prop · GG03200 · 1992-12-31 00:00:00 — Genommedlemskapet i ITU och ratifikationen av telekonventionema skaU se tiUatt radioanvändningen inom sker inom de ramar och efter de premissersom läggs fast i RR. Härigenom är vi, åtminstone beträffande väsentUga delarav radioanvändningen inom , styrda av . Detfår exempelvis inte förekomma att mndradiosändning sker på frekvensband somenUgt RR inte är upplåma för sådan radioanvändning. Detta gäUer visserUgenencfest i den utsträckning som utsändningen kan menUgt påverka radiotta- fiken i ett annat land,men med hänsyn tiU att risken för dette torde vara ' ■' 187 betydande i stora delar avlandet finns det anledrung att utgå firån att RR (En annan väsentUgomständighet, som gör att t.ex. mndradiosänd- Prop. ning av praktiska skälinte torde vara akmeU utanför de frekvensband som intemationeUtupplåtits för dette, är att de mottegare som finns på marknaden mte kan te emotutsändning på andra frekvenser) Att ha denna gmndfeggandeplanering fett tiUgängUg och på svenska språket kan bidra tiU förstaelse förde begränsningar som Ugger i regleringen och befordra att Sverigekommer att uppfyUa de folkrättsUga förpliktelserna Detär tydUgtvis också av betydelse för olika inttessenter att vete vilkafömtsättningar som gäUer för användning av radio inom landet. Berördainttessenter är tiUverkare och leverantörer av radioutmstning, nätoperatörer,företeg som umyttjar radiokommunikation m.fl. Även om de större företegen kanhåUa sig underrättede om vad som bestäms intemationeUt, finns det säkert gmpp av enstaka användare, företeg och enskUda, som inte kan förväntas hasådan kunskap. Myndighetens uppfettning om hur framtida tUlämpningar skaUimplementeras med hänsyn tiU frekvensfördehimgen i kan också varabetydelseftiUt att ha redovisad i ett sammanhang. EnsammanhåUen frekvensfördelningsplan har dessutom den funktionen att tjäna somett underlag för den dagliga verksamheten inom tiUståndsmyndigheten. Detfinns således ett flertal goda skäl till att det skaU finnas en sammanhåUengmndläggande frekvensfördehiingsplan för landet. Vi förordar därför att ensådan skall finnas. Denrättsliga statusen på frekvensfördelningsplanen Medanledning av slutsatsen att det bör finnas en nationeU frekvensfördehiingsplanmåste StäUning tes tUl frågan om planen skall vara bindande för myndigheter ochenskilda eUer inte. Med andra ord; skaU frekvensfördelningsplanen utfärdas somen föreskrift eUer som allmänna råd? Alhnännaråd skaU främja en enhetiig tUlämpning av en viss författning eUer skaU bidratiU en utvecklingen av praxis i viss riktning. Däremot är allmänna råd intebindande, dvs. på sätt som föreskrifter, men de kan i reaUteten ha storbetydelse för rättsutveckUngen. Somslagits fest i det tidigare kräver föreskrifter om fördelningen avfrekvensutrymmet lagform. Något utrymme för delegation avnorm-givningskompetens från till regeringen och tiU myndigheter underregeringen finns således inte. De bestämmelser utöver fegregleringen som kanförekomma får inte vara mera betydande än att de kan betecknas som s.k. verkstäUighetsföreskrifter,aUtså tiUämpningsföreskrifter av i huvudsak rent administtativ karaktär. EnUgtvad jag har redovisat i det tidigare är den svenska frekvens-fördeUiingsplanensinnehåU sådant att den i betydande utsträckning tar upp förhåUanden som är avgmndläggande betydelse för hur tiUdelning av frekvenser tiU enskilda användareskall ske. Eftersom frekvenstiUdelning och tiUståndsgivning torde vara attanse som olika sidor av samma sak, kan motsvarande sägas gälla om frekvensfördelningsplanens Med hänsyn härtiU kan det i och för sig Prop.1992/93:200 sättas i fiäga om inte planen borde feststäUas av genomlag. Detsom kan tala för en sådan ordning är att därmed får ett betydandedirekt inflytande över frekvensanvändningen. Dessutom löses tiU stor del deproblem som följer av att de folkrättsUga förpUktelsema för som statinte anses automatiskt gäUa i den intema rättsordningen. Bestämmer riksdagenen frekvensfördelningsplan innebär ju detta att den mest betydelsefuUa delen avRR transformeras tiU svensk rätt. Moten ordning med frekvensfördelningsplanen faststäUd i feg talar å andra sidandet förhåUandet att radioområdet tiU sm karaktär är utpräglat dynamiskt. Detsker fortlöpande förändringar i umyttjandet av radiofrekvenser, vilket bl.a.tar sig uttryck i återkommande ändringar av RR. Även med avseende påförhåUanden som berör endast svensk radioanvändning måste justeringar ifrekvensfördelningsplanen göras relativt ofta. Om frekvensfördelningsplanentogs in i lag kan det därför antas att skuUe få besluta omförändringar ganska ofta. Även om den omgång som är förenad med en lagändringoch den tid som åtgår innan en lagändring kan komma tiU stånd i och för siginte utgör något avgörande argument mot att föreskriverfrekvensfördehiingsplanen är det risk att systemet ofta skulle komma attupplevas som mngrott och röra tekniska detaljer av ringa politisk betydelse. Frekvensfördehiingsplanenhar prägel av deteljreglering. kan det sägas att den innehåller vissagmndläggande fömtsätmingar för radioanvändningen. Enligt min mening är detönskvärt att skilja ut de gmndläggande elementen och lagfaste endast dessa,medan de delar som har karaktär av detaljbestämningar lämpligen bör få sittmnehåU i annan ordning. Med denna inrikming följer att en nationeUfrekvensfördelningsplan med en här angiven omfatming inte bör lagfästes. Ominte bara de gmndläggande och såsom gmnder för frekvenstilldelning bettaktedebeståndsdelarna beslutes av , utan även mera detaljbetonade delar avfrekvensfördelningsplanen, är det som jag ser det nämUgen risk för attutvecklingen på radioområdet hindras. Mm slutsats är således att frekvensfördelningsplaneninte bör ges lagform. Fråganhärefter är om den nationella frekvensfördelningsplanen skaU feststäUas sombindande norm eUer om den skaU ha karaktär av endast alhnänna råd ochplaneringshjälpmedel. Somskäl mot föreskriftsformen talar att det knappast kan vara en lämpUg utgångspunkt för en normativ plan att den skaU ändras med tata intervaUer Över huvud taget präglas frekvensfrågor av en fordöpande förändring av mer eUer mindre ingripande sfeg. Det krävs därför en smidighet i hanteringen av de fiägor som tUlståndsmyndigheten tid efter annan har att ta ställning tiU. En detaljerad föreskrift kan visserligen säkert ha sin betydelse som rättesnöre för bedömningama, men det finns också en risk att en detaljbetonad bindning kan vara ett besvärande hinder för en effektiv och pragmatisk myndighetsutövning med syftet att ge utrymme åt så många som möjUgt med så hög effektivitet i ut nyttjandet av radiofrekvensspektmm som rimUgen kan uppnås. När det dessutom, enligtvad som angetts angående kravet på Prop. 1992/93:200 lagform, kankonstateras att en bindande frekvensfördelningsplan, bestämd av regeringeneller av en myndighet under regermgen, i princip inte får ge något substantieUttiUskott tiU regleringen finns det mte skäl att på förhand binda tiUämpningenutöver vad som direkt följer av fegbestämmelser rörande tiUståndsgivning ochav de verkstälUghetsföreskrifter av mera allmän art som regeringen kan kommaatt tiUföra. Mmslutsats är således att skälen för att frekvensfördelningsplanen skaU varabindande för myndigheter och enskUda inte är så starka att de uppväger denackdelar som är förenade med en sådan ordning. Somredogjorts för i det tidigare får det dock anses vara av betydelse att detfinns en frekvensfördelningsplan. Den bör då lämpUgen faststäUas av myndighetenpå radioområdet och givetvis bygga på de regler i lag som skaU finnas samt påde erfarenheter cKh rön som förvärvas från tid tiU annan. Det är aUtså avsiktenatt lagreglerna om den materieUa prövningen av tUlståndsfrågor också skaUtjäna som underlag för frekvensfördelningsplanen. Jag återkommer i detföljande tiU dessa. Planen bör dessutom uppta mformation om förhållanden somregeringen och myndigheten närmare kan ha reglerat i form avverkstäUighetsföreskrifter UrkonstimtioneU synvinkel blir frekvensfördelningsplanen att betrakta somallmänna råd. Den kommer givetvis att ha sin betydelse som en intem käUa förden policy som myndigheten vUl upprätmåUa, men också som information tiUradioanvändare, akmella såväl som potentieUa, om myndighetensställningsteganden tiU hur olUca tiUämpningar av radio skaU passas in iradiofrekvensspektmm. Däremot får den inte någon självständig betydelse vidprövning av ett tiUståndsärende. Denna prövning fömtsätts äga mm uteslutandemot de bestämmelser för tiUståndsgivnmg, frekvenstiUdehiing och feststäUande avövriga villkor för radioanvändningen som skaU finnas i lag. IenUghet med det sagda bör det ankomma på tiUståndsmyndigheten att utformafrekvensfördelningsplanen. Såsom framhålUts av Länsrätten i Stockhohns län ärdet därvid väsentiigt att det görs klart att planen mte utgör en föreskrift. Länsrätteni Stockhohns län har vidare anfört att frekvensfördelningsplanens karaktär avallmänna råd skuUe fiamträda tydUgare om den tes firam utan regeringsföreskrifterTUl dette kan sägas att allmänna råd som sådana inte fömtsätter någotbemyndigande. Varje myndighet kan aUtså fritt beslute om aUmänna råd inom sittområde, tiU skillnad firån vad som är fallet bettäffande föreskrifter Någonförfattningsreglering på förordnmgsnivå tiU stöd för planen är vid angivnaförhåUanden inte nödvändig. En annan sak är att planen torde komma attåterspegfe de gmnder för mdelmng av radioanvändningen som följer av lag ochmeddelade verkstälUghetsföreskrifter 4.12.4Grunderna för att ge tillstånd och för att tUldela frekvenser Prop.1992/93:200 Mittförslag: Genom reglema skall ordning i etem upprätthållas för att så många sommöjligt skall kunna få rätt att använda radio och för art radioanvändningenskall ske på ett effektivt sätt. Reglema skall vidare syfta till att den somhar fått tillstånd till radioanvändning skall vara skyddad från ingrepp CKhtill att användningar av betydelse från yttrande- CKhinformationsfrihetssynpunkt samt den radioanvändning som behövs inom försvaretskall ha företräde. Somgmnd för tillståndsprövningen skall gälla att en ansökan om art få använcferadiosändare skall beviljas under fömtsättning av att -radioanvändningen inte kommeratt skadligt påverka annan radioanvändning i eller i udandet, -radioanläggningen uppfyllerbestamda tekniska krav, -radioanvändningen inte kommeratt hindra den fria åsiktsbildningen, -radioanvändningen kan ske medbibehållande av beredskap för utveckling av befintiiga CKh nyaradioanvändningar samt att -radioanvändningen inte kommeratt inkräkta på det frekvensutrymme som behövs för försvarsmakten. För bifall till enansökan om rätt att använda radiosändare för sådan verksamhet som är särskiltreglerad i annan lag fömtsätts dessutom att medgivande enligt denlagstiftningen föreligger. Utredningensförslag överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna:Renussinstansema har med vissa kommentarer i aUt väsentUgt anslutit sig tiUutredningens försfeg. Justitiekanslem tar upp fiägan om fördehiing av frekvensergenom ett förfarande med inbjudan tiU ansökan avseende en bestämd radiotjänst.Justitiekanslem påpekar att fiägan hur bl.a. de yttrandefrihetsrättsligaaspektema skaU beaktas i samband med ett inbjudningsförfarande framstår som ettnytt problem för rättstillämpningen och är, liksom auktionsförfårandet, värt ennärmare genomlysning. Kammarrätten i Stockhobn anför att ett förtydUgandebehövs bettäffande det krav som ställs upp att tiUstånd kan bU beroende av attanvändningen av radio inte kommer att hindra radiokommunikation som är särskUtviktig med hänsyn tiU den frfe åsUctsbUdningen. Länsrätten i länmenar att uttedningen inte tiUräckUgt noggrant behandlat tiUståndsprövningendels när det i största aUmänhet rör sig om konkurrens meUan flera sökande, delsnär det i samband med ny radioanvändning kan föreUgga behov av något särskUtprövningsförfårande. EnUgt länsrätten förefeller den första simationen i deflesta faU kunna lösas inom ramen för de föreslagna reglema. Rent principieUtoch för att eliminera sådant som kan uppfettas som gcxltycke anser länsrättendock att en konkurrensregel borde tas in i fegtexten. En sådan regel kundeenUgt länsrätten förslagsvis bygga på användningsom- rådets prioritet, gradenav nytta och behov eUer, i sista hand, tidigaste Prop. 1992/93:200 ansökan. För den andra simationen - understryker länsrätten - borde det inte kunna komma i fråga att tUlstandsmyndigheten, tiU förfång för en sö kande, utan fegstöd fiängår normala handläggnmgsregler genom att t.ex. "tiUgripa en ordning med offentUg inbjudan tiU ansökan". anför bl.a. följande. Eftersom radiofrekvenser är en begränsad namr resurs av mycket stor betydelse för samhäUet bör det tydUgt markeras vUcten av att frekvensema används effektivt. Lagstiftning och tiUdelnings- gmnder bör fevorisera teknik och system som kan påvisa ett effektivt spektmmumyttjande, t.ex. fler användare inom samma spektmm- utrymme. Vid val mellan att effektivt nyttja spektmm och önskan att skapa konkurrens, bör spektmmeffektiviteten ha en betydande påverkan. Som tiUdelningsgmnd bör också vägas in publika näts samhäUsekono miska fördelar CKh simationen för kundema i dessa nät. Det förhållandet att en operatör gör en vidareutveckUng av sitt system och härvid kan på visa ett klart CKh effektivare frekvensumyttjande än sina konkurrenter, bör på ett positivt sätt påverka akmeU frekvenstiUdelning. För att kunna umyttja frekvensbanden så effektivt som möjligt som kosma dema håUs nere, är det nödvändigt att tiUstånd kan erhåUas mte endast för de frekvenser som tas i anspråk utan även för planerade behov i samma frekvensband, i samma system eller i samma anläggning, t.ex. på en radiolänksttäcka eller i ett punkt-tiU-multipunktsystem. Tele verket framhåller vidare att frekvenstillstånden med anpassning tUl före kommande system bör utformas av tUlståndsmyndigheten från fåU tiU faU. anser att det av lagen tydUgare än vad som är faUet bör framgå att tiUstånd enligt annan lag exempelvis för mndradio utgör villkor för att få behålla ett tiUstånd att inneha radiosändare. () anför att det är svårt att fiän konkur renssynpunkt ange några generella lösningar på hur man skaU hantera problem som består i att en resurs är otUhäckUg och att problemet torde få lösas fiän fåU tUl fåU. NO anför vidare. Den natorUga lösningen i ett marknadsekonomiskt system består i att aUokera resursema med hjälp av priset. Mot en sådan lösning kan invändas att det inte inom aUa områden är lämpUgt att låta priset avgöra viUca som skaU få del av en knapp resurs. På marknader där det finns en eUer ett fåtal kapitaUstiska aktörer finns risk för att ekonomiskt svagare aktörer trängs tUlbaka med påföljd att marknaden utvecklas mot dominans för ett företag eUer mot uppkomst av oUgopol. Det Ugger i sakens namr att vissa marknadsimperfektioner såsom knapphet på en viss resurs inte aUtid kan avhjälpas med typiskt marknadsekonomiska lösningar. Det kan vara bättte att reglera i ett kon- kurrensfiämjande syfte. Sålunda bör man söka tiUse att den knappa re sursen fördelas så att fömtsättningar skapas för konkurrens på markna den. Inte säUan kan dock förekomsten av skalfördelar tala för att inte sprida ut resursen på för många aktörer Intemationelfe erfarenheter visar emeUertid att skalfördelar ofta inte tas tiU vara om konkurrensen uteblir. TiU sist bör därför fördelningen av en knapp resurs ske med beaktande av flera olika omständigheter, varav nödvändigheten att bibehåUa en någorlunda effektiv konkurrens är en. Statens pris- och konkurrensverk 192 (SPK)för fram Uknande synpunkter som NO. enUgt SPK omfatta enanalys av samhäUsekonomisk effektivitet där hän- Prop. 1992/93:200 syn tas tiUmarknadens konkurrensförhållanden och en avvägning meUan teknisk effektivitetoch konkurrensinttesset bör kunna ske i anslutnmg tiU prövning av ansökan omfrekvenser. SPK berör vidare ftägan om försäljning av frekvenser genomauktionsförfarande. SPK anser det vara av inttesse att närmare utteda fömtsättningamaför att införa altemativa system, som kan bidra tiU effektivareresursanvändning. Sådana system kan enUgt SPK vara akmeUa, t.ex. i samband medmttoduktionen CKh den fortsatta driften av det nya gemensamma europeiskamobUtelefonisy-stemet GSM. SPK påpekar att det i det sammanhanget är akmeUt attfördefe frekvenser inom ett begränsat frekvensband tiU ett flertal samtidigtansökande operatörer EnUgt SPK bör det aUtid när det råder brist på frekvenserinom ett specifikt frekvensområde tiUämpas en ordning som innebär att samtUgainttessenter uppmärksammas på att tUlstånd kan sökas. Skälenför mitt förslag: Vägledande för nya regler om tiUstandsgivning bör Uksomnuvarande reglering vara det gmndläggande syftet att upprätthålfe ordning ietem. Ordningen skaU givetvis ha sin gmnd i att det skaU kunna gå att få tiUstånd ftingerande radioanvändning. Förhållanden av rent radioteknisk art somdärvid måste beaktas skall således vägas in vid bestämningen av om erforderUgordning kan anses råda. Fömtomatt skapa ordning i etem skall regleringen ha till syfte att tiUdelning avradiofrekvenser skall ske efter bestämda utgångspunkter som bör finnas som enbakgmnd till tiUstandsprövningen i varje enskilt feU. Dessa utgångspunkter ärpositiv inrikming, effektivitet och fömtsebarhet i radioanvändningen, särskildhänsyn tiU yttrandefriheten samt likaledes särskUd hänsyn tiU försvarsmakten. Dengmndläggande inrikmingen bör vara att var och en som anser sig ha behov avradio skall bevUjas tiUstånd tiU sådan användning. Vid prövningen av enansökan bör instäUningen från tUlståndsmyndigheten vara att på bästa sätttiUgcxlose sökandens önskemål inom ramarna för de möjUgheter som finns. Dennainrikmmg bör också genomsyra fegtexten på det sättet att presumtionen vidprövning av en ansökan skaU vara att sökanden skaU få tiUstånd. MyndighetenskaU ha rätt att lämna en ansökan utan bifaU endast om det i det särskildafallet brister i någon i fegen upptagen fömtsätming för tiUstånd. TiUståndsgivningenskaU syfta tiU att det begränsade område som står tiU buds umyttjas på ett från radioteknisk synpunkt så effektivt sätt som möjUgt. Villkor med vilka tiUstånd förenas skall med avseende på utmst- ningsstandard och uppbyggnaden av radionät utformas mot bakgmnd av effektivitetsaspekter Det blir härvid nödvändigt att beakta den tekniska I93 utvecklingeni ett brett perspektiv, så att hänsyn inte tas endast tiU vUken 13 1992/93. teknUc som är tiUgängUgför dagen. Även den teknUcutveckUng som kan Prop. 1992/93:200 förväntas skaUtes med i bedömningen och få betydelse bl.a. när en lämpUg tiUståndstid skaUbestämmas. ReglemaskaU syfta tiU att system som är spektmmeffektiva, dvs. som med samma fimktionkan nöja sig med mindre frekvensbandbredd, skaU använcfes i stäUet för systemsom tar upp större frekvensutrymme. Somsenare kommer att beröras närmare skaU tiUståndstiden bestämmas utifiän enprognos om vad som med hänsyn tiU den tekniska utvecklingen, användningen avde akmeUa frekvensema i fiamtiden och andra omständigheter kan anses rimUgt förden ifiägavarande användningen när tiUståndsbeslutet fettas. Regleringen idenna del skaU syfta tiU att den som har fått tiUstånd för exempelvisetableringen av ett radionät också skaU kunna utgå från att de radiomässigafömtsättningar som har lagts fest i tiUståndet skall gälla tillståndstiden ut.Å andra sidan skall det mte vara självklart att tillståndet fömyas ellerförlängs på oförändrade villkor vid tiUståndstidens utgång. DetskaU vara en allmän strävan vid fördelningen av frekvenser att sådanaanvändningsområden som inrymmer ett betydande mått av förmedling av tankar ochkänslor och som bidrar tUl åsUctsbUdningen i samhäUet CKh tiU att informationom olika förhållanden sprids skaU ha företräde. Det bakomliggande syftet medreglema skall i dessa fåU vara att gynna sådan användnmg som har särskiltinttesse fiän yttrande- och mformationsfrihetssynpunkter, t.ex. mndradio. Inomförsvaret används radio i skilda sammanhang. Det är ett gmndfeggande inttessefiän samhällssynpunkt att försvarets behov av radiofrekvenser blirtiUgodosedda. Regleringen skaU syfta tiU att så kan ske. Radioanvänds i många olika sammanhang. Vissa näringsverksam heter är i hög grad beroende av radio för att kunna fungera effektivt. Detta gäUer t.ex. åkerirörelser inom lastoils- och bussbranschema, taxi- och budbUsverksamheter och ett stort antal serviceverksamheter i övrigt som har det gemensamt att verksamheten tiU stor del bedrivs ute på fältet. För dessa är det ytterUgt betydelsefiiUt att det på ett biUigt, säkert och snabbt sätt går att ha kontakt med de olUca rörUga enheterna. Även samhäUets räddningstjänst är uppbyggd utifrån att det finns en fiingerande 194 radiokommunUcation.Betydande defer av teletjänstverksamheten såsom taltelefoni, telefex ochdataöverföring bedrivs numera med hjälp av radio. Utsändning av radioprogrami ljudradio och television sker tiU största delen med hjälp av radio.Betydelsen av denna verksamhet ur yttrande- ochinformationsfrihetssynpunkt är notorisk. Radio används CKkså i betydande utsträckning fördistribution av mndradioprogram tiU de olika sändarpfetsema och förinsamUng av programmaterial från olika håU inom CKh utom landet. Närde gmnder formuleras som skaU vara avgörande för om en bestämd radioanvändningskaU tiUåtas måste den nuvarande pågående radioanvändningen finnas som bakgmnd.Denna radioanvändning är uppbyggd efter ett system som vuxit fram aUteftersomde tekniska fömtsättningama för att kunna tiUgcxlogöra sig radiomedietsmöjUgheter har utveckfets. Teknikens fendvmningar har gjort att efter handtUlkommande krav på tiUgång tiU radiokommunikation i stor utsträckning harkunnat tiUgcxloses genom att nya frekvensområden med aUt högre frekvenser harkunnat tes i anspråk. Totalt sett utgör radioanvändningen ett fungerandesystem där aU pågående radioanvändning är inordnad så att den skaU kunnabedrivas under förhåUanden som medger en säker funktion. Somjag fiamhålUt bör inrikmingen av tiUståndsprövningen vara att sökandenskaU ges tiUstånd tiU användning av radiosändare. De regler som föreslås förtiUståndsgivningen skall således förmedfe en i gmnden positiv inställning tiUradioanvändning. Endast om det av framför aUt tekniskt betingade skäl inte ärmöjUgt att medge den begärda användningen skaU en ansökan kunna avslås. I detföljande tar jag upp de fömtsättningar mot vUka en ansökan sålunda skaU prövas. Ingenrisk för skadlig påverkan Jaghar redan firamhålUt vikten av att radioanvändnmgen sker på ettsådant sätt att annan radioanvändning inte störs. Frihet från skadUg påverkanfrån annan radiosttålmng är en gmndläggande fömtsättning för att radiomedietskaU kunna användas effektivt. En ansökan om tiUstånd skall därför bevUjasendast om redan förekommande radioanvändning inte kommer att störas av denradioanvändning som sökanden viU eteblera. I allmänhet innebär dette att varjeenskUd radioanvändare i princip måste vara ensam på sin frekvens inom detgeografiska område där det är avsett att mottagning av hans sändning skaU kunnaske. Som jag har redogjort för i det tidigare varierar detta områdes storlekmed hänsyn tiU vilken frekvens det rör sig om. Utsändning av radiovågor påkortvåg kan nå mycket långt, medan ultrakorta vågor i huvudsak knappast nårlängre än tiU horisonten. Detta förhåUande måste givetvis beaktes närbedömningen görs. För att aUa radiosändare skaU få pfets kan det dock i vissafaU vara nödvändigt att fete flera användare samsas om en frekvens. Vidareär det så att det just uppstäUda kravet på att ensam få disponera en vissfrekvens måste innefatta ett ställningstagande tiU vad som i detta sammanhangavses med en frekvens. Den frekvens som avses när tiUdehiing sker är iprincip den s.k. bärvågsfrekvensen. Utöver tekniska Prop. 1992/93:200 fiägorinryms här frågor om kvaUteten på överföringen avseende den frekvensbredd sombehövs för en viss användning. Frågor av nämncfe sfeg bör med beaktande avbl.a. den tekniska utvecklingen ankomma på tiUståndsmyndigheten att taställning tiU i samband med tiUståndsprövningen.