prop · GG0383 · 1992-12-31 00:00:00 — Förgodkännande av personal med utländsk utbildning i finns särskilda bestemmelser.För hälso- och sjukvårdspersonal med godkännande i ett annat nordiskt landfinns en reglering som följer av vad som beslutets nordiskaöverenskommelse om godkännande av vissa yrkesgmpper för verksamhet inom hälso-och sjukvården och veterinärväsendet (prop. 1981/82:86). Följande 18 yrkesgmpperomfattes av överenskommelsen: läkare, tandläkare, sjuksköterskor, apotekare,sjukgymnaster, arbetsterapeuter, bammorskor, distriktssköterskor, optiker,psykologer, recepterier, röntgenassistenter, skötere i psykiatrisk vård,tandhygienister, tandsköterskor, tandtekniker, undersköterskor och veterinärer. Överenskommelsenbygger på gmndtanken att den som förvärvat legitimation för yrket i ett av denordiska ländema vid ansökan skall kunna få motsvarande godkännande i övrigaländer utan krav på kompletterande utbildning eller tjänstgöring. I överenskommelsenanges (Kkså vilken utbildning som godtas för legitimation i de fall yrket inteär rättsligt reglerat i något av länderaa. Några krav på uppehålls- ellerarbetstillstånd finns inte inom . Församtliga yrkesgmpper gäller att yrket är reglerat i minst två av defördragsslutande länderaa. I de fall rättslig reglering av yrket saknas i ettland gäller i det landet för det yrket fri arbetsmarknad. Kravfår i pä kunskaper i svenska, danska eller norska språket samtpå kunskaper i de författningar m.m. som behövs för att kunna utöva yrket ilandet. För vissa av yrkesgmpperaa finns möjlighet för länderaa att kravpä viss kompletterande praktik. Överenskommelsengäller endast för medborgare i ett nordiskt land. Den omfatter både dem somgått igenom utbildning och fått godkännande i ett nordiskt land och dem somfått auktorisation i ett nordiskt land med stöd av utbildning från utomnordisktland. Enligtden svenska behörighetslagstiftningen gäller bestämmelseraa som följer av dennordiska överenskommelsen dessutom utomnordiska medborgare som i övrigtuppfyller överenskommelsens krav, dvs. har auktorisation från ett nordisktland. Förövriga yrkesutövare med utomnordisk utbildning, dvs. de som inte har godkännandei nordiskt land, får i varje enskilt fall beslute om dels denkompletterande utbildning och praktik som behövs för att kunskaperaa (Kh färdighetemaskall svara mot de svenska kompetenskraven, dels nödvändiga kunskaper iförfattningar och dels för yrket behövliga kunskaper i svenska, danska ellernorska språket. 2 1992/93. Vidsidan av den hälso- och sjukvårdspersonal som får legitimation Prop.1992/93:83 medstöd av den nordiska överenskommelsen får ett mycketstort antel ansökningar från utomordisk hälso- och sjukvårdspersonal somönskar arbete eller vidareutbilda sig inom yrket i . Sedan tidigt 1970-telhar tillämpat en restriktiv praxis när det gäller att beviljasådana ansökningar. Som regel beviljar tillstånd endast tillden som beviljats uppehålls- och arbetstillstånd i landet av politiska eller humaniteraskäl eller på gmnd av sterk familjeanknytning hit. Ettnordiskt avtel om en gemensam arbetsmarknad för personer som har en högre behörighetsgivandeutbildning har undertecknats (jfr- prop. 1990/91:116, bet.1990/9 l:JuU37, rskr. 1990/91:261). Överenskommelsen har ännu inte trätt ikraft. Bland hälso- och sjukvårdspersonalen i kommer den att kunna blitillämplig för yrkesgmpperaa logoped och psykoterapeut. Lagen(1960:409) om förbud i vissa Fall mot verksamhet på hälsooch sjukvårdens omräde(kvacksalverilagen) Idagregleras den hälso- och sjukvård som mot ersättning meddelas av personer sominte faller under tillsyn av lagen (1960:409) om förbud ivissa fall mot verksamhet på hälso- och sjukvårdens område, den s.k. kvacksalverilagen.Med undanteg för viss optikerverksamhet får den som saknar svensktmedborgarskap inte utöva verksamhet enligt kvacksalverilagen. Inte heller fårambulerande verksamhet bedrivas. Bestemmelserom veterinär yrkesutövning finns i lagen (1965:61) om behörighet att utövaveterinäryrket m.m. och i kungörelsen (1965:62) med tillämpningsföreskriftertill lagen om behörighet att utöva veterinäryrket m.m. Dessutom förekommer iandra författningar speciella föreskrifter om behörighet för vissaveterinärtjänster, bl.a. i förordningen (1971:810) med allmän veterinärinstmktion,som även innehåller föreskrifter om veterinärers allmänna åligganden och omdisciplinansvar. Endastden som är behörig att utöva veterinäryrket får mot ersättning behandlasjukdomar på vilka epizootilagen (1980:369) eller lagen (1983:738) ombekämpande av salmonella hos djur är tillämpliga. Den som saknar behörighet attutöva yrket får inte beteckna sig veterinär i samband med att han motersättning undersöker djurs hälsotillstånd eller behandlar djur för sjukdomgenom att vidte eller föreskriva åtgärder i förebyggande, botande ellerlindrande syfte. Förbehörighet att utöva veterinäryrket krävs enligt lagen 1) legitimation som meddelar eller 2) eller annan myndighets förordnandeatt tjänstgöra som veterinär, eller 3) innehav av en begränsad behörighet enligt beslut avregeringen eller . Legitimation kan den fåsom avlagt veterinärexamen i eller Prop. 1992/93:83 som avlagt sådan examenutomlands och genomgått föreskriven eftemtbildning i . Ett villkor äratt det inte föreligger sådana omständigheter som enligt lagen föranleder återkallelseav legitimationen. Den som avlagt examen utomlands och som äger framsteendeskicklighet (Kh särskild erfarenhet inom veterinäryrket kan legitimeras utangenomgången eftemtbildning. I kungörelsen till lagen finns bestemmelser somhänför sig till nordiska överenskommelse om godkännande av vissa yrkesgmpperför verksamhet inom hälso- och sjukvården och inom veterinärväsendet.Innehållet i denna överenskommelse har kommenterats i avsnittet om behörighetslagstiftningenavseende hälso- och sjukvårdspersonalen. Behörighetslagenför veterinärer innehåller även bestemmelser om när legitimationen fåråterkallas. Det skall ske bl.a. om en veterinär, som har fått legitimation häri landet på gmnd av auktorisation i ett annat nordiskt land, förlorar denna auktorisation. 2.2.1Bestämmelser om fri rörlighet för personer Reglerom den fria rörligheten för personer och etebleringsrätten finns i EES-avteletsartiklar 28 - 35. Dessa motsvarar huvudsakligen artiklar 48,51-52 och 55-57. Reglema om arbetskraftens fria rörlighet fmns i artikel 28,regler om den sociala tryggheten i artikel 29 och regler om ömsesidigterkännande av utbildningsbevis i artikel 30. Artikel 28 innebär attdiskriminering på gmnd av nationalitet inte får förekomma när det bl.a. gällerrätten att få en viss anstellning. Det finns således en rätt att flytte mellande avtelsslutande ländema för att söka anstellningar som erbjuds där. Undanteggörs i artikeln för vissa offentliga tjänster. Förbehåll görs också för allmänordning och säkerhet. Enligtartikel 30 skall de avtelsslutande länderaa söka säkerstella ett ömsesidigterkännande av utbildningsbevis i syfte att underlätte det faktiska utövandetav etebleringsrätten och friheten att tillfälligt tillhandahålla tjänster. Parteraaskall vidare enligt artikeln säkerstella viss samordning av bestemmelser ilagar och andra författningar i länderaa som rör rätten att påbörja och utövayrkesverksamhet, som regel genom att införa minimikrav på utbildningen i fräga. Enligtartikel 31 skall det inte finnas några inskränkningar i rätten att fritt eteblerasig i EG/EFTA-området. Etebleringsfriheten omfatter rätten att uppte och utövasjälvständig förvärvsverksamhet på» de villkor som etebleringslandetslagstiftning föreskriver för det egna landets rättssubjekt. Diskriminerande bestemmelsersom gäller nationalitet och hemvist kommer således inte att vara tillåtna. Artikel32 stedgar att verksamhet som är förbunden med myndighetsutövning undantasfrån den fria etebleringsrätten. gäller även om myndighetsutövningenskulle vara av tillfällig art. Vidare medges i artikel 33också undanteg av hänsyn till allmän ord- Prop. ning, allmän säkerhet ochhälsa. 2.2.2.Direktiv om ömsesidigt erkännande av kompetensbevis och om harmonisering avförfattningar som rör yrkesutövningen inom hälsooch sjuk vär den m.m. Desärskilda direktiven om ömsesidigt erkännande av kompetensbevis och om harmoniseringav lagstiftningen på respektive område som behandlas i propositionen rörföljande yrkesgmpper bland hälso- och sjukvårdspersonalen jämte veterinärerna(inom parentes anges resp. gmnd-direktiv): - läkare (75/362 - 363/EEG) - tandläkare (78/686 - 687/EEG) - sjuksköterskor i allmän hälso- och sjukvård (77/452- 453/EEG) - apotekare (85/432 - 433/EEG) - bammorskor (80/154 - 155/EEG) - veterinärer (78/1026 - 1027/EEG) Förvaije yrkesgmpp finns dels ett direktiv om ömsesidigt erkännande avkompetensbevis som syfter till att underlätte den faktiska utövningen av etebleringsrättenoch ett fritt tillhandahållande av tjänster (erkännandedirektiv) och dels ettdirektiv om samordning av de i de olika ländema faststellda bestemmelsema omyrkesutövningen (samordningsdirektiv). För läkare finns dessutom ett särskiltdirektiv som rör utbildning för allmänpraktiserande läkare (86/457/EEG). GenomEG-direktiv /1057/EEG kompletteras övergångsbestämmelsema i direktiven förläkare, tandläkare, sjuksköterskor och veterinärer ifråga om utbildningar sominte uppfyller direktivens minimikrav. Deurspmngliga direktiven har ändrats vid ett flertel tillfällen, bl.a i sambandmed , och anslutning till EG. Större ändringar hargenomförts genom EG-direktiv /76/EEG (beträffande läkare), EG-direktiv /594/EEG(beträffande läkare, tandläkare, sjuksköterskor, bammorskor (Kh veterinärer)och EG-direktiv /595/EEG (beträffande sjuksköterskor). Direktiv /594/EEG irmebärbl.a. vissa tekniska justeringar för att tillförsäkra fortsatta rättigheterenligt direktiven till innehavare av kompetensbevis som inte längre utfärdas iländema. Ettdirektiv (90/658/EEG) reglerar frågor om ömsesidigt erkännande avkompetensbevis som uppkommit med anledning av enande och innebärändringar och kompletteringar i direktiven för samtliga yrkesgmpper, bl.a. vadavser övergångsbestemmelser. Uppbyggnadenav erkännande- och samordningsdirektiven är i stora drag likarted för de olika yrkesgmpperaa.Enligt direktiven skall ett medlemsland erkänna de övriga ländemaskompetensbevis genom att ge dem samma stellning inom sitt territorium, vadgäller rätten att utöva yrkesverksamhet, som de bevis landet självt utfärdar.En fömtsättning är att den utbildning som ligger till gmnd för bevisetuppfyller de minimikrav som faststellts i direktiven. Ettkompetensbevis som meddelats i en medlemsstet och som uppfyller Prop.1992/93:83 devillkor som anges i direktiven niåste således erkännas i en annan medlemsstet (Khge behörighet att utöva yrket enligt den stetens lagstiftning.Kompetensbevisen skall således ge rätt till motsvarande svenska kompetensbevis.Direktiven är tillämpliga för såväl självständigt yrkesverksamma som anstelldayrkesutövare. Somframgår av den redogörelsen är anstellning inom den offentliga .sektomundantegen från principema om fri rörlighet. Enligt den praxis som utvecklatsinom EG har anstellningar inom hälso- och sjukvården som regel inte undantegits.Här kan nämnas det uttelande av Rådet (nr C 146) som gjordes i anslutning tillatt direktiven för läkare antegits och som bl.a. syfter till att göra detmöjligt att få anstellning som sjukhusläkare i ett annat , såvida inte anstellningeninnebär administrativa uppgifter på hög nivå eller verksamhet som innebär myndighetsutövning. Förde självständigt yrkesverksamma reglerar direktiven både rätten att eteblerasig inom yrket och rätten att tillfälligt tillhandahålla tjänster i ett annatmedlemsland. Direktiveninnebär en viss samordning av länderaas lagstiftning, framför allt genom attminimikrav anges för den utbildning som kan ligga till gmnd för dekompetensbevis som omfattes av direktivens principer om ömsesidigt erkännande. Iolika deteljeringsgrad anges också i de olika direktiven vilka kunskaperutbildningen skall leda fram till och - i vissa fall - vilka yrkesuppgifter enyrkesutövare, som erkänns med stöd av direktiven, får utföra (farmaceuter, baramorskoroch tendläkare). Ivissa direktiv finns angivna altemativa utbildningar som leder fram tillkompetensbevis som skall kunna ligga till gmnd för ömsesidigt erkännande (t.ex.bammorskor). Direktivenär endast tillämpliga på medborgare i ett medlemsland med kompetensbevis frånnågon av de institutioner i medlemsländema som fmns uppräknade i respektivedirektiv. Här kan dock nämnas att länderna rekommenderats att accepterakompetensbevis som läkare och veterinär från ett tredje land för medborgare iLuxemburg med hänsyn till att det landet saknar egen utbildning. Motsvaranderekommendation ingår i EES-avtelet vad avser medborgare i för någrayrkesutbildningar som inte förekommer i det landet. Deenskilda medlemsländema har möjlighet att dessutom erkänna såväl medborgarefrån medlemssteter med utbildning från ett tredje land som medborgare fråntredje land med kompetensbevis som gmndar sig på en utbildning i ett sådantland. Ett sådant erkännande är endast bindande för det egna landet. Av uttelandenhelt från framgår dock att denna rätt anses vara begränsadtill personer som uppfyller direktivens minimikrav på ifrågavarande utbildning(Ninth annual report on commission monitoring of the application of community law1991). Direktiveninnehåller övergångsbestemmelser som gör det möjligt för yrkesutövare, varsutbildning inte uppfyller direktivens minimikrav, att efter - som regel - treårs yrkesverksamhet om- fattasav regleraa om ömsesidigt erkännande. Övergångsreglema gäller Prop.1992/93:83 endastyrkesutövare som påböijat utbildningen innan direktiven trätt i kraft. Övergångsregleraahar kompletterats , senast i samband med enande. EnligtEES-avtelet gäller övergångsregleraa för medborgare i EFTA-steteraa sådanautbildningar som påbörjats före avtelets ikraftträdande och som avslutets efterdenna tidpunkt. I syfte att underlätte för yrkesutövare inom de gmpper som omfattesav direktiven att eteblera sig respektive tillfälligt tillhandahålla tjänster iett annat medlemsland har i direktiven tegits in förhållandevis deteljerade bestemmelserom vad som gäller i dessa situationer. Dessa bestämmelser är uppdelade i tre gmpper, - den förste avser endast etebleringssituationer, - den andra reglerar vad som gäller vid tillfälligttillhandahållande av tjänster, - den tredje gmppen innehåller bestemmelser som ärgemensamma för de båda situationerna. Deregler som ter sikte på etebleringssituationer omfatter även den som avser attarbete som anstelld i ett annat EES-land. Frågorsom regleras under dessa avsnitt i direktiven är t.ex. vad som gäller när ettmedlemsland innan ett godkännande krav på bevis om god vandel och attyrkesutövaren avlägger ed eller högtidlig förklaring samt på bevis om frihetfrån disciplinära åtgärder m.m. från hemlandet eller det senastehemvistlandet. Direktivenreglerar vidare rätten till användning av akademisk titel, rätten att få infonnationom medicinallagstiftning (motsv.) i det mottegande landet och möjligheten att inhämtenödvändiga kunskaper i det mottegande landets språk. Enligtdirektiven har det mottegande landet inte rätt att kräva kunskaper i landetsspråk och i medicinalförfattningar som villkor för erkännande av ettkompetensbevis som uppfyller direktivens krav. har sin gnmd i EG-rättensförbud att diskriminera någon på gmnd av nationalitet. För de olika berördavårdyrkena finns i stellet bestemmelser i direktiven som ålägger de behöriga myndigheteraaatt - om det är nödvändigt - anvisa den som söker godkännande i ett annatmedlemsland möjlighet att - i hans eget eller hans patienters intresse - skaffatillräcklig kimskap i landets språk. Enligtpraxis inom EG anses tillräckliga språkkunskaper vara något som ligger i denenskilde yrkeutövarens yrkesansvar, särskilt för verksamhet inom vårdsektom.Om det visar sig att en yrkesutövare har gjort sig skyldig till fel ellerförsummelser i yrkesutövningen beroende på bristande språkkunskaper ellerkunskaper i landets lagstiftning kan han bli föremål för disciplinära åtgärdereller i allvarliga fall få sin legitimation återkallad. Detkan nämnas att dessa gmndläggande principer f.n. är under översyn inom EG närdet gäller läkare. För dagen är dock rättsläget sådant att ett formellt krav påspråk eller lagstiftningskunskap inte får som villkor för ettgodkännande enligt direktiven. Vidett tillfälligt tillhandahållande av tjänster gäller särskilda regler om Prop.1992/93:83 undantegfrån kravet på legitimation i värdlandet men med andra krav på registreringeller anmälan inom vissa tidsfrister om avsikten är att tillhandahållatjänster. Somen avslutande kommenter till denna redovisning vill jag erinra om atträttsläget inom EG som en konsekvens av rättsfallen Heylens (Fall 22/86) (Kh Vlassopoulou(Fall C-340/89) är sådant att medlemsländerna - också för utbildningar föryrken som inte omfattes av några direktiv - är skyldiga att beakte dekvalifikationer en medborgare från ett annat medlemsland skaffat sig i annat EG-land.En fömtsättning är givetvis att det rör sig om samma yrke i båda ländema. 2.2.3 Direktivom utbildning för allmänpraktiserande läkare Isyfte att förbättra utbildning och stellning för allmänpraktiserande läkare harEG-länderaa fr.o.m. ålagts att införa en särskild utbildningför allmänpraktiserande läkare. Dennautbildning, som fömtsätter en sexårig utbildning enligt minimikraven idirektiven /362 - 363/EEG, skall omfatte studier på heltid ochgenomföras under tillsyn av behöriga myndigheter eller motsvarande organ. Denskall snarare ha en praktisk än en teoretisk inriktning. av denpraktiska utbildningen skall genomföras vid sjukhus och hos godkändallmänpraktiserande läkare eller vid vårdinrättning inom primärvården. Läkarenunder utbildning skall te del i arbetsuppgifter och ansvar som åligger depersoner som han arbeter med. Utbildning på deltid får förekomma om vissagarantier är uppfyllda om kvaliteten på utbildningen. Läkare med fullgjordspecialistutbildning omfattes givetvis inte av direktivens krav. Enligt EES-avteletskall sådan utbildning för allmänpraktiserande läkare vara införd i EES-ländemanär avtelet träder i kraft. Fr.o.m.den 1 januari 1995 är ett bevis för allmänpraktiserande läkare enligtdirektivens krav en fömtsättning för att få utöva verksamhet inom ramen försocialförsäkringen i de avtelsslutande ländema. Personer som vid den tidpunktengenomgår den aktuella utbildningen får undantes från kravet. Läkare som den 1januari 1995 har en utbildning som uppfyller minimikraven i direktiv /362 ochsom är eteblerade i ett land undantes också från direktivets krav. Ävenenligt EES-avtelet gäller att genomgången utbildning för allmänpraktiserandeläkare fr.o.m. är en fömtsättning for att få vara anslutentill ländemas socialförsäkringssystem. VissaEFTA-länder har, som framgår av EES-avtelet, begärt och fått anstånd med attgenomföra villkoren i dette direktiv. gäller dock inte . Inomflertalet förekommer en omfattande reglering av yrken som inteomfattas av reglering i särskilda direktiv. För att säkerstella en frirörlighet även för verksamma inom sådana yrken har EG antegit ett Prop.1992/93:83 direktivom en generell ordning lor erkännande av examensbevis över behörighetsgivandeutbildning som omfatter studier (direktiv /48/EEG). Direktivetär tillämpligt på personer som är medborgare i en medlemsstet och som villutöva ett reglerat yrke i en annan medlemsstet, antingen som självständig yrkesutövareeller som anstelld. Genomdirektivet undanröjs hinder för den fria rörligheten också för ytterligarenågra yrkesgmpper tillhörande hälso- (Kh sjukvårdspersonalen. Inledningsvisberörs i följande yrkesgmpper: logopeder, psykologer ocb psykoterapeuter.Yrkesgmppen kiropraktorer kan också komma att omfattes. Medden konstmktion direktivet fått kan också yrkesutövare med en högre utbildningsom inte är rättsligt reglerad i ett land få rätt att utöva yrket i ett annatland där yrket omfattas av en nationell reglering. Eftersomvarken den högre utbildningen eller regleringen av yrkeslivet är organiserat påsainma sätt i medlemsländema inleds direktivet med definitioner av vissacentrala begrepp som senare återkonuner i direktivet. Ettcentralt begrepp är examensbevis sora defmieras sora varje examensbevis, intygeller annat bevis om forraella kvalifikationer sora har utfärdats av en behörigrayndighet i en raedlemsstet i enlighet raed landets lagar (Kh andra författningaroch sora bygger på att innehavaren raed godkänt resultet avslutet en postgymnasialutbildning om . Utbildningen skall vidare ha ägt mm i en medlemsstet.En person som har sitt utbildningsbevis från ett tredje land och därefter har fåttyrkeserfarenheten godkänd i det land där han är medborgare skall dessutom visaatt han har yrkeserfarenhet. Medreglerad yrkesverksamhet menas sådan verksamhet där innehav av ett examensbevisdirekt eller indirekt är ett villkor för att utöva denna verksarahet i en medlemsstetpå gmnd av lagar eller andra författningar. Enligtartikel 3 får den behöriga myndigheten i ett land, där det krävs ett examensbevis för att utöva ett reglerat yrke, inte vägra ett annat medieraslands medborgare tillstånd att utöva yrket under hänvisning till otillräckliga kvalifikationer, om den sökande innehar ett examensbevis som krävs i en annan raedlemsstet för att utöva yrket i fråga och dette examensbevis har erhållits i en raedlemsstet. Om yrket inte är reglerat i ' detland personen koramer ifrån, får värdlandet kräva att den sökande utövat yrketi fråga på heltid i en medlemsstetsora inte reglerar yrket. En fömtsättning är att den sökande har ett intyg soravisar att han med godkänt resultet har slutfört en postgymnasial utbildning oraminst som har förberett för utövande av yrket. Artikel4 reglerar de fall då den utbildning sora den sökande åberopar är kortereän den sora krävs i värdlandet. I dessa fall får värdlandet kräva av densökande att han framlägger bevis ora yrkeserfarenhet sora eraellertid inte fårvara mer än dubbelt så lång sora den utbildning eller praktik sora fattes. Vidtillärapningen av dessa bestera- melserraåste hänsyn tes till den yrkeserfarenhet som dessutom krävs ora yrket i heralandetinte är reglerat enligt artikel 3. Den sammanlagda yrkeserfarenheten som kankrävas får inte överstiga . Vidare behandlar artikel 4de fall då de äranen sora omfattes av den utbildning som den sökande åberoparväsentligen skiljer sig från dem som omfattas av de examensbevis som krävs ivärdlandet samt de fall då det reglerade yrket inbegriper en eller flerayrkesaktiviteter som inte ingår i det reglerade yrket i den sökandes urspmngsland(Kh denna skillnad motsvarar en särskild utbildning raed ämnen som väsentligenskiljer sig från dem som upptas i det examensbevis som den sökande åberopar. Idessa fall får värdlandet kräva att den sökande slutför en prövotid som inteöverstiger eller genomgår ett läraplighetsprov. Den sökande har självrätten att välja mellan prövotid och lämplighetsprov. För yrken sora kräver enexakt kunskap ora landets lagstiftning får värdlandet beslute ora prövotideller läraplighetsprov. Med läraplighetsprov avses enligt artikel ett provsom endast gäller den sökandes yrkeskunnighet. Provet raåste te hänsyn till attden sökande är en kvalificerad yrkesman i sitt urspmngsland. Soraframgår av EES-avtelet gäller övergångsbestänunelser för vissa EFTA-länder,dock inte , vid genoraförandet av besteraraelsema i dette direktiv. EES-reglemas införlivande med svensk rätt Mittforslag: EES-reglema införlivas raed svensk rätt genom transformering.Andringar införs i lagen (1984:542) ora behörighet att utöva yrke inora hälso-och sjukvården m.ra. (behörighetslagen), lagen (1980:11) ora tillsyn över hälso-CKh sjukvårdspersonalen m.fl. (tillsynslagen), lagen (1960:409) om förbud ivissa fall mot verksamhet på hälso- och sjukvårdens område (kvacksalverilagen)och lagen (1965:61) ora behörighet att utöva veterinäryrket ra.ra. Promemoriansförslag överenssteraraer raed mitt förslag. framför synpunkter på hur trans-forraeringstekniken skallanvändas.