prop · GF03173 · 1992-01-01 00:00:00 — 2.23 delar uppfattningen att frågan om tillsyn av tävlingshästar bör utredas ytterligare. Beträffande tillsyn av hästar under träning är vi inte främmande för att denna tillsyn läggs på kommunen. Riktlinjer för tillsynen bör utarbetas. Förslaget om inbesiktning av cirkusar tillstyrks. Lokalt bör tillsynen inriktas på transportfordon och eventuella transportskador på djuren. Om regionalt samarbete tillämpas kan inspektion i varje kommun undvikas. 2.25 kommun: Tillsynen [av vilthägn] bör ankomma på miljö- och hälsoskyddsnämnden. Att tillsynen varit liten beror till stor del på bristande kunskap. 2.26 : Styrelsen anser att rollerna och ansvarsfördelningen för tillsynen av tävlingshästar, avelshästar och ridhästar måste klarläggas ytterligare. Inbesiktning av cirkusdjur vid säsongstart är ett bra förslag. Styrelsen menar att speciella typer av djurskyddstillsyn inte naturligt faller under ett lokalt ansvar. Fördelningen av tillsynsuppgifterna för speciella typer av djurhållning såsom tävlingshästar, djur som lever i djurparker, cirkusdjur och försöksdjur bör utformas på motsvarande sätt som gäller för tillsynen enligt miljöskyddslagen så att det ges en möjlighet för de kommuner som har kompetens att frivilligt ta på sig tillsynsansvaret. Men dessa speciella typer av djurskyddstillsyn bör inte tillhöra kommunerna obligatoriskt. 2.27 AB Trav och Galopp, 2.37 , 2.41 : Undertecknade organisationer instämmer i utredningens förslag att tillsynen inom hästsporten (exkl. tävlingstillsynen) måste finna en fungerande form. I likhet med utredaren anser även vi att bristen till största delen beror på bristande kompetens hos den organisation som utövar tillsynen av häst vid träning och på stall. Vi tillstyrker därför att en utredning kommer till stånd, i samverkan mellan myndigheter och sportens organisationer, med uppdrag att utröna behov av och kompetens vid tillsynen av häst utanför tävlingsmomentet liksom att finna den mest effektiva geografiska indelningen av en sådan tillsynsorganisation. En indelning av organisationen, bättre anpassad till hästsportens verksamhet, torde bättre kunna tillvarata befintlig och kommande kompetens och borde dessutom bli mer kostnadseffektiv. 2.29 Cirkusakademien: för cirkuskonstens bevarande i , som är en från cirkusbranschen helt fristående ideell sammanslutning, har följande synpunkter på jordbruksverkets rapport. har, enligt vad som sägs, informerats om bristande djurhållning på cirkusar. Anmärkningar har riktats mot både djurhållning och transportfordon. Därom nämns inte i övrigt något i rapporten. Cirkusakademien vill med anledning därav framhålla att misstankar om brister i djurhållningen, enligt erfarenhet, bara förekommit beträffande en av de sammanlagt 10--15 cirkusar som turnerat i . Cirkusakademien finner det därför anmärkningsvärt att jordbruksverket i egenskap av central tillsynsmyndighet inte synes ha medverkat till en intensifierad tillsynsverksamhet riktad mot den cirkus som torde ha föranlett informationerna om brister i djurhållningen. Verket har i stället valt att i sin framställning återkomma till lantbruksstyrelsens, i såväl förslag om ny djurskyddslagstiftning som rapporten 1988:9 om tillsyn enligt djurskyddslagen, framförda förslag om generellt tillståndstvång för rätt att visa resp. turnera med cirkusdjur, vilket i realiteten är samma sak. Likheten mellan förslagen beror på att alla i verksamma cirkusar måste kunna turnera. Det nu återupprepade förslaget om tillståndsplikt för rätten att turnera med djur är följaktligen av samma karaktär som de näringsfrihetsinskränkande tillståndskraven enligt 16 § djurskyddslagen (1988:534). Ett bifall till jordbruksverkets förslag skulle inte bara innebära en ytterligare byråkratisk belastning för cirkusverksamheten i . Det skulle dessutom medföra betydande merutgifter för samtliga cirkusar. Detta sammanhänger med den långa tid som alla från främmande länder införda djur samt deras dressörer och skötare måste hållas overksamma, innan jordbruksverket hunnit pröva resultaten av företagen veterinärbesiktning. Flertalet i förekommande cirkusdjur införs nämligen normalt före säsongstart från utlandet. Cirkusakademien finner det också angeläget att framhålla risken för att den föreslagna tillståndsprövningen kommer att resultera i längre gående förbud mot cirkusdjur än vad som följer av 35 § djurskyddsförordningen (1988:539). Cirkusakademien avstyrker följaktligen bifall till jordbruksverkets förslag om tillståndstvång i samband med cirkusverksamhet. I stället och som en bättre åtgärd till skydd för djuren föreslås att verket får samma åligganden och befogenheter som enligt 2--4 §§ kungörelsen (1959:486) om offentlig förevisning av djur tillkom lantbruksstyrelsen. Härutöver bör nämnas, att cirkusakademien med tillfredsställelse noterat den i 57 a § djurskyddsförordningen intagna nya föreskriften att kommunerna inte får ta ut någon avgift för tillsyn över djur som hålls som cirkusdjur. förutsätter att någon avgift inte heller skall få tas ut för den besiktnings- och tillståndsverksamhet som blir följden av ett mot all förmodan meddelat bifall till jordbruksverkets här ifrågavarande förslag. Såväl nya avgifter som tillståndstvång avseende cirkusdjuren kan enligt bedömning äventyra all framtida cirkusverksamhet i vårt land. 2.33 vill framhålla följande: -- tillsyn av försöksdjursverksamheten är komplicerad och kräver högt utbildade tillsynsmän/inspektörer, -- tillsyn av sådan verksamhet skall bedrivas på ett likartat sätt över hela landet, -- djurskyddsrådet bör på grund av allmänhetens stora intresse för försöksdjursfrågor ha en eller flera ledamöter som är väl insatta i försöksdjursproblematiken, -- avgift för tillsyn av försöksdjursverksamhet bör vara likartad i hela landet. -- att tillsyn av försöksdjursverksamhet i landet utreds separat. En speciell central tillsyn av denna verksamhet med speciella inspektörer bör övervägas, -- att djurskyddsrådet utökas med ledamot som ansvarar för/sysslar med försöksdjursvetenskap, -- att riktlinjer ges ut av jordbruksverket för hur tillsyn av försöksdjursverksamhet skall avgiftsbeläggas. När det gäller tillsynen av försöksdjur i kommuner, där försök med djur förekommer, bör tillsynsperson om möjligt närvara vid de försöksdjursetiska nämndernas sammanträden eller ta del av sammanträdesprotokollen. Med tanke på att det är mindre än en procent av hästarnas liv som utgörs av tävling, då det finns sakkunnig tillsyn av banveterinär och tävlingsledning, är det tillsynen under den dagliga träningen som är angelägen. Enligt uppgift i [jordbruksverkets rapport] är denna tillsyn i stort sett obefintlig. kan inte förstå, varför inte banveterinärer som de mest sakkunniga på området haft till uppgift att utöva denna tillsyn och finner det högst anmärkningsvärt, att banveterinärerna formellt inte ens har tillträde till träningsstallar och träningsbanor. 2.42 : Viss specialinriktad djurhållning samt träning och tävling med djur bör ha särskild experttillsyn. 2.44 : I [jordbruksverkets] rapport diskuteras olika speciella typer av djurhållning. finner det anmärkningsvärt att tillsyn av rennäringen inte behandlas här eller någon annanstans i rapporten. Djurskyddstillsynen av en så omfattande näringsgren bör även den granskas. Likaså bör enligt förbundets mening tillsynen av pälsdjursuppfödningen beröras i rapporten. Sällskapsdjuren och de djurskyddsproblem som kan uppstå vid sällskapsdjursinnehav berörs mycket summariskt i rapporten. anser det angeläget att ansvaret vid omhändertagandet av djur samt veterinärers skyldigheter i dessa sammanhang klarläggs. Förbundet menar att skyldigheten att anmäla misstänkta brott mot djurskyddslagen skall omfatta samtliga veterinärer och inte som enbart distriktsveterinärer. Medverkan av sakkunnig veterinär är en förutsättning för att tillsyn av specialiserade djurhållningar skall kunna bedrivas på ett godtagbart sätt. har för avsikt att se över försöksdjurstillsynen ytterligare. instämmer i att en sådan översyn behövs och förutsätter att resultatet kommer att remissbehandlas. Inför översynen vill veterinärförbundet särskilt framhålla följande. Det bör vara en ambition att tillsynen av försöksdjursverksamheten likriktas över landet. Försöksdjursområdet engagerar yrkesmässigt ett relativt stort och ökande antal veterinärer. Detta representerar en djurskyddsmässig resurs som i högre utsträckning än borde kunna tillvaratas. Inom universiteten bör universitetsveterinären ges sådana befogenheter att tjänsteutövningen utgör en graranti för en från djurskyddssynpunkt god ledning av verksamheten. På förekommen anledning har ansvarsgränserna mellan den regionala djurförsöksetiska nämnden och tillsynsmyndigheten diskuterats. Det är klarlagt att de djurförsöksetiska nämnderna inte har att utöva tillsynsverksamhet. Lokalt ligger detta ansvar på miljö- och hälsoskyddsförvaltningarna och motsvarande kommunala nämnder. Frågan om tillsynsansvaret skall ligga kvar på lokal nivå eller flyttas upp till regional alternativt central nivå bör penetreras noggrant i samband med översynen. Det viktigaste för kvaliteten i tillsynen är att kompetensnivån är tillfredsställande hos den som har att utöva tillsynen. I djurskyddslagen anges att det i miljö- och hälsoskyddsförvaltningarna skall finnas ''''''''djurskyddsutbildad personal i den omfattning som behövs för att nämnden skall kunna fullgöra sina uppgifter på ett tillfredsställande sätt''''''''. Många kommuner saknar personal med tillräckligt god utbildning. Detta torde vara än mera uttalat i de kommuner som också har ansvar för tillsyn av försöksdjur. Det räcker inte här med enbart en god allmän utbildning i djurskyddslagstiftning och i allmänna djurskyddsfrågor, utan det krävs även särskild utbildning i försöksdjursverksamhetens villkor. tillstyrker förslaget att anordna träffar för utbildning och utbyte av erfarenheter mellan kommuner med försöksdjurstillsyn. Delvis har rapportens presentationer av försöksdjursområdet uppfattats som tendentiöst negativa och i viss mån osakliga. anser det väsentligt att jordbruksverket knyter försöksdjurssakkunnig expertis till den aviserade översynen. Innebörden i 2 § i djurskyddslagen är att om ett djurförsök tillstyrkts i djurförsöksetisk nämnd skall djuren inte anses vara utsatta för onödigt lidande. Den bärande tanken i detta resonemang är att den etiska prövningen måste hållas åtskild från tillsynen. Denna tanke leder dock till svåra bedömningar av djurens situation både före och under försök. I tillsynsarbetet gäller att djurets eventuella lidande skall bedömas i relation till försöksledarens beskrivningar av ''''''''djurets situation'''''''' i ansökan till etiska nämnden. Denna bedömning kräver såväl sakkunskap som förmåga till inlevelse i djurens situation. instämmer i att det är angeläget att tillsyn av tävlingshästar utreds ytterligare. Vidare menar förbundet att tillsynen skall gälla samtliga sporthästar och inte enbart de som används för tävlingsverksamhet. Antalet hobby- och sporthästar har ökat kraftigt . Det finns många hästägare med bristande kunskaper och med mycket begränsad erfarenhet av hästskötsel. Detta leder till att hästar hålls och sköts på ett från djurskyddssynpunkt oacceptabelt sätt. Nuvarande förhållanden är otillfredsställande vad gäller möjligheten att utöva tillsyn annat än vid tävling. För att den nya djurskyddslagens intentioner, t.ex. dopingförbudet (som gäller både vid tävling och vid träning), skall uppfyllas krävs en rejäl tillsyn vid all träningsverksamhet och inte som enbart vid tävlingstillfällen. Förbundet förutsätter att den aviserade utredningen görs med hjälp av veterinär expertis samt att veterinärförbundet får tillfälle att avge synpunkter på tillsyn av tävlingshästar vid en remissbehandling. 2.46 : Förslagen berör bl.a. tillsyn av cirkusdjur. Jag önskar därför i egenskap av erfaren cirkusföretagare framföra följande synpunkter. Innehållet i den nya djurskyddslagen och djurskyddsförordningen är enligt min bedömning i flera avseenden tillfredsställande. Jag har framför allt konstaterat att djurskyddsförordningen inte kompletterats med den av lantbruksstyrelsen föreslagna bestämmelsen om tillståndstvång för rätten att visa djur på cirkus utan i stället (57 a §) försetts med en bestämmelse att kommunerna inte får ta ut någon avgift för tillsyn av cirkusdjur. Det som förvånar mig är att jordbruksverket nu -- liksom lantbruksstyrelsen i sin rapport 1988:9 -- kommer med ett nytt yrkande om tillståndstvång. Detta yrkande har visserligen formulerats som att avse rätten att turnera med cirkusdjur men gäller i själva verket samma sak som det ursprungliga önskemålet om tillståndstvång för rätten att visa djur på cirkus. Utan rätt att turnera med djur får en cirkus nämligen aldrig tillfälle att visa några djur. Det jag bl.a. befarar, om det föreslagna tillståndstvånget skulle bli en realitet, är att jordbruksverket kommer att ställa så stränga krav på djurhållningen att verket den vägen på egen hand inför ett förbud mot den enligt djurskyddsförordningen tillåtna cirkusförevisningen av elefanter och sjölejon. En ytterligare negativ konsekvens sammanhänger med att flertalet i förekommande cirkusar inte äger några djur utan för varje ny cirkussäsong engagerar de djur som de önskar förevisa från utlandet. Dessa djur anländer av bl.a. kostnadsskäl inte förrän någon dag före säsongstarten till . Ett av veterinärbesiktning föregånget tillståndsförfarande skulle då innebära att djuren med dressörer och skötare måste mot höga kostnader anlända till mycket , sannolikt , innan cirkussäsongen kan ta sin början. Om det över huvud taget blir någon cirkussäsong, ty jordbruksverket kan ju neka tillstånd och utan djur finns det inte reell möjlighet att företa en cirkusturné i . bör nämnas, att säsongstart och turnéstart är identiska begrepp. Min egen familjs cirkus -- Cirkus -- befinner sig visserligen i en gynnsammare situation, eftersom den äger majoriteten av de djur som visas under våra turnéer i . Veterinärbesiktningen av dessa djur skulle därför kunna ombesörjas i så god tid före säsongstarten att vi hinner få jordbruksverkets eventuella tillstånd, innan vi börjar vår turné. Även Cirkus skulle dock drabbas av de nämnda konsekvenserna med avseende på de djur som vi engagerar från utlandet. Situationen kompliceras dessutom av att vår cirkus, liksom övriga i förekommande cirkusar, ibland nödgas engagera kompletterande djurnummer under pågående säsong. Jag föreslår följaktligen att tillståndskravet inte blir en realitet och i all synnerhet inte förenas med några avgifter för cirkusarna. De har det besvärligt nog ändå med olika pålagor och föreskrifter. De informationer som jordbruksverket erhållit om bristande djurhållning, på förmodligen en enda cirkus, bör inte rimligen föranleda en intensifierad djurskyddsbesiktning av alla cirkusar i . Troligen finns det ingen annan form av djurhållning som är så öppen för allmänhetens och specialisternas insyn som cirkus. 3.2 Universitets- och högskoleämbetet: Beträffande de nu uttagna avgifterna visar det sig att de varierar utan att fasta normer finns. Även i denna fråga bör en central genomgång göras, vilken sedan får läggas till grund för hur en eventuell utdebitering skall utformas. Man bör här kunna tänka sig antingen en central avgiftshantering genom etablerade organ eller en lokal utdebitering. Det är väsentligt att det system man väljer får en konsekvent uppbyggnad i hela landet. : Miljö- och hälsoskyddsnämnderna har haft olika syn på avgifter för tillsynen av försöksdjur. kommun har inga avgifter för tillsynen. krävde i en första omgång . av för två timmars årlig tillsyn. Efter förhandlingar är avgiften nu . Även detta belopp ger en mycket hög timpenning. Ett alternativ till fast avgift är en rimlig timpenning som utgår för den faktiska tiden för tillsynen. : Avgift för tillsyn skall tas ut. Denna avgift bör ej få tas ut om adekvat kompetens för tillsynen saknas. : En avgiftsbeläggning av tillsynsmyndighetens verksamhet synes, ur försöksdjursverksamhetens synvinkel, inte vara önskvärd. Tillsyn bör ligga i kommunens intresse (kommunmedborgarnas intresse) och bör tas ut på annat sätt än som besöks- eller timavgifter. : När det gäller central eller styrning av tillsynsavgifterna kan vi acceptera den sistnämnda formen. Vi menar att detta kan ge möjlighet till ett visst förhandlingsutrymme beträffande avgiftens storlek i relation till verksamheten. : En fjärdedel av kommunerna tar ut en avgift för djurskyddstillsynen. Det har framförts önskemål om central styrning, om en enhetlig taxa, m.m. Eftersom inga tillsynsmedel tillförs forskningsanslagen, förutsätter institutionen att eventuella avgifter begränsas till att gälla endast den kommersiellt inriktade djurhållningen. Institutionen föreslår att kommunerna, som själva beslutar huruvida avgift skall tas ut och hur stor den skall vara, delges denna synpunkt och rekommenderas att följa den. : Kommunerna bestämmer , enligt regeringens bemyndigande, själva om tillsynsavgifter. Detta har lett till mycket varierande förhållanden i olika kommuner. Det är otillfredsställande av många skäl. Det bästa vore självklart att inte ha något utgiftsuttag alls vid rutininspektioner. stöder i andra hand jordbruksverkets uppfattning att det skulle vara en förbättring att i stället införa en central styrning av principerna för en tillsynstaxa, och sannolikt även för avgifternas storlek. Som utgångspunkt för konstruktionen av ett sådant system skulle man, som jordbruksverket påpekar, kunna ha det system som gäller för livsmedelstillsyn. Det är dock viktigt att påpeka att man måste se till att det i tillräcklig omfattning finns kvalificerad tillsynspersonal med kunskap om djurförsöksverksamhet och dess villkor innan ett eventuellt avgiftssystem tillåts träda i kraft. Hur kostnaderna i så fall skall bestridas -- av enskilda tillsynsobjekt eller av verksamheten i stort -- måste bli föremål för noggrann utredning innan ett beslut i frågan fattas. Det är ju t.ex. så att tillsynsobjekt som är välskötta kräver förhållandevis lite tillsynsarbete, medan andra objekt kan kräva mera omfattande resurser. Om ett fast pris per objekt tillämpas betyder det i praktiken att de välskötta anläggningarna får vara med och betala för de resurser som krävs för tillsyn av mindre välskötta anläggningar. : Beslutet om ett avgiftssystem motiverar också rektorsämbetet att utifrån högskolans och forskningens perspektiv ställa krav på, och därigenom bidra till, en djurskyddsmässigt och sakligt grundad hög kvalité på tillsynen. : En central styrning av tillsynsavgifterna vore att föredra för att dämpa den utveckling mot ökande avgifter som vissa kommuner försökt införa. 3.5 Statskontoret: menar att det skulle vara bättre om ''''''''avgifterna utformades på samma sätt som för livsmedelstillsynen, vilket skulle innebära samma avgifter i hela landet''''''''. Finansieringssystemet för livsmedelskontrollen är emellertid i första hand inriktat på att finansiera kostnader för provtagning, laboratorieanalyser, m.m. Det är inte avsett att finansiera inspektionsverksamhet, som funktionellt sett torde ha större likhet med djurskyddstillsynen. Frågor om kommunernas tillsynsuppgifter på miljöområdet och därmed sammanhängande överväganden behandlas av utredningen om kommunernas arbete för en god livsmiljö. Även miljöskyddskommitténs arbete kan komma att få betydelse härvidlag. Mot den bakgrunden anser statskontoret att det inte nu finns skäl att förändra nuvarande finansieringssystem för tillsynsarbetet på djurskyddsområdet. 3.6 förvaltningsrevision genomför en granskning av myndigheter med ett betydande inslag av egenkontroll som underlag för den offentliga tillsynen. Som en del av granskningen ingår avgifterna för livsmedels- och miljötillsynen som delvis handhas av kommunala förvaltningar, i de flesta fall miljö- och hälsoskyddsförvaltningarna. RRV kan därför senare få anledning att återkomma till frågor rörande både egenkontroll och avgifter för offentlig tillsyn. 3.8 Kammarrätten i delar jordbruksverkets uppfattning i fråga om avgifter för djurskyddstillsynen. Kammarrätten anser att det inte föreligger något principiellt hinder mot en bestämmelse som innebär en central styrning av tillsynsavgifterna i enlighet med vad som gäller för livsmedelskontrollen. Avgifterna kan antas vara ett medel för att höja nivån på tillsynen. Samma avgifter i hela landet bör också medföra en likartad tillsyn, vilket borde vara positivt. 3.9 : Avgifterna för tillsynen får inte bli alltför betungande. Därför måste det vara den enskilda kommunen som fastställer tillsynsavgiften, varvid även omfattningen av samverkan med egenkontrollen inom kommunen bör beaktas. 3.10 anser att djurskyddstillsyn bör belasta det allmänna. 3.14 i län avstyrker förslaget till avgifter för djurskyddstillsyn. Förslaget verkar ogenomtänkt med hänsyn till att avgift för livsmedelstillsyn, vars principer skulle ligga till grund även för djurskyddstillsynsavgiften, debiteras företag och beräknas på omsättning, årsanställda samt verksamhetsinriktning. Djurskyddstillsyn riktas mycket ofta mot djurhållning/djur som drivs/hålls av icke-företagare. I förhållande till förslaget är gällande bestämmelser bättre, dvs. att varje kommun själv bestämmer om eventuell avgift och avgiftens storlek. 3.21 kommun: Principen bör vara att varje kommun skall besluta om sina avgifter och dess nivå i förhållande till kostnaderna. bör utarbeta råd och principer för avgiftssystemens konstruktion. 3.22 kommun: Varje kommun skall besluta om sina avgifter. 3.23 delar kommunförbundets uppfattning om avgifter för djurskyddstillsyn. Det taxeförslag som kommunförbundet utarbetat bör kunna tillämpas i de fall där kommunen avser att avgiftsbelägga verksamheten. 3.24 kommun: Om avgifter måste tas ut är det önskvärt att avgifterna styrs centralt så att de blir lika i hela landet och tas ut på annat sätt än som besöksavgift. Från arbetsmiljösynpunkt underlättar inte införande av avgifter tillsynsarbetet, snarare tvärtom. Någon större diskussion om själva principfrågan ''''''''avgifter för tillsyn'''''''' har nog inte förts, vilket får ses som en brist i sammanhanget. 3.25 kommun: Avgifternas storlek bör samordnas. Det är mycket olyckligt att två grannkommuner har olika avgifter. Kommunmedborgarna reagerar mot ojämlikheten. 3.26 : Styrelsen avvisar bestämt jordbruksverkets förslag om en central styrning av avgifterna för djurskyddstillsynen. Styrelsens inställning är att varje kommun själv skall besluta om avgifterna och att en kommun skall kunna införa avgifter efter sitt behov och den kostnadstäckning som man anser att näringen skall täcka av verksamheten. Vid avgiftens utformning skall kommunallagens självkostnadsprincip självfallet gälla. 3.33 vill framhålla följande: -- avgift för tillsyn av försöksdjursverksamhet bör vara likartad i hela landet. -- att riktlinjer ges ut av jordbruksverket för hur tillsyn av försöksdjursverksamhet skall avgiftsbeläggas. 3.36 anser inte, att enskild djurägare skall betala för en djurskyddstillsyn som är ett offentligt ansvar, särskilt som många och kanske de flesta är med om att finansiera en egentillsyn eller hälsokontroll med delvis samma syfte. 3.38 : Vad avser avgiftssättningen i samband med djurskyddsfrågan delar SKK Svenska kommunförbundets uppfattning att denna fråga skall avgöras av resp. kommun. Det är vår bestämda uppfattning att avgiftsbeläggning av denna typ av kontroll ej skall ske då en uppenbar risk kommer att bli följden för att uppfödare, med god hundhållning, får vara med och betala för det arbete, som kommunen lägger ned på problemkennlar som sannolikt aldrig betalar (jfr sociala myndigheter). Denna uppfattning framkommer även i rapporten från berörda kommuner. 3.42 : Tillsynsavgifterna bör enligt vår uppfattning utformas enligt samma princip som inom livsmedelstillsynen. Vi förordar en fast årlig avgift som bestäms med hänsyn till objektets omfattning.