prop · GG0348 · 1992-12-31 00:00:00 — Någonanledning att införa dessa regler i svensk vammärkesrätt föreligger inte. Punkt4 g, som innehåller en bestämmelse om skydd för ett vammärke som tagits i bmk iutlandet, svarar mot innehållet i 14 § första stycket 7) VmL, utom i vad avservar märket skall ha tagits i bmk. Bestämmelsen i VmL är nämligen inte begränsadenbart till den situationen då ett vammärke tagits i bmk i utiandet utan ävenförsta ibmktagande här i landet ger ett visst skydd för märket. Det har hävdatsatt bestämmelsen i VmL fyller en viktig funktion. Fråga uppkommer därför om 14§ första stycket 7) VmL kan behållas i sin gällande utformning eller omparagrafen måste begränsas så att den enbart syftar på vammärken som tagits ibmk i utiandet. Som framhållits i anslutning till artikel 3.2 d finns det ävenmöjlighet att vägra registrering av ett vammärke, om ansökan om registreringhar gjorts i ond tro. Detta mäste rimligen avse en sådan situation då ansökan iett land görs om registrering av ett vammärke, vilket är förväxlingsbart medett vamkännetecken som vid tiden för ansökan används av annan i samma land samtansökan om registrering gjorts med vetskap om detta, dvs. i ond tro. Mot dennabakgmnd gör jag den bedömningen att 14 § första stycket 7) VmL kan och börbehållas i sin nuvarande utformning. Punkt5, som ger möjlighet att tillåta att vammärket inte skall vägras registreringeller inte skall ogiltigförklaras om den vars rätt är i fråga medger det, kan isak anses tillräckligt täckt av bestämmelsema i 14 § andra stycket VmL. Punkt6 innehåller en fakultativ övergångsbestämmelse som inte behöver utnyttjas för svensk del. 6.2.5Rättigheter som är knutna till ett vammärke (Artikel 5) Mittförslag: Skyddet för kända vamkännetecken utökas. Anikel5 - Rättigheter som är knutna till ett varumärke Detregistrerade vammärket ger innehavaren en ensamrätt. Inne havaren har rätt att förhindra tredje man, som inte har hans tillstånd, att i näringsverksamhet använda a)tecken som är identiska medvammärket med avseende på de varor och tjänster som är identiska med dem förvilka vammärket är registrerat, b)tecken, som på gmnd av sinidentitet eller likhet med vammärket och identiteten eller likheten hos devaror eller tjänster som täcks av vammärket och tecknet, kan leda tillförväxling hos allmänheten, inbegripet risken för association mellan tecknetoch vammärket. 2.En medlemsstat kan ocksåbesluta att innehavaren skall ha rätt att förhindra tredje man, som inte harhans tillstånd, frän att i näringsverksamhet använda ett tecken som äridentiskt med eller liknar vammärket med avseende på varor och tjänster avannan art än dem för vilka vammärket är registrerat, om detta är känt i denmedlemsstaten och om användningen av tecknet utan skälig anledning drarotillbörlig fördel av eller är till förfång för vammärkets särskiljningsförmågaeller renommé. kan följande förbjudasenligt punktema I och 2: a)Att anbringa tecknet pä varoreller deras förpackning. b)Att utbjuda varor till försäljning,marknadsföra dem eller lagra dem för dessa ändamål eller utbjuda ellertillhandahålla tjänster under tecknet. c)Att importera eller exporteravaroma under tecknet. d) Attanvända tecknet på affärshandlingar och i reklam. 4.Om en medlemsstats bestämmelserinte gör det möjligt att förbjuda användningen av ett tecken enligt vad somnämns i punktema 1 b eller 2 före ikraftttädandet av detta direktivs tvingandebestämmelser, kan den fortsatta användningen av tecknet inte förhindras medstöd av de rättigheter som är knutna till vammärket. 5.Punktema 1 - 4 skall inteberöra en medlemsstats bestämmelser om skydd mot användning av ett tecken förannat ändamål än att särskilja varor eller tjänster, om användning av tecknet ifråga utan skälig anledning drar otillbörlig fördel av eller är till förfångför vammärkets särskiljningsförmåga eller renommé. 6§ Kännetecken anses förväxlingsbara enligt denna lag endast om de avser varorav samma eller liknande slag. Förväxlingsbarhetkan även åberopas till förmån för ett kännetecken som är väl ansett här ilandet, om användningen av ett annat Uknande kännetecken skulle draotillböriig fördel av eller skulle vara till förfång för det väl anseddakännetecknets särskiljningsförmåga eller anseende. Promemorians förslag:Överenstämmer i sak med mitt. I förslaget till lagtext har dock vissa ändringargjorts i förhällande till promemorians förslag(se promemorian s. 105). Remissinstanserna:Alla remissinstanser som har berört frågan om skydd Varumärkesrätt förkända vamkännetecken har tillstyrkt att den möjlighet till utökat skydd förkända vamkännetecken som direktivet ger utnyttjas. Flera av remissinstansemahar dock synpunkter på innebörden av direktivets bestämmelse i denna del och påutformningen av den nya regel som skall ge uttryck för det utökade skyddet. Vadremissinstansema har anfört i anslutning till dessa frägor framgår i detföljande. Skälenför förslaget: Artikeln innehåller bestämmelser om vilka rättigheter som ärknutna till innehavet av ett vammärke. Punktema1 och 3 i artikeln motsvarar i sak 4 § första stycket VmL och medför inte behovav några lagändringar. Ipunkt 2 i artikeln finns särskilda regler om det skydd som ett kännetecken kanha med avseende pä varor eller tjänster av annan art än dem för vilkakännetecknet är registrerat eller används. För att den som har rätt till ettkännetecken skall vara skyddad mot att nägon annan använder ett förväxlingsbartkännetecken i detta fall, krävs att det förstnämnda kännetecknet är känt ilandet i fräga och att användningen av det andra kännetecknet utan skäliganledning drar otillböriig fördel av eller är till förfång för det kändakännetecknets särskiljningsförmåga eller renommé. Isvensk rätt finns liknande regler i 6 § andra stycket VmL. Bestämmelsema i 6 §VmL bygger pä den s.k. specialitetsgmndsatsen, dvs. kännetecken anses ha skyddmot förväxling endast om de avser varor eller tjänster av samma eller liknandeslag (6 § första stycket VmL). När det gäller att avgöra om varor ellertjänster är av samma eller liknande slag skall särskilt beaktas vilka varor,som normalt ingår i ett visst sortiment eller distribueras av samma detaljist-och grossistföretag eller är framställda av samma råmaterial eller är avsedda församma ändamål eller används inom samma verksamhetsområde. Specialitetsgmndsatsenär emellertid inte utan undantag. Ett utvidgat skydd utöver gränsema förvamslagslikhet har ansetts vara motiverat för två olika situationer ochbestämmelser om detta återfinns i 6 § andra stycket VmL. Denena utvidgningen avser ett skydd för särskiU kända vammärken och ger uttryckför den s.k. Kodakdoktrinen. Detta utvidgade skydd är enligt förarbetena (seSOU 1958:10 s. 134 f. och prop. 1960:167 s. 77) till VmL motiverat av att omett särskilt välkänt märke används för andra varor än dem för vilka detinarbetats kan köpare fä den felaktiga föreställningen att varoma härrör frånvammärkesinnehavaren eller att det föreligger en samhörighet mellan denne ochden som obehörigen använder märket. Det utökade skyddet i en sädan situation äralltså motiverat säväl av hänsyn till innehavarens goodwill som av hänsyn tillkonsumentema. Det utvidgade skyddet har fått den utformningen attförväxlingsbarhet oberoende av vamslagslikhet undantagsvis skall kunna åberopastill förmån för ett kännetecken som är synnedigen starkt inarbetat och käntinom vida kretsar av allmänheten här i landet och om det med hänsyn härtill kananses att användningen av ett annat liknande kännetecken innebär ett otillbörligtutnyttjande av det förra märkets goodwill. Bestämmelsen, om skydd för I scimi Nr 48 särskiltkända vammärken är alltså konstierad med två inarbetnings- Prop. 1992/93:48 kriterier och ett otillbörlighetsrekvisit. Vadgäller inarbetningskraven sägs i förarbetena (se SOU 1958:10 s. 136) att detinte räcker att märket är inarbetat, dvs. allmänt känt bland dem till vilka detriktar sig, utan inarbetningen skall vara synnerligen stark, varmed avses attpraktisk taget varje person inom den krets som normalt tar befattning med varan- i olika tillverknings-och handelsled eller som varans mottagare - skall kännatill märket. Härtill kommer det ytterligare kravet att märket skall vara käntinom vida kretsar av allmänheten. I detta ligger att kännedomen om märket skallvara vitt spridd ocksä bland dem som inte tillhör den krets som märket vändersig till. Det är alltså ett mycket strängt krav pä inarbetning som ställs upp.För att detta krav skall vara uppfyllt torde det i praktiken krävas att i varjefall av personeraa i omsättningskretsen känner till märket. Detanses då vara synnerligen starkt inarbetat (jfr , Noveller ivammärkesrätt, s. 91 ff). Beträffandeotillbörlighetsrekvisitet framhålls i förarbetena (se SOU 1958:10 s. 138 och s.258) att detta inte är beroende av något subjektivt rekvisit hos den som villbegagna det kända märket. Det är i stället tillräckligt att kännetecknetsanvändning rent objektivt framstår som ett otillbörligt utnyttjande av detvälkända märkets goodwill. Detandra undantaget från huvudregeln om vamslagslikhet som fömtsättning förförväxlingsbarhet avser vammärke vars goodwill på gmnd av arten av de varor förvilka kännetecknet används kan sägas vara speciellt ömtålig, t.ex. vissalivsmedel, njutningsmedel eller skönhetsmedel. Det har ansetts att om ettvammärke inarbetats för en sådan vara och ett liknande märke används förexempelvis råttgift, medel mol alkoholism eller könssjukdomar kan det skada detinarbetade märkets renommé. Förväxlingsbarhet kan därför oberoende avvamslagslikhet undantagsvis åberopas till förmån för ett kännetecken som ärinarbetat om, med hänsyn till den särskilda arten av de varor eller tjänstersom det är fråga om, användningen av ett liknande kännetecken uppenbarligenskulle förringa det inarbetade märkets goodwill. Även denna bestämmelse - sombmkar kallas råttgiftregeln - är avsedd att tillämpas endast undantagsvis (jfrprop. 1960:167 s. 77). Fräganär nu om nägon ändring bör göras i VmL med anledning av EG-direktivetsbestämmelser (artiklama 4.4 a och 5.2) om skydd utöver vai-uslagsgränsema förhär i landet kända vammärken. Dei frägavarande direktivbestämmelseraa fär sägas vara i överensstämmelse med enintemationell utveckling som är avsedd att ge ett bättte skydd för kändavamkännetecken än vad som är fallet enligt gällande svensk rätt. Bestämmelsemaär visserligen fakultativa men bland EG:s medlemsstater finns en tendens attutnyttja de möjligheter att ge ett bättre skydd för kända vammärken som dessadirektivbestämmelser erbjuder. Ett sådant utvidgat skydd har införts i de nyavammärkeslagar som utfärdats i (Varemaerkelov av ) och iFrankrike (91-7 du 4 1991 relative aux marques de fabrique, de commerceou de service). Att den allmänna intemationella utvecklingen går mot ett utökatskydd för väl kända vammärken talar för att även bör slå in på den Fränanvändarhäll har hävdats att det, för att balansera den skärpning av Prop. 1992/93:48användningstvänget som EG-direktivet föreskriver (se nedan avsnitt 6.2.10Varumärkesrätt om artiklama 10 - 13), finns behov av att uttiyttja demöjligheter som direktivet ger att öka skyddet för kända vammärken. Vidare börbeaktas att ett vamkännetecken kan bli så känt med avseende på vissa varoreller tjänster att dess användning i samband med helt andra typer av varoreller tjänster kan leda allmänheten att tro det finns ett gemensamt urspmngtill varoma. Detta torde vara mer vanligt , då konsumentema har vant att vamhus, stormarknader och snabbköp har ett stort utbud av varor, än detvar vid VmL:s tillkomst med den stmktur som då fanns vid försäljning av varor.Även detta talar för att skyddet för kända vammärken bör utökas. Medhänsyn till vad jag nu har anfört anser jag - i likhet med remissinstansema -att de svenska reglema i VmL om skydd utöver vamslags-gränsema för kändavamkännetecken bör anpassas till EG-direktivets bestämmelser i denna del. Vadsedan gäller den närmare innebörden av EG-direktivets bestämmelser om skydd förvammärken utöver vamslagsgränsema har remissinstansema framfört ett flertalolika uppfattningar. Detsamma gäller frågan om hur en regel i VmL om utökatskydd utöver vamslagsgränsema skall utformas och om hur en sådan regel skallbedömas i relation till det i VmL gällande kravet på "allmänt känt"som förutsättning för inarbetningsskydd (jfr 2 § tredje stycket VmL). Allaremissinstanser som yttrat sig i frågan är eniga om att innebörden av den nuaktuella direktivbeslämmelsen är att fömtsättningama för att ett vamkänneteckenskall kunna vinna skydd utanför gränsema för vamslagslikhet inte får vara sårestriktiva som enligt gällande svensk vammärkesrätt. Några remissinstanser -bl.a. juridiska fakultetsnämnden vid och - har menat att det avgörande rekvisitet i EG-direktivets regelär skada eller förfång antingen med avseende pä märket i form av urvattningeller för konsumentema i form av vilseledande. I gmnden kan inget utiäsas omnågon erforderlig grad av inarbetning, utöver att kännetecknet skall ha "areputation". Enligt juridiska fakultetsnämnden ligger det dock i sakensnatur att ett vammärke knappast kan vare sig urvattnas eller vilseledabeträffande kommersiellt urspmng, om det inte är inarbetat. Enligt och bör rätten att förhindraanvändning av liknande kännetecken också utanför vamslagsgränsema kunnaföreligga så snart användningen av det andra kännetecknet faktiskt drarotillbörlig fördel av eller skadar det egna kännetecknets särskiljningsförmågaeller anseende. Vid bedömningen härav måste givetvis det äldre kännetecknetsställning på marknaden vägas in, men det kan ifrågasättas om något särskilt kravpä att kännetecknet skall vara känt av en viss andel av omsättningskretsen börställas upp. Vissa andra remissinstanser - bland dem (), (),och jur. - tycks uppfatta innebördenav direktivets bestämmelse så att den innebär att fömtsättningaraa för att ettkännetecken skall fä skydd utanför gränsema för vamslagslikhet visserligen inte fär vara sårestriktiva som enligt gällande svensk vammärkesrätt men Prop. 1992/93:48att det å andra sidan inte räcker att kännetecknet är inarbetat (allmäntkänt) Varumärkesrätt i omsättningskretsen. Ävenenligt min uppfattning kan det slås fast att det i EG-direktivet uppställdakravet på hur känt ett vammärke skall vara för att få skydd utanförvamslagsgränsema - som i direktivbestämmelsens engelska lydelse uttrycks med"has a reputation' - är ett lägre ställt krav än det i VmL använda"synnerligen starkt inarbetat och känt inom vida kretsar avallmänheten". Vad gäller den nedre gräns för hur känt ett märke skall varaför att fä skydd utöver vamslagsgränsema kan jag konstatera att direktivetslydelse inte ger möjlighet till några säkra slutsatser i det avseendet. Detmäste överlämnas ät rättstillämpningen att avgöra den frägan. Som någraremissinstanser framfört ligger det emellertid i sakens natur att användning avett annat liknande kännetecken vanligen inte kan dra fördel av eller vara tillförfång vamkänneteckens särskiljningsförmåga eller renommé, om inte detsistnämnda kännetecknet är inarbetat. Som jag var inne pä fär det alltsåöverlämnas åt rättstillämpningen att avgöra under vilka fömtsättningar som ettvamkännetecken skall anses vara så känt att det - på det sätt som anges ibestammelseraa i direktivet - kan fä skydd utanför gränseraa förvamslagslikhet. Därvid måste beaktas inte bara rättsutvecklingen i utanocksä den rättsutveckling som sker bland de stater som ingår i EES. Församarbetet inom EES-området är det av vikt att rättstillämpningen i idetta avseende inte kommer att avvika frän vad som sker i i övrigt. Vadsedan gäller utformningen av en regel i VmL som skall ge uttryck fördirektivbestämmelsen bör en sådan regel lämpligen kunna tas in som ett nyttandra stycke i 6 § VmL. Den kan då utformas som ett undantag frånspecialitetsgmndsatsen. När det gäller fömtsättningarna för att det utökadeskyddet skall uppstå angavs det i promemorian att kännetecknet skulle vara"väl känt". Flera remissinstanser har funnit detta uttryck varaolämpligt, särskilt som kravet för att ett kännetecken skall anses varainarbetat uttrycks med orden "allmänt känt". Några remissinstanserhar därför - mot bakgmnd av EG-direktivets engelska lydelse ("has areputation") - föreslagit att uttrycket "väl ansett" skallanvändas. Jag kan godta det. Promemoriansförslag till regel om utökat skydd för kända vamkännetecken var utformad meddirektivets regel som förebild. Av den anledningen innehöll förslaget ett kravpå att förväxlingsbarhet kunde åberopas om användningen av ett annatkännetecken "utan skälig anledning" skulle dra otillbörlig fördel avkända vamkännetecknets renommé. Så gott som samtiiga remissinstanser som yttratsig i frågan om utökat skydd för kända varukännetecken har ifrågasatt om detkan föreligga någon situation där en näringsidkare har skälig anledning att draotillböriig fördel av ett känt varukännetecken. Med hänvisning till att man iden nya danska vammärkeslagen har kunnat undvara begreppet "utan skäliganledning" har remissinstanseraa föreslagit att det fär utgä ur denföreslagna lydelsen till svensk bestämmelse om utökat skydd för kändavamkännetecken. Även detta förslag frän remissinstansema kan jag godta. Regelnom skyddet för kända vamkännetecken utanför vamslagsgränsema bör alltså kunnautformas så att detta skydd skallföreligga för ett väl ansett vamkännetecken, om användningen av ett annatliknande kännetecken innebär ett otillbörligt utnyttjande av det väl anseddakännetecknets ställning på marknaden eller är skadligt för kännetecknetssärskiljningsförmåga eller goodwill. Meddenna utformning av regeln om skydd för kända vamkännetecken torde densärskilda bestämmelsen i 6 § andra stycket b) VmL (rättgift-regeln) kunnaundvaras. Denna bedömning har lämnats utan erinran av remissinstansema. Med hänsyn till vad jag nuhar anfört om utformningen av de nya reglema i VmL om utökat skydd för kändavamkännetecken finns det enligt min mening ingen risk för att det - som vissaremissinstanser har menat -skapas ett inte godtagbart "haltande"system mellan skyddet för dessa kända vammärken och ensamrätt till ett vammärkesom uppkommit pä gmnd av inarbetning. Vissa remissinstanser har anfört att detför att säkerställa ett gott samspel mellan de olika bestämmelsema är angelägetatt se över bestämmelsema i 2 § tredje stycket VmL angående kraven förinarbetningsskydd. En sådan översyn kan vara motiverad. Den kan dock integöras inom ramen för detta lagstiftningsärende. Liksomremissinstansema har jag funnit att punktema 4 och 5 i artikeln inte medförbehov av nägra ändringar i VmL. 6.2.6Begränsningar av ett vammärkes rättsverkan (Artikel 6) Mitt förslag:Utöver vad som är tillåtet enligt gällande rätt, skall var och en i näringsverksamhetsom kännetecken för sina varor eller tjänster kunna använda också sin adresssamt uppgifter om varomas art, kvalitet, kvantitet, avsedda ändamål, värde ochgeografiska urspmng, tidpunkten för deras framställande eller andra egenskapersom varoma har under fömtsättning att det är i överensstämmelse med godaffärssed. Anikel 6 -Begränsningar av ett varumärkes rättsverkan Vammärketger inte innehavaren rätt att förhindra tredje man att i näringsverksamhet använda a)sitt eget namn eller adress, b)uppgifter om varomas ellertjänstemas art, kvalitet, kvantitet, avsedda ändamål, värde, geografiskaurspmng, tidpunJtten för framställandet eller andra egenskaper, c)vammärket om det är nödvändigtför att ange en varas eller tjänsts avsedda ändamål, särskilt som tillbehöreller reservdel, : fömtsattatt tredje man handlar i enlighet med god affärssed. Vammärketger inte innehavaren rätt att förbjuda tredje man att i näringsverksamhet använda en äldre rättighet som endast gäller i ett avgränsat geografiskt område om rättigheten erkänns av den ifrågavarande medlemsstatens lagstiftning samt används inom gränsema för det territorium i vilken den är erkänd. 3§ Var och en får i näringsverksamhet, under fömtsättning att det är iöverensstämmelse med god affärssed, som kännetecken för sina varor, använda -sitt släktnamn, sin adresseller sin firma, eller -uppgifier om varomas an,kvaUtet, kvantitet, avsedda ändamål, värde och geografiska urspmng, tidpunktenför deras framställande eller andra egenskaper hos varoma. Näringsidkare har också skydd enligt denna lag mot att derassläktnamn, adress eWer firma av andra obehörigen används som varukännetecken. Promemoriansförslag: Innebar att det i 3 § VmL enbart skulle göras en ändring av innebördatt var och en också skulle kunna utnyttja sin adress i näringsverksamhet (sepromemorian s. 110). Remissinstanserna:Ett par remissinsstanser har menat att bestämmelser måste införas i VmL sombegränsar ett vammärkes rättsverkan om det innehåller tecken som anges iartikel 6 punkt I b). En remissinstans har påpekat att kriteriet på attanvändningen skall stå i överensstämmelse med god affärssed måste beaktas. Skälenför förslaget: De i punkt 1 artikel 6 nämnda begränsningama i vammärkesrättenär endast till vissa delar i överenstämmelse med gällande rätt. Punkt1 a fär - med undantag för adress - i sak anses täckt av 3 § VmL. För att ifråga om adress anpassa svensk vammärkesrätt till direktivet är det nödvändigtatt något jämka innehållet i 3 § VmL. Somflera remissinstanser har påpekat finns det i VmL inte någon uttryckligbestämmelse som svarar mot punkt 1 b. Den typ av tecken som anges i punkten -uppgifter om varomas art, kvalitet, kvantitet etc. - kan genom inarbetningförvärva tillräcklig särskiljningsförmåga för registrering (jfr 13 § förstastycket VmL). Innehavaren av ett pä denna gmnd registterat vammärke skulledärmed med stöd av VmL kunna hindra annan från att använda sådana känneteckensom avses i punkt 1 b. Direktivet begränsar emellertid på ett ovillkoriigt sättvammärkets rättsverkan. Det är därför, enligt min mening, nödvändigt att det iVmL tas in en bestämmelse som begränsar rättsverkan av ett vammärke sominnehåller sädana tecken som anges i punkt 1 b. Vadsom föreskrivs i punkt 1 c kan motsatsvis anses framgå av 4 § andra stycketVmL. Den bestämmelsen bör inte ändras utan stå kvar i 4 § andrastycket. Deändringar som erfordras för att uppfylla direktivets bestämmelser i nu berördadelar kan enligt min mening göras genom att det i 3 § VmL förs in vissa reglersom begränsar vammärkets rättsverkan. Som Patentbesvärsrätten påpekat måstedärvid 3 § - för att stä i överensstämmelse med artikel 6.1.- också ändras idet hänseendet att det nu uppställda förväxlingsbar-hetskriteriet utgår och deti stället anges att användningen av de aktuella kännetecknen skall stå iöverensstämmelse med god affärssed. 6.2.7Konsumtion av de rättigheter som är knutna till ett vammärke (artikel 7) Mittförslag: En bestämmelse om regional konsumtion av vammärkesrätten förs in ivammärkeslagen. Vidare ändras lagen så att det blir möjligt att hindra fortsattmarknadsföring av varoma under vam-kännetecknet även i de fall då varoraaförändrats genom andra åtgärder än aktiva åtgärder av annan än vamkännetecknetsinnehavare. Anikel7 - Konsumtion av de rättigheter som är knutrui till en varumärke 1.Ett vammärke ger inteinnehavaren rätt att förbjuda användningen av vammärket för varor som avinnehavaren eller med hans samtycke har förts ut på marknaden under vammärketinom gemenskapen. 2.Punkt 1 skall inte gälla närinnehavaren har skälig gmnd att motsätta sig fortsatt marknadsföring av varoma,särskilt när varomas beskaffenhet har förändrats eller försämrats efter att dehar förts ut på marknaden. 4§ Rätten till ett vamkännetecken enligt 1-3 §§ innebär, att annan äninnehavaren inte fär i näringsverksamhet använda ett därmed förväxlingsbartkännetecken för sina varor, vare sig på varan eller dess förpackning, i reklameller affärshandling eller pä annat sätt, däri inbegripet också muntiiganvändning. Vad som sagts skall gälla oavsett om varan tillhandahälls ellerär avsedd att tillhandahållas här i landet eller utomlands eller också hitinförs. Är i fall som avses i 2 § kännetecknet inte inarbetat i hela landet,gäller rätten endast inom det område där kännetecknet är inarbetat.