prop · GF03174 · 1992-01-01 00:00:00 — anser att ett anammande av utredningsuttalandet på denna punkt i många fall skulle kunna leda till att industrin inte kan utnyttja teknologiskt kunnande och produktionsresurser i svenska och utländska projekt för att få ett effektivare resursutnyttjande och därigenom inte kunna minska det svenska försvarets kostnader, och det också i relation till länder vars politik i alla avseenden kan stödjas av den . I det aktuella och för försvarsindustrin besvärliga läget borde enligt föreningens mening varje tillfälle att få ekonomisk och teknisk stöttning från utlandet prövas i en klart positiv anda, och inte i den negativa anda som utredningsbetänkandet på denna punkt ger uttryck för. Föreningen hemställer därför att utredningsuttalandet i fråga inte tas med i kommande regeringsförslag eller att det ersätts av följande formulering: ''''''''Utveckling och tillverkning enbart inriktad på utländska marknader bör sålunda förekomma endast då detta främjar det svenska försvarets behov av materiel eller kunnande eller i övrigt är säkerhetspolitiskt önskvärd.'''''''' Föreningen anser det vidare viktigt att regeringen gör totalbedömningar som inbegriper såväl mottagarlandets som den exporterande industrins situation. Villkor för export eller vidareexport från samarbetslandet till tredje land vid samarbetsavtal Utredningen har i sitt förslag till reviderade riktlinjer för tillståndsgivning i enlighet med utförsellagens undantagsbestämmelser fogat ett avslutande avsnitt, avseende export till tredje land av materiel som utgör produkter av samarbetsavtal med försvarsindustri i annat land för gemensam utveckling eller tillverkning av krigsmateriel. Enligt förslaget bör en huvudprincip vara att sådan export av gemensamt utvecklad eller producerad materiel inte får ske i strid med riktlinjerna för export från . Undantag kan dock göras i den mån svensk materiel ingår endast i ringa omfattning eller i övrigt inte är ägnad att påverka slutproduktens egenskap av utländsk. Efter omständigheterna kan dock export till tredje land även i övrigt medges inom ramen för samarbetslandets exportregler, om det föreligger ett starkt svenskt försvarspolitiskt intresse av att samarbetet kommer till stånd och det uppställs som en förutsättning från motpartens sida att viss utförsel får ske från samarbetslandet. När det gäller mer omfattande och för viktigare samarbete bör enligt samma förslag till reviderade riktlinjer en regeringsöverkommelse träffas mellan och samarbetslandet, efter hörande av utrikesnämnden. Ett avsevärt antal remissinstanser har yttrat sig över denna vidareexportaspekt av ett samarbetsavtal mellan svensk och utländsk försvarsindustri. Såsom inledningsvis återgetts har såväl riksåklagaren () som regionåklagarmyndigheten i betecknat det som angeläget att export eller reexport från samarbetsland till tredje land blir noga reglerade i samarbetsavtal. Båda instanserna har också ansett det motiverat att ett åläggande övervägs för berörda svenska företag att underrätta regeringen i fall av eventuella misstankar om att motparten inte följer samarbetsavtalets förpliktelser beträffande export eller reexport av samproducerad materiel. FFV säger sig inte kunna godta utredningens synsätt som gör åtskillnad mellan materiel av svenskt ursprung och materiel som visserligen har utländskt ursprung men som är resultatet av ett gemensamt utvecklingsarbete. Det är enligt FFV svårt att därvidlag se någon principiell skillnad. Inte heller finner FFV det acceptabelt, att svensk materiel skulle få vidarelevereras utan hänsyn till svenska restriktioner endast i de fall det föreligger ett starkt försvarspolitiskt intresse av att samarbete kommer till stånd. De länder som missgynnas enligt denna inskränkning kan enligt FFV känna sig diskriminerade. I den mån den har synpunkter på samarbetslandets val av mottagarlandet, bör i förekommande fall en regeringsöverkommelse omfatta bestämmelser härom, framhåller FFV. i län gör gällande att det kan bli ett hinder för att åstadkomma önskvärd samarbetsprojekt, om man i fall där upphovsrätten blir gemensam med företag i annat land insisterar på att svenska försäljningsregler skall följas av den utländska parten. De av utredningen anförda samarbetsexemplen, hämtade från Indien- och Australien-avtalen, avser snarare ett utnyttjande i utlandet av redan framtaget svenskt systemkunnande. Enligt mening skulle det i och för sig vara till fördel om en distinktion mellan olika avtalstyper kunde komma till uttryck i lagen, men anser att med lagens principiella uppbyggnad låter sig detta svårligen göras. Det skulle emellertid vara av värde om det i motiveringen i en kommande proposition fördes ett resonemang härom, till stöd för framtida regeringars bedömningar, fortsätter i län. SSKF redovisar en allmänt restriktiv inställning till utlandssamverkan och accepterar inte utredningens utgångspunkt att export och övrig samverkan inte kan undvaras. Förbundet motsätter sig därför att de svenska reglerna görs generösare i stället för mer restriktiva. Liksom SSU vill SSKF erinra om att ingått samarbetsavtal med ett flertal länder som exporterar vapen till länder som inte godkänns för svensk krigsmaterielexport. SSKF säger bestämt nej till en ''''''''gummiparagraf'''''''' som möjliggör export till för helt oacceptabla länder. Om samproduktion överhuvudtaget är nödvändig, måste enligt SSKF:s mening svensk lagstiftning gälla även vidareexport från det samproducerande landet. Om utlandssamverkan bedöms som nödvändig, föreslår SSKF att dylikt samarbete söks med de neutrala och alliansfria staterna och de nordiska länderna. FPK kan heller inte acceptera frånsteg från de svenska exportriktlinjerna när det gäller krigsmateriel som utvecklats tillsammans med annat land. FPK avvisar inte helt tanken på samarbete med utlandet vad beträffar utveckling av krigsmateriel, men i sådana fall bör avtal träffas som överensstämmer med de svenska utförselriktlinjerna. FPK säger sig heller inte kunna acceptera att samarbetsavtal skall kunna komma till stånd primärt för att garantera leveranssäkerhet även i händelse av att samarbetslandet råkar i krig. Enligt vad SSU framhåller, bör det vara ett absolut krav att sådan export regleras i avtal mellan samarbetslandet och och att den svenska utgångspunkten då skall vara att de svenska riktlinjerna för vapenexport skall gälla. Utredningens förslag om att det i vissa fall bör vara möjligt att tillåta dylik export i enlighet med samarbetslandets egna exportregler bör enligt SSU bestämt avvisas. En sådan ''''''''tuggummiparagraf'''''''' kan enligt förbundet innebära att nästan samtliga svenska regler för vapenexport sätts ur spel. Utvecklingssamarbete sker bl.a. i , , och , och om utredningen förslag genomförs, skulle samproducerad krigsmateriel kunna exporteras till länder som , , , och , länder som enligt svenska regler är helt uteslutna, framhåller SSU, som motsätter sig att reglerna för utlandssamverkan görs mindre restriktiva. Regeringen bör enligt SSU i stället verka för hårdare regler, med målsättningen att minimera sådan samverkan. och De fria kristna samfundens råd avstyrker med bestämdhet undantagsregeln, som enligt dem skulle ge en möjlighet att från svensk synpunkt angelägna vapensystem som utvecklats i samarbete med ett annat land skulle kunna exporteras enligt detta lands regler, utan hänsyn till svenska bestämmelser. Också påtalar den undantagsregel som återfinns i utredningens förslag till nya riktlinjer, vad beträffar export från ett samarbetsland till tredje land. Styrelsen konstaterar att de försvarspolitiska intresserna i så fall skulle få en oacceptabel övervikt över de utrikespolitiska. SKSF vänder sig emot att samarbetsprojekt med andra länders försvarsindustrier i vissa fall skall kunna leda till export till tredje land som inte överensstämmer med de svenska exportreglerna. SKSF kan inte finna en sådan ordning godtagbar och avstyrker utredningens förslag på denna punkt. vill att de båda meningar stryks som i de nya riktlinjernas avsnitt om samarbetsavtal skulle medge undantag från vad som gäller vid export från . Fältet skulle enligt föreningen härigenom lämnas fritt för en omfattande vidareexport av svensk krigsmateriel. Föreningen räknar upp de främsta samarbetsländerna för svensk försvarsindustri och hävdar att de flesta av dessa exporterar merparten av sin krigsmateriel till stater som är förbjudna för svensk vapenexport. Föreningen säger nej till alla former av vidareexport av svensk krigsmateriel till stater som är stängda för direkt svensk export. säger sig vilja rikta sin allvarligaste kritik mot det undantag från huvudriktlinjerna för svensk vapenexport som utredningen föreslår vid export från samarbetsland i anledning av ett samarbetsavtal. Det föreslagna undantaget skulle enligt rörelsen göra övriga restriktioner verkningslösa och kosmetiska till sin natur och öka förutsättningarna för export till länder som inte tillåter export till. Svenska sektionen av för fred och frihet tar likaså bestämt avstånd från utredningens förslag om möjlighet till undantag i vissa fall från regeln om att de svenska riktlinjerna i princip skall gälla även vid export från samarbetsland till tredje land av samproducerad materiel. påpekar i sitt yttrande att utländska samarbetspartners normalt redan i inledningsskedet av diskussionerna om gemensam utveckling och tillverkning kräver att en eventuell export till tredje land skall regleras enligt bestämmelserna i samarbetslandet. Föreningen hävdar mot denna bakgrund att det skulle vara förödande för industrin om alltför snäva samarbetsvillkor skulle omöjliggöra utlandssamverkan och därmed leda till en isolering av svensk försvarsindustri. Därför bör enligt föreningens mening en samlad bedömning, som även omfattar eventuell export till tredje land, göras för varje enskilt samarbetsavtal i samband med regeringens prövning därav. Den till knutna folkrättsdelegationen, som har till uppgift att förbereda svenska initiativ på den internationella humanitära rättens område samt fylla en rådgivande funktion på nedrustningsområdet, har i sitt yttrande anmärkt på att utredningsbetänkandet enligt delegationens mening alltför knapphändigt och onöjaktigt utrett de neutralitetsrättsliga reglerna och folkrättsliga restriktionerna för export av krigsmateriel. De folkrättsliga krav som ställs på en neutral stats vapenexport i krig, exempelvis i samband med statligt understödda samarbetsprojekt eller vad gäller kravet på likformig behandling av krigförande parter, har enligt delegationen inte blivit utredda, ej heller den i detta sammanhang viktiga distinktionen mellan privat och statlig krigsmaterielexport eller den folkrättsliga avgränsningen av krigsmaterielexport. Folkrättsdelegationen erinrar vidare om att utredningen förbigått, att förbud mot våld i de internationella relationerna allt stått för ett ovillkorligt hinder för vapenexport till stat som, enligt vad säkerhetsrådet fastställt, begår aggression. Konsekvenserna av denna folkrätt för statligt utfärdande leveransgarantier i fall av krig har enligt delegationen inte blivit utredda. Folkrättsdelegationen finner det beklagligt att utredningsbetänkandet inte omfattar en modern utvärdering av folkrättens roll i sammanhanget, även om den bristande analysen i detta hänseende enligt delegationen knappast torde ha påverkat utredningens slutsatser och förslag. Mot denna bakgrund utgår delegationen ifrån att regeringen under propositionsarbetet närmare behandlar och prövar de frågeställningar som är relevanta i ett folkrättsligt perspektiv. Också folkrättsforskaren har i sitt enskilda yttrande kritiserat utredningens folkrättsliga undersökning för att vara alltför kortfattad och bristfällig. Han anser att det i de föreslagna reviderade riktlinjerna borde ha lagts till ett fjärde ovillkorligt exporthinder, nämligen beträffande stat som begått aggressionshandling, samt att utredningen borde ha företagit en noggrann folkrättslig undersökning om var gränsen mellan privat och statlig krigsmaterielexport till länder i krig går. Särskilt borde man enligt därvid ha granskat de leveransgarantier som ofta förekommer i samband med samarbetsavtal med utländsk part. Omställning till civil produktion Utredningen har -- med stöd i en specialstudie kring överensstämmelser och skiljaktigheter mellan militär och civil industriproduktion -- diskuterat förutsättningarna för en omställning av försvarsindustrin till civil tillverkning och därvid konstaterat att den från sina utgångspunkter inte har anledning att närmare diskutera en fullständig nedläggning av försvarsindustrin, dvs. en permanent omställning. Utredningen har vidare funnit att -- med hänsyn till försvarsindustrins särdrag -- minskad produktion som följd av variationer i det svenska försvarets upphandling eller bortfall av export endast i begränsad mån kan mötas genom alternativ civil produktion. Utredningen understryker att staten, som ende inhemske köparen och som tillståndsgivare när det gäller export och annan utlandssamverkan, har ett särskilt ansvar för utvecklingen inom försvarsindustrin, bl.a. vad gäller sysselsättningen. Staten måste därför ha god beredskap att gå in med tillräckligt omfattande åtgärder av arbetsmarknads-, utbildnings-, industri- och regionalpolitiskt slag, om sysselsättningsproblem skulle uppstå. Utredningen ställer sig således inte bakom tanken på att söka få till stånd en omställning av försvarsindustrin på administrativ väg, genom t.ex. omställningsfonder. I en reservation till utredningsbetänkandet har en ledamot av utredningen föreslagit att dylika omställningsfonder inrättas som stöd för de företag och orter, där exporten har stor betydelse, vidare att en viss procentsats på värdet av företagens krigsmaterielexport avsätts till fonderna och att statens ansvar manifesteras genom ett kraftigt budgetanslag till desamma. FOA framhåller att möjligheterna att blanda och/eller varva civil och militär produktion kan tänkas bli större än som framgår av betänkandet. FFV instämmer i utredningens konstaterande att alternativproduktion inte löser problemet med tillfälligt bortfallande tillverkning. Däremot finns det enligt FFV åtskilliga exempel på såväl lyckade som mindre lyckade permanenta omställningar till civil produktion. Svårigheterna att satsa på civil produktion jämsides med en militär dylik är enligt FFV stora, och i den mån sådana satsningar lyckats har detta haft sin grund i att tillverkningen i fråga avskiljts och överförts till en redan existerande civil företagsdel. Alternativt har en civil industri startats med produkten i fråga som utgångspunkt. I likhet med utredningen finner FFV tanken på särskilda omställningsfonder olämplig. Att för sådant ändamål öka exportpriserna skulle enligt FFV ytterligare minska en redan hårt ansträngd konkurrenskraft. redovisar som sin erfarenhet, att utländsk industri ofta visar stort intresse för den teknik och utveckling i som även omfattar krigsmateriel. Rådet framhåller vidare att avgränsningen mellan militära resp. civila teknik- och tillämpningsområden inte alltid är lätt att göra. i delar utredningens uppfattning att staten har ett särskilt ansvar för utvecklingen inom försvarsindustrin och därför måste ha beredskap för att vidta nödvändiga åtgärder, om sysselsättningen hos sådana företag hotas. i vill på motsvarande sätt markera statens ansvar för att finna alternativ sysselsättning, om försvarsindustrins produktion minskar, och vikten av att staten har god beredskap för att gå in med åtgärder. i instämmer i utredningens bedömning att det är omöjligt att bibehålla en kvalitativt högstående försvarsindustri i händelse av ett ovillkorligt förbud mot utlandssamarbete och handel med krigsmateriel. Ett dylikt förbud skull få stora konsekvenser för regionen och främst då för . föreslår att utredningen kompletteras med en analys av möjligheterna för civila företag att också utveckla och producera viss försvarsmateriel, exempelvis fordon och vapenbärare, samt att särskilda tekniköverföringsinstitut inrättas i landet för att dra bättre nytta av försvarsindustriell teknik och produktutveckling i den civila produktionen. Också i län delar utredningens uppfattning om statens särskilda ansvar för bl.a. sysselsättningen inom försvarsindustrin och påpekar att nedskärningarna drabbat Karlskogaregionens näringsliv mycket hårt, trots aktiva insatser från AB att satsa på civil produktion. Enligt bör samhället tillsammans med berörda företag utarbeta konkreta handlingsalternativ för en omställning från militär till civil produktion. pekar i sitt yttrande på risken för oönskade tröskeleffekter vad gäller möjligheterna att rekrytera kompetenta ingenjörsresurser, när försvarsindustrin skall anpassas till nya kapacitetsnivåer. anser att försvarsindustrin balanserar på en farligt låg nivå vad beträffar exempelvis civilingenjörers rörlighet på arbetsmarknaden och att ytterligare minskningar av försvarsindustrin kan få förödande effekter för dess kompetensnivå. saknar analyser av dessa frågeställningar i utredningsbetänkandet. anför vidare att försvarsindustrin tillför landet ett brett högteknologiskt kunnande, som har positiva spridningseffekter till näringslivet i stort, varför det framstår som angeläget att inte bara konsolidera kompetensen utan också att fördjupa och vidareutveckla den. Också härvidlag saknar analyser och framtidsteckningar i utredningen. SF ansluter sig till utredningens tes att staten har ett särskilt ansvar för de anställda inom försvarsindustrin. Förbundet ställer sig dock tveksamt till att det skulle räcka med en beredskap att tillgripa traditionella utbildnings-, industri- och regionalpolitiska åtgärder. Förbundet stöder i denna del reservantens förslag att speciella omställningsfonder tillskapas för att komplettera den traditionella politiken. Dessa bör enligt SF finansieras av försvarsindustrin på lämpligt vis och kunna användas där de traditionella metoderna icke förslår. CKF förordar avsättning till speciella omställningsfonder i syfte att underrätta strukturrationaliseringar på krigsmaterielindustriberoende orter. FPK anser att regeringen aktivt bör agera för en beredskap för en omställning från militär till civil produktion och att staten måste ta ett ansvar för försvarsindustrins strukturering. Förbundet hävdar att denna problematik behandlats styvmoderligt av utredningen. SSKF anser att utredningen varken följt sina direktiv i denna del eller beaktat de förslag som arbetsgruppen ''''''''En politik för nedrustning och utveckling'''''''' tagit fram, ej heller följt den internationella utvecklingen. Dessutom sägs utredningen ha förbisett att FN under svensk ledning presenterat förslag till omställning av militär produktion till civil och att en svensk utredning visat hur ett sådant arbete kan gå till för att undvika arbetslöshet i försvarsindustrierna eller en utpressningssituation där staten får ta ansvaret i stället för industrin vid minskade beställningar. SSKF anser att utredningens behandling av omställningsproblematiken inte bara är bristfällig utan i vissa delar helt oriktig. Enligt SSKF bör ett minimikrav från samhällets sida vara att vid tillståndsgivning kräva en plan för övergång till civil produktion, när en vapenexportorder är effektuerad. SSKF kräver att av vapenexportens värde avsätts i lokala fonder inom företagen för utveckling av civil produktion i samarbete med de fackliga organisationerna. SSU kritiserar utredningens negativa inställning till omställning till civil produktion. Den internationella vapenmarknadens minskning är enligt SSU något som även svensk försvarsindustri bör anpassa sig till. Annars kan denna tvingas att snabbt minska sin produktion och då försätta samhället i något som liknar en utpressningssituation för att klara regionala hänsyn och sysselsättning. Omställningen av delar av försvarsindustrin till civil produktion bör därför enligt SSU påbörjas . SSU hävdar också att utredningen tydligt borde ha klargjort att staten ej bör utlova stöd till dessa företag i händelse av en vikande vapenmarknad. SKSF säger sig ha förordat omställningsfonder och anser det angeläget att sådana etableras. frikykoråd, som yttrat sig över utredningen tillsammans med De fria kristna samfundens råd, anser det ytterst angeläget att föreslagna omställningsfonder inrättas till stöd för företag och orter som är starkt beroende av krigsmaterielexporten. Utan sådana fonder löper statsmakterna enligt yttrandet stor risk för att utsättas för utpressning från industrins och kommunernas sida. hävdar i sitt yttrande att utredningen aldrig utrett den försvarsekonomiska kostnaden för en avveckling av den svenska krigsmaterielexporten och hänvisar till egna studier och beräkningar i ämnet. Enligt IKFF måste staten ta initiativ till omstrukturering av försvarsindustrin och omställningsfonder inrättas för de företag och orter där exporten har stor betydelse. Viss procentsats av värdet av företagens krigsmaterielexport bör enligt IKFF avsättas till dess fonder, men också staten bör medverka till deras finansiering. Också anser det viktigt att börjar planera för en omställning av försvarsindustrin och att omställningsfonder för ändamålet inrättas, finansierade såväl av berörda företag i en minst 2- procentig relation till deras krigsmaterielexport som av medel anvisade över statsbudgeten. Kontrollen av utförsellagens efterlevnad Ett antal remissinstanser har anlagt synpunkter på kontrollen av utförsellagens efterlevnad. Vissa har efterlyst närmare anvisningar för hur denna kontroll från polis-, åklagar- och tullmyndigheters sida skall gestaltas. anser att en del av de rapporteringsrutiner, som ingår i kontrollsystemet mellan försvarsindustrin och KMI inte är nödvändiga, exempelvis beställningsdeklaration, importdeklaration och uppgift om uppdrag åt annan att tillverka krigsmateriel. Hanteringen härav kompliceras enligt FFV av svårigheten att avgöra -- speciellt beträffande komponenter och tillverkningsutrustning -- om materielen är så utformad att den utgör krigsmateriel. RPS, som yttrat sig över utredningen via sin säkerhetsavdelning, påpekar att kontrollen av utförsellagens efterlevnad åvilar polis-, åklagar- och tullmyndigheterna, vidare att RPS och ÖB har övergripande ansvar för säkerhetsskyddet av krigsmateriel och FMV samordningsansvaret därvidlag, samt att KMI både har en kontrollfunktion och är ett beredningsorgan åt regeringen. RPS finner det angeläget att ansvarsfördelningen och samspelet mellan alla dessa myndigheter klarläggs, inte minst vad gäller hanteringen av aktuella säkerhetsfrågor. RPS anser det vidare angeläget, att regelverket får en sådan utformning att avgränsningen mellan straffrättsliga regler och bestämmelser som inte är förenade med någon sanktion framgår på ett klart och tydligt sätt. I sammanhanget må även noteras att GTS anmält att den inte har någon erinran mot utredningens förslag med motiveringen att de inte nämnvärt torde komma att påverka kontrollsituationen för vidkommande, såvitt dess styrelse nu kunnat bedöma. för speciella mål påpekar att den kontroll av utförsellagens efterlevnad som skall utövas av polis-, åklagar- och tullmyndigheter i huvudsak fallit utanför den aktuella utredningens uppdrag, varför utredningen inte närmare gått in på hur denna kontroll skall gå till. Samma åklagarmyndighet anser att det erfordras anvisningar härom, för att kontrollen skall vara effektiv, och att sådana borde stå att finna åtminstone i förarbetena till lagen. påpekar dessutom att problem i samband med utredning av brott mot utförsellagen ofta har sin grund i oklarheter om försvarsindustrins upplysningsplikt i samband med ansökningar om utförseltillstånd, ett spörsmål som aktualiserats i samband med de s.k. vapenaffärerna. I en kommande proposition borde därför försvarsindustrins upplysningsplikter i tillståndsärenden betonas, heter det i yttrandet.