prop · GF03173 · 1992-01-01 00:00:00 — Tillgång till djurskyddsinspektör bör finnas i varje kommun. har endast hälften av länets kommuner inspektör med vidareutbildning i djurskydd. Fortsatt vidareutbildning i form av regionala och centrala kurser är angelägen. 1.13 i tillstyrker de förslag till ändringar som framförts i rapporten -- -- --. 1.14 i län delar i stort jordbruksverkets beskrivning av djurskyddstillsynen. -- -- -- förslag att ytterligare utreda de problem som finns, när djurstallar inte förprövats, är inte nödvändigt. De centrala direktiv som finns är tillräckliga för att kunna hantera ärenden om s.k. ''''''''efterprövning''''''''. föreslår att även länsstyrelserna skall vara representerade med minst en medlem i jordbruksverkets djurskyddsråd. Det borde vara intressant för jordbruksverket och djurskyddet att länsstyrelserna kan framföra sina mångfasetterade erfarenheter, synpunkter och förslag redan i detta forum. Länsstyrelsernas uppfattning anser vi inte blir framförda på ett riktigt sätt genom att någon eller några länsveterinärer redan finns i djurskyddsrådet. Dessa veterinärer representerar uteslutande sina uppdragsgivare (facklig resp. djurskyddsorganisation). tillstyrker jordbruksverkets förslag att genom olika insatser få till stånd en bättre förståelse för djurskyddsfrågorna hos kommunerna. Det är särskilt angeläget att omedelbara insatser görs för att informera om tillämpningsföreskrifternas, för lantbrukets djur m.m., konsekvenser . 1.15 i : Av jordbruksverkets enkät framgår att djurskyddstillsynen i många kommuner bedrivs på ett otillfredsställande sätt. förutsätter att detta beror på att det saknas tillräckliga resurser vad avser personal och bristande kunskaper på området hos den personal som finns. På kort sikt kan problemet med djurskyddstillsynen i sådana fall lösas genom att kommunerna i större utsträckning anlitar utomstående kompetent personal, exempelvis distriktsveterinärer. Det kan i samband härmed anmärkas att distriktveterinären bedriver viss djurskyddstillsyn. Enligt allmänna veterinärinstruktionen (SFS 1982:1027) har distriktsveterinären skyldighet att, om det finns anledning att anmärka på djurhållningen i något avseende, anmäla detta till tillsynsmyndighet. På måste djurskyddstillsynen lösas på sådant sätt att kommunernas egen personal kan utöva en effektiv tillsyn. Detta måste lösas bl.a. genom grundutbildning som fortlöpande kan följas upp genom vidareutbildning. I detta fall torde det vara viktigt att framhålla att utbildningen måste vara både teoretisk och praktisk. Den praktiska utbildningen skulle kunna ske genom en större samverkan mellan kommunerna med, bl.a. praktik hos kommuner med fungerande djurskyddstillsyn. har föreslagit att frågan om hur det skall förfaras vid de tillfällen stallar byggs eller förändras utan att dessa förprövats av , skall utredas. anser att i sådana fall av underlåtenhet bör det vara möjligt för tillsynsmyndigheten, kommunen, att förelägga den som bygger att lämna in ansökan i efterhand. Bestämmelsen bör tas in i djurskyddsförordningen. 1.17 i : Djurskyddstillsynen har blivit bättre men bör förstärkas. Samverkan mellan kommunerna i djurskyddstillsynen förekommer inte i länet men tillstyrkes. Tillsynen bör därigenom dels kunna bli effektivare beroende på att tjänstemannen får stor erfarenhet och dels billigare på grund av att mindre antal personer behöver vidareutbildning. Nackdelen är att kompetensen mer eller mindre försvinner om denna specialist slutar sin anställning. (i vissa fall i samarbete med kommunförbundet) har ökat utbildningsinsatserna, speciellt efter den nya djurskyddslagstiftningens tillkomst. pågår en 5 poängs kurs i ''''''''Djurskydd inom lantbruket'''''''' för miljö- och hälsoskyddsinspektörer i och . Kursen anordnas av . i medverkar under . Åtal i de fall stall uppförts utan att förprövning skett löser inte frågan. bör få möjlighet att förelägga (vid vite) berörd djurägare att till inkomma med de handlingar som krävs vid förprövning och sedan göra en efterprövning. Efterprövning förekom tidigare vid införandet av tvåprissystemet på mjölk. 1.18 kommun: Det är viktigt att kommunernas ansvar klargörs. Det råder stora svårigheter att intensifiera och bedriva en aktiv tillsyn i kommunerna som arbetsuppgifterna ökar och stora besparingskrav inskränker hela verksamheten. Djurskyddstillsynen har ofta låg status jämfört med t.ex. insatser på miljöområdet, som har politisk genomslagskraft. Ett bra sätt att bygga upp effektivare tillsyn och att stödja enskilda djurskyddsinspektörer kan vara att driva riktade insatser på länsnivå. I kommuner som inte har utpräglad landsbygd med lantgårdar, t.ex. inom storstadsregionerna, får den enskilde tjänstemannen ingen stor erfarenhet av resp. djurslag/djurhållning. Detta är ytterligare ett skäl till samordning exempelvis länsvis, där länsveterinär, lantbruksenhet eller annan expertis deltar. Handläggarna delar med sig av sina erfarenheter och erfarenhet byts mellan olika kommuner. Arbetssättet med riktad tillsyn har stora fördelar både i planeringsstadiet och i slutredovisningen för att få större genomslagskraft och nå ut med rätt budskap till resp. djurhållare. 1.21 kommun: Det kan konstateras att dagens utbildning vid av miljö- och hälsoskyddsinspektörer är otillräcklig vad avser djurskyddstillsynen. Även med kompletteringskurserna i är tillsynsutbildningen mager. En grundlig utbildning, typ lantmästarutbildningen vid , är den bästa. kan Umeå- utbildningen kanske byggas på med en utbildning vid och därmed blir skräddarsydd för tjänst som djurskyddsinspektör i en kommun. Dock beslutar varje kommun suveränt om vilken utbildning djurskyddsinspektören skall ha med hänsyn till kommunens inre struktur. Det är viktigt att djurskyddsfrågorna läggs på en nämnd som har kunskap och kompetens för ändamålet. Närmast till hands ligger miljö- och hälsoskyddsnämnden. Denna nämnd hanterar även närliggande frågor såsom hygien, miljöskydd, avfall, olägenheter etc. och kan alltså samordna ärenden på ett effektivt sätt. Den ordning som gäller, dvs. att på förhand godkänner stallar enligt 5 § djurskyddsförordningen bör kunna ändras. Ansvar för löpande tillsyn enligt djurskyddslagen och flera närliggande lagar har kommunen. Således bör kommunen sköta både förprövning och tillståndsprövning. Anvisningar bör utarbetas av jordbruksverket. Avgiftsfinansiering bör tillämpas för prövnings- och tillståndsärenden. 1.22 kommun: Frågan om arbetsgivaransvar och former för mellankommunal samverkan är viktig att utreda. Centrala riktlinjer för tillsynsarbetet behövs. Särskild djurskyddsinspektör bör finnas. 1.23 anser att det är viktigt att kommuner kan samverka i djurskyddstillsynen. torde detta vara en nödvändighet för en kompetent och resurssnål tillsynsorganisation. I vår kommun ansvarar en sammanslagen miljö- och . Organisatoriskt bör ansvaret ligga på miljö- och hälsoskyddsnämnd eller motsvarande. Här finns också möjlighet till samordningsvinster. Exempelvis kan kombinationen djurskydd/miljöskyddstillsyn tillämpas i många fall. För snabb handläggning av djurskyddsärenden är det av vikt att långt gående delegering av beslut genomförs. Delegering kan lämpligen ske till tjänstemän och/eller arbetsutskott eller motsvarande. Även för mindre djurstall, mindre än 10 djurenheter, bör förprövning krävas. Prövningen kan lämpligen utföras på nivå. 1.24 kommun: Förutom förbättrad utbildning har miljökontoret den uppfattningen att för vår del skulle kvaliteten på tillsynen förbättras om en särskild djurskyddsinspektör hade hand om tillsynen. Vi har tillsynen uppdelad på flera tjänstemän, vilka har tillsynsarbetet som en arbetsuppgift av många. Vad som även talar för en särskild djurskyddsinspektör är att möjlighet finns att kvaliteten på tillsynen blir likartad i hela landet. Resurser, utbildning och erfarenhet är de viktigaste frågorna vad gäller kvaliteten på tillsynen. Grundutbildningen i djurskydd bör förbättras. Vidareutbildningen för de inspektörer som arbetar med djurskydd bör ges högre prioritet av kommunerna. Frågan om erfarenhetsutbyte mellan olika myndigheter är viktig och måste ske kontinuerligt. Samma instans som har djurskyddstillsynen bör yttra sig i förprövningsärenden. Miljökontoret är positivt inställt till Lantbrukarnas riksförbunds och lantbrukskooperationens branschorganisationers ''''''''Lantbrukets egenkontroll''''''''. Där ställs mål upp för att nå bra miljö och god djuromsorg. De vill aktivt söka nya vägar för att förbättra miljön, vilket kan få till följd att samhällets kontrollapparat kan minskas. Syftet är också att sänka lantbrukarens kostnader för den tillsyn kommunen är ålagd att bedriva. 1.25 kommun: Mellankommunal samverkan blir ineffektiv och kostnadskrävande på grund av att kommunerna i inland ytmässigt är stora. Långa restider gör tillsynsarbetet ineffektivt. Djurskyddskurser bör anordnas även i norra delen av landet (, ) då det är förenat med stora kostnader att utbilda personal i södra och . Fem- och tiopoängskurser bör även genomföras i norra . I de mindre kommunerna kommer djurskyddstillsynen med all sannolikhet att prioriteras mycket lågt om nämnda tillsyn skall ligga hos kommunstyrelsen eller en sammanslagen bygg- och miljönämnd. När förprövar djurstallar bör samråd ske med miljö- och hälsoskyddsnämnden, eftersom det sedan är nämnden som ansvarar för djurskyddstillsynen. Samrådet har inte fungerat när det gäller nybyggnationer i kommun. Vid slutbesiktningar har djurskyddsinspektören inte beretts tillfälle att närvara. 1.26 : Styrelsen anser att det finns anledning att betona den positiva utveckling som djurskyddstillsynen haft . Nästan hälften av kommunerna har förstärkt djurskyddstillsynen. Betydligt mer tid och resurser läggs numera på tillsynen. Ökningen i nedlagd tid är 20--. Styrelsen är dock medveten om att det är önskvärt att djurskyddstillsynen förbättras ytterligare i en del kommuner. har medverkat i regionala kurser för miljö- och hälsoskyddsinspektörer i djurskyddstillsyn. Personalen är bättre utbildad och kommuner inom de djurtäta områdena i landet har ofta specialistkompetens. Styrelsen vill också erinra om att kommunerna som redovisats har ålagts flera nya arbetsuppgifter inom miljöområdet, bl.a. miljöskyddstillsyn och krav på bättre livsmedelstillsyn. har den kommunala ekonomin påtagligt försämrats. Det finns anledning att lyfta fram att de slutsatser som kommer till uttryck i jordbruksverkets rapport i flera avseenden vilar på en bräcklig grund. De bygger huvudsakligen på en endagskonferens och en enkät till landets kommuner. Enkäten hade visserligen en hög svarsfrekvens, men de antaganden och slutsatser som har dragits innehåller trots detta stora osäkerheter. Styrelsen delar inte jordbruksverkets farhågor att djurskyddstillsynen, med någon sorts underförstådd automatik, skulle bli lägre prioriterad därför att kommunerna ändrar nämndstrukturen och omorganiserar förvaltningarna i syfte att effektivisera verksamheten. Styrelsen delar alltså inte den kritik som riktas mot miljö- och hälsoskyddsnämndernas sätt att sköta djurskyddstillsynen. Styrelsen vill erinra om att den i en skrivelse till har framfört, att om man från statens sida inte har förtroende för den kommunala djurskyddstillsynen, så borde konsekvensen bli att staten -- som bl.a. förfogar över en veterinärorganisation -- tar över hela ansvaret för djurskyddstillsynen. I de fortsatta kommentarerna till rapporten utgår styrelsen dock från ett fortsatt kommunalt huvudmannaskap. I rapporten föreslås att kommunerna prövar att genom samverkan lösa djurskyddstillsynen. Detta är enligt jordbruksverket en väg, särskilt för mindre kommuner, att förbättra och effektivisera djurskyddstillsynen. Styrelsen delar verkets uppfattning i detta avseende. Styrelsen anser dessutom att det är önskvärt att samverkansformerna mellan distriktsveterinärer, djurhälsoveterinärer och kommuner utvecklas. fungerar samarbetet mellan distriktsveterinärerna och kommunerna högst olika i skilda delar av landet. Distriktsveterinärerna kan tillföra kommunerna betydelsefulla uppgifter om djurhållningens kvalitet. Ett bibehållande av nuvarande distriktsveterinärorganisation gagnar djurskyddet. Styrelsen har kännedom om den pågående utredningen med uppgift att se över veterinärväsendet och anser att förslag från utredningen bör behandlas samordnat med överväganden om eventuella ändringar i djurskyddslagen. förprövning av djurstallar fungerar inte tillfredsställande . Styrelsen delar jordbruksverkets uppfattning att förordningen måste ändras så att förprövning verkligen sker. Det får inte vara ekonomiskt fördelaktigt att bryta mot lagen. Styrelsen föreslår att möjlighet till efterprövning införs. Kommunerna bör också ges möjlighet att frivilligt ta över prövningen enligt 5 § djurskyddsförordningen. Enligt styrelsens uppfattning är det statens uppgift att bestämma ramarna för den kommunala verksamheten genom att ange målen för djurskyddstillsynen. De centrala myndigheterna får då en naturlig roll att följa upp och utvärdera djurskyddstillsynen samt återföra kunskap till den lokala nivån. Styrelsen avstyrker bestämt tvingande regler för hur kommunerna i detalj skall bedriva djurskyddstillsynen. Ett sätt att förbättra tillsynen är enligt styrelsens uppfattning att ge delegation så att både tillsyn och beslut ligger på kommunen i de fall där kommunen önskar detta. Styrelsen vill framhålla att jordbruksverket kan göra betydande insatser för att djurskyddstillsynen skall bli bättre. Detta kan bl.a. ske genom att goda exempel ställs samman och sprids och genom att arbetsunderlag upprättas för bedömningar i olika delar av djurskyddstillsynen. avser att tills vidare behålla den djurskyddsgrupp som förbundet tillskapade för att samordna frågor om djurskydd och djurskyddstillsyn på det lokala planet. Djurskyddsgruppen skall bidra med underlag som möjliggör att tillsynen effektiviseras. Samarbete skall ske med jordbruksverket. Samarbetet kommer att koncentreras på praktiska frågor såsom utveckling av samarbetsformer mellan veterinärorganisationen, djurhälsovården och kommunerna. Detta bör kunna leda till att resurserna koncentreras till de angelägnaste tillsynsobjekten. Utbildningsinsatser är ett annat samarbetsområde, liksom att utveckla bedömningsgrunder för vad som är bra resp. dåligt skötta eller vanvårdade djur. Också inom djurskyddstillsynen bör det vara möjligt att utveckla ett system med egenkontroll. Frågor om detta bör studeras närmare. Styrelsen anser sammanfattningsvis att kritiken mot den lokala djurskyddstillsynen är för negativ. Tillsynen har blivit betydligt bättre . Styrelsen accepterar inte nya pålagor på kommunerna utan finansiering. Är staten inte nöjd med den kommunalt bedrivna djurskyddstillsynen bör konsekvensen bli att staten, som bl.a. förfogar över en veterinärorganisation, tar över ansvaret för tillsynen. Styrelsen är för sin del alltså öppen för en diskussion med staten om ansvarsfördelningen för djurskyddstillsynen . En möjlig modell kan vara att låta staten ha det fulla ansvaret men möjliggöra för de kommuner som så vill att på entreprenad sköta delar eller hela djurskyddstillsynen åt staten. 1.30 Föreningarna djurens vänners riksorganisation: Den som haft närmare kontakter med den djurtillsyn, som praktiseras inom vissa kommuner , är helt på det klara med att en omorganisation måste ske, om djuren skall få det skydd som lagen avser. Vårt förslag är att kommunerna handhar tillsynen över animalieproduktionens djur på ungefär samma sätt som sker, dock med den ändringen att intervallerna mellan varje besök inte får vara längre än 2,5--. Vad sedan gäller anmälningar från allmänheten gällande misshandel eller annan olämplig djurbehandling, höns- och pälsdjursfabriker, försöksdjur, cirkusar, tävlingshästar (under träning), zoologiska affärer, slakterier, vilthägn m.fl. udda djurhållningar, vore det lämpligt att tillsynen över dessa djur utövades av grupper som var direkt underställda resp. länsstyrelser. Till sådana grupper borde även veterinärer knytas, som genom sina oberoende ställningar kunde biträda kommunernas djurtillsyn vid behov. Vi anser inte, att den utbildning som ges till blivande miljö- och hälsoskyddsnämnder är tillräcklig för dem som skall utöva djurtillsyn. Därför är det nödvändigt, att de kurser som bedrivs i inte endast utökas till antalet utan även breddas med ytterligare kunskapsämnen, som exempelvis etologi. Grunden till djurs välbefinnande bygger på att man skapar en miljö, som i möjligaste mån liknar den som resp. djurart en gång lämpats att leva i. Men för att bistå djurägare med sådana råd fordras det givetvis, att den som utövar djurtillsyn själv besitter sådana kunskaper. Det är även viktigt, att det ordnas fortbildningskurser, samt att kontinuerligt förser samtliga, som är involverade i någon form av djurtillsyn, med information. När det gäller förprövningar av djurstall eller andra lokaler, där djur skall förvaras, bör även djurtillsynen få tillfälle att yttra sig. På samma sätt bör förfaras då det gäller vilthägn och andra liknande arrangemang. Det är ju vida svårare att framtvinga förändringar, när byggnationerna redan tagits i bruk. 1.31 : Om djurskyddslagens (1988:534) intentioner skall uppfyllas om ett godtagbart djurskydd måste olika anläggningar inspekteras minst av adekvat utbildad tillsynspersonal. Grundutbildade hälsoskyddsinspektörer, med endast 1,5 högskolepoängs djurskyddsutbildning, är inte tillräckligt utbildade för uppgiften. Efter kompletterande utbildning kan dock tillräcklig kompetens erhållas för tillsyn på lokal nivå. Alternativt kan kompetens för tillsynsarbetet fås från tillfälligt anlitad veterinär eller agronom. Tillsynsansvaret kan därför kvarligga på nivå. Tillsynsrollen försvåras för lokal nämnd om andra djur än animalieproduktionens finns inom kommungränserna. Tillsyn av vilthägn, djurparker och försöksdjur bör därför tills vidare åvila den regionala myndigheten. Enligt 33 § förordningen (1983:276) om verksamheten inom försvarsmakten har försvarets sjukvårdsstyrelse tillsynen över djurskyddet. Eftersom detta förhållande inte nämns i annan författning sker vissa missar i den ömsesidiga informationen mellan den militära och de civila tillsynsmyndigheterna. SjvS föreslår därför att, vid ändring i lagstiftningen om djurskyddstillsyn i lagen, ett nytt stycke bör tillkomma: ''''''''Inom försvarsdepartementets ansvarsområde är försvarets sjukvårdsstyrelse tillsynsmyndighet.'''''''' Likaså bör även 60 § djurskyddsförordningen (1988:539) få följande tillägg: ''''''''Närmare föreskrifter inom försvarsdepartementets ansvarsområde meddelas av försvarets sjukvårdsstyrelse.'''''''' 1.32 : Djurhållning och livsmedelskvalitet är aktuella frågor i den svenska debatten. Den nya djurskyddslagen och de insatser som gjorts inom föreningsrörelsen har lett till att produktionen av svenska livsmedel uppfattas positivt av konsumenterna. Jordbrukarnas värderingar styr deras djurhållning och djurhantering. Värderingarna innebär i det stora flertalet fall att köttproduktion skall bedrivas med respekt för de levande djurens rätt till god omsorg i uppfödningen ända fram till slakten. Målsättningen är att producera rena och säkra livsmedel. Det torde sålunda bland jordbrukarna finnas en stark uppslutning kring huvudprinciperna i djurskyddslagen. spåras en påtaglig irritation inför kommunernas tillsynsarbete vad beträffar kompetensnivå hos djurskyddsansvariga, kostnader etc. Enligt LRF:s mening är det därför mycket som talar för en utbyggd egenkontroll. LRF konstaterar utifrån utredningens rapport att tillsynen enligt djurskyddslagen visar stora skillnader mellan olika kommuner. Periodiciteten i tillsynen, kompetensnivån hos djurskyddsansvariga, avgiftsuttag m.m. varierar i hög grad. Det kan noteras att utomstående experter, främst veterinärer, i vissa fall utnyttjas på konsultbasis i tillsynsarbetet. I detta sammanhang kan nämnas att LRF genomför en enkät till länsförbunden rörande erfarenheterna från tillämpningen av djurskyddslagen. räknar med att redovisa resultaten från enkäten. En stor andel av landets djuruppfödare är anslutna till den organiserade djurhälsovården. Hälsovården är uppbyggd kring veterinärer med specialistkompetens inom resp. djurslag. Fältarbetet bedrivs främst med hjälp av distriktsveterinärer som regelbundet besöker anslutna besättningar. Jordbrukarna har sålunda tillgång till sakkunskap inom djurskyddsområdet som stöd i sin egenkontroll. LRF anser att man genom att utnyttja denna kompetens kan avlasta kommunerna ett betydande tillsynsarbete. LRF, SHS och arbetar fram ett förslag till principer och rutiner för hur tillsynen skall utformas ute hos jordbrukaren och hur den skall integreras i djurhälsovården. Nämnda organisationer kommer att presentera ett konkret förslag till uppläggning. Genom den föreslagna samordningen skulle kommunerna för ett stort antal jordbruksföretag avlastas tillsynen i fält. Det bör dock påpekas att ett betydande antal djurhållare står utanför djurhälsovården. Till denna grupp hör framför allt deltids- och fritidsjordbruk oftast med ett litet antal djur. 1.36 : Som framgår av sammanfattning av jordbruksverkets rapport måste djurskyddstillsynen vara ett offentligt ansvar, men att samarbete med utomstående experter på olika djurslag måste utvecklas. Denna offentliga tillsyn bör såsom skötas av kommunernas miljö- och hälsoskyddsnämnder. På nämnderna skall finnas register över alla inom kommunen befintliga tillsynsobjekt med uppgifter om förbållanden, som är väsentliga för bedömning av djurskyddet, nämligen djurslag och antalet djur, byggnaders storlek, ålder och skick, ägare med personnummer och utbildning. Då det inte kan anses rimligt, att varje kommun skall hålla sig med på alla olika områden sakkunnig person för tillsynen, skall djurskyddsinspektör med specialistkompetens finnas till kommunernas förfogande, antingen på ett antal länsstyrelser eller på jordbruksverket. Kommunerna och djurskyddsinspektörerna skall vidare samarbeta med den tillsynsverksamhet och hälsokontroll, som husdjursnäringens egna organisationer bedriver. Kopior av de besöksjournaler, som upprättas vid denna kontrollverksamhet, bör skickas till kommuner och djurskyddsinspektörer för kännedom. Djurhållningen är så specialiserad, att den som skall utöva tillsyn måste ha specialistkompetens, om vederbörande skall kunna uppträda med auktoritet och tillsynen vinna respekt. För att bedöma uppenbar vanvård och misshandel behövs ingen utbildning men väl för att bedöma hur djur trivs i sin miljö och med skötsel och vård. Det gäller inte bara sådana specialiteter som försöksdjur, djurparker, cirkusdjur, tävlingshästar av olika kategorier under träning, vilthägn och pälsdjursgårdar utan i samma mån uppfödningen och hållningen av våra konventionella husdjur. Uppfödningen av dessa djur är i vissa fall starkt mekaniserad till något som erinrar om fabriker. Människan har ersatts av teknik, den mänskliga tillsynen av larm och indikatorlampor. Av personer med ansvar för djurskyddstillsyn i lagens anda måste krävas kunskap om och praktisk erfarenhet av olika djurs skötsel och vård, inte bara teoretisk utbildning. För att lära känna djur är det nödvändigt att leva med dem. I utbildningen för djurskyddsinspektör och annan person, som har ansvar för djurskyddstillsyn bör alltså ingå praktisk skötsel och vård av det eller de djurslag som vederbörande specialiserar sig på, . 1.38 vill starkt understryka betydelsen av att de synpunkter som framkom vid tillsynskonferensen beaktas och åtgärdas av ansvariga myndigheter. SKK anser det även angeläget att de erfarenheter, som de olika djurorganisationerna genom sin verksamhet besitter, utnyttjas genom s.k. egenkontroller samt att kommunerna vid allvarliga fall av vanvård vänder sig till utomstående experter, då det gäller hund till SKK:s kennelkonsulenter.