prop · GG03210 · 1992-12-31 00:00:00 — Sålunda kan regeringenutfärda föreskrifter även för andra hamnar, t.ex. hamnar för fritidsbätsttafik,om det behövs med hänsyn till verksamheten i hamnen. Motbakgrund av att föreskrifter kan meddelas för hamnar som används för vitt skilda ändamål kommer med nödvändighet föreskriftema att skilja sig åt i väsentlig grad. Det fär sålunda frän fall till fall avgöras vilka före skrifter som kan behövas i en viss hamn. Föreskrifterna kan emellertid tän kas innehålla bestämmelser om sådant som förbud mot användning av ar betsredskap m.m. sä att trafiken hindras eller utfart till olika anordningar i hamnen hindras, förbud mot uppläggning av gods så att skada eller olägen het uppstår, skyldighet att forsla bort avfall och skyldjghet att anmäla skada. . , , . Iandra meningen i första stycket bemyndigas regeringen att överlämna åt enkommun att meddela föreskrifter om ordning och säkerhet i en hamn. Kommunensbefogenhet att meddela sådana föreskrifter har emellertid begränsats tillsådana hamnar som ägs eller förvaltas av kommunen eller av ett av kommunenhelägt företag. Tredjemeningen i första stycket innehåller en bestämmelse som bemyndigar regeringenatt överlämna åt en länsstyrelse att meddela föreskrifter i de fall där enkommun saknar sädan behörighet. Sålunda kan en länsstyrelse meddela sädanaföreskrifter t.ex. i de fall dä en hamn ägs av staten eller av någon enskild. Enligtandra stycket skall vid meddelande av en föreskrift enligt första stycket angesinom vilket omi-äde i vatten och på land som föreskriften gäller. 1 allmänhettorde en sådan anvisning komma att ges genom hänvisning till en karta däi- detaktuella området har markerats. Detkan framhållas att två skilda slag av lokala föreskrifter om ordningen ochsäkerheten i en hamn kan komma att gälla för i vart fall vissa delarav ett hamnomiåde. Kommunen kan nämligen med stöd av 3 kap. 8 § ordningslagenmeddela lokala ordningsföreskrifter för sådana delar av hamnområdet som äroffentiig plats enligt 1 kap. 2 § ordningslagen. För sådana omi-åden, liksomför områden som inte är tillgängliga för allmänheten och i vattnet, kan ocksågälla särskilda hamnföreskrifter enligt förevai-ande paragraf Tillämpningsomi-ädetför de allmänna ordningsföre-ski-ifterna och tillämpningsområdet förhamnföreskrifterna kan således komma att delvis sammanfalla. En sådan ordningär möjlig utan att det uppstårnågra tillämpningssvårigheter eller olägenheter av något annat slag. Prop.1992/93:210 En kommun som meddelar både lokala ordningsföreskrifter för etthamnområde och hamnföreskrifter enligt förevarande paragraf måste givetvis setill att de enskilda föreskrifterna inte kommer att strida mot varandra ochöver huvud att den lokala normgivningen på dessa områden samordnas. Sammaöverväganden måste en länsstyrelse göra när den meddelar hamnföreskrifter fören hamn som ägs eller förvaltas av någon annan än en kommun eller av ett av enkommun helägt företag. 11 §Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, en länsstyrelse får, om det på grund av särskUda förhållanden behövs för att skydda människor mot fara för liv eller hälsa, meddela föreskrifter eller tillsvidare om förbud mot att vistas inom skade- eller riskoinråden, rasområden, gmv- onuåden, skjutfält eller skjutbanor eller lUcnande områden. (Jfr12 § i uttedningens förslag till ordningslag.) Paragrafenhar behandlats utförligt i den allmänna motiveringen (avsnitt 4.3.8). Iparagrafen ges regeringen eller efter vidaredelegation möjlighetatt i vissa fall meddela föreskrifter om förbud för allmänheten att vistas inomvissa omräden där det på grund av särskilda förhåUanden kan vara en fara förmänniskors liv eller hälsa att vistas. En sådan föreskrift kan gälla för visstid eller tills vidare. Föreskrifter bör tillgripas endast i de fall där etttillfredsställande skydd mot olyckor inte kan åstadkommas med mindre ingripandeåtgärder. Fråganom i vilka situationer som en föreskrift om tillträdesförbud för allmänhetenbör kunna komma i fräga har behandlats utförligt i den allmänna motiveringen(avsnitt 4.3.8). om tillttädesförbud fär inte verkställas fönän den kungjorts ivederbörlig ordning. Frägan om ett förenklat kungörelseförfarande i vissa fallav ifrågavarande föreskrifter behandlas i det följande (avsnitt 8.8). 12 §Föreskrifter enligt 8-11 §§ får inte angå förhållanden som är reglerade i denna lag eller annan författning eller som enligt lagen eller annan författning kan regleras på något,annat sätt. Föreskrifterna får inte lägga onödigt tvång pä aUmänheten eller annars göra obefogade inskränkningar i den enskildes frihet. (Jfr8 § tredje och fjärde styckena, 9 § sista stycket, 11 § andra stycket och 12 §ancha-fjärde styckena i uttedningens förslag tiU ordningslag.) Paragrafenhar behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 4.3.6-4.3.8). Iförstameningen föreskrivs att lokala ordningsföreskrifter inte får angå förhållandensom är reglerade i ordningslagen eller i annan författning eller som enligtförevarande lag eller annan författning kan regleras på något annat sätt.Bestämmelsen motsvarar i sak den nuvarande bestämmelsen i 7 § första stycketAOst om att lokala ordningsföreskrifter inte får angå "förhållanden omvilka annorledes är bestämt". avnågra remissinstanser (se prop. 1956:143 s. 108). De framhöll att räck- Prop.1992/93:210 vidden av kommunernas befogenhet att besluta om lokala ordningsföreskrifterinte hade blivit klart angivna genom det i betänkandet valda utttyckssättetFöredragande statsrådet framhöll emellertid (a. prop. s. 110) att den dåvarandelagstiftningen innehöll pä vitt skilda omräden bestämmelser som angickordnings- och säkerhetsfrågor eller liknande frågor. Vidare kunde enligtföredraganden olika frågor vara reglerade genom myndighetsföreskrifter avskilda slag. Att en lokal ordningsföreskrift inte fick angå förhållanden omvilka annorledes var bestämt innebar enligt föredraganden att den inte fick ståi strid med gällande lagar och författningar eller med vad som kunde varabestämt i någon annan ordning. Deinskränkningar som angavs i motiven till AOst anges i ordningslagen att gällaockså när lokala föreskrifter utfärdas med stöd av den nya ordningslagen. Enlokal föreskrift inte angå förhållanden som är reglerade i deallmänna bestämmelserna i lagen eller i bestämmelser i någon annan lag ellerförfattning. Som en allmän begränsning av kommunernas befogenhet enligtförevarande paragraf bör gälla att de lokala föreskrifterna inte får angå någotannat än ordningen på en offentiig plats eller vad som behövs för att förhindraatt människors hälsa eller egendom skadas till följd av användningen avpyrotekniska varor eller, beträffande hamnverksamhet, vad som behövs med hänsyntill den verksamhet som bedrivs i hamnen. Inom dessa ramar bör kommunerna kunnameddela föreskrifter i ämnen som är helt oreglerade i lagstiftningen. Dessutombör kommunerna genom lokala föreski-ifter i viss utsträckning kunna kompletteraen författning, t.ex. genom att utvidga en författnings tillämpningsområdeeller mera i detalj reglera frågor som behandlas i en författning. Bestämmelsenom att lokala föreskrifter inte fär angå förhållanden som är reglerade i någonannan ordning har inte avsetts att tolkas så att lokala föreskiifter enbartfår avse områden som lagstUtaren har lämnat helt oreglerade. Sålunda är det iviss utsträckning möjligt att komplettera en författning med t.ex. bestämmelserom krav på tillstånd som går längre än vad som föreskrivs i den allmännaförfattningen eller med bestämmelser som kriminaliserar förfaianden somlagstiftaren inte har kiiminaliserat. Någotentydigt och uttömmande svar pä i vilka fall som en författning kankompletteras med bestämmelser i lokala föreskrifter har inte getts. En allmänprincip bör självfallet vara att lokala föreskrifter som kompletterar enförfatming inte får meddelas, om författningen är avsedd att uttömmande regleraett visst förhållande. Om lagstiftaren har avsett att i en författninguttömmande reglera ett visst förhällande fär avgöras frän fall till fall. 1 denbedömningen får lagstiftningens grunder och allmänna syfte tillmätas avgörandebetydelse. Man måste således skilja mellan vad lagstiftaren i en författninghai- avsett att tillåta och vad han enbart har underlåtit att reglera. Bestämmelseni första meningen innebär vidai-e att kommunema inte fär meddela lokalaföreskiifter i ämnen som enligt bemyndigande i lag eller någon annanförfattning ankommer pä någon annan myndighet att meddela. Begränsningeni första meningen innebär sålunda att det inte torde vara möjligt att i enhamnföreskrift meddela bestämmelser om bl.a. förande av fartyg.Enligt 2 kap. 1 § sjötrafikförordningen (1986:300) ankommer det Prop.1992/93:210 nämligen på att meddela sådana föreskrifter. Vidarefår enligt 2 § första stycket i samma kapitel meddelaföreskrifter om fartbegränsning, förbud mot ankring eller begränsning i rättenatt använda vattenområde för bättävling, vattenskidäkning eller liknandesporter får också enligt ancha stycket i 2 § frän bl.a.miljösynpunkt meddela föreskiifter om begränsningar i eller förbud mot trafikmed fartyg. Inte heller torde utpräglade brandskyddsbestämmelser kunna utfärdasmed stöd av bemyndigandet i 10 §. Sådana föreskrifter kan nämligen meddelas medstöd av bl.a. 61 § räddningstjänstlagen (1986:1102). Andrameningen i förevai-ande paragraf motsvarar bestämmelsen i 7 § andra stycketAOst. Bestämmelseninnebär bl.a. att föreskrift om tillttädesförbud som utfärdas med stöd av 11 §i förevarande kapitel skall utformas så att den inte medför några begränsningarav den i 2 kap. 8 § RF grundlagsfästa rörelsefriheten. Förbudet förallmänheten att tillträda området bör sålunda vare sig till utsträckningen itiden eller till den geografiska utsttäckningen göras mera omfattande än vadsom omständighetema kräver. Genom en föreskrift om tillttädesförbud får inteheller i övrigt läggas onödigt tvång på allmänheten eller annars göras någonobefogad inskränkning i den enskildes frihet. 13§ Kommunens beslut att anta, ändra eller upphäva föreskrifter som avses i 1kap. 2 § andra stycket eller i 8 eller 9 § eller 10 § första stycket andrameningen i detta kapitel skall anmälas till . Länsstyrelsenskall upphäva en föreskrift som strider mot denna lag. beslut omupphävande skall fattas frän den dag kommunens beslut anmältstill . Om det behövs för prövningen, får tidenförlängas till högst tvä månader. Om tiden förlängs skall inomtreveckorstiden besluta om tillfälligt upphävande för den tid som prövningenpågår. (Jfr10 § i uttedningens förslag tiU ordningslag.) Paragrafenhar behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 4.3.6 och 4.3.7). Liksomenligt nuvarande ordning skall kommunfullmäktige anta, ändra eller upphävalokala föreskiifter, föreskrifter om att viss plats skall jämställas medoffentlig plats och lokala hamnföreskrifter. Bettäffande sistnämndaföreskrifter har emellertid gjorts en utvidgning i förhållande till nuvarandeordning i det att kommunfullmäktige har att besluta om lokala föreskrifterockså i de fall där hamnen ägs eller föi-valtas av ett av kommunen helägtföretag (se avsnitt 4.3.7). Enligt ordningslagen har kommunfullmäktigemöjlighet att också meddela lokala föreskiifter som behövs för att förhindraatt människors hälsa eller egendom skadas till följd av användningen avpyrotekniska vai-or (se avsnitt 4.3.3). Tillskillnad frän nuvarande ordning med underställningsförfarande skall enligt/oViMstycket kommunens beslut anmälas till . Ettavskaffande av underställningsinstitutet har ansetts ligga i linje med vad statsmaktema haruttalat (se avsnitt 4.3.6) om formema för beslut om Prop. 1992/93:210lokala föreskrifter. Ett anmälningsförfarande har också ansetts utgöra entillräcklig möjlighet för staten att ingripa mot olagliga eller olämpligabeslut. befogenhet att ingripa mot sådana beslut har kommit tillutttyck i andra stycket. Enligtnuvai-ande ordning har haft att anta fullmäktiges beslut ioförändrat skick eller vägra fastställelse. Den här föreslagna ordningeninnebär emellertid att kan begränsa sitt ingripande till endastden eller de föreskrifter i t.ex. en lokal ordningsstadga som strider motordningslagen. prövning innebär att skaU bl.a.pröva att föreskrifterna inte angår förhållanden som är reglerade i någon annanförfattning eller kan regleras med stöd av någon annan författning liksom attföreskrifterna inte lägger onödigt tvång pä allmänheten eller annars görobefogade inskränkningar i den enskildes frihet (jfr bestämmelsema i 3 kap. 12§). Bestämmelsernai andra stycket innebär att är skyldig att pröva lokalaföreskrifter som skall anmälas tiU . Enligt andra meningen i andrastycket skall besluta i ärendet inom tte veckor från det attkommunen anmält sitt beslut till . I bestämmelsen i tiedjemeningen ges en möjlighet att avvakta med sitt beslut.Länsstyrelsen skall dock ha tagit slutiig ställning i ärendet inom två månaderfrån det att anmälan kommit in. Avsikten är att den längre tidsfristen skallutnyttjas endast i ärenden av mer komplicerad natur. Om finneratt ärendet inte kan avgöras slutligt ankommer det emellertidpå enligt bestämmelsen i fjärde meningen att inom den tidenmeddela beslut om tillfälligt upphävande av den eller de föreskrifter somkräver ytteriigare överväganden. Länsstyrelsensmöjlighet enligt 23 § ancha stycket tredje meningen AOst att i vissa fall självbesluta lokala föreskrifter har inte behållits. En sådan bestämmelse harnämligen ansetts utgöra ett opåkallat ingrepp i den kommunala självstyrelsen.Därtill kommer att den nuvarande bestämmelsen inte torde ha tillämpats i någonnämnvärd utsttäckning. 14§ Vid prövningen av en ansökan om tillstånd som avses i detta kapitel eller ien lokal föreskrift skall polismyndigheten beakta vad som krävs av hänsyn tillttafiken samt till allmän ordning och säkerhet. Om ansökan avser tillstånd attta i anspråk en offentiig plats för visst ändamål, skall särskild hänsyn tastill gångttafikens intresse. Ettbeslut av polismyndigheten om tillstånd får förenas med de villkor som behövsav hänsyn till trafiken samt till allmän ordning och säkerhet. Villkoren fårinte lägga onödigt tvång på allmänheten eller annars göra obefogadeinski-änkningai- i den enskildes frihet. (Jfr13 § första och andra styckena samt sista stycket i uttedningens förslag tillordningslag.) Bestämmelsemai paragrafen har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 4.3.9). 19 1992/93. Iförstastycket har grundema för tillståndsprövningen lagfästs. 1992/93:210myndighetens prövning av en ansökan om tillstånd enligt detta kapitel eller enlokal föreskrift begränsas genom bestämmelsen iförsta meningen till att avseendast frägan om hinder mot bifall till ansökan föreUgger med hänsyn tillttafiken eller till allmän ordning och säkerhet. Omständigheter och förhållandensom det ankommer pä någon annan att beakta, t.ex. om en tilltänkt verksamhetkan medföra sanitär olägenhet som inte i sig innebär en säkerhetsrisk ellerordningsstöming, faller således i princip utanför polismyndighetens prövning. Begreppetallmän ordning och säkerhet rymmer en mängd olika faktorer och omständighetersom polismyndigheten har att beakta vid tillståndsprövningen. Bl.a. harmyndigheten att bedöma om en verksamhet kan medföra för omgivningen störandebuller, t.ex. vid ansökan om tillstånd till skjutning, sprängning elleranvändande av pyrotekniska varor. Vid ansökan om att få sätta upp affischer påoffentlig plats har polismyndigheten att beakta om en affisch har en sädanutformning att den kan vara störande för trafikanterna på platsen. Vidareligger i begreppet allmän ordning och säkerhet att polismyndigheten har attbedöma sökandens personliga lämplighet i de fall där denna har betydelse förprövningen i tillståndsärendet Om sökanden inte är lämplig att bedriva dentilltänkta verksamheten, kan det nämligen befaras att kravet på allmän ordningoch säkerhet inte kommer att bli tillgodosett. Iandra meningen i första stycket, som motsvarar bestämmelsen i 2 § ttedjestycket AOst, föreskrivs skyldighet för polismyndigheten att ta särskildhänsyn till gångttafikens inttesse vid tiUstånd att ta i anspråk offentiigplats för visst ändamål. Rättenatt genom affischer och liknande anslag pä offentliga platser lämna meddelandenav olika innehåll utgör en del i den grundlagsskyddade ytttandefriheten.Detsamma gäller rätten att sprida yttranden via högtalare på offentligaplatser. Affischer och liknande anslag kan också falla under regleringen i som innebär ingrepp i ytttandefriheten får enligt RF med fäundantag meddelas endast genom lag. Emellertid anses föreskrifter som utanavseende pä ytttandets eller skriftens innehåll närmare reglerar sättet förspridningen inte som ingrepp i yttrandefriheten eller ttyckfriheten. Dettaföljer bettäffande ytttandefriheten direkt av 2 kap. 13 § ttedje stycket RF.Detsamma gäller för ttyckfriheten och yttrandefriheten i de medier som reglerasi yttrandefrihetsgrundlagen (YGL). I fräga om tryckfriheten gäller nämligen attmyndigheter eller andra allmänna organ inte får på grund av en skrifts innehållhindra skriftens spridning bland allmänheten på något annat sätt än genomåtgärder som anges i TF (1 kap. 2 § andra stycket). En motsvarande regel finnsi 1 kap. 3 § YGL. Redanpä grund av föreskriften i 1 kap. 2 § andra stycket TF om förbud mot att hindra tryckningeller utgivning av en skrift eller dess spridning bland allmänheten pä grundav ski-iftens innehåll och motsvarande regel i 3 § YGL har polismyndigheten en skyldighet att beakta principen Mot den bakgmnden har det inte ansetts erforderligt att iförevarande paragraf ta in någon bestämmelse om skyl- dighet för poUsmyndighetenatt vid tiUståndsprövningen iaktta äsUctsmässig Prop. 1992/93:210neuttalitet. Den principen kommer också indirekt till uttryck i paragrafengenom att polismyndigheten skall beakta vad som krävs av hänsyn till ttafikenoch till allmän ordning och säkerhet. Andra inttessen eller synpunkter skallsåledes inte beaktas. Polismyndighetensprövning från ordningssynpunkt måste dock i viss mån fä innefatta utformningenav t.ex. en affisch. En sådan får exempelvis inte ha en utformning eller ettutseende som medför att den i alltför hög grad drar till sig trafUcanternasuppmärksamhet och därigenom utgör en ttafUcfara. Iförstameningen i andra stycket föreskrivs rätt för polismyndigheten att förena ett tillståndmed de vUUcor som behövs av hänsyn till trafUcen och till aUmän ordning ochsäkerhet. VilUcor får meddelas endast i de fall där det är fräga om sådanverksamhet som i sig är tillståndskrävande enligt ordningslagen eller enligten lokal föreskrift. Ettåsidosättande av polismyndighetens vilUcor kan medföra återkallelse avtillståndet, sttaff, vitesföreläggande m.m. Iandra meningen föreskrivs att genom villkor inte får läggas onöcUgt tvång påallmänheten eller annars göras obefogade inskrärUcningar i den enskUdes frihet.Bestämmelsen motsvarar 7 § andra stycket AOst. 15§ När kommunen ytttar sig enligt 2 § får den ange vilUcor som behövs för atttiUgodose de intressen som kommunen har att bevaka i fråga om skötseln av denoffentiiga platsen, markanvändning, stadsbild, miljö och trafik. I fråga omersättning för användningen av en offentlig plats gäller särskildabestämmelser. (Jfr14 § i uttedningens förslag tiU ordningslag.) Bestämmelsemai paragrafen har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 4.3.1). Iförsta meningen i paragrafen har tagits in bestämmelser som ger kommunen rättatt i tillständsärendet förena sitt ytttande med vUlkor som inte direkt tarsikte på allmän ordning och säkerhet: Det är sålunda fråga om vUlkor som syftartill att tUlgodose kommiinens inttessen som fastighetsägare eller som ansvarigför ttafUcregleringen och för den allmänna miljön. Villkoren kan innehållaförhållningsregler som syftar till att underlätta renhållning, snöröjning,ledningsarbeten eller gatuarbeten eller som gäller belastningen av marken.Villkoren kan också innehålla sädana förhåUnings-regler som behövs för atttillgodose de intressen som kommunen har att bevaka i fråga om markanvändning,stadsbild och ttafik. Delokala förhållandena lUcsom den politiska målsättningen inom kommunen bör fåen avgörande betydelse för utformningen av vilUcoren. Utanförkommunens befogenhet att meddela vUUcor faller sådant som rör t.ex. skyldighetför sökanden att betala skatter eller andra allmänna avgUter eller skadestånd. Iandra meningen erinras om att frågan om ersättning för användningen av offendigplats regleras I särskUd ordning. 16 § Beslut enligt 14 §gäller eller tills vidare. Beslutet skaU Prop. 1992/93:210 innehålla de villkor som polismyndigheten har meddelat enligt 14 § andra stycketoch de villkor som kommunen har ställt upp med stöd av 15 §. Beslut i fräga ommark som inte står under kommunens förvaltning skall också innehålla en erinranom att medgivande,av markägare eller nyttjande-rättshavare kan behövas. Omkommunen har ytttat sig enligt 2 § skall beslutet innehålla erinran ommöjligheten att överklaga kommunens beslut enligt 10 kap. kommunallagen(1991:900). (Jfr15 § första stycket i uttedningens förslag tUl ordningslag.) Bestämmelsernai paragrafen har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 4.3.1 och4.3.9). Paragrafen saknar motsvarighet i AOst. Iförstameningen iförsta stycket anges att ett tUlstånd av polismyndigheten enligtdetta kapitel eller enligt en lokal föreskrift skall gälla för bestämd tideller tills vidare. Tillstånd bör i allmänhet meddelas för bestämd tid. Med ensådan ordning får polismyndigheten - och i förekommande fall kommunen -möjUghet att regelbundet ompröva ett beslut utan att åter-kallelsemöjlighetenenligt 18 § behöver tillgripas. Särskilt då det gäller tillstånd tillmai-kupplåtelse för olika ändamål kan det vara lämpligt att inte bindaianspi-åktagandet av marken . Det får dock ankomma påpoUsmyndigheten att i vaije enskilt fall pröva om tillstånd bör ges för bestämdtid eller tills vidare. Isådana tillståndsärenden där polismyndigheten skall inhämta kommunens yttrandekan myndigheten vara bunden av vad som har anförts i yttrandet. Om kommunenmedger upplåtelse för endast bestämd tid, måste polismyndigheten begränsatillståndet till att avse . Kommunen får i övrigt anses ha utnyttjatsin vetorätt mot upplåtelsen. Andrameningen i första stycket innehåller en bestämmelse om att polismyndighetensbeslut skall innehålla såväl de villkor som myndigheten kan ha beslutat som devillkor som kommunen kan ha ställt upp för ianspråktagandet av platsen. I de fall där fräga är om mark som inte står under kommunens förvaltning,skall polismyndigheten i sitt beslut erinra om att medgivande av markägareneller av någon nyttjanderättshavare kan behövas. En bestämmelse om det hartagits in i tredje meningen. Enligtbestämmelsen i andra stycket skall polismyndigheten i de fall kommunen harytttat sig i tillständsärendet i sitt beslut erinra om möjligheten attöverklaga kommunens yttrande enligt bestämmelserna om laglighetsprövning i 10kap. 17 §Om det behövs för att förebygga oordning eller för att förhincha att människors hälsa eller egendom skadas fär polismyndigheten i ett särskilt fall ge anvisningar eller tillsägelser till innehavaren och besökande för användningen av sädana bad- eller campingplatser och lokaler eller platser för icUott, friluftsliv, spel, lek, förströelse eller lUcnande som allmänheten har tillträde till. Om det är nödvändigt får polismyndigheten förbjuda fortsatt användning. Omdet behövs föreskrifter om allmän ordning och säkerhet för verksamhet somavses i första stycket, skall polismyndigheten anmäla förhållandet till kommunen. (Jfr13 § tredje och fjärde styckena i uttedningens förslag tillordningslag.) Paragrafenhar behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 4.3.9). Bestämmelseniförsta stycket första meningen motsvarar i huvudsak 8 § första stycket andrameningen AOst. Bestämmelsens tillämpningsområde har emeUertid utvidgats iförhällande till vad som gäller enligt AOst genom att polisen nu ges möjlighetatt ge anvisningar eller tillsägelser för flera platser .