prop · GG0360 · 1992-12-31 00:00:00 — Förutom Justitiekanslerns invändning om erforderliglagstiftningsteknik kan, som vissa remissinstanser påpekat, den invändningengöras mot förslagen i promemorian att de bara avser sådan miljöfarligverksamhet som enligt miljöskyddslagen är tillståndspliktig. Detta har såvittkan bedömas ingen praktisk betydelse men skulle ändå kunnauppfattas som en teknik för genomförandet som inte lill fullo är ägnad attmotsvara förpliktelser enligt . Med hänsyn till det anförda finner regeringen att denlösning med ett bemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter som fleraremissinstanser har föreslagit är den lämpligaste metoden att uppfyllaEES-avtalet såvitt avser flertalet av de direktiv som motsvararmiljöskyddslagens tillämpningsområde. För de direktiv som gäller förbränningoch hantering av spillolja bör dock en annan lösning väljas. Regeringenåterkommer strax lill detta. Ettbemyndigande att meddela föreskrifter bör vara så allmänt hållet att det kan tillämpas inom miljöskyddslagens område även om EES-avlalel fylls ut med nya rättsakter frän EG. Förhandlingar om sådana kompletteringar har redan påbörjats. Bemyndiganderegeln bör göra det möjligt för rege ringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att i fräga om miljö- 9 farlig verksamhet meddela sädana föreskrifter omskyddsåtgärder, begräns- Prop. 1992/93:60 ning av verksamheten ochförsiktighetsmått i övrigt som på grund av av godkändaåtaganden enligt EES-avlalel inte får åsidosättas. Ett sådant bemyndigande, somockså står i överensstämmelse med regeringsformens föreskrifter omnormgivning, tillgodoser önskemålet från flera remissinstanser att inte tyngamiljöskyddslagen med detaljregler i form av definitioner, listor medgränsvärden, m.m. Sådana bestämmelser kan istället tas in i enregeringsförordning eller myndighetsföreskrifter sä att direktiventransformeras till svensk rätt. Som föreslagits av flera remissinstanser bör bemyndigandetinordnas under miljöskyddslagens lillätlighetsregler. Därmed uppkommer fråganhur föreskrifter som meddelas med stöd av ett sådant bemyndigande förhåller sigtill redan meddelade tillstånd. har framfört att en systematiskavstämning av gällande tillstånd mot EG-reglernas krav måste ske. Med hänsyntill vad som framkommit om förhällandet mellan de krav pä en verksamhet ellerett utsläpp som gäller enligt EG-reglerna och den reglering som redan gäller iSverige framstår en sådan avstämning som mindre lämplig inte minst av resursskäl.1 stället finns det skäl att arbetet inriktas pä den grannlaga uppgiften attmeddela föreskrifter i sådana fall där den svenska regleringen inte uppfyllerEG-kraven. Regeringen återkommer strax med exempel på vad sädana föreskrifterskulle kunna avse. När föreskrifter meddelas måste de med hänsyn tillåtagandena enligt även bli gällande framför tidigare meddeladetillstånd. Frågan om gällande tillstånds förhållande till generellaföreskrifter har varit föremål för Lagrådets behandling. I enlagrådsremiss som beslutades av regeringen föreslogs i vad somnu motsvaras av 8 a § miljöskyddslagen ett bemyndigande för regeringen ellerlänsstyrelsen att såvitt avsäg särskilt föroreningskänsliga områden föreskrivade skyddsåtgärder, begränsningar och försiktighetsmått i övrigt förverksamhelen som behövdes för alt tillgodose syftet med regeringensförordnande om området. I lagrädsremissen föreslogs ocksä ett tillägg till 22 §med en hänvisning till den nu refererade bestämmelsen. I anslutning tillförslaget till ändring i 22 § anförde lagrådet (prop. 1984/85:10 s 77): "Denna paragraf innehåller den grundläggandebestämmelsen om ett till-slåndsbesluts rättsverkan. Bestämmelsens huvudsakligainnebörd är att ett enligt lagen meddelat tillstånd till viss verksamhet intefår upphävas eller ändras i skärpande riktning "om inte annat följer"av vissa särskilt uppräknade bestämmelser i lagen. I remissprotokollet föreslås den ändringen att 8 b §införs bland de särskilt uppräknade bestämmelser som anges kunna utgöra grundför ett undantag från huvudregeln om ett beviljat tillstånds i principoinskränkta giltighet. Vid en jämförelse med de bestämmelser till vilkaförevarande paragraf nu hänvisar framträder den väsentliga skillnaden att deföreskrifter som avses i 8 b § är av generell natur och kommer att beröra ettsannolikt ganska vidsträckt omräde medan det i samtliga andra fall gäller ettinskridande i en given situation med nya föreskrifter beträffande en enskildverksamhet för vilken elt tillståndsbeslut redan har meddelats. En ordning som sålunda medför att ett individuellttillständsbeslut i väx- lande utsträckning kan få ändrat innehåll på grund av senaremeddelade ge- Prop. 1992/93:60 nerella föreskrifter inger sä pass starkabetänkligheter av principiell natur att den bör tillgripas endast om myckettungt vägande skäl kan åberopas härför. Sådana skäl synes inte föreligga i nuaktuellt fall eftersom bestämmelserna i 24 och 25 §§ torde öppna tillräckligamöjligheter för de ändringar i skärpande riktning av enskilda tillständsbeslutsom kan tänkas bli erforderliga på grund av de förhållanden som motiverar attdet omräde där verksamheten bedrivs förklaras som "särskiltföroreningskänsligt". Det kan tilläggas att, i motsats till den som förebildnärmast åberopade bestämmelsen i 8 § om generellt förbud mot utsläppande avavloppsvatten i visst vattenområde, de nu föreslagna bestämmelserna inteinnehåller nägon föreskrift om alt hänsyn skall tas lill bl.a. "fabrikeller inrättning som anlagts innan beslutet meddelats". Avspecialmotiveringen till den föreslagna 8 b § framgår emellertid att det ivarje särskilt fall beträffande verksamheter för vilka tillstånd har beviljatsinnan de generella föreskrifterna meddelades kan "finnas skäl" attmedge undantag enligt den föreslagna särskilda dispensregeln i andra stycket(tredje stycket enligt den av lagrådet förordade lydelsen av 8 a §). Mot bakgrund av vad som anförts finner lagrädet attövervägande skäl talar för den lösningen att ifrägavarande generellaföreskrifter inte skall bli direkt tillämpliga beträffande verksamheter förvilka särskilda tillständsbeslut har meddelats." Lagrådets yttrande belyser rättsläget när generellaföreskrifter övervägs. Vid bedömningen av frågan om intresset är tyngre i detlaän i det åberopade lagstiftningsärendet att låta generella föreskrifter gå föremeddelade tillstånd kan först göras gällande att en hänvisning till 24 och 25§§ miljöskyddslagen, vilka innehåller föreskrifter om omprövning, inle harsamma bärighet nu som då. 1 de fall etl EG-direktiv medför att ett förbud mästeinföras eller elt gränsvärde ändras finns enligt EG-direktiven i de flesta fallinte utrymme för en sädan skälighetsprövning av myndigheterna i det enskildafallet som 24 § miljöskyddslagen ger möjlighet till. Vidare framstår det somsynnerligen angeläget att de lagstiftningsåtgärder som vidtas möjliggör etlheltäckande genomförande av . I de fall den nuvarande svenska regleringeninte uppfyller EG:s krav måste bemyndigandet ha en sådan omfattning attluckorna kan täppas till. Det är därför enligt regeringens mening nu befogatatt de föreskrifter som meddelas i princip skall iakttas även av dem som hartillstånd med lindrigare utsläppsvillkor. Detta bör framgå genom ett tilläggtill 22 § miljöskyddslagen. Det kan för övrigt anmärkas att bestämmelserna omhögsta svavelhalt i eldningsolja i förordningen (1976:1055) om svavelhaltigtbränsle tar över vad som kan ha föreskrivits som villkor för svavelutsläpp iett tillståndsbeslut enligt miljöskyddslagen. FleraEG-direktiv innehåller krav på att utsläpp av farliga ämnen får ske först efter tillstånd. Här ger redan 10 § miljöskyddslagen de möjligheter som behövs för att föreskriva krav pä tillstånd. Därutöver innehåller flera direk tiv regler om att givna tillstånd skall omprövas . Enligt 24 §mil jöskyddslagen får omprövning av tillständsvillkor ske när tio är förflutit från tiUståndsbeslutet samt därutöver bl.a. om det genom verksamheten upp kommit någon olägenhet som inte förutsågs när verksamheten tilläts och ett förbud framstår som en alltför ingripande åtgärd, om förhållandena i omgiv ningen har ändrats väsentligt, om en från miljösynpunkt väsentlig förbätt- ., ring kan uppnås med användning av någon ny process- ellerreningsteknik Prop. 1992/93:60 samt om användandet av nägon ny teknik förmätning eller uppskattning av förorening eller annan störning skulle medföraväsentligt bättre förutsättningar för alt kontrollera verksamhelen. För attsjälva tillståndet skall omprövas, dvs. upphävas, krävs enligt 23 § mycketstarka skäl. Däremot kan enligt 18 § 1 st 2 meningen ett tillstånd enligtmiljöskyddslagen tidsbegränsas. Flera av remissinstanserna har gjort invändningar mot atten möjlighet införs till omprövning redan efter fyra är. Värmeverksföreningenanför att en övergång från tillstånd där villkoren omprövas tilltillstånd som skall omprövas vart fjärde är ökar osäkerheten ianläggningsägarnas långtidsplanering. Enligt Kraftsam är sä täta omprövningarinte befogade när det gäller deponering av avfall frånförbränningsanläggningar. menar att det generella kravet päomprövning vart fjärde är endast medför ökad byråkrati och högre kostnader ulanalt miljöskyddet förbättras. I regeringens direktiv (dir. 1989:32) tillmiljöskyddskommittén aktualiseras onipröv-ningstiden. Det ingår i kommitténsuppdrag att överväga om nuvarande möjligheter till omprövning av villkor ärtill fyllest för att anpassa tillstånden till ändrade miljöförhållanden. Med hänsyn till den allsidiga prövning av en verksamhetsom enligt 18 § miljöskyddslagen skall ske när tillstånd meddelas, till att deomprövnings-möjligheter som finns i vissa fall kan aktualiseras förflutit från lillslåndsbeslulel samt då frågan behandlas av enutredning som skall lämna sitt slutbetänkande , finnerregeringen inte skäl att på grund av föreslåändring i miljöskyddslagens omprövningsregler. Direktiven innehåller också bestämmelser avtillsynskaraktär, närmast om uppgiftsskyldighet. Eftersom dessa regler i förstahand inte gäller skyldigheter för enskilda ulan staternas förhållande tillgemensamma övervakningsorgan föranleder de inte lagstiftning. För den tillsynsom behövs med anledning av de föreskrifter som kan komma att meddelasinnehåller miljöskyddslagen, främst i 40 §, redan de regler som behövs. Utöver de generellt verkande förslagen innehåller ocksådepartementspromemorian förslag lill ändringar i miljöskyddslagen i vissasärskilda frägor. När det gäller direktivet 75/439/EEG ändrat genomdirektivet 87/101/EEG om spillolja föreslås i promemorian att en hänvisningtill införs i miljöskyddslagen rörande utsläpp till luften vidförbränning av spillolja samt att en förordning om hantering av spilloljautfärdas i anslutning till lagen om kemiska produkter. Spillolja är en kemisk produkt och räknas till kategorinoljeavfall. I rättsligt avseende är det alltsä lagen (1985:426) om kemiskaprodukter (LKP) och närmast förordningen (1985:841) om miljöfarligt avfall somreglerar hanteringen av produkten. I den utsträckning det är fråga om utsläpptill omgivningen av spillolja eller rester därav kan dock miljöskyddslagenvara aktuell Vissa supplerande regler återfinns ocksä irenhållningslagstift- Prop. 1992/93:60 ningen. Direktivet 75/439/EEG ändrat genom direktivet 87/101/EEGinnefattar både generella och mer detaljerade regler till skydd för människorshälsa och miljön. De artiklar som är allmänt hållna täcks avgällande svensk lagstiftning. Även frågor om tillständstvång ochuppgiftsskyldighet finns reglerade i gällande svensk lagstiftning. Den merdetaljerade regleringen, t.ex om vad som skall gälla i fråga om regenereringav spillolja, saknas dock i liksom vad gäller de krav vid förbränningsom framgår av arlikel 8 i direktiv /101/EEG jämfört med bilagan.Med hänsynfrämst till all föreskrifterna i arlikel 8 i direktivet och den till artikelnknutna bilagan saknar motsvarande svensk reglering krävs en komplettering avbefintliga svenska föreskrifter. Redan nu innehåller 5 § lagen om kemiskaprodukter ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringenbe-stämmcr att meddela särskilda föreskrifter om försiktighetsmått. Detta bemyndigandetorde vara tillräckligt för alt reglera hanteringen, inklusive förbränningen,av spillolja. Som ett komplement till förordningen om miljöfarligt avfall börför genomförande av direktivet utfärdas en särskild förordning om hantering avspillolja. En sådan förordning om liantcriiig av spillolja kanutformas i nära anslutning till direktivet 87/101/EEG och alltså inledningsvisinnehålla en definition av vad som avses med spillolja. Därefter anges deförsiktighetsmått, innefattande gränsvärden för högsta tillåtna utsläpp vidförbränning samt övriga åtgärder som skall iakttas av den som befattar sig medspillolja på olika sätt. Särskilda regler om tillståndsgivning måste också ingåi förordningen. 1 frågor om tillsyn ocli ansvar kan hänvisas till lagen omkemiska produkter. Individuella gränsvärden för utsläpp av vissa ämnen vidförbränning av spillolja prövas i vissa fall enligt miljöskyddslagen i sambandmed fastställande av tillståndsvillkor för miljöfarlig verksamhet. 1 enförordning under LKP fastställda gränsvärden för högsta tillåtna utsläpp vidförbränning av spillolja blir generellt tillämpliga och kommer således även attgälla då sådana bestämmelser innebär strängare krav än ett tillståndsvillkorenligt miljöskyddslagen. Vidare föreslås i departementspromcniorian i anslutningtill direktivet S0/68/EEG föreskrifter i miljöskyddslagen om skydd för grundvattnet.AvNaturvårdsverkets allmänna råd (90; 15) framgår att den svenska ambitionen päområdet är att tillförsel till grundvattnet av farliga ämnen inte skall förekomma.Reglerna i direktivet om tillståndsgivning har redan motsvarigheter imiljöskyddslagen. Direktivets delaljregler om otillåtna utsläpp samt omprövningsreglernasaknar dock motsvarighet i den relevanta svenska författningen,miljöskyddslagen. Dessa regler är inte heller direkt förenliga medmiljöskyddslagens bestämmelser. Av redogörelsen i departementspromemorian förtillämpningen inom EG framgår all ställer upp stränga formkrav förgenomförandet i den nationella lagstiftningen av ifrägavarande direktiv. Idirektivet sägs också att de nationella åtgärderna skall vidtas genomlagstiftning. Enligt direktivet skall direkta utsläpp av de ämnen somupptas i direktivets kategori 1, med vissa niycket begränsade undantagsmöjligheler, förbjudas. De förbud och andra restriktioner som krävs pä dettaområde kan medde- Prop. 1992/93:60 las med stöd av det nya bemyndigandet ilagen. Även i fråga om användning av avloppsslam i jordbruketföresläs i departementspromemorian särskilda föreskrifter i miljöskyddslagen.Som framhållits i promemorian finirs det inte någon svensk lagstiftning somsärskilt reglerar hantering av avloppsslam. Miljöskyddslagen är dock tillämpligpå användning av mark, byggnad eller anläggning pä sätt som (eljest) kan medföraförorening av mark, av vattendrag, sjö eller annat vattenområde eller avgrundvatten. I 6 b § lagen (1979:425) om skötsel av jordbruksmark(skötsellagen) finns ett bemyndigande att meddela föreskrifter omförsiktighetsmått för gödselhantering. Bemyndigandet avser inte i första handslamhantering utan användningen av stallgödsel, (prop. 1987/88:128 s 46 ff). I förordningen (1979:426) om skötsel av jordbruksmarkregleras bl.a. under vilken tidpunkt som stallgödsel och andraorganiska gödselmedel inte får spridas. Enligt 5 § lagen om kemiska produkter får regeringen ellerden myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter omförsiktighetsmått vid kemikaliehantering. gällande allmänna råd (90:13) angerföljande riktvärden för metaller i slam för jordbruksanvändning och förgrönytor (mg/kg torrsubstans): Nickel 100 Zink 1 500 Vid enjämförelse med EG:s direktiv framgår att riktlinjer angerbetydligt lägre lungmetallhaller än direktivet. För att uppfylla åtaganden enligt börden svenska lagstiftningen innehålla regler om högsta tungmetallhalt i detavloppsslam som används för jordbruksändamäl. Föreskrifter om della börmeddelas med stöd av 5 § lagen om kemiska produkter. Det bör föreskrivas attslam inte får saluföras eller överlåtas för jordbruksändamål om innehållet avtungmetaller överskrider ett visst angivet gränsvärde. Därigenom läggs ansvaretför tungmetallhalten på dem som överlåter slam till jordbruket. Därutöver innehåller direktivet bestämmelser som gällersjälva markanvändningen och som därför snarare faller inom miljöskyddslagenstillämpningsområde. Med anledning av dessa bestämmelser kan det t. ex. finnasanledning att i svenska föreskrifter ange hur stor ärlig mängd avloppsslam somfår tillföras marken. Vidare bör det finnas bestämmelser om alt slam inte fåranvändas pä betesmark eller på mark där grönfoder produceras inom ,lägst före användningen eller skörd. heller fä användas på mark med odlingar av frukt ochgrönsaker utom frukt- Prop. 1992/93:60 träd. Vidare bör det vara förbjudet attanvända slam på mark avsedd för odling av sädan frukt och sådana grönsaker somnormalt är i direkt kontakt med jorden och normalt konsumeras råa, före skörden samt under skörden. Det bör ocksä vara förbjudet attanvända slam på jordbruksmark som innehåller höga halter av tungmetaller. Denu uppräknade bestämmelserna kan genomföras med stöd av det nya bemyndigandet imiljöskyddslagen. redovisar i sin rapport den 30 juni1992, Vägen lill ett renare slam, föranledd av ett regeringsuppdrag, åtgärdersom bör genomföras vad avser slam frän kommunala avloppsreningsverk i syfteatt få slam som riskfritt kan användas även i elt långsiktigt perspektiv.Regeringen avser all i en planerad proposition om ett kretsloppssamhällebehandla förslag lill sådana åtgärder. När det gäller de övriga föreskrifter som kan bli aktuellaatt meddela med stöd av det nya bemyndigandet har följande framkommit. Regeringen delar promeinorians bedömning att ipraktiken väl uppfyller EG:s gränsvärden för utsläpp såvitt avser direktivet76/464/EEG om förorening genom utsläpp av vissa farliga ämnen i gemenskapensvattenmiljö med därtill hörande dotlerdirekliv (84/491/EEG, 86/280/EEG,88/347/EEG, 90/415/EEG, 82/156/EEG, 84/176/EEG, 83/513/EEG). Verksamheter medutsläpp av sådana ämnen som anges i dotlerdirektiven förekommer i imyckel begränsad omfattning och är då, såvitt bekant, föremål lör tillståndenligt miljöskyddslagen, vilket bör tas med i bilden när föreskrifter ihithörande frågor övervägs. Direktivet 91/271/EEG om rening av avloppsvatten fråntätbebyggelse innehåller dels bestämmelser om i vilka fall avloppsanläggningarskall finnas, dels krav pä de anläggningar som skall finnas. Som framgår avpromemorian innehåller svensk lagsliftning sammantagen redan de regler sombehövs i frågor om anläggningsskyldighetens inträde. Reniiigsnivån bestäms enligt svensk lag inom ramen förmiljöskyddslagens prövningssystem. Sådana utsläpp av avloppsvatten skall alltidtillståndprö-vas. Delta följer av 3 § samt avsnitt 92 i bilagan tillmiljöskyddsförordningen. Tillslåndsvillkoren för anläggningarna utformasindividuellt och skall enligt 18 § miljöskyddslagen noggrant anges itiUståndsbeslutet. Det finns också vägledande allmänna räd (86:4) som harfastställts av . Dessa allmänna råd har stor betydelse vid villkorsprövningen.Frånsett de krav på kvävereduktion som finns i EG:s direktiv torde vid densvenska villkorsprövningen de av EG uppställda kraven innehållas. Regler omkvävereduktion kan meddelas med stöd av det föreslagna bemyndigandet. EG-reglernaträder i detta avseende i kraft . EES-avtaletomfattar vidare ett ramdirektiv, 84/360/EEG om bekämpning av luftförorening från industrianläggningar. Gränsvärden för luftförore ningar anges i direktiv /609/EEG om begränsning av utsläpp lill luften av vissa föroreningar frän stora förbränningsanläggningar, direktiv /369/EEG om förhindrande av luftförorening frän nya kommunala avfallsförbrännings anläggningar saml direktiv /429/EEG om minskning av luftförorening från befintliga kommunala avfallsförbränningsanläggningar. vet angesdel viktigaste målel vara att berörda anläggningar blir tillständs- Prop.1992/93:60 pliktiga. Sedan tillkomsten av miljöskyddslagen (1969:387) harverksamhet vid sådana anläggningar som avses med förevarande fyra direktivvarit till-ståndspliktiga. Regeringen beslöt 1987 om högsta tillåtna halter vidutsläpp av olika ämnen från soptörbränningsanläggningar och att kraven skullevara uppfyllda för befintliga anläggningar . Samtliga 22sopförbränningsanläggningar i har utsläpp som ligger klart under deav regeringen fastställda kraven. De svenska kraven överensslämmer i huvudsak med de somgäller inom EG, vilket närmare framgår av promemorian. I några avseenden, som ocksåanges i promemorian, innehåller dock strängare krav. Såvitt avserdessa direktiv finns därför anledning all tillämpa det nya bemyndigandet. På luflföroreningssidan finns också direktivet 87/217/EEGom att hindra och minska asbeslförorening i miljön. I har asbestproblemet främst behandlats som ettarbetsmiljöproblem med föreskrifter enligt arbetsmiljölagen. Regeringen har ien skrivelse (1986/87:68) redovisat de samlade åtgärderna mot asbest. Somkomplement till föreskrifterna enligt arbetsmiljölagen har föreskriftermeddelats i viss mån till skydd för den yttre miljön genom förordningen(1985:997) om anmälningsskyldighet beträffande asbest iventilationsanläggningar och förordningen (1986:683) om asbesthalligafriklionsbelägg i fordon. Arbelarskyddsslyrelscn (ASS) har utfärdat kungörelsen (AFS1992:2) med föreskrifter om asbest. Enligt kungörelsen gäller ett generelltförbud mot användning, bearbetning och behandling av asbest och asbesthaltigtmaterial. Den enda kända industriella asbcslhanteringen som förekommer sker ibromsbandsfabriken i med tillstånd från ASS i enlighet med dennyssnämnda kungörelsen. Asbesthantering kan komma under prövning enligtmiljöskyddslagen t.ex. vid prövning av villkor för en deponeringsanlägg-ning. Sammantaget innebär den svenska regleringen etl förbud motnyanvändning av asbest och så långl gående restriktioner mol befintligaasbestinsialla-tioner och asbesthantering att de begränsningar avasbestpåverkan som direktivet syftar till uppnås i . Del saknas därföranledning att ändra den svenska lagstiftningen till följd av det aktuelladirektivet. Det bör ankomma på att meddelaföreskrifter enligt det nya bemyndigandet. Del är angelägel att förslag tillsådana föreskrifter remitteras till berörda organisationer i synnerhet i defall föreskrifterna medför inskränkningar i gällande tillstånd. När det gällertillståndshavarnas tillämpning av de strängare reglerna bör särskildaanpassningsåtgärder övervägas. Regeringensförslag: Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får i denutsträckning det behövs med hänsyn till av godkändaåtaganden enligt avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsrådet ()meddela föreskrifter om gränsvärden för högsta tillåtna halt i luften avföroreningar i form av kvävedioxid, svaveldioxid, sot och bly. Kommunen skallom det kan antas att gränsvärdena kan komma att överskridas mäta förekomsten iluften av föroreningar samt redovisa mätningar och sådana mätresultat. Promemorieforslaget:Direktiven om luftkvalitetsnormer för kvävedioxid, svaveldioxid och sot samtbly bör föranleda lagstiftning i form av tillägg till hälsoskyddslagen. De nyabestämmelserna bör innehålla regler om att halterna i luften av kvävedioxid,svaveldioxid, sot och bly inte får överstiga EG:s motsvarande gränsvärden.Vidare bör kommunen åläggas att genomföra mätningar av dessa föroreningar. Ifråga om föreslås en bestämmelse om att översiktsplanenskall beakta kvalitetsnormer i enlighet med intemattonella åtaganden. Remissinstansema:Flertalet har inte ifrågasatt behovet av lagstiftning. Några anser dock attregleringen bör tas in i miljöskyddslagen istället för i hälsoskyddslagen.Länsstyrelsen i anser att miljökvalitetsnormer för luften ocksåskall omfatta störningar genom buller.