prop · GG0332 · 1992-12-31 00:00:00 — Det saknadesenligt regeringen skäl att för nationalparker tillämpa en annan ordning när detgäller möjligheten tUl inskränkningar i en nyttjanderätt än den som gäller förexempelvis naturreservat. Rätten enligt 5 § andra stycket naturvårdslagen attför nationalpark meddela de föreskrifter, beträffande bl.a. rätten att färdasöver nationalpark eller annars vistas där, som behövs för att tillgodoseändamålet med nationalparker föreslogs även gälla inskränkningar irenskötselrätten. föreslogs genom ändring i 26 § lagen en rätt tillersättning om föreskrUter enligt bl.a. 5 § andra stycket medför att utövandetav renskötselrätten väsentligt försvåras. godtog förslaget (bet.1990/91 :JoU30, rskr. 1990/91:338). Naturvårdsverkethar i rapport 3598 Barmarkskörning i fjällen studerat de 1992/93:32 Bilaga 2 Jordbruksdep. olägenheter frännaturvårdssynpunkt som kan orsakas av barmarkskörning med terrängfordon ochmotorfordon. Enligt rapporten har körning på barmark i fjällområdet med s.k. terränghjulingarfått allt större omfattning . Det är främst inom rennäringensom terränghjulingar kommit till användning. Antalet fordon som brukas inomsamebyarna ökade från 32 enheter till 1986.1 dag uppskattasantalet fordon som används inom rennäringen till ca 500. Merparten eller utgörs av motorcyklar. har terränghjulingar, i huvudsak fyrhjulingar,börjat användas av kraftbolag, skogsbolag, armén, fjällräddningen, vid alpinaanläggningar och fjällhotell. Mot bakgrund av de senaste årensförsäljningsuppgifter torde det enligt rapporten finnas totalt ca 5 000 fordoni trafik, de allra flesta i . Flera undersökningar somutförts tidigare visar enligt rapporten att fjälltrakterna, i synnerhetkalfjällen, är särskilt känsliga för slitage. Känsligheten beror i hög grad påvegetationens låga produktionsförmåga, vilket i sin tur är betingat av klimat-och markförhållanden. Om vegetationen nöts bort och mineraljorden blottläggs,kan en körskada förvärras genom indirekta verkningar av vind och vatten. Enlångvarig mekanisk påverkan av hög intensitet och av areell omfattning kaninnebära risker då förekomsten av arter som tål både förändrade förhållanden ochslitage är låg. Körskadorhar enligt verket rapporterats från fjällområden med relativt flack terräng ochdär renskötseln har stor omfattning. I anses att problemenfrämst finns längs lederna, där det dessutom lätt uppstår konflikter medturisterna. Slitaget märks framför allt i myrmarker, på s.k. vindblottor och ibranta sluttningar. Enöversiktlig studie av körskador i tre avgränsade fjällområden visar attskadorna uppkommer mest vid kanaliserad körning från platser i fjällbjörkskogenupp till den lågalpina regionen. Högre upp på kalfjället blir påverkan ofta avtillfällig och diffus karaktär genom att körningen där är mera spridd. Enstakakörningar kan vid vissa förhållanden lämna spår, som blir mycket synliga ilandskapet och bestående . Frekvent körning med terränghjulingarhar enligt rapporten destruktiv påverkan på alla vegetationstjfper i fjällen. Den mest omfattande körningen pågår i den lågalpina regionen där de slitagesvagaste vegetationstyperna har stor utbredning. Dessa omständigheter utgör dåliga förutsättningar från ekologisk synpunkt för barmarkskörning i fjällen i största allmänhet och i den lågalpina regionen i synnerhet. Irapporten föreslås tre var för sig eller kombinerade sätt att komma tUl rättamed de problem som barmarkskörningen orsakar, nämligen 1. att all körningförbjuds, 2. att inskränkningar görs i rätten att färdas med terräng-hjuHngar,3. att positiva motåtgärder vidtas. Det sistnämnda innebär i princip fri körningunder eget ansvar. Detta förslag synes dock enligt verket orealistiskt, dåinget tyder på att de som utövar terrängköming är villiga att ändra körmönsterfrivilligt. förordar allmänt förbud med möjlighet tilldispenser för vissa näringar. Detta förutsätter dessutom att hänsynsreglerutformas för den allt mer mekaniserade rennäringen och att större resurseravsätts för bevakning. Med nuvarande köming inom rennäringen kommermarkskadornas omfattning enligt verket att successivt byggas upp. 1992/93:32 Bilaga 2 Jordbruksdep. 9 1992/93. Debegränsningar som gäller för rennäringen respekteras enligt rapporteninte i alla fjällområden. Självgör jag följande bedömning. Som jag nämnt har renskötselns körning påbarmark reglerats inom nationalparker och naturreservat med stöd avnaturvårdslagen. Inom övriga områden är renskötselns terrängkör-ning på barmarkinte reglerad. Inom rennäringen har barmarksfordonen fått storbetydelse vid samling och drivning av renar i samband med kalvmärkning, slaktoch skilj ning samt för bevakning. I allmänhet används motorcyklar, som medgeren snabb och smidig förflyttning. En annan fördel från renskötselsynpunkt medmotorcyklar är att renarna kan samlas och drivas i mindre grupper än tidigare.Det går ocksä snabbt och enkelt att skilja ut och hämta nya renar utan attbehöva driva en enda stor hjord. Rätten att under yrkesutövning färdas iterräng är inte endast en fråga om rationella arbetsmetoder utan gäller ävenkraven på acceptabla arbetsförhållanden. Det kan i detta sammanhang röra sigom platser som ligger miltals från närmaste väg. Samtidigtär det just motorcyklarna som mest påverkar det känsliga markskiktet påkalfjället. Från allmän naturvårdssynpunkt vore det därför i och för sigönskvärt att förbjuda barmarkskörning i samband med renskötseln. Rennäringenbehöver emellertid i likhet med andra näringar utvecklas och rationaliseras bl.a.genom användning av modern teknik. För att arbetsförhållandena inomrenskötseln skall förbättras och bli jämförbara med vad som ansesnormalt inom arbetslivet måste enligt min mening körning på barmark få skeäven inom renskötseln. Det är naturligt att renskötseln ges samma möjlighetersom jordbruket och skogsbruket att rationalisera sin verksamhet. Jag är mot bakgrund'av detanförda inte beredd att förorda ett förbud mot körning påbarmark i samband med renskötsel. Även om användningen av exempelvismotorcyklar i vissa fall har fördelar framför andra terrängfordon, är detemellertid angeläget att renägarna i så stor utsträckning som möjligt väljeratt använda fordon som åstadkommer så liten skada som möjligt på kalfjälletsmarkskikt. Jag viU också poängtera att den nu gällande rätten till barmarkskörningendast gäller i direkt samband med renskötseln. Med detta avses i huvudsakbevakning samt drivning och samling av renar inför föreståendemärkning, slakt eUer flyttning av renar. I terrängkörningsförordningen börrätten till barmarkskörning vid renskötsel därför preciseras till att avsedessa ändamål. Det kommer därigenom att framgå klarare att det inte är tillåtetatt köra på barmark i övrigt, exempelvis i samband med transporter till renvaktarstugoroch visten samt vid fiske, jakt, bärplockning eller vid transport av turister.Självfallet är inte heller nöjesåkning tillåten. Enligt1 § första stycket terrängkörningsförordningen får körning i terräng på barmarkäven ske för vissa andra ändamål än renskötsel. Mot bakgrund avNaturvårdsverkets rapport bör i terrängkörningsförordningen tas in en föreskrUtsom innebär att det vid all körning på barmark skall iakttas särskildförsiktighet vid färd på kalfjäll. Därmed avses de försiktighetsmått som krävsför att motverka skador pä naturmiljön samt buller och andra störningar avbetydelse. 1992/93:32 Bilaga 2 Jordbruksdep. Jag har i det föregående(avsnitt 2.12) föreslagit att det i rennäringslagen skall införas en särskildbestämmelse om den hänsyn vid renskötseln som skall tas till naturvårdensintressen. I de föreskrifter som föreslås få utfärda eftersamråd med kan ytterligare preciseringar göras om barmarkskörningpå bl.a. kalfjäll. Chefen för ochnaturresursdepartementet avser att i annat sammanhang föreslå regeringen deändringar i terrängkörningsförordningen som föranleds av vad jag nu har anförtom terrängköming i renskötseln. 1992/93:32 Bilaga 2 Jordbruksdep. 2.14 Upplåtelse av rätt till jakt och fiske på statensmark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen Mittförslag: Den som är bosatt ovanför odlingsgränsen eller på renbetesfjällen ochsom är beroende av jakt eller fiske för sin försörjning skaU kunna påräkna upplåtelseav rätt till jakt eller fiske på statens mark. Upplåtelseav rätt till jakt och fiske på statens mark skall utvidgas till att i principomfatta all mark där inte någon olägenhet av betydelse uppkommer förrennäringen eller där samebymedlems rätt tiU jakt eller fiske inte träds förnär. administration förenklas genom att marken delas in iområden där i princip alla får lösa ett jaktkort för jakt på småvUt. Förkommuninnevånarnas småvUtsjakt kan särskilda områden avsättas. De skalldessutom ha rätt att mot en lägre avgift jaga inom alla områden inom kommunen.För den som är beroende av jakt för sin försörjning kan särskilda områdenkomma att avsättas. Densom för sin försörjning jagar eller fiskar långt från körbar väg bör kunna fåtillstånd av att uppföra en enklare koja och att ta ved föruppvärmningen av den. Hälftenav upplåtelseavgifterna för fisket skall tillfalla berörd sameby. Kostnadernaför jakt- och fiskebevakningen samt för vUt- och fiskevården skall inte täckasmed Samefondens medel. I stället införs en avgift för varje jakt- och fiskeupplätelseför att täcka dessa kostnader och kostnaderna för administrationav upplåtelserna. Jordbruksverketsbeslut i en överklagad fråga som avser upplåtelse av rätt till jakt efter älgskall endast kunna överklagas av sameby. Lantbruksstyrelsensförslag: Lantbruksstyrelsen föreslår att den utpräglade glesbygdsbefolkningenboende i omrädet ovanför odlingsgränsen och på eller i anslutning till renbetesfjällenskall ha företrädesrätt till jakten och fisket. Vid upplåtelser till övrigaortsbor och andra bör särskilt beaktas möjligheterna att främja service ochsysselsättning i glesbygd. Underupplåtelser, dvs. tillstånd frän länsstyrelsenatt vidareförmedia jakt- och fiskeupplåtelser bör endast förekomma dåsamordningsfördelar vinns, då verksamheten kan tillföras ytterligare moment iform av exempelvis uthyrning och då stör- ningarför renskötseln minskas genom en bättre styrning av jakten. Inkomsterna förfiskeupplåtelser bör fördelas med hälften vardera för samebyn och Samefonden. Remissyttrandenaöver Lantbmksstyrelsens förslag: Lantbruksstyrelsens förslag tillstyrks iallmänhet eller lämnas utan erinran. och Svenska jägareförbundets förslag innebär att all statens markovanför odlingsgränsen eller på renbetesfjällen skall vara öppen för jakt eftersmåvilt. Jägarna föreslås indelade i tre kategorier. De som är bosatta inom enkommun i dessa områden skall ha rätt att lösa ett årsjaktkort som innebär rätttill jakt efter småvilt pä all statiig mark inom den del av kommunen som ärbelägen ovanför odlingsgränsen eller på renbetesfjällen. Övriga svenskamedborgare skall efter ansökan hos kunna lösa ett dag- ellerveckokort som gäUer inom vissa delar av denna statliga mark. För utländskamedborgare föreslås slutiigen att det nuvarande systemet med upplåtelserbestår. Remissyttrandenaöver Lantbmkamas riksförbunds och Svenska jägareförbundets förslag: anser att förslaget inte har beaktat diskussionen om samernas förstahandsrätttill jakten och att förslaget inte innebär någon lösning av den kompliceradefrågan om samernas egendomsskydd. I stället bör jaktresurserna utnyttjas inomden ram som angavs i prop. 1990/91:4. Länsstyrelseni anser att det inte är möjligt att förena utredningens förslagtill kortjakt med samernas rättigheter och intressen. iVästerbottens län tillstyrker förslaget och anser att särskildasport-jaktsområden bör avsättas och att underupplåtelserna till samebyarnaökas. i anser att småviltsjakten ovanför odlingsgränsenkan utnyttjas i större omfattning än , men att delar av området är jaktligtimpediment. hänvisar vidare tiU utredningen påstatens mark ovanför odlingsgränsen i . Nuläge -analys -förslag. () anser att möjligheten till ytterligarejakttillfällen bör utvecklas tUlsammans med samebyarna och av samebyarnaetablerade jakt- och fiskeföreningar. Skälenför mitt förslag: Fastighetsägaren har enligt 10 § första stycket jaktlagen(1987:259) jakträtten på den mark som hör tiU fastigheten. Enligt 5 § lagen (1950:596)om rätt till fiske får i enskUt vatten fiske enbart bedrivas av jordägareneller den som enligt avtal, urminnes hävd, dom eller skattläggning eller påannan särskild grund har fiskerätt. Medlem i sameby har emellertid enligt 25 §rennäringslagen (1971:437) rätt att jaga och fiska på utmark inom de delar avbyns betesområde som hör till renbetesfjällen eller lappmarkerna, närrenskötsel är tUlåten där. Samebymedlems rätt till jakt och fiske ingär irenskötselrätten. Denna rätt är, som jag redogjort för, en bruksrättsom är grundad på urminnes hävd. Samebymedlems rätt till jakt och fiske, somgäller både statlig och privat mark, innebär att jakten och fisket får ske äventill avsalu. Medlem i sameby har enligt paragrafens andra stycke dessutom rättatt jaga och fiska för husbehov, när han tillfälligt uppehåller sig inom annansamebys betesområde, om han vistas där med anledning av renarnas skötsel. Detfinns således en dubbel jakt- och fiskerätt på 1992/93:32 Bilaga 2 Jordbruksdep. utmark inomrenbetesfjällen och lappmarkerna renskötsel är tilläten där.Markägaren har den jakt- och fiskerätt som följer av äganderätten och samernasjakt- och fiskerätt ingår i renskötselrätten. På sådan kronomark ovanförodlingsgränsen som står under statens omedelbara disposition och på renbetesfjäUenfår enligt 32 § rennäringslagen nyttjanderätt upplåtas endast om det kan skeutan avsevärd olägenhet för renskötseln. Avser upplåtelsen rätt till jakteller fiske krävs dessutom att upplåtelsen är förenlig med god jaktvård ellerfiskevård och kan ske utan besvärande intrång i samebymedlemmarnas rätt tilljakt och fiske. Upplåtelse av hela fisket i ett visst vatten får bara ske omsamebyn medger det. , som förvaltar statens mark ovanförodlingsgränsen och på renbetesfjällen, beslutar enligt 1 §rennäringsförordningen (1971:438) om dessa upplåtelser. Enligt 10 § förordningen(1990:1510) med länsstyrelseinstruktion skall det inom var och en avlänsstyrelserna i , och finnas en delegationför rennäringsfrågor. Rennäringsdelegationen skall enligt 21 § förordningenavgöra frågor inom sitt ansvarsområde. Dit hör bl.a. upplåtelse avnyttjanderätt på dessa markområden. Nedanför odlingsgränsen och utanförrenbetesfjällen samt på privatägd mark ovanför odlingsgränsen gäller inte deangivna bestämmelserna för nyttjanderättsupplätelser. Upplåtelse av rätt till bl.a.jakt och fiske skall enligt 34 § rennäringslagen ske mot avgift om intesärskilda skäl föreligger för avgiftsfrihet. Avgiften fördelas mellan Samefondenoch samebyn enligt bestämmelser som meddelas av regeringen. Enligt 3 §rennäringsförordningen tillfaller avgiften för upplåtelse av rätt till fisketill tre fjärdedelar Samefonden och till en fjärdedel samebyn samt för annanupplåtelse Samefonden och samebyn med hälften vardera. Inkomsterna av jakt ochfiske är för många samébymedlemmar viktiga. Upplätelseavgifterna utgör enviktig inkomstkälla för åtskilliga samebyar. Jakt och fiske på egen mark ellerefter upplåtelse av utgör även för många andra som är bosattainom området ett viktigt bidrag till deras försörjning. Jag tar till en börjanupp frågan om hur jakten på statens mark ovanför odlingsgränsen och pårenbetesfjällen bör utnyttjas. 1992/93:32 Bilaga 2 Jordbruksdep. 1986/87:58 om jaktlag, m.m. betonar föredragande statsrådet den storabetydelse jakten och viltvården har som rekreationskälla. Det är därför önskvärtatt möjligheterna tUl jaktutövning tas till vara. Föredraganden konstateraratt ytterligare upplåtelser av jakt kan ske genom att nya jägare tas in ietablerade jaktlag eUer genom att jakt erbjuds i form av korttidsupplåtelser.Som exempel på marker för ytterligare upplåtelser anges i propositionen destora arealer där enbart älgjakt bedrivs. Jag vill mot den bakgrunden ta uppnågra förslag om hur småvUtsjakten på statens mark ovanför odlings-grän.sen ochpå renbetesfjällen bör upplåtas och organiseras. Lantbruksstyrelsen har irapporten om samebyarnas organisation, funktion och ekonomi lämnat ettförslag till upplåtelse av rätt till jakt och fiske som i korthet innebärföljande. Ortsbor, med vilka avses den utpräglade glesbygdsbefolkningen sombor ovanför odlingsgränsen eller i anslutning till renbetesfjällen, skall haförtur till upplåtelser av jakt och fiske. rigasom bor inom eller i anslutning till områdena ges tillstånd med i huvudsak sainmaavgifter och villkor som för personer från andra delar av landet. De bör dockha företräde om begränsningar måste göras i antalet upplåtelser.Underupplåtelser, dvs. tillstånd från att vidareförmedia jakt-och fiskeupplåtelser, bör förekomma endast då samordningsfördelar vinns, dåverksamheten kan tillföras ytterligare moment i form av t.ex. guid-ning,uthyrning av båtar och stugor eller transporter eller då förfarandet medförbättre styrning av jakten så att störningen för renskötseln minskar. Underupplåtelserbör enligt rapporten i första hand ges till sammanslutning av samebymedlemmar.För sin administration får "upplåtaren" behålla av avgiften,vartill kommer den ersättning som kan tas ut för kring-verksamheten. Enligtrapporten bör den verksamhet som bedrivs inom några samebyar fortsätta. Istort sett samma möjligheter att styra t.ex. småviltsjakten har en sameby somges rätt att sälja jaktkort. Denna form av medverkan i upplåtelserna kräveringen kringverksamhet och kan ske utan att någon särskild förening ellerliknande bildas. Denna typ av medverkan kan enligt rapporten därförrekommenderas för samebyar som vill begränsa sitt engagemang iupplåtelseverksamheten. Upplåtelsertill sammanslutningar kan avse småvilt samt fiske. Innan upplåtelsen ges måsteenligt rapporten ortsbornas intressen ha tillgodosetts. Vid upplåtelse av fiskeär det angeläget att de resulterar i ett sammanhängande större utbud avfiskemöjligheter på så sätt att även vissa vatten ställs till förfogande somannars är undantagna från upplåtelse. och har vidare lämnatett förslag till ny policy och organisation för småviltsjakten på statens markinom renskötselområdet. Organisationema har därefter lämnat ettöverarbetat och aktualiserat förslag. Det överarbetade förslaget innebär attall kronomark ovanför odlingsgränsen i och samtpå renbetesfjällen i skall vara öppen för jakt efter småvilt. Jaktskall dock inte få ske i områden där jaktförbud införts med stöd avnaturvårdslagstiftningen samt inom områden som är särskilt känsliga förrennäringen. Dessa områden kan avse exempelvis slaktanläggningar, rengärden,bosättningar och mark i direkt anslutning tUl annan samlad bebyggelse.Inskränkningen i jakten inom undantags-områdena kan avse ellerbegränsas till den tid en anläggning används. Jägarnaföreslås indelade i fyra kategorier. Kommuninnevånarna skall ha rätt att lösaett årsjaktkort som innebär rätt till jakt efter småvUt på all statlig markinom den del av kommunen som är belägen ovanför odlingsgränsen eller på renbetesfjäUenmed undantag av de områden som generellt är undantagna från jakt. Övrigasvenska medborgare bosatta utanför den kommun där de vill jaga skall efteransökan hos kunna lösa ett dag- eller veckojaktkort som gällerinom vissa delar av den statliga marken ovanför odlingsgränsen eller pårenbetesfjällen. Enligt förslaget torde ansökningsförfarandet kunna slopasefter eftersom de jägare som jagat i ett speciellt område under någrasäsonger i regel vill återvända dit . Om det för ett visst områdeuppstår stor efterfrågan på jaktkort bör de som bor inom länet ha 1992/93:32 Bilaga 2 Jordbruksdep. företrädetill jakten framför övriga sökande. För utländska medborgare föreslås att detnuvarande ansökningsförfarandet bibehålls. Föratt tillgodose ortsbefolkningens behov av småviltsjakt och för att kunna spridajaktttycket över den aktuella marken föreslås en indelning i olika jaktområden.Varje område bör helst omfatta minst 100 000 ha. Spridningen av jaktttycketuppnås genom att länsbor, övriga svenska medborgare resp. utländska medborgarejagar i var sitt område. I vissa kommuner har jakt-och fiskevårdsföreningar arrenderat småviltsjakt på statens mark ovanförodlingsgränsen och på renbetesfjällen. Enligt förslaget skall dessa föreningarfå fortsatt arrende och de nämnda jaktkorten skall inte gälla för de utarrenderadeområdena. Varje kommuninnevånare skall dock ha rätt att av föreningen lösajaktkort som gäller för föreningens område. Föreningen skall även ha rätt attsälja dag- och veckojaktkort tUl jägare bosatta utanför kommunen. Föreningenbetalar in en del av avgifterna från försålda jaktkort till staten som arrende.Resterande del av avgifterna disponerar föreningen för administration samt förjakt- och viltvård, eftersom föreningen skall ansvara för jakt- och viltvårdeninom området. Ansvaretför administrationen av jakten bör enligt förslaget ligga på länsstyrelsen.För att få en lokal förankring av besluten och för att inte rennäringen skallpåverkas negativt föreslås att den kommunvisa hanteringen skall skötas avkommittéer i varje kommun, bestående av representanter för ,kommunen, berörda samebyar och jaktvårdskretsar. Kommitténs uppgift skall varaatt ange inom vilka omräden jakt inte skall få äga rum av hänsyn tUlrennäringen, inskränkningen skall gälla, föreslå lämpligtantal upplåtelser inom varje område, priset för upplåtelserna samt att lämnaförslag tUl de hänsynsregler som skall gälla för jaktens bedrivande. Prissättningen förupplåtelse av rätt till småviltsjakt föreslås i huvudsak ansluta till vad somgäller i . Detta innebär att ett årsjaktkort för en kommuninnevånare börkosta och för jakt inom en kommun där jägaren inte är bosatt 200-400kr. Rätt till småviltsjakt i hela länet föreslås kosta för ,och för ett årskort. För utländska medborgareskall avgiften vara högre än för landets medborgare som är bosatta utanförden kommun där jakten sker. Priset bör variera mellan olika kommuner och län.Priset på dag- och veckojaktkort bör vara högre i början av jaktsäsongen.Genom detta system sprids jakttrycket över hela området och över säsongen. Småviltsjaktbedrivs i stor utsträckning med hjälp av hund. Några restriktioner vad gälleranvändningen av hund vid småviltsjakt i det aktuella området bedöms inte somnödvändiga. Hundägaren är nämligen ansvarig för den skada hans hund orsakar,varför det ligger i hans intresse att förhindra skador. Användningen av hundunderlättar möjligheten att finna skadskjutet vilt. Erfarenheter från ochFinland samt från jakt- och fiskevårdsföreningar i påvisarinte några problem eller konflikter mellan rennäring och småviltsjakt med hund.Skulle det ändå uppstå stömingar på renskötseln vid jakt med hund kan dettaenligt förslaget lösas genom krav på användande av hundar som inte driver ren. Statensmark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen uppgår till ca 1992/93:32 Bilaga 2 lordbruksdep. 6,4miljoner ha exkl. nationalparkerna. Ca 700 000 ha är upplåtna till jakt-ochfiskevårdsföreningar. Därmed återstår det enligt förslaget ca 5,7 miljoner hamark som i huvudsak är disponibel för småviltsjakt. INorrbotten disponerar varje jägare inom jakt- och fiskevårdsföreningarnasområden ca 230 ha. I renskötselområdet i disponerar varje jägare ca390 ha medan motsvarande siffra i är 960 ha. Med den sistnämnda arealensom beräkningsunderlag skulle de aktuella markerna i ge utrymme för ca7 000 jägare. Med den areal som gäller för jakt- och fiskevårdsföreningarnaskulle marken i stället räcka till för närmare 28 000 jägare. Enligt förslagetborde utan olägenhet antalet jägare kunna beräknas till 15 000-20 000 personer.Ett annat alternativ för att beräkna jaktttycket är enligt förslaget att beräkna2-4 jaktdagar per 100 ha som rimlig upplåtelsenivå. Detta innebär 127 . Om varje jaktkorts-havare jagar , innebärdet att 12 700-25 400 årsjaktkort kan säljas inom området.