prop · GG03200 · 1992-12-31 00:00:00 — EnUgtmitt sätt att se finns det i nufeget inte något inttesse från samhäUets sidaatt gå längre när det gäUer att styra det konkreta handhavandet inomnummerplanens stmkmr Kravet på konkurrensneutraUtet cx;h likabehandling vidfördelningen av nummerresurser får anses tiUräckUgt beaktat genom Telestyrelsensbefogenhet att vidta åtgärder för att upprätta och ändra nummerplanen samtgenom myndighetens befogenhet att göra ingripanden i form av förefegganden ochförbud enligt telelagen. Även möjUgheten att i särskUda fåU avge yttranden kanha betydelse i detta sammanhang. EnskUda abonnemang(teleledningar och växeUedningar) tiUdelas nummer i samband med attabonnemanget tecknas. Även i denna del är det för partema fråga om att ingå enprivattättsUg överenskommelse. För kunden gäUer detta oavsett vUken operatörsom han vUl teckna ett abonnemang hos. Några särskilda åtgärder i denna delanser jag inte vara motiverade. 4.8 Erkännande av teleoperatör enligt Internationellatelekonventionen som s.k. RPOA () Mitt förslag:Telestyrelsen bemyndigas att erkänna en teleoperatör som s.k. RPOA. Detförfarande som behövs för detta bör i största möjliga utsträckning samordnasmed tillståndsförfarandet enligt telefegen. Utredningensförslag stämmer överens med mitt. Remissinstanserna:Telestyrelsen har instämt i uttedningens förslag. Övriga remissinstanser haravstatt från att kommentera försfeget. Skälen för mitt förslag:IntemationeUa teleunionens (TTU) gmnddoku-ment, den Internationellatelekonventionen (TTC) reglerar de intemationeUa telekommunikationerna. EnUgtartikel 44 i konventionen (1982, SÖ 1985:66) är förpliktat attuppfyUa konventionens bestämmelser i fiäga om sin egen internationellatelekommunikationsverk-samhet eUer när det gäUer sådan verksamhet som på ettskadUgt sätt kan inverka på andra länders radioförbindelser. är vidareförpliktat att vidta nödvändiga åtgärder för att sådana privata operatörer(, ) som erkänts eller fått s.k. auktorisation, RPOA,för att driva och etablera telekommunikationer efterlever konventionensbestämmelser. För att anses som en RPOAi mening måste Prop. 1992/93:200 operatören förmedlatelekommunikation/telemeddelanden åt var och en som viU nyttja detelekommunUcationstjänster som operatören tillhandahåUer Vilka mtemationeUatelekommunikationstjänster som en operatör skaU tillhandahålfe för att kunnabetraktas som RPOA framgår inte av konventionen. Oavsett vilka slags tjänstersom operatören marknadsför måste i vart faU någon av tjänstema i princip statiU förfogande för envar som viU nyttja dem, aUtså vara "pubUc" ikonventionens mening, för att operatören skaU kunna anses som en RPOA enUgtdefinitionen i . BegreppetRPOA definieras aUtså i ITC som varje (), somtillhandahåUer aUmänna teletjänster eUer mndradio och som har åfegts att följaITC:s bestämmelser om intemationelfe tjänster av den medlemsstat därverksamheten bedrivs. Med avses i samma konvention varje individ, bolageUer sammanslutning som driver en anordning för telekommunikation avsedd förintemationeUa teletjänster eUer som kan orsaka skadUg inverkan på sådanatjänster Både begreppet och mnehåUer uttrycket "private".Trots det sätt på vUket definieras torde även exempelvis ett helstatUgtaktiebolag kunna anses som RPOA enligt ITC. Det uttrycket torde kunna förstassom ett företag eUer annan sammanslutning som utgör en juridisk person och somenUgt svensk terminologi mte utgör en del av det allmänna. Inom ITU har fråganom att låta termen "private" i begreppen och utgå såsomotidsenUg varit föremål för särskild behandling. I de nya gmndmstmment somutarbetats vid rrU:s extra fiiUmaktskonferens har termen"private" i detta sammanhang utmönstrats. Instmmenten skaU ttäda ikraft den 1 juU 1994. Avde redovisade definitionema kan synas framgå att den som uppfyUer kravendärigenom är en RPOA. I termen "recognized" torde emeUertid i ITU:spraxis ha intoUcats att något slags bekräftelse, erkännande eUer gcxlkännandefiän medlemsstatens sicfe hämtöver krävs och att detta gcxlkännande tar siguttryck i att medlemsstaten formeUt ålägger operatören att följa bestämmelsemai . Härefter meddelar medlemsstaten detta tiU . Prövningen av den som viU bU erkänd fömtsätts ske diskretionärt avmedlemsstaten. Somredan nämnts hänför sig stamsen som RPOA uteslutande tiU den mtemationeUa teletrafiken. Några rättigheter enUgt svensk rätt följer mte av beslutet. Deltagande som medlem i rrU:s organ, av vilka de i detta sammanhang viktigaste är plenarförsamlingama i me () och the Intemational Telegraph and () samt de s.k. administiativa konferensema, är förbehållet medlemsstaten och RPOA:s. Dock krävs särskUd tiUåtelse av medlemsstaten för att en RPOA skaU få delta. Deltagande i är av stor betydelse för en intemationeU teleoperatör som därigenom kan få nödvändig mformation och utöva in flytande på utvecklingen i flera hänseenden. HärtiU kommer den väsent Uga effekten att operatören lättare blir gcxltagen som likvärdig av andra RPOA:s och statUga operatörer på den intemationeUa telemarknaden. Detta kan vara avbetydelse för att inte riskera att bU diskriminerad pris- mässigt i förhåUande tiUdessa operatörer Det kan också mnebära att Prop. 1992/93:200 operatörenmöter större acceptans av övriga i samarbetet vid utväxUng av trafik och vidinvesteringar i intemationeU teletrafik. Regeringenhar i tte fell beslutat att erkänna en operatör som RPOA. Det har skett underår 1991 och 1992 och avser , . Detär otvetydigt så att det bland de operatörer med intemationeU verksamhet somdeltar i samarbetet intemationeUt anses föreUgga ett behov av att kunna bUerkända, dvs. få stams som RPOA. EnUgtrrc svarar för att erkäncfe operatörer efterlever konventionensbestämmelser Den materieUa reglering som skaU följas finns i de tvåadministtativa reglementen för tele- resp. radiofrågor som formeUt utgör bUiangtiU konventionen. Telereglementet innehåUer vissa bindande bestämmelser cx:hhänvisar i övrigt tiU ett stort antal rekommencfetioner i olika firågor Ikonventionens radioreglemente finns bmdande bestämmelser om bl.a. innehav avradiosändare och fördelning av frekvenser Såvittavser radiokommunikation kommer ett åläggande att följa ITC i princip inte attinnebära krav på en operatör utöver vad som följer av ett tiUstånd eUer avregleringen enUgt den föreslagna lagen om radiokommunikation. Det gäUeroberoende av om operatören tUUiandahåller teletjänster eUer distribuerarmndradio. Den som har fått ett tiUstånd enUgt nämnda lag CKh som inte driverteleverksamhet enligt telelagen behöver således i princip inte åläggas någotytterUgare för att kunna ges RPOA-stams. Vadhämtöver gäller rekommendationerna på teleområdet bör dessa kunna hanteras såatt det i tiUstånd för sådan televerksamhet som avses i rrc som villkor angesvad som skall iakttas. MöjUghet bör också finnas att meddela beslut omerkännande i annan ordning, aUtså utan samband med tiUståndsgivning. Motbakgmnd av det anförda får det anses namrUgt att det blir Telestyrelsensuppgift att meddela beslut i frågor om erkännande av operatörer Jag anserdärför att en befogenhet i detta hänseende bör ges . I flertaletfeU torde, som nämnts, RPOA-frågan (er-kännandeftägan) kunna hanteras isamband med tUlståndsprövningen. En fömtsättning är givetvis även i dessa fåUatt operatören ansöker om att få Stams som RPOA. Itelelagen bör regeringen eUer den myndighet som regeringen bestämmerbemyndigas att meddela de föreskrifter som behövs i fråga om erkännande avprivat teleoperatör enUgt telekonventionen. Vid beslut om erkännande m.m. skaUTelestyrelsen namriigtvis beakta bestämmelsema i fegen om radiokommunikation. Sedanett beslut om erkännande fettats ankommer det på att anmälabeslutet tiU ITU. IenUghet med den beskrivna ordningen bör även kunna handläggamedgivande för en RPOA att på egen bekosmad delte i arbetet i . torde närmast kunna betraktes som en följdfråga tdl självaerkännandet. Defördelar som en RPOA åmjuter i förhåUande tiU operatörer utan 148 denstamsen är, som jag redovisat ovan, att hänföra tiU den intematio- I flerahänseenden är de helt beroende av den vUja tiU Prop. samarbete som andraoperatörer med denna stams har. som drabbar en RPOA sominte uppfyUer de fömtsätta kraven är således i första hand att dennesmedoperatörer drar sig undan detta samarbete. EnUgt konventionens kravbör det emeUertid finnas en möjUghet att, om operatören åsidosätter vadsom åUgger honom, förklara att han inte längre betraktas som RPOA. Telestyrelsensbeslut att vägra erkännande eUer att häva ett erkännande bör kunna överkfegas.Detsamma gäUer bettäffande de förelägganden eUer förbud som bör föregå ettbeslut att häva ett erkännande. De befogenheter avseende tiUsyn som gesmyndigheten enUgt telefegen (se avsnitt 4.9) bör vara tiUämpUga även i fråga omtiUsyn av efterlevnaden av villkor i ett beslut om RPOA-stams. EnUgt min meningbör behovet av särskUd tiUsyn inte överdrivas. Efter ett beslut om erkännandetorde i flertalet fåU någon tiUsyn i detalj inte krävas så länge operatören tiUhandahåUerteletjänster enligt konventionen och i övrigt uppfyUer de gmndläggande kraven idenna. TUlsynen torde i princip kunna mskränkas tUl att avse att operatörenuppfyUer dessa gmndläggande krav. Man torde vidare kunna förUta sig på att enseriös operatör - vUket en RPOA får fömtsättas vara - kommer att frivUUgtmedverka tiU att bereda myndigheten erforderUgt underlag för att kunnaftillgöra sm tiUsynsuppgift. En anmärkning om att underlag skaU tiUhandahåUasmyndigheten kan tas in i beslutet. Ävenom en tiUståndsfråga enUgt någon av de nämnda lagstiftningama ocherkännandefiägan i aUmänhet torde kunna följas åt, är inte gmnden förprövningama densamma. Vid bedömningen av om en operatör kan erkännas är detrimUgtvis de kriterier som anges i ITC som skaU styra prövningen. Det är ju ide intemationeUa överenskommelsema inom ramen för ITU som RPOA-begreppet harsitt urspmng och i det inter-nationeUa samarbetet som det har betydelse. Attför ett erkännande av en operatör stäUa längre gående krav synes därför intevara förenUgt med konventionen. Däremot torde det finnas utrymme för attformulera kraven på olika sätt. I princip torde det vara så att den som gettstiUstånd att driva televerksamhet enUgt telelagen får anses uppfyUa sådana aUmännakrav som kan stäUas upp. De specifika krav som uttryckUgt följer av rrctillkommer dock och får prövas för sig. Mittförslag: skall utöva tillsyn över efterlevnaden av bestammelsemai telelagen och av de villkor cx;h föreskrifter som har meddelats med stöd avlagen. Telestyrelsenskall medla i tvister mellan teleföretag om samtrafik, uthyming av förbindelsercx;h andra frågor. En part skall kunna begära att myndigheten yttrar sig ifråga om ett avtalsvillkor är förenligt med telelagens bestammelser.Telestyrelsen skall i detta sammanhang cKkså kunna meddela förelägganden cx;hförbud. Förfaranden somomfattas av vitesföreläggande eller vitesförbud skall inte cx;kså kunnaföranlecfe ansvar enligt straffbestämmelser i lagen. Utredningensförslag stämmer överens med mitt. Remissinstanserna:Ett antal remissinstanser har kommenterat uttedningens förslag tiU tvisdösningsåtgärderNågra av dessa har i huvudsak ingen erinran mot förslaget. Synpunkterna från deövriga går ut på att befogenheter bör vidgas. Tekstyrelsen har ihuvudsak instämt i uttedningens förslag. har framhållit attdet är viktigt att tvistiösningsprocessen är snabb, bl.a. för att konkurrerandeföretags inträde på marknaden inte skaU hindras. STATTEL-delegationenframhåller att bör ha rätt att på eget initiativ yttra sig omvilUcor för samtrafik eUer umyming av förbindelser. Internationellahandelskammarens svenska nationalkommitté (ICC), ochNäringslivets telekommitté, anser att uttedningens förslag till medel förtvistelösning är helt otillräck-Uga. Denna uppfettning anges främst bygga pådet förhållandet att tiUståndsmyndigheten inte har tiUerkänts rätten att isista hand bestämma samtrafikviUkoren. Även NordicTel anser attTelestyrelsen borde ges rätt att feststäUa samtrafikvillkor Enligt ICC:s m.fl.uppfattning är det inget unikt att en myndighet ges rätt att meddelaföreskrifter om vad som civilrättsUgt skaU gälla mellan två parterLeverantörforeningen Kontor och Data (LKD), framhåUer att det finns anledningatt tto att aUvarUga tvister meUan samtrafikerande operatörer inte bUr vanUga.Telestyrelsens föreslagna roU som medlare i samtrafiktvister m.m. har enUgt LKDbåde för- och nackdelar. LKD pekar på att avtal om samtrafik fåUer under aUmännaavtals- och köprättsUga bestämmelser. EnUgt LKD bör många problem av detta slaghanteras med hjälp av konkurrenslagen. I förslaget tiU konkurrenslag ingår ensnabb handläggningsprocedur som enUgt LKD bör kunna tiUgodose teleoperatöremasönskemål i detta avseende. LKD anser att det är motiverat att tiUs vidare sehumvida de nämnda lagarna kan lösa de problem som möjligen kan uppsta. Tele2 ABpåpekar att det i de allra flesta fåU inte varit möjUgt för konkurrerandeoperatörer att komma överens om samtrafikvillkor Detta visar att det ärnödvändigt med ett förfarande som gör det möjUgt att snabbt och smidigt lösakon-flUcter Tele2 anser att det är svårt att utiäsa vUka möjUgheter Telestyr- elsen i praktiken harenUgt uttednmgsförslaget att fetta beslut som kon- Prop. 1992/93:200 kretanger vad partema har att rätta sig efter Skälenför mitt förslag: Som jag sagt avser jag att föreslå regeringen attTelestyrelsen anförttos uppgiften att pröva tiUståndsansökningar tx;hfeststäUa tiUståndsvillkor enUgt telefegen. Det bör dessutom ankomma påTelestyrelsen att utöva tUlsyn av att bestämmelserna i telefegen cx;h därtiUanslutande föreskrifter cx;h tiUståndsvillkor efterlevs. Uttedningenhar föreslagit att i sitt tiUsynsarbete skaU kunna meddefeförelägganden för att kunna få till stånd rättelse av felaktiga beteenden.Visst beteende firån ett teleföretag skaU cxikså kunna förbjudas om det söndermot lagen, på denna byggda föreskrifter eUer mot tiUståndsvillkor För att ökastyrkan bakom påbuden skaU förelägganden och förbud kunna förenas med vite. Jagdelar uttedningens uppfettning att det måste vara möjUgt förtUl-synsmyndigheten att ge anvisningar i form av förelägganden och förbud föratt felaktiga beteenden bland teleföretagen skaU rättas tiU. För att sättakraft bakom orden bör förelägganden och förbud kunna förenas med vite.Utsättande av vite bör kunna användas såväl vid konstaterad obenägenhet atträtta sig efter ett tidigare föreläggande som redan vid ett första föreläggandeom det finns anledning anta att det behövs för att uppnå rättelse inom angiventid. EttkraftfuUt verkande vite bör enligt min mening i flertalet fall vara ettverksamt medel för att få tiU stånd rättelse. I vissa fåU kan dock tänkas attdetta inte är tillräckligt för att komma tiU rätta med simationen. Den ytterstasanktionen mot en tUlstandshavare blir då att återkalla tiUståndet. Vadgäller vitesföreläggandes utformning, storleken på vitesbelopp, utdömande avvitet m.m. skaU bestämmelsema i fegen (1985:206) om viten tiUämpas. Dentekniska utveckUngen och dynamiken på telemarknaden kommer sannolikt att föra med sig nya former eller tUlämpningar i fråga om sam verkan meUan telenät och meUan oUka aktörer Redan i nuvarande sima tion förekommer som jag redovisat i det föregående (avsnitt 4.6) samtra fik meUan olika nät. Detta fömtsätter att teleföretagen har träffat överens kommelse om vad som skaU gälla för deras samverkan. I varje överens kommelse om villkor för samtrafik som skaU träffas finns risk för att det uppstår konflUcter SjälvfaUet är det så att partema i vissa hänseenden har oUka mttessen att bevaka i förhandUngssimationema. Det är därför också närmast namrUgt att det kan bli svårt för partema att komma överens i en del feU. I vissa hänseenden kan det bU så att partema står så långt ifirån varandra att någon uppgörelse inte kan träffas. Det kan också vara på det sättet att det kan upplevas som att överläggningar förhalas i syfte att undvika uppkommande konkurrens eUer av andra skäl. Andra tvister kan gäUa konkreta fiägor, såsom ekonomiska vUUcor för samtrafik. Det är notoriskt hur betydelsefiiU avgiften är för de kommersieUa fömt sättiiingama att driva televerksamhet. I stort sett Uka vUctiga kan olika tekniska fömtsätmingar eUer vUUcor vara. Som potentiella tvistefrågor kan här nämnas antalet överlämningspunkter eller anslutiiingspunkter, var 151 dessakan vara placerade, kosmadema för att upprätta punkter etc. tUlämpnmgar av befindigteknik beträffande nummerfirågor, accesskcxler Prop. eUer taxerings- ochdirigeringsfrågor kan bU tvisteämnen. exempel kan vara oenighetom vad som är möjUgt att åstadkomma inom ramen för den teknik ochdet system som finns tiUgängUgt och vilken informationsom skaU lämnas om ny teknik eUer ändrade tekniska av nämnda fiägor kan vara av enkel beskaffenhet. Andra däremot kan varakompUcerade i olika hänseenden. Ingående kunskap i teletekniska fiägor är enfömtsättning för förstaelse av problemstäU-ningama. Likaså måste ekonomiskabedömningar av olika sfeg göras om ett kosmadsorienterat pris skaU kunna bestämmas.Ett viktigt led här är att få fram tUlräckUgt underfeg för att te ställning iolika frågor Devillkor för samtrafik som kan förekomma kan tiU sin karaktär i principjämstäUas med vilka andra privaträttsUga avtalsvillkor som helst. Det är därförnamrUgt att det i förste hand bör ankomma på berörda parter att på egen handslute avtal om villkor och att inom ramen för affärsmässiga förhandlingar lösauppkommande tvister sätt att betrakta villkorens rättsUga karaktärstämmer inte endast med det svenska synsättet (jfr SOU 1990:1(X) s. 123 ff)utan även med hur samtrafikfrågor behandlas inom EG och i länder som i akmeUthänseende kan jämföras med . Någonreglering särskilt för fiägor om samtrafik eUer andra privaträttsUgarefetioner meUan teleoperatörer finns inte . I relationen meUan partemagäller emellertid allmänna avtals- och köprättsliga bestämmelser. OskäUgaviUkor i ett ingånget avtal kan angripas med avtalslagens generalklausul (36§). EnUgt fegen (1984:292) om avtalsvillkor meUan näringsidkare kan vidaredomstol förbjuda en näringsidkare att i fortsättningen använda ett vUUcor somanses oskäligt eller väsentUgen samma villkor i liknande feU. Somjag påpekat i det har en ny konkurrenslag (1993:20) antagits. Avsiktenmed den regleringen är att hindra konkurrensbegränsande beteenden firånföretag. Givetvis får den fegen inverkan också på näringsverksamheten inomteleområdet. Önskemålom ett effektivt förfårande för tvistelösning finns inom varje område därtvister behöver sUtas. Det som i första hand efterfrågas är snabb handläggningoch en möjUghet att snabbt få ett definitivt besked i den fråga som tvistenavser. Detta har också särskUt framhålUts av vissa av remissorganen. Kraven kani olika grad uppfyUas beroende på vilken form som väljs för att lösatvistefiägor På teleområdet finns det ytterUgare krav som hänger samman med attöverenskommelser om exempelvis samtrafik är särpräglade med avseende påtekniska och ekonomiska aspekter SärskUd sakkunskap behövs därför Dessutom ärkontinuitet i de bedömningar som görs önskvärd. I synnerhet inledningsviskommer avgörandena att få stor betydelse för efterföljande tvister Uttedningenhar diskuterat olUca sätt att tiUhandahålfe ett effektivt tvistelösningsförfarande. En lösning som redovisats är att partema hän visas tiU att använda sig av ett skUjeförfarande enUgt fegen (1929:145) om skUjemän. För egen del viU jag fiamhåUa att denna möjUghet givetvis 152 aUtid står öppen underfömtsättiiing av att partema kan ttäffa sådana Prop. 1992/93:200 avtal. Ettaltemativ enligt uttedningen vore att direkt i telelagen föreskriva attprövning av tvister skaU ske enUgt lagen om skiljemän, ett s.k. legaltskUjeförfarande. I denna variant skulle ordföranden och övriga ledamöterförordnas av regeringen. Ordföranden skuUe vara eUer ha varit ordinarie domarecx;h övriga ledamöter ha särskUd sakkunskap inom teleområdet, ekonomi ochteknUc. Det tiUskapade organet blev att betrakte som en s.k. domstolsUknandenämnd, vars avgöranden skuUe kunna gälfe utan överprövning. Moten sådan ordning talar dock de allmänna strävandena mot enhet-Ughet cx;hsamordning av domstolsväsendet (jfr Ds 1992:38, Domstolsväsendet, Organisationoch administtation ). EnUgt promemorian skaU ett sammanhåUet domstolsväsendevara utgångspunkten för fiamtiden. Starka skäl sägs tala för att befintUgaspecialdomstolar avskaffas och deras verksamhet i möjligaste mån inordnas i devanUga domstolarna. En principieU utgångspunkt anges vara att en fristaende specialdomstolskaU accepteras endast om det finns mycket starka skäl för en särreglering inomett visst rättsområde (jfr prop. 1992/93:100 bU. 3, s. 27). Motdenna bakgmnd anser jag det mindre lämpUgt att inrätta nya specialorgan för attlösa tvister på teleområdet. De skäl som talar för att skapa en särskildordning för tvistelösning på teleområdet är visserUgen starka. Med beaktande avde synpunkter som förts fram vid den hittUls gjorda översynen ispecialdomstolsfrågan anser jag emellertid inte att en lösning som innebär attdet tillskapas en s.k. domstolslUcnade av tvistefrågor påteleområdet bör läggas fram. Uttedningensförslag för att komma tUl rätta med tvister på teleområdet innebär attTelestyrelsen ges en mycket aktiv roU, dock utan att den formeUt har rätt attsUta partemas intema meUanhavande. Jag kan för egen del ansluta mig till den avuttedningen föreslagna ordningen som enUgt min mening bör regleras inom ramenför tiUsynsverksamhet. Utgångspunktenbör som jag ser det vara att de privattättsUga frågor som det här gäller i första hand bör lösas genom förhandlingar meUan berörda parter Om det visar sig att någon överenskommelse inte kan nås bör part kunna anmäla detta hos . Myndighetens första uppgift är härefter att medla meUan partema i syfte att en överenskom melse skaU träffas. På motsvarande sätt bör en anmälan i en tvist rörande ingångna avtal behandlas. Ett vUctigt led i myndighetens agerande i dessa feU är att utteda de förhåUanden som skaU utgöra gmnden för en överenskommelse. kan här använda de befogenheter i tiU- synshänseende som bör ges enligt telelagen. Jag utgår emeUertid från att partema efter begäran från myndigheten kommer att fegga fiam det underlag som behövs. FörhandUngs- och medlingsstadiet bör enUgt min mening utgöra tyngdpunkten i förfarandet. är snabbhet och effektivitet i myndighetens agerande vUctigt. Myndigheten bör så snart det går söka bedöma fömtsättiiingama för att träffa en överenskommelse 153 I samband med medling börmyndigheten, om en part begär det, kunna Prop. 1992/93:2(X) yttra sig omerbjudna eller tillämpade villkor är förenUga med föreskriftema i telelagen.Ett sådant yttrande är inte avsett att vara bindande för partema. Att möjUghetfinns att begära ett yttrande skaU i stäUet ses som en service i förhållandetUl berörda parter STATTEL-delegationen har föreslagit att myndigheten skaUkunna avge ett sådant yttrande cx:kså utan någon partsbegäran. Jag viU fiamhåUaatt avsikten är att parten på detta sätt skaU kunna begära ett uttalande avmyndigheten med tanken att det skaU kunna lecfe tiU att tvisten löses. Enordning där myndigheten yttrar sig utan att en part har begärt det bör såledesinte användas. AttTelestyrelsen agerar som medlare meUan partema eUer avger ett yttrande på partsbegäran hindrar inte att myndigheten tiUgriper andra medel som står tiU dessförfogande i tiUsynsverksamheten. kan också, om den anser att enprövning enUgt konkurrensfegen är befogad, anmäla ett vid sm tiUsyn konsteteratförhåUande tiU . Att göra dette i ett pågående medlings- eUeryttrandeärende kan dock ofta vara olämpUgt. ICC m.fl. har framhåUit att ettöverlämnande tUl inte bör ske utan att parten har medgettdetta. Även jag anser att partens åsUct därvidlag skaU tillmätas storbetydelse. EmeUertid anser jag inte att det bör vara förbjudet förTelestyrelsen att utan ett sådant medgivande anmäla förhållandet tiUKonkurrensverket. Demedel som kan komma att användas av är förelägganden CKh förbud.Föreläggandena får förenas med vite.