samordning. På en övergripande nivå kan man när det gäller erfarenheterna av frikommunförsöken notera tre viktiga saker: -- det har genomgående tagit att komma igång med försöken, betydligt längre än de flesta berörda hade räknat med; -- frikommunförsöken har medfört konflikter på det värderingsmässiga planet; -- värdet av frikommunförsöken är oklart från spridnings- och innovationssynpunkt. Som exempel på trögheten nämner , att efter starten av det norska försöket hade mindre än hälften av försöksprojekten blivit behandlade. Denna tröghet i starten har varit ett viktigt skäl till förlängningen av försöket, som skett i samtliga länder utom . Värdekonflikterna, den andra generellt intressanta iakttagelsen, har kommit till uttryck i behandlingen av dispensansökningarna. Förändringar av det slag det här är tal om, med tydliga inslag av vinnare- och förlorareelement, medför med stor sannolikhet turbulens. Dessa har varit tydligast framträdande i den centrala, administrativa sfären. Främst är det fackdepartementen och/eller olika professionella grupper som rest motstånd mot ändringsförslagen i frikommunförsöket. Med hänvisning framför allt till norska erfarenheter menar att spridningseffekterna av frikommunförsöken varit begränsade. Frikommunerna har i liten omfattning förmått utveckla nya projektidéer utöver de ursprungliga. Eventuellt skiljer sig och här på ett positivt sätt i den meningen att frikommunförsöket uppfattats som en generell inbjudan till nytänkande och innovation snarare än ett arrangemang för att hantera förutbestämda problem; därmed har försöket eventuellt fått större spridningseffekter än i . Dock reserverar sig mot föreställningen att de svenska frikommunerna varit speciellt innovativa.