prop · GG03150 · 1992-12-31 00:00:00 — Detkonjunktur- och skattekvolsjusterade underskottet beräknas till ca 41 miljarderkr . Delta begrepp visar del underskolt som kvarstår efter attskatteinkomstema även korrigerats för andra faktorer än kapacitetsutnyttjande. Denoffentliga sektorn hade ett positvt netto av ränlor och andrakapitalinkomster Ökningen av statsskulden har medförl att statensränteutgifter ökat kraftigt, och får hela den offentliga sektom underskottav kapitalinkomster, netto. Delta underskott ökar lill drygt 15 miljarder krnästa år Det konjunktur- och skattekvolsjusterade primära sparandet (sparandetexkl. kapitalinkomster, netto) beräknas stiga med ca ochmed ytterligare ca 1994. Detla visar alt de budgetförstärkandeåtgärder, som gjorts inom stat och kommun, leder till all finanspolitiken haren åtstramande inriktning , se tabell 10:8. 1993 beskrevs konjunkturjusteringen av denoffenlliga sektoms finansiella sparande tämligen utförligt. Nedan följer enkortfattad redogörelse av metoden: Detkonjunkturjusterade sparandet avser att visa vad den offentliga sektomsfinansiella sparande skulle vara för beräkningsåret vid ett genomsnittligtkapacilesutny ttj ande i ekonomin. Framtida besparingar eller utgiftsåtagandenbeaktas ej. År1991 är utgångspunkt för beräkningaraa. Kapacitetsulnyttjandet får då anses halegal på en över konjunkturcykeln genomsnittlig nivå. BNP skrivs sedan fram med2% , vilket bedöms vara den potentiella tillväxttakten vid konstantkapacitetsutnyttjande. Vidberäkningen av den offentliga sektoms konjunkturjusterade sparande korrigerashuvuddelen av skatteinkomstema propotionellt med BNP-gapet (skillnaden mellanfaktisk och potenfiell BNP-nivå). Den offentliga sektorns övriga inkomster, somtill beslår av kapitalinkomster, justeras inte. Utgifternaför arbetsmarknadspolitiken och arbetslösheten skrivs fram års nivåmed en antagen utveckling av arbelskraflsutbudet på 0,ochtimlöneulvecklingen. Dessa beräknade utgifter ersätter sedan de faktiskakostnaderna för arbetsmarknadspolitiken och ersättning till arbetslösa, vidberäkningaraa av det konjunkturjusterade sparandet. Andra konjunkturberoendekostnader som t.ex. finns inom det reguljära utbildningssystemet, offentligainvesteringar och reperationer, social- och bostadsbidrag m.m. är svåra attkvantifiera. I beräkningaraa av det konjunkturjusteradesparandet har därför sådana utgifter antagits motsvara Prop. 1992/93:150 avBNP-gapet. innebär det att ca av de Bilaga 1.1offentliga utgifteraa antas bero på det låga kapacitetsulnyttjandet i ekonomin.Denna schablon kan jämföras med att de nu föreslagna arbetsmarknadspolitiskaåtgärderna omfattande ca huvudsakligen ligger inom den reguljärautbildningen. Utgifteraa för bostads- och socialbidragen beräknas 1994 vara 6,5miljarder kr större än 1991. När BNP-gapet är positivt, som var fallet underandra hälften av 1980-talel, får denna schablon motsatt tecken. 11 Kapitalmarknaden Prop. Bilaga1.1 dominerades utvecklingen på den svenska kapitalmarknaden av oroUghetema på deneuropeiska valutamarknaden. spekulationer tvingadesflera till devalveringar som några länder lämnadeväxelkurssystemet, . och , som under desenaste åren haft en ensidig knytning till ecun, tvingades överge denfasta växelkursen. Alltsvagare konjunktur i och ökad stabilitet inom det europeiskaväxelkurssamarbetet bidrog till att räntoraa föll tillbaka under slutet av 1992och inledningen av 1993. Också i har ett betydande räntefallregistrerats, även om nedgången har begränsats genom en förhållandevis strampenningpolitik, som i sin lur sammanhänger med att kronan deprecierats intebara vid övergången till flytande växelkurs utan även därefter Denförsämrade allmänekonomiska utvecklingen medförde tillsammans med högaräntenivåer att bankeraas problemkrediter växte krafiigt med storakreditförluster som följd. Bankema redovisade kraftigt ökade förluster samtdärav följande urholkade kapitalbaser. Mot bakgrand av de stora förlusteraaunder 1992 och en förväntad fortsatt negativ utveckling har flerabanker ansökt om statligt kapitalstöd. ERMutsattes för en allvarlig förtroendekris med omfattandespekulationer som följd. Bakgranden var att processen mot en ekonomisk ochmonetär union (EMU), om vilken EG:s medlemsstater hade enats ,hamnade i ett osäkert läge. Vid den danska folkomröstningen om bl.a. EMU i junifick nej-sidan majoritet. växte kritiken mot EMU även iStorbritannien och osäkerheten om utfallet i den franska folkomröstningen iseptember tilltog. Ett växande tvivel om lidsplanen för den monetära unionenökade spekulalio-nema om kommande växelkursjusleringar. Dessa förstärktes avden tyska , , beslul i mitten av sommaren att höjadiskontot till 8,. Genom räntehöjningen villeBundesbank stävja de fortsatta inflationstendenser som registrerades i spårenav den tyska återföreningen och som medfört överhettningav den tyska ekonomin. Sedan återföreningen och fram till sommaren 1992höjdes det tyska diskontot med sammanlagt Här ligger alltsåen bidragande förklaring till omfattningen av sommarens oro på valutamarknaden.Medan den tyska ekonomin präglades av överhettning och inflationstendenser,vilket drev fram en restriktiv penningpolitik, kännetecknades utvecklingen i deövriga EG-ländema av en svagare konjunktur och stigande arbetslöshet, vilketsnarare talade för en expansiv penningpolitik i dessa länder 11.1 Internationell ränte- och valutautveckling Diagram 11:1 6-månaders euromarknadsräntor 1991-1993 1992/93:150 Bilaga1.1 Anm.: Veckogenomsnitt. Sista observationen avser 13 april1993. Växelkursernainom hade, irman höstens turbulens, i princip legat fast . Genomden tyska valutans centrala ställning betraktas D-marken som ankaret inomväxelkurssystemet. Så länge den realekonomiska utveckling inom gemenskapen,med som riktmärke, var likartad skapades trovärdighet för en gemensaminriktning av permingpolitiken, vilket gav krympande ränteskillnader Desenaste årens olikartade realekonomiska utvecklingen i kombination med denökade osäkerheten om den monetära unionen undergrävde dock förtroendet för defastställda växelkurseraa inom . Trots betydande interventioner påvalutamarknaden och räntehöjningar tvingades flera länder ochvintera devalvera sina valutor och och lämnade tillsvidare växelkurssamarbetet. Sammantaget har den spanska pesetan devalverats med11%, den portugiska escudon och det irländska puntel . Denitalienska liren och det brittiska pundet har ochfram deprecierats respektive gentemotD-marken. Även den franska francen och den danska kronan har varitutsatta för spekulationer Valutaoroligheterna bidrog vidare till att den finskamarken, den svenska kronan och den norska kronan tvingades släppa den ensidigaecu-anknytningen och låta sina valutor flyta. Underdet senaste halvåret har den tyska konjunkturen försvagats, vilket harmöjliggjort lättnader i penningpolitiken. Diskontot har sänkts till 7,och dekorta marknadsräntorna har fallit med En nedgång haräven registrerats för obligationsräntoma. Den tyska ränteutvecklingen har förtmed sig allmänt lägre räntor i och bidragit till att spänningarnainom minskat. Diagram11:2 10-åriga obligationsräntor 1991-1993 1992/93:150 Bilaga1.1 Anm.: Veckovisa observationer. Sista observationen avser 13april 1993 Källor: och Densjunkande trenden för de japanska och amerikanska räntoraa fortsatte underloppet av 1992 och inledningen av 1993. Räntenedgången har varit något meruttalad i vilket sammanhänger med att ett svagare konjunkturförlopp ochprisfall på olika tillgångsmarknader har gett utrymme för fortsatta lättnader ipenningpolitiken. Förväntningama om ytterligare amerikanska räntesänkningar harsuccessivt avtagit i takt med återhämtningen i Förenta stateraas ekonomi. Denexpansiva inriktningen av den japanska penningpolitiken har underlättats avyenens fortsatta appreciering. /92 och fram till mitten avapril steg yenen med gentemot dollam. Isamband med valutaoroligheteraa var intresset för D-mark mycketstort och D-marken noterades till 1,40 per dollar. Den avtaganderäniedifferensen mellan och Förenta stateraa har minskat köpintressetför D-mark. har dollam stärkts av tecknen på en starkare amerikanskkonjunktur Från toppnoteringen och fram lill millen av april har D-markensjunkit mot dollarn. Underresten av 1993 förväntas räntenivån, företrädesvis i , sjunkayllerligare. Under det närmaste året bedöms den allmänekonomiska utvecklingeni försämras ytterligare med minskade inflationsförväntningar somföljd. Föratsättningama har vidare ökal för löneavtal på en lägre nivå än vadsom varit fallit . Den s.k. solidaritetspakten som nyligenträffats innehåller ett program för långsiktig budgetkonsolidering vilketbedöms öka utrymmet för en mer expansiv penningpolitik. Lägre ränlor i Tysklandskapar i sin tur föratsättningar för en allmän räntenedgång i hela ochen ökad stabilitet på valutamarknaderna. 11.2 Den svenska ränte- och valutakursutvecklingen Denekonomiska situationen i har gradvis försämratsmed återkommande spekulationer mot kronan som följd. Under åren 1990 och 1991stabiliserades valutaflödena efter kraftiga räntehöjningar och finanspolitiskaålslramningspaket. tilltog spekulationerna ånyo. Denna gångblev den tändande gnistan valutaoroligheterna inom och beslut attlåta marken flyta. Den lättrörliga privata lånestocken i utländsk valuta, somunder vuxit kraftigt, ökade kronans sårbarhet. Samtidigtförsämrades utsiktema för samhällsekonomin i rask takt, vilket bl.a. tog siguttryck i en betydande vinstminskning i näringslivet, ökad arbetslöshet,fallande tillgångspriser och därav följande förluster inom finanssektom samtett allt större underskott i statsbudgeten. Att förtroendet för kronkursendenna gång var lägre än vid tidigare valutakriser belyses av attobligationsräntoma steg påfallande myckel. 1992/93:150 Bilaga1.1 Anm.: 6-månaders statsskuldväxlar och 5-årigastatsobligationer. Sista observationen avser 13 april 1993.Källa: Höstensöverenskommelser om finanspolitiska åtstramningar mellan regeringen ochsocialdemokrateraa och kraftigt höjda räntor lyckades endast tillfälligt dämpaspekulationerna. Förtroendet för den fasta växelkursen förblev svagt. I slutetav oktober och tilltog valutautflödena på nytt. Den högaräntenivån och de allt dystrare ekonomiska utsikterna bidrog till ettytterligare försvagat förtroende för kronan. mellan den 12 och19 november uppgick valutautflödena lill närmare 160 miljarder kronorRiksbanksfullmäktige bedömde i det lägel alldet inte längre var hållbart att försvara kronkur- Prop. 1992/93:150 sen och beslöt att låta kronan flyta. Inledningsvisdeprecierades kronan med gentemot det tidigare riktmärket, ecun. Efterbeslutet att låta kronan flyta fritt sattes marginalräntan lill 12,, vilketvar en procentenhet högre än Under avslutningen av 1992och inledningen av registrerades en betydande räntenedgång.Obligationsräntan föll med cirka en procentenhet jämfört med i mitten avnovember till varvid skillnaden till de tyska obligationsräntoraa föllmed sänkte successivt marginalräntan till10,. och försvagades kronan ytterligare och index motecun noterades lill uppemot 122. Det fanns flera förklaringar till kronansförsvagning. Bl.a. valde många privata låntagare att återbetala sina utlandslånvilket skapade ett säljtryck mot kronan. Imitten av januari preciserade sitt mål för penningpolitiken. Frånoch med är målet att ökningen av konsumentprisindex begränsas till ,med en tillåten avvikelse på en procentenhet. började Riksbankenvidare intervenera på valutamarknaden genom att stödköpa kronor och gav pådetta och andra sätt uttryck för uppfattningen att kronans försvagning var förstor åtgärder minskade osäkerheten på ränte- och valutamarknadenoch kronan kunde åter stärkas. Dentyska räntesänkningen i början av febraari skapade utrymme för en fortsattneddragning av marginalräntan till 9,. Nedgången avmarknadsräntorna fortsatte därmed. I sluiet av febraari uppstod vissaförväntningar om ytterligare snabba och kraftfulla räntesänkningar varvidosäkerheten ökade avseende kronkursen. Detla bidrog till all företagensamortering av lån i utländsk valuta fortsatte och att svenska företag dröjdemed all växla in sina exportintäkter i kronor Kronan försvagades och index motecun steg till uppemot 126. genomförde Riksbankenmarknadsoperalioner på penningmarknaden. Genom försäljningar avstatsskuldväxlar sökte bryta förväntningaraa om en snarräntesänkning och hejda kronans fall. De korta penningmarknadsräntoma steg meden halv procentenhet som kronan stärktes. Den tioårigasiats-obligationsräntan föll med varvid räntedifferensenjämfört med motsvarande tyska ränta sjönk med 1mitten av mars bröts den positiva utvecklingen lill följd av den ökadeparlamentariska osäkerheten. Från de lägsta nivåema och framtill mitten av april steg såväl de korta som de långa marknadsräntorna med sommest försvagades kronan åter och ecuindexökade lill ca 126. Den ofördelaktiga utvecklingen förstärktes av attkreditvärderingsinstitutet 's nedgraderade den svenskastatens långfristiga valulaupplåning med ett steg till det näst högsta betyget,dvs från AAA till AA-I-. Korträntediffe-rensen mot som i mitten avfebraari uppgick lill ca en procentenhet ökade till som mest ca 2,5procentenheter föll räntorna åter tillbaka något samtidigtsom kronan noterades till ca 124,vilket motsvarar en depreciering av kronan med mot den Prop.1992/93:150 tidigare riktkursen. Diagram 11:4 Växelkurser i kronor 1991-1993 Index 1 jon 1990=100 Anm.: Dagsobservationer Sista observationen avser 13 april1993. Sedanslutet av , då osäkerheten på valutamarknaderaa inleddes på allvar,och fram , har kronan deprecierats mol D-marken,mot dollarn och mot yenen. Ettvikligl inslag i politik under inledningen av 1993 har varit attgenom interventioner på valutamarknaden dämpa deprecieringen och minskavariationema i växelkursen. sålde Riksbankenutländsk valuta för motsvarande ca Redan under hösten 1992tog Riksgäidskontoret upp lån i Utländsk valuta för räkning. Syftetmed upplåningen var dels att förstärka valutareserven som ett led i försvaretav den fasta växelkursen och dels alt stödja svenska bankers finansiering iutländsk valuta. Genom den statliga valutaupplåningen underlättas förnärvarande penning- och valutapolitik. Grandföratsäitningaraa fören mer positiv utveckling innebärande bl.a. en något starkare krona och enlägre ränta måsle betraktas som goda. En betydelsefull faktor är antagandet omen successiv nedgång av de europeiska räntorna och en fortsatt stabilisering avdel europeiska växelkurssamarbetet, vilket torde utgöra en god draghjälp för enpositiv utveckling i . En viktig orsak till kronans fortsattaförsvagning, efter , har varit att många låntagare valt alt lösasina utlandslån. Denna anpassningsprocess torde lill största delen nu varaavslutad vilket minskar pressen mot kronan. En annan faktor som talar för attden negativa utvecklingen för kronan kommer att upphöra och vändas till enuppgång är att bytesbalansen förbättras successivt och väntasge ett snabbt växande överskott fro.m. Statens upplåning i utländskvaluta utgör ytterligare en stabiliserande faktor En mer positiv utvecklingav kronan skulle underlätta en minskning av räntedifferensen mot omvärlden bådeför korta och långa ränlor Nedgången av obligationsräntorna kommer sannoliktatt bli mindre, eftersom de längre räntorna är allmänt mer stabila och eftersomdraghjälpen från omvärlden begränsas av att obligationsräntoraa i många länderredan i dag ligger på en förhållandevis låg nivå. Under1992 fördjupades finanskrisen. Kreditförlusteraa mer än fördubblades ochsamtliga större banker redovisade negativa rörelseresultat. För några bankervar förlustema av en sådan omfattning att hela eller stora delar av det egnakapitalet var hotat. beslutades om nya betydande insatser för enfortsalt rekonstraktion av Nordbanken. Staten tvingades vidare överta hela GotaBank. I samband med höstens ränie-och valutakris sjönk förtroendet för definansiella instituten snabbt, vilket bl.a. tog sig uttryck i betydandefinansieringssvårigheler, inte minst i utlandet. Därigenom ökadefinansieringskostnaderna högst väsentligt. För att trygga stabiliteten i detfinansiella systemet beslöt att staten skall garantera altbanker och vissa andra kreditinstitut skall kunna fullgöra sina förpliktelserMot slutet av årel anmälde flera banker att de var i behov av statligt stöd. Diagram 11:5 Bankernas kreditförluster och resultat 1992/93:150 Bilaga1.1 1981 1983 1985 1987 1989 1991 Under slutet av 1980-laletvar krediiexpansionen kraftig och lånevolym- Prop. 1992/93:150 en steg undervissa år med . Den sämre ekonomiska utveck- Bilaga 1.1 lingen ochhöga utlåningsräntor har minskat kreditefterfrågan betydligt och ökningen avlånevolymeraa avstannade . Denallt djupare lågkonjunkturen med vikande lönsamhet, höga räntor och fallandetillgångspriser, inte minst på fastighetsmarknaden, innebar att allt flerlåntagare inte kunde betala räntor och amorteringar. Kreditinstitutensproblemkrediter växte därmed. Genom de senaste årens prisfall på framför alltkommersiella fastigheter har värdet på säkerheterna för lånen i hög gradurholkats med nödvändiga reserveringar för befarade och konstateradekreditförluster som följd. uppgick bankernas redovisadekreditförluster till uppgick deresterande problemkrediteraa, dvs. krediter som inte genererade marknadsmässigränta, netto, till ca Enbetydande del av kreditförlustema härrör från utlåning lill fastighetssektom.Dagens finanskris är därför i stor utsträckning en fastighetskris. Under1980-talet steg fastighetspriseraa kraftigt. Grogran-den var eninflationsekonomi som skapade förväntningar om fortsatt stigande hyror ochpriser Direktavkastningskraven på fastighetskapital var låga och stora delar avbygg- och fastighetssektorn var subventionerad och reglerad. Genomavregleringen av kreditmarknaden var tillgången påkapital god, med en hög belåning som följd, vilket inte minst det gamlaskattesystemet uppmuntrade till. Den reala räntan efter skatt var låg och oflal.o.m. I löpande priser mer än fördubblades den totalautlåningsvolymen . Den svenska kreditmarknaden varockså outvecklad i så måtto att långivama nöjde sig med en myckel lågriskkompensation vid utlåning till bygg- och fastighetssektom. Efter1980-talets låneboom trädde bankeraa in med en hög exponeringgentemot bygg- och fastighetssektom. Deima sektor mottog av bankemasuflåning. inleddes en dramatisk omvärdering av fastighetskapitalet.Lågkonjunkturen minskade efterfrågan på kommersiella lokaler Hyroraa börjadefalla och vakansgraden steg. Genom skallereformen och den snabbt fallandeinflationen i kombination med fortsall höga nominella räntor steg den realalånekostnaden efter skatt. Sedan loppnivån och fram fill början av 1993 harpriseraa på kommersiella fastigheter fallit med . Prisnedgången harvarit störst i storstadsområdena och . Denökade stocken av problemkrediter, och i allt högre utsträckning övertagnaegendomar, medförde all kreditinstituten även förlorade ränteinkomster Under1992 blev räntebortfallel av en sådan omfattning all även resultatet förekreditförluster för banksektom i sin helhet försämrades, trots vidgademarginaler mellan in- och utlåningsräntoma och kostnadsnedskäraingar Bilden varemellertid splittrad. Medan vissa banker även lyckades förbättraresultatet före kreditförluster redovisade andra banker ett kraftigt försämratresultat. 1992/93:150 Bilaga1.1 Anm.: Månadsobservationer. Sista observationen avserjanuari 1993. Sammantagetredovisade de slörre bankkonceraeraa en förlust på ,jämfört med . För några banker blevförlusteraa av en sådan omfattning att de blev i behov av statligastödinsatser Nordbanken redovisade en förlust på över 16 miljarder kronorStaten har vidtagit en omfattande rekonstraktion av banken. Dåliga lån ochpanter för motsvarande ca har lyfts över i etl särskiltbolag, Securam. För att möta nedskrivningsbehoven sköt staten, i slutet av 1992och , till kapital motsvarande samt länmadegarantier för ytterligare De sammanlagda kapitaltillskottentill Nordbanken/Securam har uppgått till Redanår 1991 åsamkades betydande kreditförluster vilket erfordradeen statlig garanti. Under inledningen av 1992 bedömdes kreditförlustema varaväsenlligt högre än vad som tidigare föratsetts och beslutade attdels lämna ett lågförräntat lån på tillsparbanksstiftelseraa, vilket betalades ut , och dels gå iborgen för ett lån på Iseptember 1992 framkom det att , med dess dotterbolag , stodinför betydande förluster som riskerade att föra banken på obestånd. För 1992redovisade en rörelseförlust på Kreditförlusteraasom andel av utlåningen uppgick till , vilket kan jämföras med genomsnittetför banksektom, . För att trygga stabiliteten i betalningssystemet gjorderegeringen en utfästelse att förpliktelser skulle infrias. I börjanav 1993 tillställdes , som en temporär lösning, enförlustiäckningsgaranti på som staten log översamtliga aktier i banken. Under1992 ökade farhågorna för kreditinstitutens kapitalsituation och accentueradesi samband med turbulensen på ränte- och valutamarknaden Prop. 1992/93:150 iseptember Förtroendet för de finansiella instituten minskade, och Bilaga 1.1innebar bl.a. fallande kurser på bankaktier, sämre kredilvärdighet och högreupplåningskostnader på kapitalmarknaden. Exempelvis steg räntedifferensenmellan bostads- och statsobligationer lill som högst ochkreditinstituten mötte ökade svårigheter att emittera räntebärande papper I detlägel bedömde regeringen det som nödvändigt att genom ett generellt åtagandetrygga stabiliteten i det finansiella systemet, vilket annonserades i slutet avseptember beslutade om de närmare formema för hur statenskall stödja banker och vissa andra kreditinstitut så att de kan fullgöra sinaförpliktelser i rätt tid. Genom beslutet bemyndigas regeringen att från falltill fall pröva lämpliga stödinsatser, vilka exempelvis kan ges i form av lån,garantier och kapitaltillskott. /93 anmälde SE-Banken,och att de sannolikt kommer all vara i behovav statligt kapitalstöd. En särskild myndighet, , bildas inomkort för att handlägga frågor om statliga stödinsatser till bankeraa och vissakreditinstitut.För närvarande pågår en grandlig genomlysning av bankernasproblemkrediter och bankeraas långsiktiga intjäningsförmåga i syfte att finnarätt storlek och avvägning av stödinsatser Framtill har staten betalat ut sammanlagt ca ikapitalstöd, vilket motsvarar av BNP. Utöver detla har slaten lämnatgarantier motsvarande Bedömningen är att även år 1993kommer att bli ett betungande förlustår för banksektorn i sin helhet, trotsbetydande kostnadsnedskäraingar Del kommer därför bli nödvändigt medytterligare stöd . I detta sammanhang är det emellertidviktigt att ha i åtanke att insatseraa är högre än de slutliga statligakostnadema för bankstödet. Staten skall i största möjliga utsträckning fåtillbaka insatseraa, i form av återbetalning från de stödberättigade instituteneller, i de fall en mer omfattande rekonstraktion har vidtagits, försäljning avtillgångar som staten har förvärvat. Förlusterinom banksektora med därtill hörande stödinsatser är inle en för unikföreteelse, utan förekommer i en rad länder såsom Förenta statema, ochFinland. Finanskrisens förlopp är också i långa stycken likartad. Ett 1980-lalkännetecknat av överhettning, kredilexpansion och kraftigt stigandetillgångspriser har följts av ett sent 1980-tal och ett medlågkonjunktur, minskad inflationstakt, fallande tillgångspriser och en allmäntökad försiktighet hos olika privata aktörer I har banksystemet ända sedanslutet av uppvisat negativa rörelseresultat och sammantaget har dennorska staten lämnat stöd för motsvarande av BNP. I takt med denfördjupade krisen i den finska ekonomin har bankeraas resultat försämratskraftigt och redovisade de finska bankeraa en förlust motsvarande 4%av BNP. Fram har den lämnat stöd motsvarande ca 8 %av BNP. Vidare har den finska regeringen för innevaran- de år begärt en ram förytterligare insatser motsvarande Prop. 1992/93:150 av BNR Bilaga 1.1 Hushållensvarar endast för en mindre del av de svenska institutens kreditförluster,nämligen eller av det totala förlusterna.