prop · GG0360 · 1992-12-31 00:00:00 — Om detta förslag leder till lagstiftning kan direktivetbli uppfyllt utan särskilda regler i 4 kap. NRL. Syftet med denna promemoria äremellertid att presentera de lagförslag som krävs för . En prövningenligt NRL tar endast upp en av de aspekter som tas upp i det nyssnämndautredningsförslaget. Därför föreslås här en utvidgning av NRL som ettalternativ till utredningsförslaget. Lagförslaget börgenomföras som en ny 4 kap. 1 a § i NRL. Därmed kom mer inte bestämmelserna om det kommunala vetot enligt 4 kap. 3 § att bli 57 tillämpliga pä järnvägarför fjärrtrafik, som ju regelmässigt berör och korsar Prop. 1992/93:60 ettbefydande antal kommuner. En följdändring bör göras i 4 § så att det blir Bilaga 1 möjligt för regeringen att medge undantag. Detta är i enlighet medartikel 2.3 i direktivet. Däremot krävs inte någon följdändring i 5 § för attuppfylla direktivet. IEG-direktivets bilaga 1 finns en fyp av anläggningar som endast undantagsvisfår finnas i , nämligen anläggningar för utvinning av asbest ochbehandling och omvandling av asbest och produkter som innehåller asbest. Sådanverksamhet behandlas i avsnitt 4.3. Beträffandeverksamheter som anges i bilaga 2 till EG-direktivet skall det finnas möjlighetatt kräva en miljökonsekvensbeskrivning innan tillstånd ges men det ärmedlemsstaterna som avgör när en miljökonsekvensbeskrivning krävs på grund avprojektets karaktär. För de flesta av dessa verksamheter finns det som framgåttav redogörelsen förvår lagstiftning krav på miljökonsekvensbeskrivning iSverige. Punkterna 2 - 9 i bilaga 2 upptar olika fyper av utvinningsindustrioch tillverkningsindustri. För i stort sett samtliga dessa verksamheter krävstillstånd enligt miljöskyddslagen i de fall de skulle medföra en befydandemiljöpåverkan. För många av verksamheterna krävs också tillstånd enligt någonannan NRL-anknuten lag med krav på miljökonsekvensbeskrivning. Närlagstiftningen om miljökonsekvensbeskrivningar infördes gjorde regering ochriksdag därför den bedömningen att den innebar att de flesta av deverksamheter som anges i EG:s direktiv därmed omfattas av krav påmiljökonsekvensbeskrivningar. Detta innebär alltsä att svensk lagstiftning tillskillnad från EG:s direktiv föreskriver att en miljökonsekvensbeskrivningalltid skall göras och inte bara när det krävs på grund av projektets karaktär.Detta framgår också av följande jämförelse. Bilaga2 i EG-direktivet inleds med ett antal projekt under punkt 1 med rubrikenjordbruk. Vissa verksamheter som upptas där är tillståndspliktiga enligtmiljöskyddslagen om de har stor omfattning. Det gäller e-g) uppfödning avfjärderfä och svin samt laxodling. Endast större anläggningar kan antas medföraen befydande miljöpåverkan och därmed är EG-direktivet uppfyllt beträffandedessa verksamheter. Iövrigt upptas under denna punkt 1 a-d) i bilaga 2 projekt för omstruktureringav fastighetsbildningen på landsbygden, projekt för utnyttjande av obrukad markeller delvis orörda naturområden för intensivjordbruk, vattenförsörjningsprojektinom jordbruket, nyplantering av skog - där detta kan medföra negativaekologiska förändringar - samt röjning i syfte att använda marken för annatändamål. Deareella näringarna regleras genom bl.a. skogsvårdslagen (1979:429) oeh lagen(1979:425) om skötsel av jordbmksmark. Dessa lagar är inte NRL-anknutna ochomfattas därför inte av lagstiftningen om miljökonsekvensbeskrivningar.Beträffande de areella näringarna uttalades emellertid i regeringensproposition /91:90 att det med hänsyn till att denna verksamhet fått enallt större inverkan på miljön är viktigt att förutsättningarinförs för att kunna ställa krav på miljökonsekvensbeskrivningar när behovföreligger. Beträffandeskogsbruket framgår av propositionen att den tillsatta skogspolitiska utredningen (Jo 1990:3) även kommer att behandla frågan om 58 systematiskamiljökonsekvensbeskrivningar inom skogspolitiken och skogs- Prop. 1992/93:60bruket. Förslag i denna fråga bör därför enligt propositionen utformas avBilaga 1 utredningen. Beträffande miljökonsekvensbeskrivningar inom jordbruketsägs i propositionen att motsvarande övervägande bör göras av statens jordbruksverk.Riksdagen ställde sig bakom detta och regeringen har i beslut i augusti 1991gett ett sådant uppdrag till jordbruksverket. Uppdraget skall redovisas senastden . Förslagom bestämmelser håller alltså på att utformas som bör innebära att krav pämiljökonsekvensbeskrivningar kan ställas när behov föreligger vid de projektsom anges i punkt 1 a-d) i bilaga 2. Tilläggas bör att i de fall befydandemiljöpåverkan kan antas vid angivna projekt det kan bli aktuellt med krav pä enmiljökonsekvensbeskrivning enligt naturvårdslagen om projektet berör delvisorörda naturområden som blivit naturreservat. Vid vattenförsörjningsprojektkan tillstånd enligt vattenlagen krävas vilket innebär att enmiljökonsekvensbeskrivning skall göras. Isista punkten 1 h) upptas återvinning av land från havet. Sådan verksamhet harhittills inte varit aktuell i . Sådana projekt torde dock bedömas sommarkawattning enligt 18 c § naturvårdslagen och därmed omfattas avbestämmelserna om miljökonsekvensbeskrivningar i 25 § naturvårdsförordningen. Ipunkt 2 b) upptas djupborrning och då särskilt geotermisk borrning, borrningför lagring av kärnavfall samt borrning efter vatten. Någotsärskilt tillstånd krävs inte enligt svensk lagstiftning för geotermiskborrning. För arbetsföretag som kan komma att väsentligt ändra naturmiljönkrävs emellertid samråd med länssfyrelsen enligt 20 § naturvårdslagen. Omlänssfyrelsen då anser att det kan medföra befydande miljöpåverkan kanlänssfyrelsen ställa krav på en miljökonsekvensbeskrivning enligt 25 § naturvårdsförordningen. Borrningför lagring av kärnavfall kräver tillstånd enligt kärntekniklagen och skalläven prövas enligt 4 kap. 1 § NRL. För borrning efter vatten krävs tillståndenligt vattenlagen utom för husbehovstäkter eller då det är uppenbart attvarken allmänna eller enskilda intressen skadas. Detta innebär att svensklagstiftning redan kräver en miljökonsekvensbeskrivning i de fall endjupborrning kan antas medföra en befydande påverkan på miljön. Ibilaga 2 punkt 10 med rubriken anges i a-c) anläggning avindustriområden, projekt för tätortsbebyggelse, skidliftar och kabin-banor. Somangetts tidigare finns i PBL inget krav på miljökonsekvensbeskrivningar.Därför bör sådana krav övervägas. Med hänsyn till att PBL innehållerdetaljerade regler om hur planer skall upprättas samt det är fråga om ettåläggande för kommunerna bör en ändring göras i PBL. Ibilaga 2 punkt 10 d) anges anläggning av vägar, hamnar (inkl. fiskehamnar)samt flygfält-projekt som inte anges i bilaga 1-och i punkt 10 j) anges hamnarför fritidsbåtar. har, som tidigare angetts, krav på miljökonsekvensbeskrivningari väglagen och luftfartslagen. Regeringen har beslutat att införasådana krav i lagen om inrättande, utvidgning och avlysning av allmän farledoch allmän hamn. Ipunkt 10 e-f) anges anläggningar för reglering av vattenflöden och dam mar och andra fördämningar eller vattenmagasin för långvarigt bruk. dessa krävs tillståndenligt vattenlagen som innehåller krav på miljökonsek- Prop. 1992/93:60 vensbeskrivning. Ipunkt ) upptas spårvägar, upphöjda eller underjordiska järnvägar, hängbanoreller liknande banor av speciell fyp som endast eller i huvudsak används förpassagerartrafik. Som angetts tidigare finns i inte några krav påmiljökonsekvensbeskrivningar för dessa verksamheter men det finns ett förslagtill lag om markanvändning för järnväg med sådana bestämmelser. Om detta ledertill lagstiftning uppfylls direktivet. Då behöver inte heller i detta avseendeske en ändring av 4 kap. NRL så att järnvägslinjer med befydande miljöpåverkanobligatoriskt prövas enligt nämnda paragraf. Annars bör den tidigare föreslagnaändringen i NRL också omfatta sådana anläggningar med befydande miljöpåverkansom avses i punkt . 10h) omfattar byggande av rörledningar för gas och olja. Enligt 5 § förordningenom miljökonsekvensbeskrivningar krävs för koncession enligt rörledningslagenen miljökonsekvensbeskrivning. Slutligenanges i punkt 10 i) anläggning av vattenledningar över långa avstånd. Dettaregleras i i lagen (1970:244) om allmänna vatten- ochavloppsanläggningar, (Va-lagen). I den lagen finns inga bestämmelser ommiljökonsekvensbeskrivningar men lagen anger (12 §) att en anläggning skalltillgodose skäliga anspråk på säkerhet. Lagen bör dock kompletteras medbestämmelser om miljökonsekvensbeskrivningar. Ibilaga 2 punkt 11 upptas under rubriken till att börja med a-b)fritidsbyar, hotellkomplex samt permanenta tävlings- och testbanor för bilaroch motorcyklar. I svensk lagstiftning finns inte krav på miljökonsekvensbeskrivningarför dessa verksamheter eftersom inte har krav på detta ochbanor för motorsport enligt miljöskyddsförordningen (1989:364) endast behöveranmälas till kommunen. Såsom angetts i anslutning till punkt 10 i bilaga 2 börregler om miljökonsekvensbeskrivningar tas in i PBL avseende detaljplaner somomfattar infrastrukturprojekt. Ändringen i PBL bör utformas sä att den omfattaräven nu berörda verksamheter. Regeringen har, när det gäller motorbanor, ocksåden möjligheten att genom ändring i bilagan till miljöskyddsförordningen(1989:364) införa krav på tillstånd. Därigenom skulle det enligt 13 §miljöskyddslagen också bli obligatoriskt med miljökonsekvensbeskrivning isamband med ansökan om tillstånd att anlägga en motorbana. Avslutningsvisupptas i punkt 11 e, f, g, h och j) deponering av slam från reningsverk,lagring av järnskrot, provbänkar för motorer, turbiner eller reaktorer,tillverkning av konstgjorda mineralfibrer samt skrotupplag. Närdet gäller slamhantering föreslås i avsnitt 5 Avfall särskilda föreskrifter imiljöskyddslagen om bl.a. tungmetallinnehåll och försiktighetsmått. Utöver densålunda föreslagna utökade kontrollen av slamhanteringen kan det för svensktvidkommande inte anses obligatoriskt att införa särskilda bestämmelser omslamhantering. De övriga nämnda projekten enligt punkt 11 omfattas vidfall av befydande miljöpåverkan av miljöskyddslagens tillståndsbestämmelser. Enligt5 kap. 3 § NRL skall en miljökonsekvensbeskrivning möjliggöra en samlad bedömning av inverkan på miljön, hälsan och hushållningen med na turresurser. Vad den närmare skall innehålla får bestämmas genom de före- 60 skriftersom skall utfärdas och med hänsyn till den verksamhet eller åtgärd Prop. 1992/93:60som avses, dvs. dess art och omfattning, samt det geografiska område som Bilaga 1 berörs. Alternativ till den åsyftade anläggningen eller åtgärden skallanges och även konsekvenserna av dessa altemativ. Då bör även anges vad alternativetatt ingen åtgärd vidtas, det s.k. noll-alternativet, får för konsekvenser.Detta uppfyller kraven i artikel 3 och i bilaga 3 i EG-direktivet. Miljökonsekvensbeskrivningen skall ingå som en del ibeslutsunderlaget och detta underlags kvalitet skall bedömas av den myndighetsom har att besluta i det ärende där beskrivningen har upprättats. Men det ärsökanden som ansvarar för och bekostar att en miljökonsekvensbeskrivningupprättas och att den uppfyller kraven. Detta framgår av 5 kap. 4 § NRL. Ett ytterligare moment i kvalitetskontrollen av enmiljökonsekvensbeskrivning är att länssfyrelsen skall yttra sig över den äveni de ärenden länssfyrelsen inte är beslutande myndighet. Ett syfte med miljökonsekvensbeskrivningar är att fä tillstånd en offentlig redovisning av den inverkan en åsyftad verksamhet elleråtgärd fär pä miljön och ge allmänheten möjligheter att yttra sig. I flertaletav de NRL-anknutna lagarna finns bestämmelser om offentliggörande. Inaturvärdslagen, lagen innefattande vissa bestämmelser om elektriskaanläggningar och luftfartslagen saknas dock sädana bestämmelser. Därför harbestämmelser om detta tagits in i naturvårdsförordningens 25 § och i deparagrafer i förordningen om miljökonsekvensbeskrivningar som behandlar dessaverksamheter (4 och 6 §§). I 8 § förordningen om miljökonsekvensbeskrivningarföreskrivs att i kungörelser om miljökonsekvensbeskrivningar skall anges varbeskrivningen hålls tillgänglig och att platsen för detta bör bestämmas isamråd med kommunen. Därmed uppfylls bestämmelserna även i artikel 6 iEG-direktivet om myndigheters yttrande och om offentliggörande m.m. avmiljökonsekvensbeskrivningen. När det gäller bestämmelsen i EG-direktivets art. 7 att enmedlemsstat som uppmärksammar att ett projekt kan antas medföra en befydandeinverkan pä miljön i en annan medlemsstat skall översända informationen sominhämtats enligt artikel 5 till den andra staten och samråda med detta somunderlag har de nordiska länderna undertecknat en miljöskyddskonvention.1 konventionen, som gäller som svensk lag enligt SFS 1974:268, skall denordiska länderna informera varandra om verksamheter som kan medföra störningav befydelse i annan fördragsslutande part. har också ratificeratEsbokonventionen om miljökonsekvensbeskrivningar i ett gränsöverskridandesammanhang och kommer att i förordningen om miljökonsekvensbeskrivningarinföra de bestämmelser som behövs i anledning av att den konventionen träder ikraft. Sammanfattningsvb har krav påmiljökonsekvensbeskrivningar avseende de flesta verksamheter som anges i bilaga1 och 2 i EG:s direktiv. För att med säkerhet omfatta alla verksamheter bördock införas regler om miljökonsekvensbeskrivning i PBL, Va-lagen,skogsvärdslagen, lagen om skötsel av jordbruksmark samt för byggande av järnvägi de fall en befydande påverkan på miljön kan antas. Vad gäller PBL kan man ifrågasätta om inle ell generelltkrav pä miljö- 61 konsekvensbeskrivningarbör införas vid planläggning i stället för en begränsning till de projekt somomfattas av de aktuella direktiven. Frägan diskuterades i miljöpropositionen(prop. 1990/91:90 En god livsmiljö). De argument som dä framfördes av bl.a.Svenska kommunförbundet har fortfarande giltighet. Det finns därför inte skälatt nu föreslå ett generellt krav på miljökonsekvensbeskrivningar i PBL. Det finnsemellertid anledning att understryka vikten av det planeringsunderlag som enmiljökonsekvensbeskrivning utgör. För att arbetet med enmiljökonsekvensbeskrivning under elt planarbete skall kunna ge ett så braunderlag som möjligt bör det påbörjas redan under arbetet med översiktsplanenför alt utmynna i en i och för sig komplett miljökonsekvensbeskrivning underdetaljplanens programskede. För att ge fullt utbyte bör emellertidmiljökonsekvensbeskrivningen kompletteras parallellt med färdigställandet avdetaljplanen. Slutligenkan ett förfydligande vara på sin plats. I 5 kap. 1 § 2 PBL uppställs ett kravpå detaljplan för lokalisering av ny enstaka byggnad vars användning färbefydande inverkan på omgivningen. Detta uttryck är inte lik-fydigt medbetydande miljöpåverkan, som innebär en större omgivningspåverkan. Detlamedför att det inte finns skäl att införa krav pä miljökonsekvensbeskrivningarvid bygglovsprövning, eftersom de nu aktuella projekten alltid träffas avdetaljplanekravet. Som tidigare framgått behandlas lagstifiningen om deareella näringarna i ett annat sammanhang. När det gäller innehållet i enmiljökonsekvensbeskrivning krävs med anledning av ingen ändring isvensk lagstiftning. Prop.1992/93:60 Bilaga 1 3.1 Skydd för grundvatten Förslag:I enlighet med EG-direktivet 80/68/EEG kompletteras miljöskyddslagen medsärskilda bestämmelser om grundvattenförorening. Direktivet80I68IEEG om skydd för grundvatten mot förorening genom vissa farliga ämnensyftar till att hindra förorening av grundvatten genom särskilt angivna ämnenoch så långt som möjligt hejda eller undanröja konsekvenserna av föroreningsom redan skett. Direktivet gäller inte utsläpp a) av avloppsvatten fränglesbebyggelse utan anslutning till avloppssys-lem, om bebyggelsen är belägenutanför områden som är skyddade pä grund av sin betydelse förvattenförsörjningen, b) av sä smä mängder ochkoncentrationer av de särskilt angivna ämnena att del nu eller inteföreligger någon risk för att det mottagande vattnets kvalitet skall försämras, c) som innehåller radioaktiva ämnen. Lista I Prop. Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som är nödvändigaför att förhindra tJilaga 1 tillförsel till grundvatten av organiskahalogenföreningar och ämnen som kan bilda sädana föreningar i vattenmiljön,organiska tennföreningar, organiska fosforföreningar, ämnen som harcancerogena, mutagena eller terato-gena egenskaper i eller genom vattenmiljön,kvicksilver och dess föreningar, kadmium och dess föreningar, mineralolja ochkolväten samt cyanider. Medlemsstaterna skall också begränsa tillförsel tillgrundvatten av följande särskilt angivna ämnen för att undvika att vattnetförorenas med ämnena: zink, koppar, nickel, krom, bly, selen, arsenik, antimon,molybden, titan, tenn, barium, beryllium, bor, uran, vanadin, kobolt, tallium,tellur, silver, biocider och derivat som inte tillhör Lista I, ämnen som har ennegativ effekt på grundvattens smak eller lukt samt föreningar som kan orsakabildandet av sädana ämnen i grundvatten och göra vattnet olämpligt somdricksvatten, giftiga eller svåmedbrytbara organiska föreningar av kisel samtämnen som kan orsaka bildandet av sådana föreningar i vatten, dock med undantagför föreningar eller ämnen som är biologiskt oskadliga eller snabbt omvandlastill ofarliga ämnen, vidare oorganiska föreningar av fosfor och elementärtfosfor, fluoridersamt ammoniak och nitriter. Direkta utsläpp av de till Lista I hörande ämnena skallförbjudas. Alla former av slutligt omhändertagande eller deponering isyfte att slutligt omhänderta ämnena som kan medföra indirekta utsläpp tillgrundvattnet skall granskas i förväg. Pä grundval av denna förhandsgranskningskall medlemsstaterna antingen förbjuda verksamhelen eller meddela tillståndpä villkor att alla förebyggande tekniska ätgärder vidtas som krävs för attförhindra sådana utsläpp. Medlemsstaterna skall också vidta de åtgärder som de ansernödvändiga för att förhindra sädana indirekta utsläpp av ämnen i Lista I somorsakas av andra verksamheter ovan eller underjord. Etl undantag finns när det gäller Lista I-ämnena. Om enförhandsgranskning visar att det grundvatten till vilket utsläppen kommer attske är olämpligt för annan användning, särskilt i hushåll eller förjordbruksändamäl och om det inle försvårar utnyttjandet av andra markresurser,får medlemsstaterna tillåta utsläpp av Lista I-ämnena. Sädana tillstånd fårmeddelas endast om alla förebyggande tekniska åtgärder har vidtagits för attsäkerställa att ämnena inte kan nå andra vattensystem eller skada andraekosystem. Medlemsstaterna fär efter undersökning tillåta utsläppgenom återinfiltra-tion till samma valtenförande lager av vatten som använtsgeotermiskt, vatten från gruvor och dagbrott eller vatten som pumpats ut isamband med byggnads- och anläggningsarbeten. För all uppfylla direktivet när det gäller Lista Il-ämnenskall medlemsstaterna förhandsgranska dels alla direkta utsläpp av ämnena, medmålsättningen alt begränsa utsläppen, dels sådant slutligt omhändertagandeeller sådan deponering i syfte att slutligt omhänderta ämnena som kan medförain- Med utgångspunkt i denna förhandsgranskning fär med- Prop.1992/93:60 lemsstaterna bevilja tillstånd, om alla förebyggande tekniskaåtgärder vidtas Bilaga 1 för att förhindra förorening av grundvattnet medämnena. Medlemsstaterna skall vidare vidta de åtgärder som deanser nödvändiga för att begränsa alla sådana indirekta utsläpp av ämnena iLista II som orsakas av andra verksamheterovan eller underjord än de angivna. Utöver vad som har sagts tidigare skall för konstgjordinfiltration av grundvatten krävas ett särskilt tillstånd i varje enskilt fall.Tillstånd får endast meddelas om det inte föreligger någon risk för föroreningav grundvattnet. I artikel 7 i direktivet anges närmare vad de nämndaförhandsgransk-ningärna skall omfatta. Tillstånd som kan lämnas enligtdirektivet får ges först sedan det konstaterats att grundvattnet blir föremålför den övervakning som behövs. I artikel 9 och 10 anges vadtillståndsvillkoren skall innehålla. För alla tillstånd utom sädana som avser infiltration avgrundvattnet gäller att de skall meddelas för en begränsad tidsperiod och attde skall omprövas minst . Tillstånden kan då förnyas, ändraseller upphävas. Ett tillstånd kan också upphävas om de meddelade villkoren inteföljs. Myndigheterna i medlemsstaterna skall tillse att devillkor som gäller enligt tillstånden uppfylls och övervaka utsläppensinverkan på grundvattnet. Artikel 14 - som innehåller regler om övergångsfrist skallenligt bilaga XXtill intetillämpas av EFTA-länderna. Genomförandet av de åtgärder som vidtas enligt direktivetfår inte i något fall direkt eller indirekt leda till en förorening avgrundvatten. Vid behov kan en eller flera medlemsstater enskilt ellertillsammans vidta strängare åtgärder än de som föreskrivs genom direktivet. Direktivet kan bli föremål för omarbetning, bl.a. pä grundav påverkan av sjövatten i vissa områden. har inte låtit dessa direktiv bli föremål förnågon implementeringsåt-gärd såvitt avser den vallonska regionen, och dettatrots ett avgörande i . I haransvaret på vattenmil-jöomrädet överlämnats ät myndigheterna i delstaterna.Dessa har i det förflutna endast i ringa utsträckning tagit med bl.a. nuifrågavarande direktiv i räkningen. En förbättring lär dock ha inträtt. Direktivet har varit uppe till prövning i vidflera tillfällen. 1 ärendet C- 291/84 ansågs , bl.a. genom en på vissa punkter ofydlig lagstiftning, ha brutit sina åtaganden enligt . Av större princi piellt intresse i förevarande sammanhang är dock ett avgörande den ruari 1991 mot i ärendet C-131/88.1 domen diskuteras hur direkti vet borde ha transformerats till fysk rätt. Domstolen fann att lag stiftning generellt sett inte svarade mot kraven i direktivet och påpekade att det saknade relevans att praktiska problem med avseende på grundvatten föroreningar inte hade påvisats. Lagstiftning, som gäller rättigheter och skyl digheter för enskilda, mäste enligt domstolen vara så fydlig att den enskilde 64 själv kan se vad somgäller. Enligt artikel 4.1 skall medlemsstaterna för- Prop. hindra alla direktautsläpp som avses under punkt I. Domstolen konstate- Bilaga 1 rade att direktivet intemedger att behöriga myndigheter i medlemsstaterna från fall till fallbedömer om ett utsläpp är skadligt eller inte. I stället är det enligt domstolenoeftergivligt att förbuden enligt direktivet är uttryckligt fastställda i denationella författningarna. Äveni fråga om åtgärder mot indirekta utsläpp hävdade att vidtagnanationella åtgärder redan garanterade att kraven i direktivet innehölls. Ifråga om uppräkningarna av ämnen i direktivet framhöll domstolen att den fyskalagen endast innehöll allmänna och oprecisa definitioner. Domstolenpåpekade också att lagstiftning tillämpades inom ramen för dengängse administrativa proceduren. Däri saknades den specifikation, precisionoch klarhet som krävs för att fullt tillfredsställa kravet på juridiskklarhet. Den fyska lagstiftningen garanterar inte att tillstånden innehållersådana villkor som krävs i direktiven. En fysk invändning att den fyskalagstiftningen i själva verket var strängare än direktivet avvisades därför attden fyska lagstiftningen brast i precision och fydlighet. Ifråga om proceduren för tillståndsgivning och omprövning gjorde Tysklandgällande att de befintliga reglerna var tillfyllest. Domstolenkonstaterade bl.a. att artikel 11 i direktivet uttryckligt kräver atttillstånden skall vara tidsbegränsade och omprövas minst vart fjärde år.Följaktligen täcker det faktum att den administrativa myndigheten fritt kanbestämma eller inte bestämma en tidsgräns inte artikel 11 i direktivet. Sammadag som - - fälldes även i EG-domstolenför underlåtenhet att implementera grundvattendirektivet (C-368/87). Idirektivet sägs att de nationella åtgärderna skall vidtas genom lagstiftning. allmänna råd (90:15) framgår att den svenska ambitionen påområdet är att tillförsel till grundvattnet av farliga ämnen inte skallförekomma. Av de allmänna råden framgår också vilken lagstiftning som kantillämpas i grundvattenfrågor.