prop · GF0361 · 1992-01-01 00:00:00 — om vissa läkares anställningsform m.m. Regeringen förelägger vad som har tagits upp i bifogade utdrag ur regeringsprotokollet för de åtgärder och det ändamål som framgår av föredragandens hemställan. Propositionens huvudsakliga innehåll I propositionen föreslås att läkare under den nya specialiseringstjänstgöringen (ST-läkare) enligt huvudregeln inte skall förordnas på sina tjänster. Undantag föreslås kunna ske med hänsyn till utbildningens eller forskningens behov när det gäller sådan läkare med tjänst vid en s.k. upplåten enhet, dvs. en hälso- och sjukvårdsenhet som har upplåtits för grundläggande utbildning av läkare. Med hänvisning bl.a. till ett av parterna på arbetsmarknaden ingånget kollektivavtal föreslås inte någon ytterligare reglering av ST- läkares förflyttningsskyldighet. Vidare föreslås att specialistkompetenta läkare i skälig omfattning även i fortsättningen tjänstgör för begränsad tid vid upplåtna enheter. Om en sådan läkare anställs vid enheten får detta ske med tidsbegränsat förordnande. föreslås vissa redaktionella ändringar i den lag som reglerar detta. I propositionen föreslås slutligen vissa redaktionella ändringar i hälso-och sjukvårdslagen, tandvårdslagen och lagen om kommunernas betalningsansvar för viss hälso- och sjukvård samt en rättelse i socialtjänstlagen. De nya reglerna föreslås träda i kraft . Lag om ändring i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) Härigenom föreskrivs att 15 § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 15 §1 Läkare under allmäntjänst- Läkare under allmäntjänst- eller specialistut- enligt lagen (1984:542) bildning enligt lagen om behörighet att utöva yrke (1984:542) om behörighet att inom hälso- och sjukvården m.m. utöva yrke inom hälso- och skall förordnas . sjukvården m.m. skall förord- nas . Regeringen får föreskriva att läkare under specialise- ringstjänstgöring enligt nämnda lag med tjänst vid en enhet som har upplåtits för grundläggande högskoleutbildning av läkare skall förordnas . Denna lag träder i kraft . Äldre föreskrifter gäller alltjämt för läkare som har påbörjat sin specialistutbildning före ikraftträdandet. 1 Senaste lydelse 1990:601. 1991/92:61 2 Förslag till Lag om ändring i lagen (1982:764) om vissa läkartjänster vid enheter inom den landstingskommunala hälso- och sjukvården som har upplåtits för grundläggande utbildning av läkare, m.m. Härigenom föreskrivs att rubriken till lagen (1982:764) om vissa läkartjänster vid enheter inom den landstingskommunala hälso- och sjukvården som har upplåtits för grundläggande utbildning av läkare, m.m. samt 1, 4 och 5 §§ lagen skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Lag om vissa läkartjänster vid Lag om vissa läkartjänster vid enheter inom den landstings- upplåtna enheter, m.m. kommunala hälso- och sjukvården som har upplåtits för grund- läggande utbildning av läkare, m. m. I denna lag ges bestämmelser I denna lag ges bestämmelser om om vissa läkartjänster vid vissa läkartjänster vid sådana sådana enheter inom den lands- enheter inom landstingens tingskommunala hälso- och hälso- och sjukvård som har sjukvården som har upplåtits upplåtits för den grundläggande för den grundläggande hög- högskoleutbildningen på läkar- skoleutbildningen på läkar- linjen (upplåtna enheter). Vad som sägs om landstingens Vad som sägs om landstings- hälso- och sjukvård gäller hälso- och sjukvård också den hälso- och sjukvård gäller också den hälso- och som anordnas av kommuner som sjukvård som anordnas av kom- inte ingår i ett landsting. muner som inte ingår i en landstingskommun. Andra specialistutbildade Vid upplåtna enheter skall läkare än överläkare, dist- det i skälig omfattning finnas riktsläkare och läkare som läkare med specialistkompetens avses i 3 § anställs med för- som tjänstgör för begränsad ordnande om inte tid. En sådan läkare får an- särskilda skäl föranleder ställas med förordnande tills förordnande . vidare, dock längst . får dock medge att förordnande meddelas att gälla tills vidare utan tidsbe- gränsning. Varje läkare som är anställd Varje läkare som är anställd vid sådan hälso- och sjuk- vid en upplåten enhet är vårdsenhet som avses i denna skyldig att biträda vid hand- lag är skyldig att biträda vid ledningen av medicine stude- handledningen av medicine rande. Specialistutbildad läkare läkare anställd vid enheten är, i den anställd vid enheten är, i den mån hälso- och sjukvårdsnämnden mån den eller de nämnder som medger det, skyldig att inom utövar ledningen av hälso- och sitt verksamhetsområde sjukvården medger det, skyldig ombesörja den undervisning och att inom sitt verksamhetsområde den examination som behövs för ombesörja den undervisning och att den grundläggande hög- den examination som behövs för skoleutbildningen av läkare att den grundläggande hög- skall kunna bedrivas på ett skoleutbildningen av läkare ändamålsenligt sätt. skall kunna bedrivas på ett ändamålsenligt sätt. Denna lag träder i kraft . 1991/92:61 3 Förslag till Lag om ändring i lagen (1990:1404) om kommunernas betalningsansvar för viss hälso- och sjukvård Härigenom föreskrivs att i 1 § lagen (1990:1404) om kommunernas betalningsansvar för viss hälso- och sjukvård ordet "kyrkobokförda" skall bytas ut mot "folkbokförda". 4 Förslag till Lag om ändring i lagen (1990:1465) om ändring i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) Härigenom föreskrivs att 3 § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) i paragrafens lydelse enligt lagen (1990:1465) om ändring i nämnda lag skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 3 § Varje landstingskommun skall Varje landstingskommun skall erbjuda en god hälso- och erbjuda en god hälso- och sjukvård åt dem som är bosatta sjukvård åt dem som är bosatta inom landstingskommunen. Även i inom landstingskommunen. Även i övrigt skall landstingskom- övrigt skall landstingskommunen munen verka för en god hälsa verka för en god hälsa hos hela hos hela befolkningen. Vad som befolkningen. Vad som i denna i denna lag sägs om lands- lag sägs om landstingskommuner tingskommuner gäller också kom- gäller också kommuner som inte muner som inte ingår i en ingår i en landstingskommun, i landstingskommun, i den mån den mån inte annat följer av 17 inte annat följer av 17 §. Vad här sagts utgör inte Bestämmelser om för- hinder för annan att bedriva valtningsutskott skall därvid hälso- och sjukvård. Vad här sagts utgör inte hinder för annan att bedriva hälso- och sjukvård. Landstingskommunens ansvar omfattar dock inte sådan hälso- och sjukvård som en kommun inom landstingskommunen har ansvar för enligt 18 § första och tredje styckena. 1991/92:61 5 Förslag till Lag om ändring i tandvårdslagen (1985:125) Härigenom föreskrivs att 5 § tandvårdslagen (1985:125) skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 5 § Varje landstingskommun skall erbjuda en god tandvård åt dem som är bosatta inom landstingskommunen. Även i övrigt skall landstingskommunen verka för en god tandhälsa hos befolkningen. Tandvård som landstingskommunen själv bedriver benämns i denna lag folktandvård. Vad som i denna lag sägs om Vad som i denna lag sägs om landstingskommuner gäller också landstingskommuner gäller också kommuner som inte ingår i en kommuner som inte ingår i en landstingskommun. om förvaltningsutskottet skall därvid avse kommunstyrelsen. Denna lag träder i kraft . 1991/92:61 6 Förslag till Lag om ändring i lagen (1990:1403) om ändring i socialtjänstlagen (1980:620) Härigenom föreskrivs att 10 § socialtjänstlagen (1980:620)1 i paragrafens lydelse enligt lagen (1990:1403) om ändring i nämnda lag skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 10 § bör genom hjälp i hemmet, färdtjänst eller annan service samt dagverksamheter underlätta för den enskilde att bo hemma och ha kontakter med andra. Nämnden bör även i övrigt tillhandahålla sociala tjänster genom rådgivningsbyråer, socialcentraler och liknande, social jour eller annan därmed jämförlig verksamhet. Nämnden kan utse en särskild Nämnden kan utse en särskild person (kontaktperson) eller en person (kontaktperson) eller en familj med uppgift att hjälpa familj med uppgift att hjälpa den enskilde och hans närmaste den enskilde och hans närmaste i personliga angelägenheter, om i personliga angelägenheter, om den enskilde begär eller den enskilde begär eller samtycker till det. samtycker till det. För barn som inte har fyllt får kontaktperson utses endast om barnets vårdnadshavare begär eller samtycker till det. Har barnet fyllt får kontaktperson utses endast om barnet självt begär eller sam- tycker till det. 1 Lagen omtryckt 1988:871. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: statsministern , ordförande, och statsråden . , , , , , , , , , , , , , , , , , , P. och Proposition om vissa läkares anställningsform m.m. 1 Inledning Utredningen om läkarnas specialistutbildning m.m. (LSU 85) överlämnade betänkandet (SOU 1987:53) Kompetensutvecklingen efter läkarexamen jämte en huvudbilaga (SOU 1987:54) Målbeskrivningar. På grundval av betänkandet har tidigare förelagts en proposition om riktlinjer för specialiseringstjänstgöring för läkare m.m. (prop. 1988/89:138). En förteckning över remissinstanserna och en sammanställning av remissyttrandena över betänkandet har redovisats i den nämnda propositionen. Propositionen innebär bl.a. att den nuvarande ordningen för läkarnas specialistutbildning, med tidsmässigt fixerade huvud- och sidoutbildningar, skall ersättas av ett system som utgår från målbeskrivningar för resp. specialitet. har godkänt dessa nya riktlinjer (1989/90:SoU9, rskr. Den nya vidareutbildningen skall gälla . Bestämmelser om detta finns i förordningen (1984:545) om behörighet att utöva yrke inom hälso- och sjukvården m.m. (SFS 1991:1325). 1988/89:138 togs vidare upp bl.a. frågan om läkarnas anställningsform under den nya specialiseringstjänstgöringen (ST) och frågan om de specialistutbildade läkarnas anställningsförhållanden vid enheter inom hälso- och sjukvården som har upplåtits för den grundläggande utbildningen av läkare, s.k. upplåtna enheter. Föredraganden, till vars överväganden den dåvarande regeringen anslöt sig, ansåg att specialise- ringstjänstgöringen liksom skulle fullgöras på tidsbegränsade förordnanden. I propositionen gjordes vidare den bedömningen att den särskilda ordningen med tidsbegränsade förordnanden för specialistkompetenta läkare vid de s.k. under- visningssjukhusen borde bibehållas. fann emellertid för sin del att övervägande skäl talar för att läkare under sin specialistutbildning bör kunna förordnas tills vidare på sina tjänster (1989/90:SoU9 s. 11). Utskottet fann det väsentligt att en tillsvidareanställning under specialiseringstjänstgöringen 1991/92:61 kan förenas med en tjänstgöringsskyldighet inom landstingsområdet och att undantag måste kunna göras bl.a. när det gäller undervisningssjukhusen. Utskottet instämde däremot i att det behövs ett tjänsteutrymme för att läkare genom mera tillfällig tjänstgöring vid undervisningssjukhus skall kunna komplettera sin kompetens inom regionsjukvårdsspecialiteter och att det därför kan vara nödvändigt att ge möjligheter till sådana tidsbegränsade anställningar. Utskottet uttalade vidare att regeringen bör återkomma till med ett lagförslag som kan tillgodose de av utskottet framförda kraven och hemställde att som sin mening ger regeringen till känna vad utskottet anfört. biföll utskottets hemställan (rskr. 1989/90:16). Jag avser nu att ta upp vissa frågor om läkarnas anställningsform under specialiseringstjänstgöringen och vid de nämnda upplåtna enheterna. I sistnämnda fråga har jag samrått med chefen för . I propositionen tas därutöver upp vissa redaktionella ändringar i hälso-och sjukvårdslagen (1982:763), tandvårdslagen (1985:125) och lagen (1990:1404) om kommunernas betalningsansvar för viss hälso- och sjukvård samt en rättelse avseende socialtjänstlagen (1980:620). Specialiseringstjänstgöringen fattade beslut om längden av läkares grundutbildning och om ett system och en organisation för vidareutbildning av läkare (prop. 1969:35, SU 83, rskr. Grundtanken bakom förändringen var att läkarutbildningen i allmänhet och vidareutbildningen i synnerhet skulle utgöra ett led i sjukvårdsplaneringen och vara ett instrument i denna. Grundutbildningen av läkare omfattar alltjämt studier under som avslutas med läkarexamen. Den fortsatta kompetensutvecklingen genom utbildningen därefter är uppdelad i två delar. Den första delen, som är lika för alla läkare, utgörs av allmäntjänstgöring (AT) . Efter genomgången sådan tjänstgöring med godkända AT-prov erhålls läkarlegitima- tion. Endast den som har legitimation som läkare får yrkes- mässigt bedriva enskild läkarverksamhet. Den andra delen av den- na utbildning är det som kallas fortsatt vidareutbildning (FV) eller specialistutbildning. Denna leder fram till specialistkompetens. Enligt 4 § lagen (1984:542) om behörighet att utöva yrke inom hälso-och sjukvården (behörighetslagen) skall bl.a. en legitimerad läkare som har genomgått den vidareutbildning som regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, föreskriver på ansökan få specialistkompetens. Frågor om meddelande av specialistkompetens prövas av 1991/92:61 . Närmare bestämmelser om läkares specialistutbildning finns i förordningen (1984:545) om behörighet att utöva yrke inom hälso- och sjukvården m.m. (behörighetsförordningen). Den hittillsvarande ordningen för specialistutbildning av läkare bygger på tidsmässigt fixerade och relativt detaljreglerade huvud- och sidoutbildningar. Tiden för specialistutbildningen varierar för de olika specialiteterna - från fyra till . kommer denna ordning att ersättas av ett kompetensutvecklingssystem som utgår från målbeskrivningar för resp. specialitet men med krav på vidareutbildning under . I målbeskrivningarna skall anges de kunskaper, färdigheter och förhållningssätt som läkaren skall ha tillägnat sig för att denne skall anses ha uppnått specialistkompetens (prop. 1988/89:138, 1989/90:SoU9, rskr.16, SFS 1991:1325). Tjänstgöringen kommer att benämnas specialiseringstjänstgöring (ST). Utbildningen efter läkarexamen utgörs främst av tjänstgöring som läkare inom hälso- och sjukvård. Så kommer även fort- sättningsvis att vara fallet. All sådan tjänstgöring förutsätts vara motiverad av ett sjukvårdsbehov och kunna inordnas i hälso- och sjukvårdens organisation. AT- och ST-läkare utför således ett normalt, avlönat arbete under eget medicinskt yrkesansvar. Upplåtna enheter Med stöd av lagen (1982:764) om vissa läkartjänster vid enheter inom den landstingskommunala hälso- och sjukvården som har upplåtits för grundläggande utbildning av läkare, m.m. är en stor andel av de specialistutbildade läkarna vid dessa enheter förordnade . Enligt lagen skall andra specialistutbildade läkare än överläkare, distriktsläkare och sådana läkare som förenar sin läkartjänst med en tjänst som lärare anställas med förordnande om inte särskilda skäl föranleder förordnande . får dock medge att förordnande meddelas att gälla tills vidare utan tidsbegränsning. Lagens tillämpningsområde anknyter till avtalet mellan svenska staten och vissa landsting/kommuner om samarbete om läkarutbildning och forskning m.m. Det nu gällande samarbetsavtalet ingicks och godkändes av den dåvarande regeringen (avtalet har redovisats i propositionen 1989/90:90 om forskning, bilaga 2). På grundval av samarbetsavtalet skall berörd högskoleenhet och landsting resp. kommun träffa särskilt avtal med lokalt anpassade bestämmelser för samarbetet. I de särskilda (lokala) avtalen skall anges de enheter beträffande vilka lagen (1982:764) skall tillämpas. En sådan enhet kallas enligt samarbetsavtalet upplåten enhet. Ledningsansvaret inom offentlig hälso- och sjukvård har beslutat om en förändring av ledningsansvaret inom landstingens hälso- och sjukvård (prop. 1989/90:81, SoU24, rskr. Beslutet har medfört ändringar i bl.a. hälso- och sjukvårdslagen 1991/92:61 (1982:763) som började gälla (SFS 1990:601). Den nya regleringen innebär att det vid en enhet för diagnostik eller vård och behandling, om det behövs med hänsyn till patientsäkerheten, skall finnas en särskild läkare med specialistkompetens som svarar för den samlade ledningen av verksamheten. En sådan läkare benämns chefsöverläkare. Benämningarna överläkare och distriktsläkare har ut- mönstrats ur hälso- och sjukvårdslagen. Som en konsekvens av ändringen i denna lag har följdändringar skett i flera andra lagar (SFS 1990:602-607). Beträffande lagen (1982:764) om vissa läkartjänster vid enheter inom den landstingskommunala hälso- och sjukvården som har upplåtits för grundläggande utbildning av läkare, m.m. ansågs dock att ändringarna borde anstå. I propositionen uttalades att lagen inte borde ändras i nu förevarande sammanhang i avvaktan på resultatet av bered- ningsarbetet inom avseende behörighetsbestämmelser för olika läkartjänster och frågan om läkarnas anställningsform. hade inte någon avvikande uppfattning i denna fråga. Vissa tjänster för utbildning och forskning trädde en ny arbets- och tjänsteorganisation i kraft inom högskolan (prop. 1984/85:57, UbU9, rskr. Reformen omfattade inte tjänsterna som klinisk lärare, lärare i medicinskt ämne med klinisk anknytning eller klinisk amanuens inom det medicinska området. De båda första tjänstetyperna ersattes efter förslag forskningsproposition (prop. 1989/90:90 avsnitt 17, UbU25, rskr. 328) med tjänster som högskolelektor. Innehavare på högskolelektorstjänster förordnas med tillsvidareförordnanden. I propositionen föreslogs också att tjänst som högskolelektor inom det medicinska området borde kunna förenas med läkartjänst på specialistnivå. För dessa tjänster gäller inte regleringen i den tidigare nämnda lagen (1982:764). Efter förslag i propositionen ersattes också tjänst som klinisk amanuens med tjänst som klinisk assistent. Detta förslag innebar att en särskild tjänstekategori inrättades för medicinsk utbildning och forskning. borde, enligt propositionen, emellertid dessa delar av högskolan använda de tjänstekategorier som ingår i den gemensamma tjänsteorganisationen. Utskottet ansåg att denna tjänstekategori borde kunna få förekomma . Innan periodens utgång borde, enligt ut- skottet, en utvärdering av dessa tjänster ske. Universitets- och högskoleämbetet har i uppdrag att göra en sådan utvärdering. 2.2 Anställningsform under specialiseringstjänstgöringen Mitt förslag: Läkares tjänstgöring för att uppnå specialistkompetens skall inte längre fullgöras på tidsbegränsade förordnanden utan på förordnanden tills vidare. Undantag skall dock kunna göras när det gäller läkartjänster vid enheter som har upplåtits för grundläggande utbildning av läkare om det behövs med hänsyn till utbildningens eller forskningens behov. Utredningens förslag: Överensstämmer med mitt förslag (betänkandet s. 73 - 74, 87). Remissinstanserna: Så som redovisats i prop. 1988/89:138 om riktlinjer för specialiseringstjänstgöring för läkare m.m. (s. 11) var remissopinionen delad i denna fråga. Skälen för mitt förslag: Som jag redovisat har frågan om läkarnas anställningsform under specialiseringstjänstgöringen varit föremål för överväganden såväl hos den tidigare regeringen som hos . För ytterligare bakgrund till den ändring som jag nu ämnar föreslå hänvisar jag till vad som då anfördes (prop. 1988/89:138, 1989/90:SoU9, rskr. Utredningen föreslog således att huvudregeln skall vara tillsvidareförordnande under specialiseringstjänstgöringen. Förslaget motiverades med att det från utbildningssynpunkt inte längre skulle finnas behov av fasta block och tidsbegränsningar av tjänstgöringen i form av visstidsförordnanden. Utredningen anförde vidare att det från såväl praktiska som principiella utgångspunkter är tillfredsställande att nuvarande ordning med visstidsförordnande under specialiseringstjänstgöringen ersätts med läkartjänster med tillsvidareförordnande i enlighet med de på arbetsmarknaden gängse reglerna. Föredraganden framhöll häremot i prop. 1988/89:138 att vidareutbildningssystemet har två syften. Systemet skall dels garantera läkare specialistutbildning och dels fungera som ett planerings- och fördelningssystem med inriktning på att ge hela landet tillgång till erforderlig läkararbetskraft. Utrednings- förslaget tog enligt föredragandens uppfattning sikte enbart på syftet att utbilda nya specialister. Föredraganden ansåg, i likhet med bl.a. , universitets- och högskoleämbetet (UHÄ) och de medicinska fakulteterna, att om tillsvidareförordnanden infördes enligt utredningens modell, risk fanns för att den avtagande rörligheten på läkarnas arbetsmarknad skulle övergå i ren stagnation. Det borde därför finnas ett sätt att vidmakthålla en viss arbetsmarknads- rörlighet. Visstidsförordnande för de icke "färdigutbildade" läkarna borde därför bibehållas även i fortsättningen. Föredraganden förklarade sig dock beredd att ompröva sin inställning om det framöver kan visas att incitament för ökad rörlighet kan skapas på annat sätt, exempelvis genom nya löne- och tjänstekonstruktioner. I samband med att socialutskottet behandlade förslagen i prop. 1988/89:138 och de motioner som väckts med anledning av proposi 1991/92:61 tionen anordnade utskottet en utfrågning. Vid denna framfördes av att tillsvidareanställning har varit ett starkt fackligt krav från läkarnas sida . Från redovisades att man haft diskussioner om möjligheterna att erbjuda läkarna tillsvidareanställning under specialiseringstjänstgöringen. En förutsättning för att vidareutbildningssystemet skall fungera är dock att det sker en genomströmning i systemet. Om läkarna får tillsvidareanställning knuten till med skyldighet att vid behov flytta till en annan del av kan genomströmningsbehovet tillgodoses. Under de förda diskussionerna hade emellertid läkarförbundet inte velat acceptera att tillsvidareanställning sker inom . Det skulle enligt departementsföreträdarna vara ett avsteg från de principer som gäller på arbetsmarknaden att ingripa med lagstiftning för att läkarna skall anställas i . ställde sig i princip bakom förslaget att läkarna skulle vara tillsvidareanställda under specialiseringstjänstgöringen men tillade att detta förutsätter att tillsvidareanställningen är förenad med en skyldighet att tjänstgöra på annat håll i . Om en lösning av denna fråga inte kunde nås genom förhandlingar mellan arbetsmarknadsparterna föredrog att nuvarande bestämmelser om tidsbegränsade anställningar består. uttalade sig för en tillsvidareanställning på kliniknivå men förklarade sig inte ovilligt att förhandla i frågan. fann för sin del vid en samlad bedömning att övervägande skäl talar för att läkare under sin specialistutbildning bör ha samma anställningstrygghet som de flesta andra grupper i samhället och att de alltså bör kunna förordnas tills vidare på sina tjänster. Utskottet anförde att det är väsentligt att ett nytt vidareutbildningssystem tillgodoser kraven såväl på en genomströmning i systemet som en rättvis fördelning av läkarresurserna. Utskottet, som lade stor vikt vid att det nya vidareutbildningssystemet kan tillgodose kravet på en rättvis fördelning av läkarresurserna, fann det angeläget att en tillsvidareanställning under specialiseringstjänstgöringen kan förenas med en tjänstgörings- skyldighet inom landstingsområdet. Utskottet hemställde att som sin mening skulle ge regeringen till känna vad utskottet anfört beträffande tidsbegränsade förordnanden för läkare under specialistutbildning. Som jag tidigare nämnt biföll utskottets hemställan. En minoritet om sju av utskottets ledamöter ansåg dock att frågan om i vilken utsträckning tillsvidareanställning bör avse viss klinik eller visst sjukvårdsområde eller om annan begränsning bör göras i första hand är en fråga för arbetsmarknadens parter. Ut- skottsminoriteten förutsatte att frågan kan lösas i avtalsförhandlingar mellan berörda parter.