prop · GG03141 · 1992-12-31 00:00:00 — annansgrovt kränkande beteende eller om den tilltalade till följd av psvkisk störning, sinnesrörelseeller av annan orsak har haft nedsatt förmåga att Prop. 1992/93:141konttollera sitt handlande då har vi möjlighet att ta hänsyn till det vidpå- Bilaga 4 följdsval och Sttaffmätning. Jag ttor alltså att det äroftare på det sättet som vi, åtminstone när det gäller domstolama, möter detpsykiska våldet. Detvi ska avrunda med är ju att stäUa frågan; behövs det några lagstiftningsåtgärderpå Sttaffrättens område? Där kan man väl allmänt säga att straffsrättsliglagsriftning används som konfliktiösare i viss utsttäckning. Men är mobbing iförsta hand en sttaffrättsligt problem? är jag avsiktligt provokariv, menjag tycker att den frågan måste ställas. Bl.a. mot bakgrand av att det inte ensverkar som de drabbade själva i första hand ser det här som ett Sttaffrättsligtproblem eftersom vi får så pass få anmälningar, framföraUt vad gäller mobbningi vuxensituationer. Kanske är det viktigare för de här personema att bytaarbetsplats, byta skola, bostad etc. för att undvika fortsatta trakasserier änatt få en rättslig prövning rill stånd. Det är inte heller alls säkert atträttslig prövning innebär att ttakasserierna avtar eller försvinner. Det är välen erfarenhet som man har gjort bl.a. i samband med besöksförbudslagstiftningenatt inte upphör det här bara för att en domstol har sagt att det är värt 20dagsböter. Minpersonliga åsikt är au jag ttor att vi bara margineUt kan förändra någontinggenom att ändra vår sttaffrättsliga lagstifining. Mobbing är i granden ettsamhällsproblem som man måste angripa på andra sätt och sähörde vi ju ett antal förslag på det. Jag ttor alltså att sådant sominformation, arbetsrättsUg lagstiftning osv. är det som man i första hand måsteta sig fram med. Jaghåller helt med , att det kanske inte är just den straffrättsligavägen man skall gå för de mobbade. Det kan ju t.o.m. medföra, om jag ser urpsykiauisk synvinkel eftersom jag då är psykiater, så kan det också medföravissa risker. I rrc fjärdedelar av fallen när mobbade anmäler och kommer medanspråk på yrkesskadeersättning för att de har blivit mobbade och fått ettpsykiskt Udande och eventuellt en ångest och depression så avslås begäran. Detkan ju snarare ha den effekten att det gör dem ytterligare besvikna. De kännersig ytterligare missförstådda, ytterligare svikna av arbete och samhälle ochdet kan påverka deras önskan eller förstärka deras önskan att ta livet av sig.Det här vet man ju naturligtvis ingenting om, men det är en hypotes. Det skullekunna vara på det sättet. som det att mobbaren anmäler i en akutsituation skuUe kunna ha det goda med sig att man kanske tvingas att utarbetaproblemlösningar. Det här är dubbelbottnat. Jag vill peka på risken att det kanha motsatt effekt. Jaghåller med om det mesta som har sagt i sitt anförande. Möjligenvill jag kort kommentera det sista om måttet på brottsligheten rörande psykiskmisshandel; att det skuUe kunna ses i antalet anmälningar om det Det är ju såatt det finns sannolikt ett stort mörkertal eftersom man inte anmäler deteftersom det inte är sttaffbelagt. kommer in en sådan häranmälan till polisen så skall den kodas och en Prop. 1992/93:141 kodning går så att det måste ju hängas upp på ett brott och då blir det Bilaga 4 såatt man tittar efter vad det kan röra sig om för brott. Då blir det ofta någotav de brott som finns uppräknade i promemorian. Det finns ju inget brott som heterpsykisk ntisshandel. Det förekommer att man anmäler sådant men det är i mycketringa omfattning. Jag kan inte lämna någon statistik här. Skall man via polisenfå fram något mått sä måste man titta i de anmälningar som läggs ned,där man inte uppfyller rekvisiten för brotten, kanske olaga hot ellerofredande. De anmälningar som kommer in om sådant här blir ofta nedlagda. Detinnebär ime att polisen inte gör någonting. Tvärtom, jag har hört mig för hosde enheter som handlägger de här ärendena i och man tar seriöst pådet. Man pratar med de berörda partema, man kanske sammankallar dem ochförsöker lösa knutarna, att lösa problemet som sådant för tUlfället i allafall. Det har nämnts exempel på olika typer av psykisk misshandel. Jag kankomplettera med ytterligare några. Jag tänker på att vi har haft en serie här iStockholm med våld mot invandrare, ni känner till namnet"lasermannen" och där har många utiänningar känt sig misshandladepsykiskt p.g.a. olika beteenden från andra människor. De har kanske blivitfotograferade, det är en form av psykiskt våld som inte vi kan göra något åt.Jag nämnde tidigare också att man påverkar vitmen, målsägare att avstå frånatt vittna. Man utsätts för annat våld där man försöker att förmå målsägaren attinte ange. Jag har eu färskt exempel, det är en våldtäkt där målsägaren harangett att hon blivit våldtagen av tte skinhead och det är en felaktig uppgift.Händelsen har inttäffat, men det har inte gått till på det sättet. Det finnskanske andra exempel på psykiskt våld som medför au man inte anmäler rättförhållande eller inte anmäler det alls. Annars är det väl mest i heinmen somden psykiska misshandeln förekommer, ofta då i kombination med alkoholism ochmissbrak. Attde drabbade skulle vara ointresserad av anmälan stämmer inte enligt minaerfarenheter. De är i högsta jnad inttesserade av få någon form av rättvisa idet som har drabbat dem men inser ofta att situationen kan bli väne. De vetockså att den här typen av anmälningar ofta inte tas på allvar. Litetillspetsat; i en del av de fall jag har mött, där kan man inte annat än fallaför frestelsen och att tycka att det kan faktiskt vara så här. Man kan lugntägna sig åt ganska grova ttakasseiier eller kränkningar av en annan svagaremänniska som man vill åt, därför att det kommer ttoligast aldrig att kastastillbaka på en själv. När man talar med människorna som är mitt uppe i ensituation där de blir kränkta och illa behancUade sä är det ofta så att jag avråderdem från att vidta vissa försvarsåtgärder för att risken att de skall hamna ien ännu sämre situation är mycket mycket stor. Bara som en parentes vid sidanav vill jag nämna en inttessant gmpp. Jag har inte mött så väldigt många, mende jag har mött är mycket inttessanta. Människor som i sina anställningarkommer på att arbetsgivaren har begått ett brott kommer i en svår sits där deskall avgöra om de skall anmäla eller hålla tyst. harmött två, tte stvcken har alltså anmält. De har anmält sina arbetsgivare och trott i sin blåögdhetau de skulle kunna jobba kvai- utan att någonting Prop. 1992/93:141skulle inträffa. De har sedan blivit illa behandlade och utfrysta påolika Bilaga 4 mycket hårdhänta sätt och är kränkta över au de inte fårförsvara sig. Jagär jurist på Arbetarskyddsstyrelsen och jag skulle vilja kommentera avsnittetom arbetsmiljöbrou som har tagits upp i promemorian. Om vållande till sjukdomhar begåtts genom att någon uppsåtiigen eller av oaktsamhet har åsidosatt vadsom i enlighet med arbetsmUjölagen ålegat honom tUl förebyggande av ohälsaeller olycksfall skall han enligt 3 kap. 10 § dömas förarbetsmiljöbrott. Dåfår man titta vad som står i arbetsmiljölagen och det är ju inte så Uteegentiigen. Arbetsgivaren skall enligt 3 kap. 2 § arbetsmiljölagen vidta allaåtgärder som behövs för att förebygga att arbetstagaren utsätts för ohälsa eUerolycksfaU. Om en arbetsgivare ser att det pågår mobbning och han inte ingriperså skulle han aUtså kunna dömas för arbetsmiljöbrott, åtminstone teoretiskt Menpersonligen känner jag inte till nägot fall där detta verkligen har skett.Arbetsgivarens skyldigheter enligt 3 kap 2 § arbetsmiljölagen att vidtaga allaåtgärder som behövs har numera utvecklats i 3 kap. 2 a § och där heter det:Arbetsgivaren skall systematiskt planera, leda och konttollera verksamheten påett sätt som säkerställer att arbetsmiljön uppfyller kraven i denna lag och iföreskrifter som har meddelats med stöd av lagen. Det här var väl på, att ha planer för just mobbningssituationer. Det här som stär 3 kap. 2a § arbetsmiljölagen är något som vi numera kallar för intemkonttoU.Arbetarskyddsstyrelsen är i färd med att besluta om föreskrifter om intemkonttoll.Hur det här fungerar är ju en fråga om hur hårt ochArbetarskyddsstyrelsen driver de här frågoma. har ju sedannågra år börjat med något som kallas för systemtUlsyn, som innebär att man gårin i arbetsgivarens organisation och tittar. Hur hårt de här frågoma verkUgendrivs, det vet inte jag, men det kanske min granne till höger kan svara på såsmåningom, eller . LeifSmith, i : Jagkan väl nämna när det gäller att harregelbundna kontakter med inspektionen och vid det senaste mötet sa man iGöteborg att man skaU titta just på den inre miljön på arbetsplatserna. Vad detsedan kommer att leda till är ju väldigt svårt att svara på. Arbetsmiljöbrottenligt 3 kap. 10 §, den är ju så vitt jag vet rätt ny. Så att vi har intekunnat tillämpa den ännu, för vi har inte fått några anmälningar om det. Iövrigt så är ju kriminalpolisverksamhet en rätt handfast verksamhet. Mobbningär ofta mycket subtil. När mobbning tar sig utttyck i ttaditionellbrottslighet, misshandel, ofredande etc, kan vi agera efter de paragrafer somfinns. I övrigt så håller jag med om att jag ttor att det finnsen övertro på möjligheten att lagstifta bort problem. Mobbning i de mer subtilabenämningaraa, det ttor jag inte man kan lagstifta bort sttaff-rättsUgt i varjefall, inte så au de räusvårdande myndighetema kan ta sig an Utan det får bli påannat sätt, information etc. Vad jag vill understtyka Prop. 1992/93:141är egentiigen att vi från polismyndighetens sida i hoppas attdet Bilaga 4 inte kommer till stånd några stöne förändringar när detgäller de här bitarna. Jag ttor att det bara bhr paragrafer som icke kommer atttillämpas i verkligheten. Självaparagrafen om arbetsmiljöbrott är ju ny, men den har tillkommit i pedagogisktsyfte. dömdes man aUtså för vållande till kroppsskada eller sjukdom omman inte uppfyllde sina skyldigheter enUgt arbetsmiljölagen. Undermitt arbete har jag ttäffat personer som har varit utsatta för mobbning.Kriminalisering av mobbning är en mycket diskutabel fråga. Enligt vad jag harerfarit är mobbning knappast ett isolerat problem. Man behöver kanske ställafrågan vad en person framkallar i en viss relation eller situation som ledertiU mobbning. Här tänker jag på vuxna personer. När det gäller skolan ttor jagdet är mycket viktigt att man kan förutse och förebygga mobbning.Mobbning hos små barn kan leda till mycket stora problem i deras vuxna liv. Jagvill anknyta tUl provokationen huravida mobbning är ett sttaffrättsligtproblem. Jag tycker det är en bra provokation, den stimulerar tankar ur mångaaspekter. Det är klan att det måste finnas sttaff, rättigheter, skyldigheteroch lagstiftning i ett samhälle. så ttor jag att man kringgår en stordel av grundproblemet, när vi talar om kränkande särbehandling, om vi skallgöra kränkande särbehancUingar till juricUska och lagstifmingsmöj-liga problemoch frågor. Det som är kränkande för mig är inte alls säkert att det ärkränkande för någon annan. När jag blir särbehandlad sä är det inte alls säkertatt någon annan blir särbehandlad. Utifrån det så menar jag att det här är enoerhört individuell upplevelse; och hur kan vi lagstifta kring den typen avupplevelser? I så fall är det ju förmodligen fler av oss redan utklassade tiUatt vara icke lagligt närvarande på den här platsen just . Sedan är det sättor jag att väldigt många människor som har blivit kränkta och särbehandladeoch hamnar i en situation som de inte kan ta sig ur, en "offenoll".För de människoma finns det egentligen endast ett säu att bli upprättade på ochdet är en omöjUghet. Nämligen det enda sättet att bli upprättad på är au detsom har gjorts inte hade gjorts. Historien är ju så att säga skriven redan, ochdå kan man inte bli upprättad egentUgen. Man kan möjligen Uncha smärtan, mankan minska lidandet på olika sätt. Det ttor jag är en vUctig aspekt när mantalar om huruvida man kan lagstifta, huravida arbetsgivaren kan säkerställaatt sådana här problem inte uppstår. Vad jag däremot gärna skulle lyfta fram isammanhanget är att det finns någonting som heter mänskliga rättigheter attvara på olika sätt. En sista kommentar tiU det som tog upp med skolan ochbams liv och tillvaro. är det där grunden läggs iallt som har med fosttan att göra. Men om bam Prop. 1992/93:141 inte servuxensamhället, där samma spehegler gäller med rättigheter och Bilaga 4skyldigheter, då är den fosttan ganska svår att genomföra och framförallt attgöra ttovärdig. KurtBaneryd, Arbetarskyddsstyrelsen: Jagvill ytterligare kommentera det som var inne på. Det äralltså konstaterat att arbetsgivaren har långt gående skyldigheter när detgäller att förebygga att människor drabbas av skada i arbetet. Det inkluderarsåväl fysiska som psykiska skador. I lagstiftningen ligger också att arbetsgivarenskall konttollera och planera sin verksamhet så att skador inte uppstår. HanskaU därvid utgå ifrån bl.a. de föreskrifter som finns. På det nu aktuellaområdet har vi ännu så länge inte föreskrifter. sade ärallmänna råd om tillämpningen av arbetsmiljölagen när det gäller ttakasseriereller kränkande särbehandling under utarbetande. Dessa blir då en del i detlagstiftningskomplex som finns som grand här. Vi har allmänna råd som är på vägatt omarbetas till föreskrifter när det gäller våld och hot, vilket ju också inkluderarden psykiska påfrestningen som finns i sådana situationer. Reglema ställerockså krav på att arbetsgivaren skall ha en fungerande efterbehandlandeverksamhet för de människor som råkar ut för våld eUer hot i sitt arbete. Därfinns således ett starkt krav på att arbetsgivaren skall ha en fungerandeverksamhet, både för att förebygga och ha efterhjälpande ätgärder, när våld ochhot inttäffar. Detta är någonting som också har möjlighet attkonttollera i samband med sin s.k. systeminspektion och som man ocksånaturligtvis kan ta upp i andra sammanhang, i samband med utredning avarbetsskadeärenden och liknande. Jagskulle vilja komplettera med några synpunkter när det gäller åklagamas roll idessa sammanhangen. Jag kan tänka mig att det kan finnas skäl att i samband meden anmälan om psykiskt våld pröva om det ocksä föreligger ett arbetsmiljöbrottt.ex. att arbetsgivaren inte tUlräckligt har uppfyllt sina skyldigheter. DåviU jag påminna om att arbetsntiljölagen i det här fallet omfattar även skolanoch elever från årskurs ett och framåt och även vämpliktiga, vilket gör atthuvudmännen för dessa verksamheter också har långtgående ansvar i dessasammanhangen. Jag vet att det finns ett aktuellt ärende, när en elev nyligenhar åtalats för mobbning av en kamrat, jag ttor inte att målet har slutförts.Men i ett sådant sammanhang kan det finnas anledning för åklagaren attöverväga om detta kan vara ett arbetsmiljöbrott, dvs om rektorn, eller vem detnu är man väljer som ansvarig för verksamheten, verkligen har gjort allt haneller hon kan för att förebygga det inttäffade. BengtRosqvist, Hovrätten över och : Jag vill ansluta mig tilldet som sade inledningsvis. trorliksom hon att psykiskt våld i regel inte blir ett fall för rättsväsendet innandet psykiska våldet har övergått till någon form av fysiskt våld. har sålunda inte kunnaterinra mig att jag har varit med om något rent fall av psykisktvåld under min verksamhet i olika domstolar. Däremot så kan man Prop.1992/93:141 ju med lätthet se att det i många fall av t.ex. misshandel säkertockså har Bilaga 4 förekomnut avsevärt psykiskt våld, där det har varit någotannat än en tillfällig situation. Jag är liksom skeptisk tillau man skall försöka få någon ytterligare sttaffrättslig reglering av det härproblemet utöver de möjligheter som faktiskt redan finns. Jag vill tilläggaatt frågor om psykiskt våld kan komma upp i domstolama när det gällerskadestånd p.g.a. ntisshandel eller något annat. Alldeles nyUgen har jag suttitpå ett mål som gällde sexuellt utnyttjande av underårig. Det är en typ av brottdär det regelmässigt ställs skadeståndsanspråk. Denna form av övergreppinnebär också ett betydande psykiskt våld mot det barn som har blivit utsattoch det blir ju då avgörande för skadeståndets storlek. Det framgår emellenidklart i sådana fall att det är stora bevissvårigheter. För att uppskatta ettskadeståndsanspråk så vill man ju gäma ha någonting att hänga upp bedömningenpå. Någon form av läkarintyg som talar om vilka symtom som finns, hur grava deär, hur långvariga de är och vad man möjligen kan uttala sig om framtiden. Detär enligt min erfarenhet svårt att, i vart fall när det gäller de framtidaverkningama, få sådan dokumentation. AgnetaBlidberg, i : Jagär åklagare och arbetar i . Jag är enig med i det attjag anser att det här skall man inte lösa inom straffrättens område. Man kommeratt få en mängd problem när man rent lagtekniskt skall beskriva gämingen, detsttaffbara handlandet. Psykiskt våld kan bestå i en mängd olika beteenden. Attlagtekniskt beskriva dessa beteenden i en sttaffparagraf, innebär att man fårgöra en sorts "gummiparagraf', som kan inrymma så många olika sortersbeteenden att det med hänsyn till rättssäkerheten inte går att ha en sådanparagraf Det är dessutom så att det kan vara ytterst subtila metoder som mananvänder vid t.ex. mobbning. Mobbning kan innefatta ett beteende som innebäratt man över huvud taget inte talar med vederbörande; Hur skall man beskrivadetta i en lagparagraf? Ett annat stort problem är kausaliteten. Beteendetskall ha åstadkomrrtit en påvisbar effekt på vederbörande. Hur skall man kunnabevisa detta i efterhand? Om vederbörande har blivit psykiskt störd av ettförfarande så kan det vara svårt att beskriva vari effekten ligger. Man kanskemåste skaffa bevisning i form av läkamtiåtande och jag skulle vilja se denläkare som entydigt kan konstatera att ett visst beteende som pågått t.ex. i1,på en arbetsplats har förorsakat just en viss effekt. FörmocUigenkommer vi att få utiåtanden som att "det är möjligt" och "det ärttoligt" men att man inte direkt kan konstatera orsak och verkan. Detär skrämmande att få höra de siffror som vi fått höra här , men man skallinte ta till sttaffrättsbestämmelser, så fort det är allvarliga sam-häUsproblemutan vi måste nog lösa det på annat säu och genom lagstiftning på annat område,kanske tex. Jagskulle vilja säga några ord om vad som händer när man ser på mötet Bilaga 4mellan bam och den sttaffrättsliga regleringen. Det är framförallt rvä frågorsom driver. Den första är en fråga av lagtekniskkaraktär, nämligen frågan om bams talerätt. Det är ju så att barns rättsligastatus skiljer sig från vuxnas, bl.a. när det gäller den viktiga punktentalerätt. Den andra viktiga frågan är av annan karaktär och gäller synen påbarns ttovärdighet. Även där kolliderar synen på vuxnas trovärdighet iförhållande till bams ttovärdighet. Vad det beror på är inte svårt att förstå.Eftersom platsen för brottet oftast är hemmet är frågan om ttovärdighet oftasvårattedd. Den som för det mesta förlorar i kampen är enligt vår uppfattningbamet. Därför skuUe jag vilja lyfta fram de två sidoma av bamens rättsligastatus. Ärlagstifming rätt mecUcin emot mobbning i arbetslivet? I en initierad artikelpå tar professor uppde lagliga motiven och fömtsättningama för att få till stånd en lagstiftninginom området. Hon menar att vuxenmobbning är ett centtalt och växandesamhällsproblem. Jag håller med henne - men är lagstiftning rätta metoden?Klart är att vuxenmobbning skapar personliga lidanden för de utsatta personemaoch att fenomenet kostar företag och samhälle stora pengar. Vuxenmobbning ärfortfarande ett tabubelagt ämne. Som inte ntinst medför ett "personligtspill" på våra arbetsplatser. Ofta chabbas kreativa och initiativrikapersoner. Mitt inttesse och engagemang gäller inte minst det Strakturellavåldet, att anställda genom oUka sofistikerade metoder hindras i sinutveckling, ställs åt sidan, stöts ut. Här finns det avsevärda mörkertal. Detär inte de opportunistiska ttendknuttarna, de som vänder kappan efter vinden,som utsätts för mobbning. Nej, det är som sagt de självständiga, kanskekritiska och ifrågasättande anställda som utsätts för denna ibland mycketgrymma behandling. Man stöter ut de som vill stå för utvecklingen ochförändringen. del företag och förvaltningar försöker man nu genom bl.a. organisatoriskaoch personaladministrativa åtgärder ta tag i vuxenmobbningen, inedan man päandra arbetsplatser sopar konflUcterna under mattan. I dagama har TCO givit uten skrift som är inttessant. Författama menar att företag och förvaltningar isin personalpolitik måste skriva in regler som säger att företaget inteaccepterar vuxenmobbning på arbetsplatsen. Klart är att frågan måsteuppmärksammas mer på våra arbetsplatser. Att frågan om vuxenmobbning blivit ettväxande samhällsproblem hänger inte minst samman med höjda krav påeffektivitet i arbetet. Och som jag tidigare påpekat, förändringar iorganisation och företagskultur. Den ökade turbulensen inom arbetsUvetförsvårar också samarbete mellan individer och grapper. Den amerikanskeforskaren och psykologen menar att vi vinner på att samarbetaistället för att konkunera och tävla. Om konkunensen ökar leder detta tillsåväl "individuell" som "kollektiv" sttess, en sttess somkan utlösa vuxenmobbning. Med hänvisning till vad jag här och sagt är detviktigt att integrerade och förebyggande åtgärder emot vuxenmobbning Prop.1992/93:141 sätts in inte minst inom områdena arbetsorganisation ochchefs-/ledarskap. I Bilaga 4 sammanhanget måste vi också diskutera etik- ochmoralfrågor och den problematik som hör samman med civilkurage och mod attvåga och vilja ställa upp för en misshancUad kollega. Vi måste inttessera ossmera för de som är passiva åskådare till ett mobbningsdrama. Även de har ettansvar. Här måste "ledningen" våga och vilja att gå in och sättastopp. måste det till radUcala åtgärder. Omdet inte har framgått tidigare vill jag också uttala att jag är tveksam till omman skall vidta sttaffrättsliga åtgärder på det här området. Men jag insersamtidigt att det finns sttaffvärda gämingar inom detta som man borde kunnagöra något åt. Det är ju väne med psykiskt lidande än fysisktlidande. Min fråga är om man kan komplettera nuvarande lagstiftning sä au mantar mer hänsyn till psykiskt lidande än man gör . Sedan är ju förebyggandeåtgärder viktiga, kanske det viktigaste. Det har vi ju hört en hel del om . JagvUl återknyta till det som sade. Om jag förstår det hela rättså omfattar arbetsmiljölagstiftningen även detta problem, vad det handlar om äralltså att försöka fä alla arbetsgivare att följa lagen. Om viljan finns kan detinte vara särskilt svårt att gemensamt utse en kontaktperson på varjearbetsplats - en person som iir kunnig i dessa frågor och som alla vet att mankan vända sig till. Som jag ser det är det en fråga om information ochengagemang. Även om problemet är ston är det en bra början att åtminstonefölja de lagar som finns. Eftersomdet handlar mycket om arbetsplatser här vill jag lyfta fram skolan; denstörsta arbetsplatsen. Här finns lärare, men framför allt barn - som tillskillnad från anställda är tvungna att vara i skolan enligt skollagen. Hurdåligt man än mår, hur illa behandlad man än blir, tUl skolan måste man gå. vet vi alla att det sparas i kommunema. Fäne lärare, fäne rastvakter, flerbam som är jätterädda att gå till skolan. Detta märker vi pä i antaletsamtal från mobbade bam. Det är absolut nödvändigt att varje rektor förstårsitt ansvar för att komma tilhätta med mobbning. Även här handlar det alltså omatt följa de lagar som finns. När informerar bam om deras rättigheter utei skolor märker vi ibland att det finns lärare som blundar för ganska tydligatecken på problem. Därför vill jag också här peka på informationsbehovet. Detär glädjande att höra att Arbetarskyddsstyrelsen särskilt omnämner skolan ochatt arbetsmiljölagen omfattar elevema. Vi vet ju att det finns ett enormtinformationsbehov här. Elev skyddsombudet har funnits , men det ärsvårt att få igång konstruktiva verksamheter ute i skolan t.ex.