prop · GF03112 · 1992-01-01 00:00:00 — i första hand sjukpenning, samt livränta inte skall vara skyldig att göra skatteavdrag för betalning av kvarstående skatt om inte skattemyndigheten beslutat att skatteavdrag skall göras eller mottagaren begärt sådant avdrag. Avdrag för kvarstående skatt skall inte heller göras från sådan ränta eller utdelning från vilken skatteavdrag för betalning av preliminär A-skatt skall göras. I andra stycket har också tagits in en särskild bestämmelse om skatteavdrag för betalning av kvarstående skatt från korttidsstudiestöd och särskilt vuxenstudiestöd. Sådant avdrag skall alltid göras om den skattskyldige inte har visat upp ett intyg från annan arbetsgivare om att denne gör avdrag. I tredje stycket har i förtydligande syfte tagits in en hänvisning till bestämmelserna i 40 § 2 mom. andra stycket om beräkning av skatteavdrag för kvarstående skatt i de fall arbetstagaren inte visat upp sin slutskattesedel. Dessutom har några redaktionella ändringar gjorts. 2 mom. I momentet har endast redaktionella ändringar gjorts. 3 mom. I momentet har bestämmelsen i första meningen behållits oförändrad. Övriga bestämmelser i nuvarande 3 mom. -- utom den som anger att regeln att öretal som uppkommer vid beräkning av skatteavdrag bortfaller skall tillämpas även vid beräkning av skatteavdrag på ränta och utdelning -- har kunnat slopas eftersom begreppen arbetsgivare och arbetstagare enligt definitionerna i 2 § 2 mom. även omfattar den som utger resp. den som har att betala preliminär A-skatt på ränta och utdelning. En motsvarande utvidgning har gjorts av begreppet lön. Bestämmelserna i bl.a. 27 § 2 mom. och 44 § blir härigenom tillämpliga utan en särskild bestämmelse om detta. Avrundningsregeln i förutvarande 39 § 1 mom. tredje stycket finns numera i 39 § 1 a mom. fjärde stycket. En hänvisning sker dit. 40 § 1 mom. ankommer det på en arbetsgivare att undersöka om han skall göra skatteavdrag eller inte. Har arbetstagaren inte visat upp sin skattsedel på preliminär skatt för arbetsgivaren är denne skyldig att göra ett på visst sätt förhöjt skatteavdrag. Bestämmelser om detta finns i 40 § 1 mom. andra stycket. En arbetsgivare kan alltså inte undgå skyldigheten att göra skatteavdrag genom att hävda att han inte känner till vilken typ av preliminärskattesedel arbetstagaren har. När det gäller det nu föreslagna systemet där skattsedlarna ges direkta rättsverkningar i fråga om skyldigheten att både göra skatteavdrag och betala arbetsgivaravgifter är det ännu viktigare för arbetsgivaren att känna till vilken typ av skattsedel på preliminär skatt arbetstagaren har. Även inom det nya systemet finns ett behov av en bestämmelse om uppvisande av skattsedel på preliminär A- skatt för den som betalar ut ersättning för arbete. En sådan regel är naturlig eftersom det är enklare för skattsedelsinnehavaren att visa upp sin A-skattesedel än det är för den som betalar ut ersättningen att på annat sätt ta reda på vilken skattsedel mottagaren av ersättningen har och vad som sägs i en eventuell A-skattesedel om beräkning av skatteavdrag. I första stycket finns bestämmelser som reglerar ersättningsmottagarens skyldighet att visa upp skattsedel eller motsvarande för arbets- eller uppdragsgivaren. Stycket har utformats enligt vad lagrådet förordat. I stycket anges att det ankommer på den som tar emot ersättning för ett arbete att upplysa utbetalaren om vilken typ av preliminärskattesedel han har. Bestämmelsen gäller oberoende av om mottagaren har en A- eller en F- skattesedel. I stycket regleras också skyldigheten för den som har en A-skattesedel att visa upp skattsedeln för den som skall göra skatteavdrag på ersättning för arbete till skattsedelsinnehavaren. Bestämmelsen avses gälla även för juridiska personer inkl. handelsbolag som har tilldelats en A-skattesedel. Med hänsyn till detta har inte begreppen arbetsgivare och arbetstagare och inte heller skattskyldig använts här. Eftersom skatteavdrag skall göras inte bara av huvudarbetsgivaren utan också av sidoarbetsgivare och skattsedelsinnehavaren därför behöver ha tillgång till skattsedeln vid varje nytt arbetstillfälle skall skattsedeln inte överlämnas utan endast visas upp. I stycket anges slutligen hur mottagaren kan visa att han har en F- skattesedel. Vad som skall ske om ersättningsmottagaren inte fullgör sin upplysningsskyldighet anges även fortsättningsvis i 40 § 1 mom. andra stycket. I de fall ersättning för arbete till en arbetstagare understiger . under kalenderåret och utbetalas av en fysisk person eller ett dödsbo skall något skatteavdrag inte göras om inte ersättningen utbetalas i en näringsverksamhet. I de fall skatteavdrag inte skall göras skall dock den som betalar ut ersättningen utan anmaning vara skyldig att lämna kontrolluppgift om ersättningen överstiger . under inkomståret och mottagaren inte har en F-skattesedel. Även i dessa fall kan det därför vara lämpligt att den som tar emot ersättningen visar vilken skattsedel han har. I andra stycket regleras vad som skall ske om någon skattsedel på preliminär skatt inte visas upp. De nya bestämmelserna motsvarar i huvudsak de nuvarande. Dessutom har tillagts en bestämmelse om hur stort skatteavdraget skall vara om mottagaren är en juridisk person som inte visat upp en skattsedel på preliminär skatt. Skatteavdrag skall då göras av ersättningen, dvs. samma skatteavdrag som skulle ha gjorts om den juridiska personen hade visat upp en A-skattesedel. Att de nu aktuella bestämmelserna inte gäller undantagslöst framgår av 40 § 3 mom. Den bestämmelsen ger den som betalar ut ersättning för arbete möjlighet att underlåta förhöjt skatteavdrag om han -- utan att någon skattsedel uppvisats -- ändå känner till vad som gäller. Utbetalaren kan t.ex. efter kontakt med skattemyndigheten ha fått veta att betalningsmottagaren har enbart en F- skattesedel. Skatteavdrag skall då inte göras. Har han däremot fått veta att betalningsmottagaren har både en A- skattesedel och en F-skattesedel skall skatteavdrag göras om inte F-skattesedeln skriftligen åberopats (se 39 § 1 mom. fjärde stycket). Om förhöjt skatteavdrag skall göras eller inte när utbetalaren vet att mottagaren har en A-skattesedel beror på om utbetalaren också känner till enligt vilken skattetabell etc. som avdraget skall göras. I stycket har dessutom lagts till en bestämmelse om att skatteavdrag dock skall göras av ersättningen när det är fråga om en fysisk persons biinkomster. Ändringen i tredje stycket föranleds av att preliminär skatt i vissa fall skall betalas också av juridiska personer. Dessutom har ändringar av redaktionell natur gjorts. Enligt det nu föreslagna systemet skall skatteavdrag för betalning av preliminär A-skatt inte göras bara av huvudarbetsgivaren utan också av varje sidoarbetsgivare. Av praktiska skäl är det inte lämpligt att samma ordning gäller i fråga om skatteavdrag för kvarstående skatt. I 39 § 1 a mom. första stycket anges därför att sådant avdrag skall göras endast av den från vilken den skattskyldige får sin huvudsakliga inkomst av arbete. Första stycket i det nu aktuella momentet har i konsekvens med detta kompletterats med en bestämmelse om att skattsedeln på slutlig skatt eller vederbörlig del av den skall överlämnas till den arbetsgivare som skall göra skatteavdraget. I andra stycket har ordet avlöningstillfälle ersatts med utbetalningstillfälle eftersom skatteavdrag skall kunna göras även från ersättning för arbete som taxeras som inkomst av näringsverksamhet hos mottagaren. Av samma anledning har ordet anställning ersatts med arbete. I momentet har även gjorts redaktionella ändringar. Bestämmelsen i detta moment avses gälla även i fråga om juridiska personer inkl. handelsbolag. Begreppen arbetsgivare och arbetstagare har därför ersatts. Vidare har begreppet lön bytts ut mot ersättning för arbete. Även redaktionella ändringar har gjorts. Bestämmelsen har sin föregångare i sjätte stycket av nuvarande anvisningar till 40 §. En väsentlig ändring i förhållande till nuvarande ordning är dock att anmälningsskyldigheten enligt den nu aktuella paragrafen föreligger endast i uppenbara fall och när mottagaren åberopar en F-skattesedel. Det är alltså å ena sidan fråga om en lindring i anmälningsskyldigheten som har sin grund i att det inom det nya systemet läggs en helt annan vikt vid skattsedelsinnehavet . Å andra sidan har regeln skärpts genom att underlåtenhet att göra anmälan kan medföra att utbetalaren åläggs betalningsansvar för den skatt och de socialavgifter som mottagaren underlåter att betala (se 75 c § UBL resp. 16 § USAL och kommentarerna till dessa paragrafer). Anmälan skall ske skriftligen. En arbetstagare som ställts till förfogande enligt bestämmelserna i lagen om privat arbetsförmedling och uthyrning av arbetskraft är alltid att anse som arbetstagare hos uthyraren och inte hos en sådan utbetalare av ersättning som avses i förevarande paragraf. I sådana fall skall alltså anmälan till skattemyndigheten inte göras. 41 § 1 och 2 mom. Ordet avlöningstillfälle har ersatts med utbetalningstillfälle eftersom skatteavdrag för betalning av såväl preliminär A-skatt som kvarstående skatt i vissa fall skall göras också från ersättning som hos mottagaren skall hänföras till inkomst av näringsverksamhet. I 1 mom. anges att endast sådan arbetsgivare från vilken arbetstagaren har sin huvudsakliga inkomst av arbete är skyldig att göra ett förhöjt skatteavdrag. Det innebär alltså att reglerna om förhöjt skatteavdrag inte gäller ränta och utdelning. Enligt ett särskilt tillägg skall de inte heller gälla vid utbetalning av ersättning från arbetslöshetskassa. I momenten har även gjorts ändringar av redaktionell natur. Anvisningarna till 41 § har upphävts genom SFS 1990:653. Hänvisningen sist i paragrafen till anvisningarna har därför slopats. 43 § 1 mom. Ändringarna i första stycket föranleds dels av att skatteavdrag i vissa fall skall göras även från ersättning som hos mottagaren taxeras som inkomst av näringsverksamhet, dels av att skatteavdrag i vissa fall skall göras också på ersättning som betalas ut till en juridisk person. Ändringen i andra stycket föranleds av att skatteavdrag i vissa fall skall göras även från ersättning som hos mottagaren taxeras som inkomst av näringsverksamhet. I tredje stycket har nuvarande bestämmelse i första meningen ändrats så att den endast gäller för skattsedel på slutlig skatt eftersom en skattsedel på preliminär A-skatt inte längre skall överlämnas till arbetsgivaren utan endast visas upp för denne (se kommentaren till 40 § 1 mom. första stycket). En skattsedel på slutlig skatt skall däremot, som ett alternativ till att den uppvisas, kunna överlämnas till arbetsgivaren enligt bestämmelserna i 40 § 2 mom. Om skattsedeln har överlämnats till arbetsgivaren skall den återlämnas om arbetstagaren slutar sitt arbete då skatteavdrag för kvarstående skatt skall göras och i annat fall året efter taxeringsåret. En bestämmelse om detta har tagits in i det nu aktuella stycket. 2 mom. I momentet har endast gjorts redaktionella ändringar. 45 § 1 mom. För att syftet med bestämmelsen om preliminär A-skatt för juridiska personer skall uppnås har i första stycket lagts till en bestämmelse som innebär att preliminär A-skatt skall beräknas även om den juridiska personen vidarebefordrar all vinst till delägarna. En sådan ordning medför i vissa fall nackdelar. För att undvika dessa har i 52 a § förts in regler som tillåter att den preliminära skatten används bl.a. för betalning av innehållen skatt. Här har också tagits in en regel om att överskjutande ingående mervärdeskatt skall beaktas vid jämkning. I stycket har också gjorts ändringar av redaktionell natur. I andra stycket har bestämmelserna om jämkning av preliminär B-skatt ersatts med motsvarande regler för jämkning av preliminär F-skatt och särskild A-skatt. I stycket har vidare lagts till en regel om jämkning av skatteavdrag från dagpenning från arbetslöshetskassa. En motsvarande bestämmelse finns i 6 § lagen om skatteavdrag från sjukpenning m.m. Dessutom har redaktionella ändringar gjorts. I fjärde stycket anges i vilken ordning den preliminära skatten på olika slag av ersättningar skall jämkas. I första hand skall ett beslut om jämkning avse skatt på ersättning för arbete som utgör mottagarens huvudsakliga inkomst av arbete. Därigenom berörs inte sidoarbetsgivare av jämkningsbeslutet. Skulle i något fall den nämnda skatten inte räcka till får jämkningsbeslut även omfatta skatt på annan ersättning för arbete. Då blir alltså även sidoarbetsgivare berörda. I sista hand får ett jämkningsbeslut avse även skatt på ränta eller utdelning. I ett sådant fall gäller enligt 46 § 2 mom. fjärde stycket att preliminär skatt över huvud taget inte skall tas ut på ränta på eller utdelning från visst konto eller vissa värdepapper. Har särskild A-skatt debiterats skall dock jämkningen i första hand avse sådan skatt. Nuvarande bestämmelser i sjätte stycket har slopats eftersom bestämmelserna i 84 § om omprövning ger skattemyndigheten möjlighet att också göra de ändringar av den preliminära skatten som reglerats här. Momentet har justerats så att hänsyn skall tas också till överskjutande ingående mervärdeskatt vid beräkning av den beloppsgräns som gäller vid förtida återbetalning av för mycket betald preliminär skatt. 46 § 2 mom. Bestämmelserna i femte stycket skall gälla i fråga om preliminär F-skatt och särskild A-skatt i stället för preliminär B-skatt. Vid beräkning av särskild A- skatt skall dessutom bestämmelserna i 14 § gälla. 3 mom. Av 45 § 1 mom. fjärde stycket och 46 § 2 mom. fjärde stycket framgår att ett beslut om jämkning skall avse viss ersättning för arbete eller viss ränta eller viss utdelning. Bestämmelsen i andra stycket förevarande moment innebär, med den definition av begreppet arbetsgivare som tagits in i 2 § 2 mom., att jämkningsbeslutet skall överlämnas till den som betalar ut den ersättning, ränta eller utdelning som omfattas av beslutet. I tredje stycket har ordet avlöningstillfälle ersatts med utbetalningstillfälle eftersom reglerna i momentet skall tillämpas även i fråga om ersättning för arbete som inte är anställningsinkomst. I momentet har också gjorts ändringar av redaktionell natur. Ändringarna är endast av redaktionell natur. 48 § 1 mom. Bestämmelserna om anstånd i första stycket har gjorts tillämpliga på preliminär F-skatt och särskild A-skatt i stället för på preliminär B-skatt. I stycket har dessutom gjorts en ändring av redaktionell natur. Bestämmelserna om anstånd i momentet har gjorts tillämpliga på preliminär F-skatt och särskild A-skatt i stället för på preliminär B-skatt. I momentet har dessutom gjorts en ändring av redaktionell natur. Nuvarande bestämmelser i 24 § 2 mom. om när inbetalning av innehållen skatt skall ske har av redaktionella skäl flyttats till första stycket i den här aktuella paragrafen. I den allmänna motiveringen (se avsnitt 3.19) har föreslagits att preliminär F-skatt och särskild A-skatt skall betalas på samma sätt och till samma konto som sker i fråga om B-skatt. Andra stycket har ändrats i enlighet med detta. I stycket har också gjorts en ändring av redaktionell natur. Den som bedriver näringsverksamhet genom en juridisk person, t.ex. ett aktiebolag, vill inte sällan ta ut hela vinsten i form av lön. Vid utbetalning av lön är bolaget skyldigt att göra skatteavdrag och betala in det innehållna beloppet till skattemyndigheten. En aktiebolag som har fått sin F- skattesedel återkallad och i stället tilldelats en A- skattesedel kan i vissa fall få likviditetsproblem på grund av att skatteavdrag skall göras på de ersättningar för arbete som betalas ut till bolaget. Genom bestämmelserna i denna paragraf öppnas en möjlighet för juridiska personer som har en A-skattesedel att under visst villkor använda betald A- skatt till betalning av innehållen skatt. Villkoret är att det är sannolikt att den preliminära A-skatten överstiger den juridiska personens slutliga skatt. Ett sådant villkor innebär för handelsbolagens del att den preliminära A-skatten alltid kan användas på detta sätt. När det gäller handelsbolag ges bolaget dessutom möjlighet att använda betald preliminär A-skatt för betalning av en delägares preliminära skatt. De nu aktuella reglerna rörande handelsbolag kan antas medföra att bestämmelserna i 27 b § kommer att tillämpas endast i mindre utsträckning. 54 § 1 mom. Enligt den nya terminologin likställs den som betalar ut sådan ränta eller utdelning för vilken prelimär skatt skall betalas med arbetsgivare. Bestämmelserna i första stycket skall inte gälla i fråga om ränta eller utdelning. Första stycket har ändrats i enlighet med detta. 55 § 1 mom. Med hänsyn till att skatteavdrag i vissa fall skall göras även från ersättning för arbete som betalas till en juridisk person har i första stycket angetts att uppgift får krävas även om organisationsnummer. Bestämmelserna om avräkning i förevarande paragraf har gjorts tillämpliga på preliminär F-skatt och särskild A- skatt. Det kan i vissa fall inträffa att en skattskyldig under ett uppbördsår debiteras såväl preliminär F-skatt som särskild A-skatt. Detta kan t.ex. ske om en A- skattesedelsinnehavare, som har debiterats särskild A- skatt, under uppbördsåret får A-skattesedeln ersatt med en F-skattesedel som han debiteras F-skatt. Blir det aktuellt att avkorta den preliminära skatten behövs en regel om vilken preliminära skatt som avkortningen i första hand skall avse. En sådan regel har tagits in i första stycket. Regeln innebär att det är den tidigast debiterade preliminära skatten som skall avkortas först. Nuvarande bestämmelse i första stycket om att skatteavdrag för okända arbetstagare skall anses utgöra av lönen medför efter skattereformen i allmänhet ett för högt skatteavdrag. Procenttalet har sänkts till 30 för att bättre passa de regler om betalning av preliminär skatt som gäller . I stycket har också gjorts en ändring av redaktionell natur. Om en juridisk person har tilldelats en A-skattesedel skall den juridiska personen ses som arbetstagare vid tillämpningen av bestämmelserna i . Detta skall emellertid inte gälla handelsbolag i fråga om de bestämmelser som finns i 75 § tredje stycket eftersom sådana bolag inte är inkomstskattesubjekt och till följd därav inte heller är skyldiga att själva betala preliminär A- skatt. En bestämmelse om detta har tagits in i sista meningen i stycket. I paragrafen, som är ny, regleras frågan om solidarisk betalningsskyldighet. Frågan har behandlats i den allmänna motiveringen i avsnitt 3.9. Paragrafen har utformats i enlighet med vad lagrådet har förordat. I första stycket anges huvudförutsättningen för att ålägga utbetalaren betalningsskyldighet för betalningsmottagarens obetalda skatt, nämligen att utbetalaren underlåtit att i samband med utbetalningen göra anmälan enligt 40 a § trots att han varit skyldig att göra det. Någon tid inom vilken anmälan skall göras var inte uttryckligen föreskriven i det till lagrådet remitterade lagförslaget. Det är dock tydligt att anmälan måste göras i nära anslutning till utbetalningstillfället, om inte bestämmelserna skall bli verkningslösa. Underlåtenhet att göra anmälan enligt 40 a § torde som lagrådet påpekat ofta inte bli upptäckt förrän vid en närmare granskning av utbetalarens och betalningsmottagarens skatteförhållanden. Det är givetvis inte tillfredsställande om utbetalaren skulle kunna undgå påföljd för sin underlåtenhet genom att göra anmälan på ett så sent stadium. Ett krav på att anmälan enligt 40 a § skall göras i samband med utbetalningen har därför på lagrådets inrådan tagits in i förevarande paragrafs första stycke. Det solidariska ansvaret kan komma i fråga när någon uppdragit ett arbete till en fysisk eller juridisk person som innehar en F-skattesedel. Parterna i ett sådant förhållande betecknas i den nu aktuella paragrafen som utbetalare resp. betalningsmottagare. Ett solidariskt ansvar kan komma i fråga också när uppdraget getts till en fysisk person som har både en F-skattesedel och en A-skattesedel men som skriftligen har åberopat . I sådana fall skall nämligen den fysiska personen enligt 39 § 1 mom. fjärde stycket anses inneha endast en F-skattesedel. Det solidariska ansvaret för skatt skall inte gälla i fråga om all ersättning för arbete. Ansvaret skall bara gälla sådan ersättning för arbete som betalas ut som ett led i en av utbetalaren bedriven näringsverksamhet. Detta anges också i första stycket. För att ett solidariskt ansvar skall kunna krävas ut förutsätts vidare att anmälningsskyldighet enligt 40 a § förelegat men försummats, dvs. att det måste anses ha varit uppenbart för den som uppdragit arbetet att den som utfört arbetet varit att anse som anställd hos honom. Om utbetalaren gör gällande att anmälningsskyldighet enligt 40 a § inte förelegat på grund av att han hyrt arbetstagare enligt bestämmelserna i lagen om privat arbetsförmedling och uthyrning av arbetskraft ankommer det givetvis på utbetalaren att visa att de tidsgränser som anges i nämnda lag inte överskridits. Till tjänst räknas enligt 31 § första stycket KL inte bara anställning utan även uppdrag och annan inkomstgivande verksamhet av varaktig eller tillfällig natur, om den inte är att hänföra till näringsverksamhet eller inkomst av kapital. När det gäller det solidariska ansvaret är det emellertid begränsat till sådana ersättningar för arbete som utgör anställningsinkomster hos mottagaren. Övriga inkomster som är att hänföra till inkomst av tjänst enligt KL och som kan vara väsentligt svårare för utbetalaren att skilja ut från andra inkomstslag har sålunda lämnats utanför i detta sammanhang. Den situation som de nu aktuella bestämmelserna i första hand syftar till att reglera är när någon med en F- skattesedel anlitas för ett arbete som utförs under samma ledning och på samma sätt som gäller för utbetalarens övriga anställda. En annan situation där bestämmelserna kan bli tillämpliga är när en F-skattesedelsinnehavare ersätter en ordinarie anställd som har semester eller är sjuk. Har extra personal uthyrts enligt bestämmelserna i lagen om privat arbetsförmedling och uthyrning av arbetskraft skall solidariskt ansvar givetvis inte krävas ut. Det solidariska ansvaret förutsätter att det har varit uppenbart att ersättningen utgjorde anställningsinkomst hos mottagaren. har alltså i första hand att ta ställning till om anställningsförhållandet varit uppenbart för en arbetsgivare i allmänhet. Myndigheten bör dock också kunna ta hänsyn till vilka möjligheter den aktuella utbetalaren haft att bedöma anställningsfrågan. I andra och tredje styckena anges hur det belopp för vilket solidariskt ansvar kan komma i fråga skall beräknas. I andra stycket är ansvaret kopplat till den skatt som F-skattesedelsinnehavaren resp. delägaren skall betala. Med den definition på skatt som ges i 1 § UBL kommer ansvaret att omfatta bl.a. inkomstskatt och egenavgifter. Det är att märka att mervärdeskatt omfattas av UBL:s definition av skatt endast till den del sådan skatt skall redovisas i allmän självdeklaration. Vad gäller storleken av den solidariska ansvarigheten kan konstateras att det med hänsyn till att det är fråga om ansvar för F-skattesedelsinnehavarens egen skatt och egenavgifter är mycket svårt och ibland till och med omöjligt att beräkna den skatt och de avgifter som belöper på en viss arbetsersättning. Det är därför nödvändigt att använda sig av en schablonregel. Med 13 § AUL som förebild har regeln konstruerats så att betalningsansvaret omfattar F-skattesedelsinnehavarens resp. delägarens skatt för det beskattningsår då ersättningen skall tas upp till beskattning intill ett belopp som svarar mot en viss procent av ersättningen. I detta fall omfattar ansvaret betalningsmottagarens eller delägarens obetalda skatt intill ett belopp motsvarande av ersättningen för arbetet. I tredje stycket, som avser det fallet att arbetet har utförts av någon som har anlitats av betalningsmottagaren direkt eller genom en eller flera mellanmän, har valts en annan metod.