prop · GG0378 · 1992-12-31 00:00:00 — Kammarrätteni har ocksä ifrägasatt lämpligheten av att föreläggande om att föraundan eller förstöra egendom kan meddelas både ägaren och innehavaren. Ettföreläggande av detta slag bör normalt riktas mot den som har egendomen i sinbesittning. Man kan emellertid, särskUt beträffande fasta anläggningar, tänkasig situationen att man inte kan nå innehavaren men väl ägaren med ettföreläggande. Möjligheten att rikta föreläggandet mot antingen ägaren ellerinnehavaren bör därför finnas. - Den som ålagts att medverka i planläggning ellerandra förberedelser för undanförsel eller förstöring skall fä ersättning avstaten om hans medverkan medfört kostnader som inte är ringa. - Ägaren till egendom som förstörts skall fäersättning av staten för återanskaffningsvärdet efter avdrag för ålder ochförslitning. - Ägaren till egendom som skadats i samband med undanförselskall fä ersättning av staten för kostnaden för att återställa egendomen, ellerom återställande inte är möjligt eller lämpligt, för värdeminskningen. - Ägare eller innehavare sora fört undan ellerförstört egendom skall få ersättning av staten för kostnaden för åtgärderna. - Den som äger eller innehar egendom som förts undanskall få ersättning av staten för kostnaderna för att återföra egendomen. -Anspråk på ersättning skall prövasenligt förfogandelagens regler. Promemoriansförslag: I promemorian föreslås att ersättning för förstörd eller skadadegendom skall utgå enligt reglerna i lagen (1958:566) om ersättning förkrigsskada ä egendom. Vidare föresläs att ägare eller innehavare skall ha rätttill ersättning även för annan skada än den som direkt drabbar egendomen. Någonmöjlighet till jämkning föreslås inte. I promemorian föreslås vidare att densom deltar i planläggning skall få full ersättning för sina kostnader. Remissinstanserna: /iiy////efc3«j/e/7ianför att bestämmelser om grunder för ersättning fordrar lagreglering. Länsstyrebeni anser att den skyldighet att betala ersättning som enligtförfattningsförslagen åligger staten kommer att försvära det praktiskagenomförandet av planläggningen. Bl.a. mäste särskilda medel reserveras förändamålet. föreslär följaktligen att 12 § i promemorianslagförslag ersätts med en hänvisning tUl de nägot försiktigare ersättningsbestämmelsernai lagen (1982:1004) om skyldighet för näringsidkare,arbetsmarknadsorganisationer m.fl. att ddta i totalförsvarsplaneringen.Kammarrätten i Suncbvall fraktar att ersättningsbestämmelserna kan få enavsevärt mer vidsträckt tillämpning än avsett då såväl ägare som innehavare avviss egendom kan bli föremål för ersättning. Dessutom anser kammarrätten,liksom , att beslut om ersättning bör kunna prövas av domstol. Justitiekanslemär kritisk till teknUcen att i lagförslaget hänvisa till beräkningsgrunderaaför ersättning i 1958 ärs lag om ersättning för krigsskada. Justitiekanslemanser, liksom , att bestämmelser om beräkningsgrander bör föras indirekt i lagtexten. Remissinstansema har i övrigt tillstyrkt förslaget ellerlämnat det utan erinran. Skäleniör regeringens förslag: I avsnitt 4.2 föresläs att den som äger eller inneharegendom skall kunna föreläggas att medverka vid planläggning m.m. för undanförseleller förstöring. För de kostnader som uppkommer för ägaren eller innehavarentill följd av ett sädant föreläggande bör han kunna Med hänsyn tUl att den medverkan som konuner att krävas av Prop. 1992/93:78 ägaren eller innehavaren i många fall kommer att vara mycket litenoch tUl att planläggningen ofta kan vara till nytta för honom bör ersättninginte utgå om kostnaderna varit ringa. Fräganom rätten till ersättning när egendom förstörts eller skadats är inte helt klarlagdi den nuvarande lagstiftningen. I förarbetena tUl den nuvarande lagen uttaladesbeträffande ersättning för förstörd och skadad egendom att sädan ersättning ivissa fall kunde utgå enligt lagen om ersättning för krigsskada å egendom ochatt övriga sådana ersättningsfrågor borde lösas först i en aktuell situation. Iframtiden bör i lagtexten finnas klara regler för hur sådana skador skallersättas. Som Justitiekanslem anfört är emellertid tekniken att hänvisa tilllagen om ersättning för krigsskada å egendom raindre lämplig med hänsyn tUl denlagens ålder och utformning. I stället bör i en ny lag tas inersättningsbestämmelser som också anger grandema för hur ersättningen skallberäknas. Det torde däremot vara en praktisk ordning att uppkommandeersättningsanspråk prövas enligt reglerna i förfogandelagen. Ersättningen bör,när det är fråga om förstörd egendom, motsvara kostnaden för återanskaffning.Det är dock naturligt att göra avdrag för den värdeminskning som egendomen kanha genomgått till följd av ålder och förslitning på samma sätt som sker iexempelvis försäkringssammanhang. När det är fråga om egendom som skadats, börersättningen i första hand motsvara kostnaden för att återställa egendomen idet skick den hade före skadan. Om det inte är möjligt att återställa egendomeneller om ett återställande inte lämpligen bör ske, bör ersättningen motsvaraden uppkoinna värdeminskningen. Enligtförslagen i avsnitt 4.3 skall ägaren eller innehavaren i första hand vara densom verkställer beslut ora undanförsel eller förstöring av egendom. För dekostnader som uppkommer för själva verkställigheten bör han ha rätt tillersättning. Det kan vara fräga om flera olika slag av kostnader, men kostnadenför transporter är kanske den mest framträdande. Ersättning för kostnader börockså utgå till en ägare eller innehavare som fullgör sin skyldighet att hjälpatill när en myndighet skall genomföra undanförsel eller förstöring av hansegendom. Ägaren eller innehavaren tUl egendom som förts undan bör också,oberoende av om han medverkat vid undanförseln, ha rätt till ersättning förkostnaderna för att återföra egendomen när situationen så medger. Detbör finnas en möjlighet att i vissa fall bestämma ersättningen till högre ellerlägre belopp än vad som följer av huvudreglerna. Det kan exempelvis komma attfinnas fall där en genomförd undanförsel är till sädan nytta för ägaren ellerinnehavaren att det framstår som skäligt att han får svara för hela eller delarav kostnaden för undanförseln liksom för skador som uppkommit. Det kan vidarefinnas fall där en ägare genomfört undanförsel på ett sådant sätt att han självbör få svara för uppkomna skador. Det kan också tänkas att priset på egendom avdet aktuella slaget förändrats så drastiskt att den ersättning som bestämsenligt huvudregeln framstår som otillbörlig över-eller underkompensation. Någon remissinstans haruttryckt farhågor för att promemorians förslag kan resultera i ersättningskrav från bäde ägare och innehavare. Det bör där- 11 för klarare anges vem somhar rätt tUl ersättning. I fråga om förstörd eller skadad egendom bör det varaägaren som är berättigad till ersättning. När det gäller ersättning förkostnader för planläggning m.m. och för kostnader för genomförande av beslutad undanförseleller förstöring, bör det vara den som förelagts vidta en åtgärd som har rätttill ersättning för kostnadema. I den nuvarande lagenfinns en bestämmelse om att ägaren eller innehavaren är skyldig att betala enmyndighet som verkställt undanförsel, om ägaren annars själv skulle haft attsvara för kostnaden. De föreslagna ersättningsbestämmelserna innebär attägaren eller innehavaren har rätt tUl ersättning för alla kostnader och skadormed undantag för kostnader eller skador som är linga. Mot denna bakgrund bör enbestämmelse om återbetalningsskyldig-het kunna undvaras. Några remissinstanser haranfört att beslut om ersättning bör kunna prövas av domstol. Ersättning förskadad eller förstörd egendom samt för kostnader som uppkommit vidgenomförande av undanförsel eller förstöring eller vid återförande av egendombör prövas i den ordning som föreskrivs i förfogandelagen. Ordningen med lokalavärderingsnämnder och en riksvär-deringsnämnd erbjuder flera fördelar. Detfinns stora likheter mellan de ersättningsanspråk som uppkommer enligt en lagom undanförsel och förstöring och de ersättningsanspråk som uppkommer enligtförfogandelagen. I ett beredskaps- eller krigsläge torde tillströmningen avärenden av detta slag bli stor och ärendena skulle komma att utgöra enbetydande belastning på domstolsorganisationen. Vadgäller ersättning för medverkan vid planering hänvisas till avsnitt 4.6. Regeringensförslag: Den som uppsåtligen underlåter att fuUgöra sina skyldigheter närbeslut om förstöring meddelats skaH kunna straffas. Även den som av oaktsamhetunderlåter att fullgöra sina skyldigheter i samband med beslut om undanförseleller förstöring meddelats skall kunna straffas. Straffskalan för grovt brottbör justeras uppåt tUl den nivå som gäller för motsvarande brott i andraberedskapslagar. Promemoriansförslag: I promemorian föreslås att brott begångna uppsåtligen och brottbegångna av oaktsamhet skall ha en gemensam straffskala. I övrigtöverensstämmer promemorians förslag med regeringens. Remissinstansema:Kammarrätten i noterar att lagförslaget, såvitt avser bestämmande avstraffskalor, inte gör någon åtskillnad mellan brott som begås med uppsåt ochbrott som begås av oaktsamhet. Denna fråga bör enligt kammarrätten övervägasytterligare. anser att det straffbara området enbart skall omfattauppsåt och grov oaktsamhet. Remissinstansema har i övrigt tillstyrkt förslageteller lämnat det utan erinran. Skälen för regeringensforslag: Enligt nuvarande lagstiftning straffas uppsåtligt brott mot ettbeslut om undanförsel med dagsböter eller fängelse i högst eller, ombrottet är grovt, i högst . Ett brott mot ett beslut om förstöring har sammastraffvärde som ett brott mot ett beslut om undanförsel varför motsvarandestraffbestämmelser bör gälla i det fallet. Med hänsyn till den stora betydelsesom ett beslut om undanförsel och förstöring kan ha för totalförsvaret bör ävenden som av oaktsamhet underlåter att fullgöra sina skyldigheter kunna straffas.Straffbestäramdsen bör utformas så att den gäller alla de skyldigheter somföljer av ett beslut om undanförsel eller förstöring. Således bör ävenunderlåtenhet att lämna hjälp till den myndighet som skall genomföra åtgärdenvara straffbar. har anfört att straffbarheten bör begränsas tiUgärningar begångna uppsåtligen eller av grov oaktsamhet. Med hänsyn till attgenomförandet av ett beslut om undanförsel eller förstöring kan hautomordentligt stor betydelse för landets försvar är det enligt regeringensuppfattning nödvändigt att straffbelägga även det fall att någon inte fullgörsina skyldigheter på grund av oaktsamhet som inte är grov. Med hänsyn till att brottmot dessa regler, som sagts, kan medföra avsevärt men för totalförsvaretoch därmed samhället, mäste de anses ha högt straffvärde. Straffskalan förgrovt brott bör därför justeras uppåt från nuvarande fängelse i högst två ärtill fängelse i lägst och högst lyra år. Kammarrätten i Sundsvallhar ifrägasatt det lämpliga i att samma straffskala skall gälla för brottbegånget uppsåtligen som för brott begånget av oaktsamhet. Oaktsamma gärningarbör enligt regeringens uppfattning inte kunna bedömas som grova brott. Förbrott av normalgraden bör däremot straffskalan vara densamma för uppsätligabrott och oaktsamhetsbrott. Regeringensförslag: Regler om överklagande tas in i den nya lagen. Beslut om undanförseloch förstöring samt beslut om att egendom inte fär föras till en viss del avlandet, fär inte överklagas. Föreläggande att delta i planering och beslutrörande ersättning för planeringskostnader fär överklagas till kammarrätten,om beslutet fattats av en myndighet. Promemorians förslag: Ipromemorian föreslogs att regler om överklagande skulle tas in i kommandeverkställighetsföreskrifter till lagen. Remissinstanserna:Har lämnat förslaget utan erinran Skälen for regeringensförslag: I det till Lagrådet remitterade lagförslaget finns inga bestämmelserom rätt att överklaga beslut som fattas med stöd av lagen. Avsikten har varitatt sädana bestämmelser - i enlighet med vad som varit brukligt i andraliknande fall - skulle tas in i koraraande tillämpningsföreskrifter tilllagen. Dessa bestäraraelser har avsetts innehålla ett förbud mot att överklagabeslut om undanförsel eller förstöring samt beslut om förbud mot att föraegendom till viss del av landet. Beslut om föreläggande att delta i planeringoch beslut om ersättning för planeringskostnader skulle kunna överklagas tilldomstol. 1** 1992193. Lagrådetanför att man inte direkt vill motsätta sig en ordning som innebär Prop.1992/93:78 att beslut om undanförsel eller förstöring samt beslut om attegendom inte fär föras till viss del av landet inte får överklagas. Lagrådetanser emellertid att fullföljdsförbudet, liksom , bör framgå aven bestämmdse i lagen med hänsyn till att förevarande slag av beslut kan varaav ingripande natur. Ifräga om den avsedda ordningen för överklagande av beslut om föreläggande attdelta i planering har Lagrådet ingen erinran men anser att även denna fråga börregleras i lagen. Regeringenkan godta Lagrådets uppfattning och föreslår att en ny bestämmelse omöverklagande införs i lagen. Eftersomnu - i enlighet med Lagrådets förslag - regler om överklagande förs in i lagen,bör där även regleras rätten att överklaga beslut om ersättning för kostnaderför planläggning och andra förberedelser. Ienlighet med vad som anförts har inom Försvarsdepartementet upprättatsförslag till lagom undanförsel och förstöring. Dessaparagrafer innehåller bestämmelser om när lagen skall tillämpas. De har delvissin motsvarighet i 1 § i den nuvarande lagen. Paragraferna har utformats påsätt som är brukligt i s.k. fullmaktslagstiftning. Närmare överväganden ifråga om utformningen av denna typ av bestämmelser framgår av proposition1992/93:76 om höjd beredskap. Lagrådethar, med hänvisning tUl sitt yttrande med anledning av lagrädsremissen omberedskapshöjningar (se prop. 1992/93:76), föreslagit att orden "sådanautomordentliga förhållanden som är föranledda av" fär ersätta uttrycket"extraordinära förhållanden på grand av" i 2§ 2 i lagförslaget. På skälsom närmare redovisas i den nämnda propositionen godtar regeringenLagrådets uppfattning i denna fräga. Paragrafenmotsvarar nuvarande 1 § men har i jämförelse med denna givits ett mer generellt innehåll. Nuvarande uppräkning av olika slag av objekt har utgått. Likaså har möjligheten att tillgripa undanförsel i syfte att få en frän beredskapssynpunkt ändamälsenligare geografisk fördelning av egendom utmönstrats. Denna bestämmelse är föråldrad liksom bestämmelsen i den 14 nuvarande1 § sista stycket om att egendom inte utan tillstånd får flyttas från Prop. 1992/93:78 plats dit den undanförts. Även den sistnämnda bestämmelsen hardärför utgått. Iförstastycket anges att undanförsel fär ske i syfte att förhindra att egendom förstörseller pä annat sätt gär förlorad till följd av krigshandlingar. Härmed avsesinte bara att egendomen förstörs genom direkt vapenverkan eller gär förloradgenom att den faller i fiendens hand. Det kan också vara fråga om mer indirektaföljder av krigshändelser, såsom t.ex. att dessa hindrar att känslig egendomfår nödvändig vård etc. Den egendom som kan komraa i fräga för undanförselskall vara av betydelse för totalförsvaret eller av stor historisk ellerkulturell betydelse. Iandra stycket anges att undanförsel ocksä kan ske av annan egendom om den ärsådan att det skulle underlätta en angripares krigsansträngningar, om han kom ibesittning av den och det finns risk för att egendomen skall falla i hans hand.Denna bestämmelse är endast tillämplig beträffande egendom som är värdefull förangriparen men utan betydelse för det svenska totalförsvaret. Denna situationtorde bli mindre vanlig, eftersom egendom som en angripare har glädje av iallmänhet har betydelse även för värt totalförsvar. I sädana fall skall förstastycket tillärapas. Bestämmelsen,som motsvarar 2 § i den nuvarande lagen, ger möjlighet att föreskriva eller isärskilda fall besluta att egendom, för samma ändamål som motiverar undanförsel,inte får föras till en viss del av landet. Syftet med bestämmelsen är att öppnaen möjlighet att förhindra att det byggs upp lager av viktiga förnödenheter i orarådendär raan befarar att beslut ora undanförsel eller förstöring kan blinödvändigt i ett senare skede. Den som fär besluta Om förbud att föra egendomtill viss del av landet får givetvis också besluta att egendom får föras ditendast på vissa villkor. Paragrafenmotsvarar nuvarande 5 § och har formulerats så att det framgår att förstöring skall tUlgripas först om undanförsel inte är tillräckligt ellerinte rimligen går att genomföra, antingen pä grand av att egendomen inte är flyttbar - exempelvis vägar, broar, järnvägar etc. - eller på grund av att om ständigheterna gör att i och för sig flyttbar egendom inte kan föras undan. Vid bedömningen av om undanförsel rimligen kan genomföras skall vägas in bl.a. fiendens operationer, tillgången pä transportmedel samt egendomens betydelse i förhållande till de resurser som krävs för undanförsel. Bestäm melsen är enbart tUlämplig när syftet med undanförseln skulle ha varit att förhindra att en angripare tillgodogör sig egendomen. Om syftet med undan förseln enbart skulle ha varit att förhindra att egendomen förstörs eller pä annat sätt går förlorad, är givetvis förstöring inte nägot alternativ. Med för störing avses åtgärder som gör att en anläggning eller ett föremål inte gär att använda för avsett ändamål utan betydande reparationsinsatser. sen harutformats i enlighet med Lagrådets förslag, vilket innebär att det Prop. 1992/93:78 skall krävas betydande risk för att egendomen skall falla i enangripares händer innan förstöring fär tiUgripas. Paragrafens har i nuvarande lag sin motsvarighet i 1 §första stycket och i 3 §. Första stycket ger regeringen eller den myndighet somregeringen bestämmer rätt att förelägga ägaren eller innehavaren av vissegendom att föra undan eller förstöra egendomen. Föreläggandet bör riktas motden som har den faktiska kontrollen över egendomen. Den som beslutar om undanförseleller förstöring ges också möjlighet att, om det befinns lämpligare, i ställetbesluta att åtgärden skall genomföras av en statlig myndighet. Detta kan exempelvisvara fallet om åtgärden måste genomföras mycket snabbt, om man inte kan komma ikontakt med ägaren eller innehavaren eller om åtgärden kräver resurser somägaren eller innehavaren inte kan förväntas disponera. De åtgärder som avses här kommer mänga gånger att vara avmycket stor betydelse. Det är därför viktigt att en beslutad åtgärd verkligen genoraförsi tid och på avsett sätt. I andra stycket föreskrivs att om den som fått ettföreläggande att föra undan eller förstöra egendom inte kan följaföreläggandet, åligger det honom att genast anmäla detta till den som fattatbeslutet. En sädan anmälan ger den som fattat beslutet möjlighet att se tUl attåtgärden vidtas av nägon annan. Även om undanförsel eller förstöring skall genomföras aven myndighet, åligger det enligt tredje stycket ägaren eller innehavaren attlärana den hjälp som behövs. Skyldigheten sträcker sig givetvis inte utöver deresurser som ägaren eller innehavaren disponerar. Bestämmelsen bemyndigar regeringen att meddelaföreskrifter enligt 6§. Motsvarande beslut i särskilda fall fär meddelas avregeringen eller nägon myndighet tUl vilken regeringen delegeratbeslutanderätten. Bestämmelsen har med endast språkliga och redaktionella ändringarförts över frän 7 § i den nuvarande lagen. Paragrafen har omformulerats ienlighet med Lagrådets förslag. Bestämmelsen,som saknar motsvarighet i nuvarande lag, ålägger den som äger ellerinnehar egendom att i fred medverka vid planläggning och andra 16 förberedelserför att undanförsel eller förstöring skall kunna genomföras. 1992/93:78 Förelägganden enligt denna paragraf kommer framför allt att bliaktuella gentemot större företag. Det kan ocksä bli aktuellt att förelägga destörre museer som bedriver sin verksamhet i stiftelseform att medverka vid planläggningför undanförsel av museets samlingar. Bestämmelsen,som saknar motsvarighet i den nuvarande lagen, fastslår att den som medverkat iplanering m.m. enligt 11 § har rätt till ersättning av staten för sinakostnader om dessa inte varit ringa. Vid bedömningen av om kostnaderna skallanses ringa skall hänsyn tas till beloppets storlek sett i relation tillvärdet pä den aktuella egendomen och till omfattningen av ägarens ellerinnehavarens verksamhet. Det är endast den som vidtagit åtgärder efter föreläggandesom har rätt till ersättning. Självfallet föreligger rätt till ersättningendast för skäliga kostnader. Paragrafen,sora saknar motsvarighet i den nuvarande lagen, innehåller bestämmelser omersättning för förstörd eller skadad egendom. Iförstastycket behandlas ersättning för egendom som förstörts efter beslut omförstöring enligt 7 §. Det är ägaren som har rätt tUl ersättningen. Denna skallberäknas efter vad det skulle ha kostat att anskaffa ny egendom av samraa slagsedan avdrag gjorts för värdeminskning på grund av egendomens ålder ellerförslitning. Det är tidpunkten för förstöringen som är avgörande förvärderingen. Skulle nypriset för egendomen ha genomgått onormala förändringarfrån det skadan inträffade tUl dess ersättningen skall bestäramas kanersättningen justeras med stöd av 15 §. Iandra stycket behandlas ersättning för egendom som skadats i samband med attden förts undan efter beslut om undanförsel enligt 5 §. Ersättnings-berättigadär egendomens ägare och huvudregeln är att ersättningen skall motsvara vad detvid den tidpunkt då skadan inträffade skulle ha kostat att återställa egendomeni det skick den hade före skadan. Om ett återställande inte är möjligt eller,av ekonomiska eller andra skäl, inte bör ske, skall ersättningen i ställetmotsvara den värdeminskning som blivit resultatet av skadan. Även i detta fallär tidpunkten för skadan avgörande för värderingen. På samma sätt som vidförstöring kan ersättningen justeras med stöd av 15 §. I paragrafen föreskrivsockså att skador som är ringa inte skall ersättas. Vilka skador som skall ansessom ringa kan inte anges i pengar utan mäste bli beroende av vilken betydelseskadan har för egendomens fortsatta användbarhet Paragrafenhar delvis sin motsvarighet i 4§ i den nuvarande lagen Iförsta stycket regleras frägan om ersättning för kostnader som uppkom- 17 mit för ägaren ellerinnehavaren när han verkställt ett föreläggande enligt 8 § Prop. 1992/93:78 första stycket att föra undan eller förstöra egendom, liksom tillägare eller innehavare som fullgjort sin skyldighet enligt 8 § tredje stycketatt lämna den hjälp som behövs när åtgärden skall vidtas av en myndighet. Iandra stycket föreskrivs att ägaren eller innehavaren av egendom som förtsundan har rätt till ersättning för kostnader för att återföra egendomen. Dennarätt till ersättning är inte beroende av om ägaren eller innehavaren pä någotsätt medverkat vid undanförseln. Itredje stycket föreskrivs att kostnader enligt första eller andra stycket som ärringa inte skall ersättas. Päsarrmna sätt som anförts i specialmotiveringen till 12 § föreligger givetvis rätttill ersättning endast beträffande skäliga kostnader. Ävenersättning enligt denna paragraf kan enligt 15 § justeras om särskUda skälpåkallar detta. Iparagrafen föreskrivs att den ersättning som skall utgå enligt 13 och 14 §§ färbestämmas till högre eller lägre belopp än vad som sägs där om särskilda skältalar för detta. Som exempel pä skäl som kan motivera en högre ersättning kannämnas att egendomen i fråga genomgått en onormal prishöjning efter det att denförstördes eller skadades. Som skäl för att ersättningen sätts lägre kan nämnasatt en genomförd undanförsel varit till nytta för den ersättningsberättigade,att ägaren eller innehavaren vållat eller förvärrat en skada på grand av detsätt som undanförsel genomförts på eller att egendom av det aktuella slagetsjunkit i värde på ett onormalt sätt. Iparagrafen föreskrivs att ärenden om ersättning enligt 13 och 14 §§ skall prövaspä det sätt som föreskrivs i förfogandelagen.