prop · GG031 · 1992-12-31 00:00:00 — Upprätthållande av denna regel harsetts som en av förutsättningarna för en god utveckling vid våra lärosäten. Det bör i sammanhanget anmärkas, att regeln inte innebär,att någon mindre meriterad skall ges försteg, därför att vederbörande tillhörett i sammanhanget underrepresenterat kön. En sådan ordning vore direktstridande mot kravet på hög kvalitet i verksamheten. Däremot får inte vidmeritvärderingen finnas grunder, som med fog kan anses tjäna till att ensidigtgynna eller missgynna endera könet. I andra stycket har tagits in en regel om att förståelsenför andra länder och för internationella förhållanden bör främjas iverksamheten. En liknande föreskrift finns i den nu gällande högskolelagen. Detär dock att märka att medan den äldre bestämmelsen bara tog sikte på utbildningenavser den nya hela verksamheten. Frågan har berörts i avsnitt 4.2. För forskningen skall som allmänna principer gälla att 1.forskningsproblemfår fritt väljas, 2.forskningsmetoderfår fritt utvecklas, och 3.forskningsresultatfår fritt publiceras. I likhet med vad som är fallet i nu gällande högskolelaganges här principerna för forskningens frihet. Bestämmelsen har redaktionelltfått en ändrad uppställning, men någon ändring i sak är inte avsedd. Utbildningen skall omfatta såväl grundläggandehögskoleutbildning som forskarutbildning. I grundläggande högskoleutbildningingår även fortbildning och vidareutbildning. Avdenna bestämmelse framgår att terminologiskt räknas fortbildning Prop.1992/93:1 och vidareutbildning såsom hörande till grundutbildningen. Vad somfortsättningsvis sägs om grundutbildning gäller alltså även fortbildning ochvidareutbildning. Dengrundläggande högskoleutbildningen skall väsentligen bygga på de kunskaper $omeleverna får på nationella program i gymnasieskolan eller motsvarandekunskaper. Regeringen far dock medge undantag när det gäller konstnärligutbildning. Forskarutbildningenskall bygga på en grundläggande högskoleutbildning. Bestämmelsernai denna paragraf syftar till att ange utgångsnivåerna för grundutbildningrespektive forskarutbildning. När det beträffande grundutbildningen sägs attden väsentligen skall bygga på de kunskaper som fås på de treåriga nationellaprogrammen i gymnasieskolan ges därmed stöd för att i viss omfattning krävanågot därutöver, t.ex. viss praktik. Jämför vad som sägs i anslutning till 4kap. Förkonstnärlig utbildning lämnas en möjlighet till imdantag från regeln attutbildningen skall baseras på den kunskapsnivå som fås i treårig gymnasieutbildning. Dengrundläggande högskoleutbildningen skall, utöver kunskaper och färdigheter, gestudenterna förmåga till självständig och kritisk bedömning, förmåga attsjälvständigt lösa problem samt förmåga att följa kunskapsutvecklingen, alltinom det område som utbildningen avser. Utbildningen bör också utvecklastudenternas förmåga till informationsutbyte på vetenskaplig nivå. Forskarutbildningenskall, utöver vad som gäller for grundläggande högskoleutbildning, ge dekunskaper och färdigheter som behövs för att självständigt kunna bedrivaforskning. Bakgrundentill bestämmelserna i denna paragraf har behandlats i avsnitt 4.2. Såsom därframhållits ligger i kravet att studenterna skall utveckla sin förmåga tillinformationsutbyte på vetenskaplig nivå att uppmärksamhet skall ägnas åtstudenternas språkbehandling. Kommuneroch landsting får anordna högskolor endast med regeringens medgivande.Sådant medgivande kan begränsas till att avse enbart Regleringenhär har sin motsvarighet i 15 § i den nu gällande högskolelagen. Denförändringen har emellertid gjorts att medgivandet för kommuner och landstingatt anordna högskolor inte längre måste begränsas till att avse enbartgrundutbildning. 6 1992/93. Regeringen föreskrivervilka examina som får avläggas vid högskolorna. Såsomframgår av avsnitt 5.2 har det från kvalitetssynpunkt ansetts viktigt attreglera vilka examina som får förekomma inom det offentliga högskoleväsendetsamt de olika lärosätenas rätt att utdela olika examina. Genom denna paragrafges regeringen rätten att föreskriva vilka examina som får avläggas vid deolika lärosätena. beslutarvilka statliga högskolor som skall finnas. och högskolor under statligt huvudmannaskap är enligt dennabestämmelse frågor som det förbehålls att besluta om. Detta ärnaturligt med hänsyn till den vikt som läggs vid dessa lärosäten. Föreskriftenansluter också till principen att inrättandet av nya myndigheter - och destatliga lärosätena utgör från förvaltningsrättslig synpunktförvaltningsmyndigheter - är frågor som i regel underställs riksdagen.Riksdagens finansmakt gör för övrigt att regeringen endast undantagsvisdisponerar medel på sådant sätt att regeringen kan inrätta en ny myndighet påegen hand. Styrelsenfor en högskola har inseende över högskolans alla angelägenheter och svararför att dess uppgifter fullgörs. Bestämmelsenanger styrelsens övergripande och yttersta ansvar för verksamheten viduniversitet och högskolor. Med den avreglering som avses bli genomförd blirbehovet av en kraftfull sammanhållande lokal ledning större. Förledningen av verksamheten närmast under styrelsen skall varje högskola ha enrektor. Ledningennärmast under styrelsen skall enligt denna paragraf vid varje universitet ochhögskola ankomma på en rektor. Begreppet rektorsämbete är utmönstrat. Ansvaretför det fortlöpande överinseendet vilar alltså på en bestämd befattningshavareoch inte, som , på en organisatorisk enhet. Detförhållandet att rektor - och inte ett rektorsämbete - bär det dagligaledningsansvaret är inte uttryck för att den administrativa staben kring rektorskulle vara mindre behövlig än förut. Givetvis krävs en sådan stab och med detökade lokala ansvaret torde det finnas all anled- ningatt rektorerna har tillgång till kvalificerade administrativa chefer i Prop.1992/93:1 sin förvaltning. Istyrelsen för en högskola skall högskolans rektor ingå. Regeringen utser flertalet av styrelsens övrjga ledamöter. Därvid bör regeringenvälja personer med bakgrund i sådan verksamhet som är av betydelse forhögskolans utbildnings- eller forskningsuppdrag. Lärareoch studenter vid högskolan har rätt att vara representerade i styrelsen. Företrädareför de anställda har närvaro- och yttranderätt vid styrelsens sammanträden. Bestämmelsernaom styrelsens sammansättning är förenklade i förhållande till den nuvaranderegleringen på området. Frågan om vilka regler som lämpligen borde ha lagformhar behandlats i avsnitt 9.2. Såsom berörts i anslutning till 2 kap. 2 § fårstyrelsen med den ökade lokala friheten för lärosätena ett större ansvar. Dethar därför också ansetts lämpligt att i lagen göra vissa markeringar angåendestyrelsens sammansättning. Iförsta stycket anges att eller högskolans rektor skall ingå istyrelsen. Däremot tas i lagen inte ställning till om rektor eller någon annanskall vara styrelsens ordförande. Det ligger i regeringens hand att bestämma. Andrastycket innehåller dels föreskriften om att regeringen skall utse flertalet avde styrelseledamöter som skall finnas förutom rektor, dels en anvisning om dekvalifikationer som de av regeirngen utsedda ledamöterna bör ha. Itredje stycket ges lärare och studenter vid respektive universitet och högskolarätt att utse företrädare för sig i lärosätets styrelse. Något antal angesinte, liksom det inte heller har gjorts beträffande de ledamöter som regeringenutser. Av andra stycket framgår dock att de av regeringen utsedda ledamöternaovillkorligen skall utgöra flertalet. Det får i övrigt ankomma på regeringenatt ge föreskrifter om det antal ledamöter som skall utses. Enligtfjärde stycket har vad som kallas företrädare för de anställda närvaro- ochyttranderätt vid styrelsens sammanträden. Vad som här avses är fackligaföreträdare, till skillnad från de företrädare för lärarna som enligt andrastycket får utses av lärarkollegiet vid lärosätet. De fackliga representanternaär inte ledamöter av styrelsen och får därför inte deltaga i besluten. För forskning och forskarutbildning skall det, vid de högskolor somriksdagen lieslutar, finnas fakulteter, var och en för ett särskilt vetenskapsområde.För fakultetens uppgifter svarar det eller de organ som högskolestyrelsenbeslutar (fakultetsnämnder). Flertaletledamöter i fakultetsnämnderna skall vara vetenskapligt kompetenta lärare inomfakulteten. De skall utses genom val inom fakul- Studenterna vidde högskolor där fakulteten skall verka har rätt Prop. 1992/93:1 att vararepresenterade i fakultetsnämnderna. Idenna paragraf regleras fakulteterna och fakultetsorganen. Avförsta stycket framgår att det för forskning och forskarutbildning skall finnasfakulteter vid de universitet och högskolor som bestämmer. Varjefakultet omfattar ett särskilt vetenskapsområde. Fakulteten utgör sålunda denorganisatoriska ram inom vilken forskning och forskarutbildning skall ske. Vilketeller vilka organ som skall ansvara för fakultetens uppgifter läggs det istyrelsens hand att besluta. Styrelsen kan sålunda besluta att ha ettledningsorgan fÖr hela fakulteten eller att dela upp ledningsansvaret på flerasidoordnade organ (svarande mot sektionsnämnder). Oavsett om det blir ett ellerflera organ, kallas de organ som svarar för fakultetens uppgifter, respektiveför en del av fakultetens uppgifter, för fakultetsnämnder. Givetviskan styrelsen också organisera fakulteten så att den har ett överordnat organoch därunder ett antal organ för delområden. I så fall blir det emellertid baradet överordnade organet som i egentlig mening svarar för fakultetens uppgifter.Det är därför endast det som i lagens mening är en fakultetsnämnd. Deunderlydande - beredande organen -bör då ges en annan beteckning. Ävenom en fakultet är inrättat vid ett bestämt lärosäte kan dess verksamhetsområdeomfatta även andra mindre lärosäten. Av bestämmelsen i detta stycke följeremellertid att det är styrelsen vid det universitet eller den högskola därfakulteten har inrättats som äger att bestämma hur fakultetsnämndsorganisationenskall se ut. En annan sak är att det framstår som självklart att den styrelsensamråder med styrelserna vid övriga högskolor, som kan vara berörda. Iandra stycket ges bestämmelser om fakultetsnämndernas sammansättning.Bakgrunden till bestämmelserna har behandlats i avsnitt 9.2. Beträffandeinnebörden av uttrycket vetenskapligt kompetent hänvisas till vad som anförs ianslutning till 3 kap. 2-5 §§. Vidde högskolor där det flnns en fakultet svarar fakultetsnämnden också förgrundutbildningen inom sitt vetenskapsområde, om inte högskolestyrelseninrättar särskilda organ for grundutbildningen. Vid övriga högskolor skallstyrelsen inrätta organ för grundutbildningen. Avledamöterna i de särskilda organen för grundutbildning skall flertalet varalärare vid högskolan. Studenterna vid högskolan har rätt att vararepresenterade i sådana organ. Såsomframhållits i avsnitt 9.2 bör huvudregeln vara att vid de universitet ochhögskolor där fakulteter finns inrättade skall fakultetsnämnden svara också förgrundutbildningen inom sitt vetenskapsområde. Skulle fakultetens uppgifter hafördelats på flera fakultetsnämnder, innebär regeln givetvis attutbildningsansvaret normalt är fördelat på motsvarande sätt.Styrelsen är dock fri att inrätta särskilda organ för grundutbild- Prop.1992/93:1 ningen, om den så finner lämpligt. Vidsådana högskolor som inte har fakultet blir det nödvändigt att inrättasärskilda organ för grundutbildningen. Den uppgiften ankommer på styrelsen. fall då särskilda organ för grundutbildning inrättas, gäller beträffandesammansättningen att flertalet ledamöter skall vara lärare vid högskolan.Vidare har studenterna där rätt att vara representerade i organet. I avsnitt9.2 har framhållits att lärarledamöterna bör utses efter valförfarande bland deberörda lärarna samt att det bör ankomma på styrelsen att besluta om hurvalförfarandet skall gå till. Itjänsten som lärare vid högskolorna får ingå att handha utbildning, forskningeller konstnärligt utvecklingsarbete samt administrativa uppgifter. Till enlärares uppgifter hör också att följa utvecklingen inom det egna ämnesområdet. 1 dennaparagraf anges de olika huvudmoment som får ingå i en lärar tjänst vid universitet och högskolor. Föreskrifter med i huvudsak sam ma innebörd finns i 19 kap. högskoleförordningen. Där är dock skyldigheten att bedriva forskning begränsad till vissa lärartjäns ter. Bestämmelsenanger sålunda vilka moment som statens som arbetsgivare kan lägga in i enlärartjänst. Det förhållandet att de angivna momenten kan ingå i enlärartjänst har emellertid inte avsetts innebära att de också alla måste ingå ivarje lärartjänst. Vilka moment som skall ingå i det enskilda fallet beror påde föreskrifter som regeringen kan ha meddelat och därutöver påanställningsavtalet. Såsom framhållits i avsnitt 8.2 kommer det att finnasdelar av grundutbildningen, som i allt väsentligt vilar på beprövad erfarenhetsnarare än på vetenskaplig grund. När det gäller lärare på sådana områden ärdet givetvis inte rimligt att forskning ingår i tjänsteplikterna. 2 § Den främsta lärartjänsten är tjänsten som professor. Professorstjänster skall finnas Inrättade i tillräcklig omfattning för att forskning och utbildning skall kunna bedrivas på en hög kvalitativnivå inom olika vetenskapsområden. Endast den som visat vetenskaplig och pedagogisk skicklighet får ges entjänst som professor. Regeringen får utfärda närmare föreskrifter om behörighetoch befordningsgrunder för tjänster som professor. 3 §Tjänster som professor tillsätts med förordnande tills vidare utan tidsbegränsning, om inte annat följer av andra stycket. Tjänster som professorfår tillsättas för en bestärtid tid, om det är frå- Prop. 1992/93:1 ga om 1. konstnärlig verksamhet, eller 2. adjungering till en högskola av någon som har sinhuvudsakliga verksamhet utanför högskoleväsendet. 4§ Den som har fått en tjänst som professor utan tidsbegränsning får skiljasfrån tjänsten endast om professorn 1. genom brott eller grovt eller upprepatåsidosättande av tjänsteåligganden har visat sig uppenbart olämplig att innehatjänsten eller 2. har uppnått gällande pensionsålder eller annarsenligt lag är skyldig att avgå med pension. Idessa paragrafer ges ett antal bestämmelser rörande professorstjänsterna.Bakgrunden har berörts i avsnitt 8.4. I2 § anges att professorstjänten är den främsta lärartjänsten. 1 konsekvensdärmed skall också de högsta behörighetskraven ställas på den som skall ges enprofessorstjänst. Dessa krav anges så att endast den som har visat bådevetenskaplig och pedagogisk skicklighet får ges en tjänst som professor. Att havisat skicklighet innebär mer än att enbart ha vetenskaplig kompetens, när detgäller den vetenskapliga sidan. Meritkraven framgår också indirekt avföreskriften om hur stort antal professorstjänster som skall finnas inrättade.Tjänster skall sålunda finnas i den omfattning som krävs för att forskning ochutbildning skall kunna bedrivas på en hög kvalitativ nivå inom olikavetenskapsområden. Därmed är också sagt att en hög kvalitet i verksamhetenförutsätts till en väsentlig del vara professorernas ansvar. Vidare framgåratt professorernas ansvar skall omfatta såväl utbildning som forskning. Av 3 §framgår att professorstjänster, med två undantag, skall tillsättas medförordnande tills vidare. I4 § ges de särskilda bestämmelser som betingats av önskan att ge professorernaintegritet i sin lärargärning (jfr avsnitt 8.4). En professor kan sålundaenligt denna paragraf skiljas från sin tjänst enbart på de grunder som anges iparagrafen. Bestämmelsen har sin förebild i föreskriften i 11 kap. 5 §regeringsformen om de grunder som kan föranleda att en domare skiljs från sindomartjänst. Frånsett fallet med pensionsavgång, som här inte är av intresse,ansluter dessa grunder nära till de grunder som gäller fördirekt avsked av statligt anställda. Bestämmelser om avskedsgrunderna finns i11 kap. 1 och 2 §§ lagen (1976:600) om offentlig anställning. Vadsom kan anses innefatta sådant åsidosättande av tjänsteåligganden attprofessorn visat sig uppenbart olämplig för sin tjänst får i huvudsak överlämnastill rättspraxis. Det bör emellertid framhållas att utifrån lagens krav påeffektivt utnyttjande av resurserna (1 kap. 4 § andra stycket) det finnsanledning att se strängt på fall där professorer vägrar att rätta sig efterföreskrifter från institutionsledningar eller högre organ om exempelvisskyldighet att fiimas tillhands på arbetsplatsen och detta har tillföljd att studenterna blir lidande eller verksamheten i övrigt påverkas menligt. 5 § Prop. Vidhögskolorna skall det, utöver professorer, finnas lärartjänster som En lektor skall vara vetenskapligt kompetent,utom i de fall då tjänstenavser konstnärlig verksamhet. I en lektors arbetsuppgifter skall det,utom på det konstnärliga området, normalt ingå både utbildning och Tillsammans med professorerna bildar lektorer kärnan ilärarkåren vid våra universitet och högskolor. Med en friare tjänsteorganisationfinns det anledning att lägga tyngd vid dessa båda lärarkategorier genom att taupp bestämmelser om dem båda i lagen. 1 paragrafen används inte beteckningen högskolelektor, somför närvarande är den författningsreglerade titeln, utan enbart lektor.Avsikten härmed är att öppna möjlighet att använda såväl tjänstetiteln universitetslektorsom högskolelektor. På lektorerna ställs, med visst undantag, kravet att deskall vara vetenskapligt kompetenta, vilket innebär att de skall ha avlagt doktorsexameneller motsvarande. Detta skiljer sig från behörighetskraven för professor, därdet inte formellt ställs krav på doktorsexamen, men i stället det merlångtgående kravet på att ha visat både vetenskaplig och pedagogiskskicklighet. Regeln att det normalt skall ingå både utbildning ochforskning i en lektors arbetsuppgifter ger uttryck för en princip och sägerinte att dessa båda uppgifter måste löpa tidsmässigt parallellt. Bestämmelseninnefattar inte heller någon reglering av de inbördes proportionerna mellanutbildning och forskning. För lektorerna gäller givetvis också den generellaregien om lärartjänster i 3 kap. 1 §. Om inte annat följer av föreskrifter som meddelas avregeringen, bestämmer varje högskola själv vilka lärartjänster som skallfinnas där, utöver tjänster som professor och lektor, samt om debehörighetskrav och befordningsgrunder som skall gälla för tjänsterna. Bestämmelsen i denna paragraf saknar motsvarighet i dennuvarande regleringen. Den öppnar möjlighet för regeringen att i större ellermindre omfattning ge föreskrifter om vilka lärartjänster som skall finnas.Samtidigt blir det emellertid också klart att, om regeringen inte gör enuttömmande reglering av lärartjänsterna, så står det universitet och hÖkolorfritt att själva inrätta lärartjänster, utöver dem som anges här i lagen och iregeringens föreskrifter. 7 § En lärare vid en högskola får vid sidan av sin tjänstinneha anställning eller uppdrag eller utöva verksamhet som avser forskning ellerutvecklingsarbete inom tjänstens ämnesområde, om läraren inte därigenom skadarallmänhetens förtroende för högskolan. Sådan bisyssla skall hål- Prop.1992/93:1 las klart åtskild från lärarens tjänsteutövning. Ifråga om bisysslor i övrigt finns bestämmelser i lagen (1976:600) om offentliganställning. 8§ Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddelaforeskrifter om att en tjänst som lärare vid en högskola skall vara förenad medtjänst för specialistutbildad läkare eller tandläkare eller med en annantjänst än läkartjänst vid en sådan sjukvårdsenhet som är upplåten for medicinskutbildning och forskning. Till en förenad tjänst får utses endast den som ärbehörig till båda tjänsterna. De tjänster som skall förenas med en lärartjänst tillsätts i denordning som gäller for lärartjänsten. Innan en sådan lärartjänst som är förenad med tjänst vid en sjukvårdsenhetUllsätts, skall sjukvårdshuvudmannen beredas tillfälle att yttra sig iärendet. Bestämmelsernahar i huvudsak oförändrade förts över från § 36 b resp § 36 c i den nu gällandehögskolelagen. Dock har i 8 § nu även förening med tjänst som specialistutbildadtandläkare tagits med. Sålångt det kan ske med hänsyn till kvalitetskravet i 1 kap. 4 § första stycketskall högskolorna som studenter ta emot de sökande som uppfyller l)ehörighetskravenför studierna. Bestämmelseni denna paragraf innefattar en förändring i förhållande till nu gällandeordning. Bakgrunden har berörts i avsnitt 6.5. Såsom där framhålls blir det enfråga för de olika universiteten och högskolorna att pröva hur stor antagningde kan göra med hänsyn till kvalitetskravet i lagen. Någon rätt att bliantagen kan då inte rimligen ställas upp . I stället har bestämmelsenutformats som ett påbud till lärosätena om att de skall ta emot sådana sökandesom fyller behörighetskraven, så långt som de förmår med hänsyn tillkvalitetskravet. Resurserna skall alltså användas fullt ut. Medden nu angivna grunden för antagning blir det inte meningsfullt medöverklagande av enskilda antagningsbeslut. Detta har berörts i avsnitt 6.5.Där påpekas emellertid också att beslut i behörighetsfrågor alltjämt bör kurmaöverklagas. Det är dock en sak som avses bli reglerat i förordningsform. Ominte annat följer av föreskrifter som meddelas av regeringen eller denmyndighet som regeringen bestänuner, avgör den högskola som anordnar enutbildning vilka behörighetsvillkor som skall gälla för att bli antagen tillutbildningen. Till sådan grundläggande högskoleutbildning som anordnasav en Prop. 1992/93:1 kommun eller ett landsting skall sökande antas utanavseende på folk-bokforingsort. I första stycket framträder huvudregeln att det ärrespektive universitet och högskola som avgör vilka behörighetskrav som skallgälla för att bli antagen till viss utbildning. Behörighetsfrågan harbehandlats i avsnitten 6.2 och 6.3. Bestämmelsen ger emellertid regeringen rättatt gå in med föreskrifter på området. Sådana generella föreskrifter kan varabetingade bl.a. av rättssäkerhetsaspekter för de sökande. När det gäller grundutbildningen har skiljtsmellan allmän behörighet och särskild behörighet. Den allmänna behörigheten ärden lägsta kunskapsnivå som generellt behövs för universitets- och högskolestudier.Den nivån indikeras i lagen genom bestämmelser i 1 kap. 8 § om vadgrundutbildningen skall utgå från. Grundutbildningen skall sålunda väsentligenbygga på de kunskaper som fås på nationella program i gymnasieskolan ellermotsvarande kunskaper. Utöver den allmänna behörigheten kan det vara motiveratmed särskilda behörighetskrav. Dessa kan vara av något olika art. De kan gå utpå att kunskaper skall finnas i ett visst ämne, t.ex. matematik för civilingenjörsutbildning.De kan också gälla krav på visst lägsta betyg i ett änme, därför att deterfarenhetsmässigt krävs en sådan kunskapsnivå för att kunna följa denakademiska undervisningen. Ytterligare en annan typ av krav är att tillträdetill en viss kurs kan förutsätta att en annan kurs har lästs först. I andra stycket återfinns en bestämmelse som svarar motden som finns i 34 § första stycket högskolelagen. Medan denna bestämmelse har placerats här med hänsyn tilldess intresse för de sökande, har bestämmelserna motsvarande dem i nuvarande34 § andra och tredje styckena om interkommunal ersättning placerats i 5 kap.som 3 §. Kan inte alla behöriga sökande till en utbildning tasemot, skall urval göras bland de sökande. Frågan om urval bland de sökande har behandlats i avsnitt6.4. De närmare regler som kan krävas om urvalsförfarandetavses bli meddelade av regeringen som verkställighetsföreskrifter till dennaparagraf. Regeringenfår meddela föreskrifter om skyldighet for studenterna vid högskolornaatt tillhöra särskilda studentsammanslutningar. Bestämmelsen motsvarar 36 a § i nu gällande högskolelag.Den ger regeringen ett bemyndigande att meddela sådana tvingande föreskriftermot enskilda som måste ha lagstöd. Regeringenfår meddela foreskrifter om tillfällig avstängning av studenter. Degenerella bemyndiganden som i lagen ges till regeringen är vida och ger i ochför sig regeringen möjlighet att utfärda disciplinbestämmelser, t.ex. omavstängning.