prop · GF0340 · 1992-01-01 00:00:00 — Gentemot den försäkrades arbets- givare får ett tillsynsansvar för att denne fullgör sina rehabiliteringsuppgifter enligt AFL. I speciella fall skall försäkrings- kassan överta ansvaret för att en rehabiliteringsutredning kommer till stånd. Bestämmelserna om rehabilitering finns intagna i ett nytt 22 kap. i AFL. Fr.o.m. kommer 2 kap. 11 § AFL att upphöra att gälla och 3 kap. 8 § samma lag att få ändrad lydelse. Sistnämnda lag- rum i dess nya lydelse innehåller i huvudsak regler för bedömning av arbetsförmågans nedsättning vid korta resp. långa sjukdomsfall. Bestäm- melsen om sjukperiod återfinns oförändrad i den nya lydelsen. För medicinsk behandling som ges i förebyggande syfte gäller fr.o.m. en ny bestämmelse i 3 kap. 7 b § AFL. Enligt denna utges sjukpenning enligt 7 § samma kapitel även när den den försäkrade går miste om förvärvsinkomst i samband med att han genomgår en be- handling som syftar till att förebygga sjukdom och nedsättning av arbets- förmågan. Som villkor gäller att behandlingen har ordinerats av läkare och ingår i en av godkänd behandlingsplan. Vidare förutsätts att den försäkrade för behandlingen behöver avstå från för- värvsarbete minst och därvid går miste om minst en fjärdedel av sin dagsinkomst. Genom de nya reglerna har en gränsdragning gjorts mellan arbetslivs- inriktad rehabilitering och medicinsk rehabilitering, dvs. behandling eller annan åtgärd av medicinsk art. Vid den arbetslivsinriktade reha- biliteringen utges rehabiliteringspenning enligt 22 kap. AFL, medan ersättningen vid den medicinska rehabiliteringen utges i form av sjuk- penning enligt 3 kap. samma lag. Reglerna är utformade så att den nya förmånen rehabiliteringspenning endast skall kunna utges när den försäkrade deltar i en arbetslivsinriktad rehabiliteringsåtgärd. En åtgärd anses vara arbetslivsinriktad om den behövs för att den försäkrade skall kunna få eller behålla ett arbete. Exempel på sådana åtgärder är arbetsprövning, arbetsträning och ut- bildning. Rehabiliteringspenning skall däremot inte kunna utges under tid då den försäkrade genomgår enbart medicinsk behandling eller medicinsk reha- bilitering. I dessa fall avses i stället ersättning utges i form av sjukpen- ning enligt 3 kap. AFL. 2.2 Ersättning vid medicinsk rehabilitering Mitt förslag: En ändring görs i 3 kap. 7 b § lagen (1962:381) om allmän försäkring (AFL) så att det klargörs att den som genomgår medicinsk behandling eller medicinsk rehabilitering skall kunna erhålla sjukpenning även om arbetsförmågan inte är nedsatt med- minst en fjärdedel. Som förutsättning för rätt till sjukpenning i dessa fall skall gälla att behandlingen eller rehabiliteringen syftar till att förebygga sjukdom eller nedsättning av arbetsförmågan samt att deltagande i behandlingen eller rehabiliteringen hindrar den försäkrade att utföra förvärvsarbete. Skälen för mitt förslag: I den allmänna motiveringen i propositionen (1990/91:141) om rehabilitering och rehabiliteringsersättning (s. 73) har följande framhållits som skäl för förslaget till den nya bestämmelsen i 3 kap. 7 b § AFL. Förebyggande hälsovård är ett viktigt inslag i kampen mot ohälsan. Den som genomgår en behandling som syftar till att förebygga att sjukdom eller nedsättning av arbetsförmågan uppstår bör därför kun- na få ersättning i form av sjukpenning för den tid som behandlingen kräver. Avsikten är att sådan ersättning för inkomstbortfall skall kunna utges i samband med behandling som är resultat av en läkares bedömning att den försäkrade riskerar att bli sjuk och att de ordinera- de åtgärderna väntas minska sjukdomsrisken. Behandlingen skall ingå i en plan, som först skall godkänna. Vid behandling av förslaget till den nya bestämmelsen i 3 kap. 7 b § AFL framhöll socialförsäkringsutskottet i betänkandet 1990/91:SfU16 bl.a. att sjukpenning kan utges i förhållande till faktisk nedsättning av arbetsförmågan med stöd av 3 kap. 7 § AFL eller under rehabilitering med stöd av 3 kap. 8 § andra stycket AFL i den mån rehabiliteringsåtgärden hindrar den försäkrade att utföra förvärvsarbete. Om såväl 2 kap. 11 § som 3 kap. 8 § andra stycket AFL, såsom föresla- gits i propositionen, upphör att gälla kommer detta enligt utskottet att leda till att sjukpenning vid medicinsk behandling och medicinsk rehabi- litering endast kan utges i förhållande till den faktiska nedsättningen av arbetsförmågan. I regel torde den faktiska arbetsförmågan inte vara nedsatt i samma utsträckning som åtgärderna förhindrar förvärvsarbete. En reumatiker som vistas utomlands för någon veckas s.k. klimatvård och som förvärvsarbetat på heltid före avresan skulle enligt utskottets mening knappast kunna anses ha sin arbetsförmåga fullständigt nedsatt enligt 3 kap. 7 § AFL. Utskottet ansåg att den utvidgning av sjukpen- ningrätten som regeringen föreslagit i 3 kap. 7 b § AFL avsåg situation- er då den försäkrade deltar i en sjukdomsförebyggande behandlingsåt- gärd. Enligt utskottets mening borde därför motsvarigheten till nuvaran- de bestämmelse i 3 kap. 8 § andra stycket AFL jämförd med 2 kap. 11 § AFL införas i lagen om allmän försäkring såvitt avser rätten till sjukpenning vid medicinsk behandling och medicinsk rehabilitering. Detta gav som sin mening regeringen till känna. Med anledning av vad sålunda uttalat bör ett klargörande ske vad gäller paragrafens räckvidd. En försäkrad som utan att arbetsförmågan är nedsatt med minst en fjärdedel genomgår en medicinsk behandling eller medicinsk rehabilite- ring som är avsedd att helt eller delvis förebygga sjukdom eller nedsätt- ning av arbetsförmågan bör med stöd av 3 kap. 7 b § AFL kunna er- hålla sjukpenning enligt bestämmelsen i 7 § samma kapitel om ett del- tagande i behandlingen eller rehabiliteringen hindrar honom från att arbeta. Klargörandet bör ske genom att den beslutade lydelsen av 7 b § ändras så att det uttryckligen anges att det skall vara fråga om förebyg- gande medicinsk behandling eller medicinsk rehabilitering. Det sagda innebär att t.ex. en reumatiker som vistas utomlands för s.k. klimatvård skall kunna beviljas sjukpenning trots att vederbörande arbetat heltid fram till avresedagen, dvs. utan att arbetsförmågan varit nedsatt. Detsamma bör gälla t.ex. personer som lider av obesitas (sjuklig övervikt), och som i syfte att förebygga framtida nedsättning av arbetsförmågan behöver genomgå behandling för att reducera vikten. Naturligtvis måste förut- sättas att övriga i bestämmelsen uppställda krav är uppfyllda. En hänvisning till 3 kap. 7 b § AFL bör vidare göras i 6 kap. 5 § lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring för att möjliggöra för arbets- skadade att få arbetsskadeersättning när de genomgår sådan behandling eller rehabilitering som avses i förstnämnda paragraf. 2.3 Indragning eller nedsättning av ersättning vid medicinsk rehabilitering Mitt förslag: Om en försäkrad utan giltig anledning vägrar att underkasta sig sådan behandling eller rehabilitering som avses i 3 kap. 7 b § AFL får sjukpenning eller förtidspension helt eller delvis tills vidare förvägras honom, under förutsättning att han erinrats om denna påföljd. Skälen för mitt förslag: Enligt 20 kap. 3 § andra stycket AFL i para- grafens nuvarande lydelse kan sjukpenning eller förtidspension helt eller delvis tills vidare förvägras en försäkrad som utan giltig anledning väg- rar att underkasta sig åtgärd av beskaffenhet som avses i 2 kap. 11 § samma lag. En förutsättning för indragning eller nedsättning är att den försäkrade erinrats om denna påföljd. Fr.o.m får bestämmelsen ändrad lydelse så till vida att nedsättning eller indragning av sjukpenning eller förtidspension kan ske om den försäkrade vägrar att utan giltig anledning underkasta sig sådan rehabilitering som avses i 22 kap. 7 § AFL. Ändringen beslutades på grundval av förslag i propositionen 1990/91:141 (SfU16, rskr. Vid behandling av propositionen uppmärksammades att lagrummet i dess nya lydelse inte kan tillämpas för att sätta ned eller dra in sjukpenning eller förtidspension i de fall en försäkrad vägrar att un- derkasta sig medicinsk behandling eller medicinsk rehabilitering som skulle kunna förkorta en sjukdomstid eller helt eller delvis förebygga eller häva en nedsättning av arbetsförmågan. Enligt bör en sådan sanktionsmöjlighet finnas kvar, vilket som sin mening gav regeringen till känna. Med hänsyn till vad sålunda förekommit bör den aktuella sanktions- regeln i 20 kap. 3 § AFL kompletteras för att möjliggöra dess tillämp- ning i de fall pekat på. 2.4 Vård av barn i samband med rehabilitering Mitt förslag: En förälder som av skäl som anges i 4 kap. 10 § AFL är förhindrad att delta i en rehabilitering enligt 22 kap. AFL skall ha rätt till tillfällig föräldrapenning om villkoren och förut- sättningarna i övrigt för denna förmån är uppfyllda. Skälen för mitt förslag: Föräldrapenningförmåner kan utges såväl i form av föräldrapenning med anledning av ett barns födelse som i form av tillfällig föräldrapenning för vård av barn i samband med t.ex. sjuk- dom hos barnet. Enligt 4 kap. 10 § AFL utges tillfällig föräldrapenning till en förälder som behöver avstå från förvärvsarbete för att vårda barn bl.a. i samband med sjukdom eller smitta hos barnet eller barnets or- dinarie vårdare eller vid besök i samhällets förebyggande barnhälsovård. Enligt 11 § samma kapitel kan tillfällig föräldrapenning utges för vård av barn som har fyllt 12 men inte i de fall barnet på grund av sjukdom, psykisk utvecklingsstörning eller annat handikapp är i behov av särskild tillsyn eller vård och vård- eller tillsynsbehovet inte grundar rätt till vårdbidrag. Därvid förutsätts att föräldern behöver avstå från förvärvsarbete av sådant skäl som anges i 10 §. Tillfällig föräldrapen- ning kan i dessa fall inte utges för s.k. kontaktdagar. Tillfällig föräldrapenning kan utges under per barn och år. Vid utformningen av de nya reglerna om rehabilitering och rehabilite- ringsersättning har eftersträvats att i olika avseenden jämställa delta- gande i en arbetlivsinriktad rehabilitering med förvärvsarbete. Detta syn- sätt innebär att rehabiliteringspenningen med dess hundraprocentiga kompensationsnivå inte får behållas under tid då en förälder behöver vara hemma för vård av t.ex. ett sjukt barn. Så är också de nya bestäm- melserna i 22 kap. AFL utformade. Även om rehabiliteringspenning inte utges i dessa situationer är det enligt min uppfattning angeläget att föräl- dern i dessa fall ges möjlighet att med ersättning från den allmänna försäkringen stanna hemma för att ta hand om barnet. ha förutsatts av socialförsäkringsutskottet vid riksdagsbehandlingen av prop. 1990/91:141 (se SfU16, s. 37). Den ersättningsform som ligger närmast till hands är tillfällig föräldrapenning. Väljs denna uppnås lik- ställighet med föräldrar som behöver avstå från förvärvsarbete av samma skäl. Jag anser därför att AFL bör ändras så att en förälder som är förhind- rad att delta i en rehabilitering som avses i 22 kap. AFL skall ha rätt till tillfällig föräldrapenning om villkoren och förutsättningarna i övrigt för denna förmån är uppfyllda. Ändringen bör ske genom ett tillägg i 4 kap. 12 §. Beräkning av tillfällig föräldrapenning berörs i nästa avsnitt (2.5). 2.5 Beräkning av sjukpenning m.m. vid avbrott i rehabilitering Mitt förslag: Om en arbetslivsinriktad rehabilitering enligt 22 kap. AFL avbryts på grund av sjukdom skall sjukperioden anses ha löpt i oavbruten följd med reha- biliteringspenning. Om i ett sådant fall rehabiliteringen föregåtts av en sjukperiod, skall tiderna för sjukdom och rehabili- tering anses utgöra en sjukperiod. Den grundläggande definitionen på begreppet sjukperiod skall omfatta också tid för vilken en försäkrad har rätt till sjukpenning enligt 3 kap. 7 b § AFL vid medicinsk behandling eller medicinsk rehabilitering. Den som på grund av sjukdom avbryter en arbetslivsinriktad rehabilitering skall ha rätt till sjukpenning beräknad per kalenderdag även under tid då ersättningen enligt huvudregeln skall timberäknas. Vid avbrott i en arbetslivsinriktad rehabilitering skall kalen- derdagberäkning tillämpas på motsvarande sätt för tillfällig för- äldrapenning, ersättning för närståendevård, smittbärarpenning och arbetsskadesjukpenning. Skälen för mitt förslag: Hel sjukpenning från den allmänna försäk- ringen utges enligt huvudregeln i 3 kap. 4 § AFL efter en viss procent- sats av den fastställda sjukpenninggrundande inkomsten (SGI) delad med 365 (kalenderdagberäknad sjukpenning). Särskilda regler gäller för beräkning av sjukpenning enligt AFL av ett ersättningsfall samt för beräkning av tillfällig föräldrapenning enligt samma lag. Dessa regler gäller också sjukpenning enligt lagen (1976:380) om arbetsskade- försäkring (LAF) och enligt lagen (1977:265) om statligt personskade- skydd (LSP) samt för smittbärarpenning enligt lagen (1989:225) om ersättning till smittbärare och för ersättning enligt lagen (1988:1465) om ersättning och ledighet för närståendevård. Reglerna gäller endast försäkrade som har en SGI som helt eller delvis grundar sig på anställning och innebär att ersättningen till den del den grundar sig på anställningsinkomst skall timberäknas i en sjukperiod resp. under hela vårdperioden om den försäkra- de uppbär tillfällig föräldrapenning eller närståendevårdsersättning. Fr.o.m. den i perioden skall ersättningen - bortsett från de båda sistnämnda ersättningsformerna och för sjukpenning för vissa stu- derande - kalenderdagberäknas. För timberäknad ersättning krävs förutom uppgift om årsinkomst även uppgift om årsarbetstid. Årsarbetstiden är det antal timmar för år som den försäkrade kan antas komma att tills vidare ha i sitt förvärvsarbete som ordinarie arbetstid eller däremot svarande normal arbetstid. Rege- ringen och har meddelat föreskrifter om schablon- beräkning av årsarbetstid. En försäkrad som har SGI av anställning får sjukpenning av ett sjukdomsfall endast under förutsättning att han skulle ha förvärvsarbetat om han inte varit sjuk. Med förvärvsarbete jämställs vissa specificerade ledigheter, främst ledighet för semester. Nya regler om kompensationsnivån inom sjukpenningförsäkringen gäller fr.o.m. . Enligt dessa utges sjukpenning av den försäkrades SGI i varje sjukperiod och för tid därefter t.o.m. den . Fr.o.m. den 91:a dagen utgör ersättningen av SGI. För vissa personer med återkommande sjukdomfall gäller särskilda bestämmelser. Flertalet anställda har genom särskilda avtal rätt till ersättning vid sjukdom utöver ersättningen från den allmänna försäkringen. När sjuk- penning utges från AFL gäller fr.o.m. att sjukpenning på kompensationsnivåerna 65 resp. av SGI skall minskas om den försäkrade erhåller lön av sin arbetsgivare eller viss annan avtalsersättning som överstiger dessa nivåer med . Minsk- ning skall ske så att sjukersättningen totalt stannar vid 75 resp. av inkomstbortfallet. När sjukpenning utges av SGI minskas sjukpenningen med hela avtalsersättningen. Den beslutade reformen om rehabilitering och rehabiliteringsersättning syftar till att förhindra utslagning från arbetslivet och att framhäva ar- betslinjen inom socialförsäkringen. Detta sker bl.a. genom att ansvaret för rehabiliteringsverksamheten tydliggörs som nya ersätt- ningsregler införs. I 3 kap. 8 § fjärde stycket AFL definieras sjukperiod som tid under vilken en försäkrad i oavbruten följd lider av sjukdom som avses i 3 kap. 7 § AFL. Någon motsvarande bestämmelse har inte tagits in i det nya 22 kapitlet om rehabilitering och rehabiliteringsersätt- ning. Detta torde medföra att en ny sjukperiod kommer att börja löpa fr.o.m. insjuknandedagen för en försäkrad som insjuknar under en reha- bilitering och detta lär bli fallet oavsett om rehabiliteringen föregicks av en period med sjukpenning. Sjukpenning enligt 3 kap. 7 § AFL kan i ett sådant fall antas bli beräknad efter kompensationsnivåerna och för tid därefter t.o.m. den i sjukperioden. Denna stora nedtrappning av sjukförsäkringsersättningen från rehabili- teringspenningens hundraprocentiga nivå är otillfredsställande och kan förutsättas utgöra ett hinder för försäkringskassorna i deras arbete med att motivera sjukskrivna att delta i en rehabilitering. Jag anser därför att en kompletterande regel bör införas, lämpligen i anslutning till bestämmelsen om sjukperiod i 3 kap. 8 § AFL, så att en försäkrad som på grund av sjukdom måste avbryta en arbetslivsinriktad rehabilitering enligt 22 kap. AFL skall erhålla sjukpenning efter den kompensationsnivå som skulle ha gällt om sjukpenning hade utgetts även . Det nu sagda skall emellertid endast gälla om tiden för den inledda rehabiliteringen följs av tid för vilken sjukpenning skall utges. Om rehabiliteringen i ett sådant fall föregicks av en period med sjukpenning skall sjukperioderna knytas samman till en och inbegripa också rehabiliteringstiden. Av den grundläggande definitionen på begreppet sjukperiod enligt 3 kap. 8 § fjärde stycket AFL framgår att sjukpenningtid enligt 7 § inbegrips men däremot inte att sådan tid för medicinsk behandling eller medicinsk rehabilitering omfattas för vilken sjukpenningrätt finns enligt 7 b § samma kapitel. För att undvika att sjukersättningen sänks när övergång sker direkt från sjukpenning som uppbärs med stöd av det ena lagrummet till sjukpenning enligt det andra lagrummet bör en komplette- ring ske så att också tid då en försäkrad uppbär ersättning med stöd av 3 kap. 7 b § kan beaktas vid sjukperiodens bestämmande. Jag återkommer i specialmotiveringen till den närmare tillämpningen av de nu föreslagna reglerna om sjukperiod i 3 kap. 8 § AFL. Ett annat problem som aktualiseras om en arbetslivsinriktad rehabilite- ring måste avbrytas på grund av sjukdom är att en försäkrad, som är berättigad till sjukpenning, efter avbrottet kommer att erhålla timberäknad sjukpenning . Sjukpenning kommer vidare att utges endast för tid då den försäkrade skulle ha utfört förvärvsarbete. Fr.o.m. dag 15 utges kalenderdagberäknad sjukpenning, dvs. sjukpenning utbetalas för samtliga dagar i sjukperioden. I förarbetena till den tidigare redovisade timsjukpenningreformen (prop. 1986/87:69 om förbättrad kompensation vid korttidssjukdom och vid tillfällig vård av barn) anförde föredragande statsrådet under avsnitt 4.6 (s. 38 och 39) bl.a. följande. Enligt den föreslagna sjukpenningreformen skall det vara en förut- sättning för rätt till sjukpenning i ett sjuk- fall att den försäkrade avstått från förvärvsarbete på grund av sjuk- domen. I vissa fall finns det dock skäl att utge sjukpenning även för de dagar då den försäkrade inte skulle ha arbetat. Detta gäller då den försäkrade uppbär havandeskapspenning, föräldrapenning eller är arbetslös och anmäld som arbetssökande på arbetsförmedling. Den er- sättning som uppbärs i dessa situationer träder i stället för arbetsin- komst och detta motiverar att sjukpenning utges vid sjukdom. Det kan emellertid i dessa fall vara svårt för den försäkrade att avgöra hur han skulle ha arbetat om han inte varit sjuk eftersom han inte var i arbete när sjukdomen inträffade. Den sjukpenning som skall utges i dessa fall bör beräknas enligt gällande regler. angivna synsätt kan användas också i fråga om den som i samband med att han genomgår en rehabilitering måste avbryta rehabiliteringen på grund av sjukdom. anförde vid riksdagsbehandlingen av propo- sitionen 1990/91:141 (SfU16, s. 37) att den som på grund av sjukdom avbryter en rehabilitering skall ha rätt till sjukpenning under sjukdoms- tiden även ersättningen enligt huvudregeln skall beräknas som s.k. timsjukpenning och att det är lämpligt att ersättningen därvid beräknas per kalenderdag på samma sätt som gäller för t.ex. den som är inskriven vid . förordade också att tillfällig föräldrapenning skall beräknas per kalenderdag för den som måste avbryta rehabilite- ringen på denna grund. Enligt utskottet torde motsvarande ändringar erfordras även beträffande ersättningen för närståendevård och för ar- betsskadesjukpenningen. beslutade på utskottets hemställan att ge regeringen till känna vad utskottet anfört (rskr. Mot nu angiven bakgrund bör en lagändring göras så att en försäkrad som på grund av sjukdom måste avbryta en arbetslivsinriktad rehabilite- ring enligt 22 kap. AFL får sjukpenning beräknad per kalenderdag även under tid då ersättningen enligt huvudregeln skall timberäknas. Ändring- en bör ske genom en komplettering av 3 kap. 10 c § AFL. Av samma skäl bör även tillfällig föräldrapenning, som med nuvarande ordning alltid beräknas med tillämpning av reglerna om timsjukpenning, samt närståendevårdsersättning, smittbärarpenning och arbetsskadesjuk- penning kalenderdagberäknas om avbrott sker i rehabiliteringen. För att genomföra detta fordras också kompletteringar i 4 kap. 14 a § AFL och 9 § lagen om ersättning och ledighet för närståendevård. I lagreglerna om arbetsskadesjukpenning och smittbärarpenning finns hänvisningar till AFL och någon särskild lagändring behövs därför inte i dessa hänseen- den. Mina förslag i denna del syftar till att avhjälpa vissa problem som har samband med begreppet sjukperiod i AFL. konstaterade vid behandlingen av propositionen 1990/91:141 att den nya ersättningsfor- men, rehabiliteringsersättning, föranleder behov av att begreppet sjuk- period belyses ytterligare. Jag är dock inte beredd att lägga fram förslag i övrigt som rör detta begrepp. Frågan kommer att utredas av den särskilda utredare som jag på sätt anger i proposition 1991/92:38 avser att efter regeringens bemyndigande tillsätta för att utarbeta förslag om införande av karensdagar i sjukförsäkringen m.m. 2.6 Utmätning och införsel av rehabiliteringspenning Mitt förslag: Utmätning och införsel skall kunna äga rum i reha- biliteringspenning enligt 22 kap. AFL. Skälen för mitt förslag: Enligt 7 kap. 1 § första stycket 4 och 15 kap. 2 § första stycket 5 utsökningsbalken får löneutmätning och införsel äga rum i bl.a sjukpenning och föräldrapenningförmåner enligt AFL. Även rehabiliteringspenning bör kunna kunna tas i anspråk för löneutmätning resp. införsel och en komplettering bör därför göras i nämnda lagrum såvitt avser denna förmån. Däremot bör inte det särskilda bidraget inom rehabiliteringsersätt- ningen beröras av dessa bestämmelser, då detta är avsett att täcka kost- nader i samband med rehabilitering. 2.7 Rehabiliteringsersättning till fosterförälder Mitt förslag: Om en försäkrad uppbär fosterbarnsersättning eller därmed jämförlig ersättning för tid då rehabiliteringspenning utges skall rätten till rehabiliteringspenningen bedömas med bortseende från fosterbarnsersättningen. Skälen för mitt förslag: En grundläggande förutsättning för rätt till sjukpenning enligt 3 kap. AFL är att den försäkrade avstår från för- värvsarbete. Av 12 § samma kapitel framgår att, om sjukpenning kom- mer i fråga under tid då ersättning utges för fosterbarnsvård, rätten till sjukpenning skall bedömas med bortseende från fosterbarnsersättningen. Ersättning som utges för att täcka omkostnader som är förenade med vården har inte betydelse i detta sammanhang. Sjukpenningens belopp skall vidare fastställas på grundval av en SGI som inte omfattar ersättning för vården. Detta innebär att SGI för foster- föräldrar som också har inkomst från annat arbete delas upp på en del som avser fosterlönen och en del som avser inkomsten från det andra arbetet. Fosterföräldrar som under sjukdom fortsätter att vårda barnet och följaktligen uppbär ersättning för vården får sjukpenning som avser den uteblivna inkomsten från det andra arbetet. Om sjukdomen helt hindrar fosterföräldern från att fortsätta vården av barnet, varvid t.ex. barnet tillfälligt tas om hand i något annat hem, utges sjukpenning med belopp som avser både den uteblivna fosterlönen och den förlorade inkomsten från arbetet. Motsvarande regler bör gälla även i fråga om rehabiliteringspenning. Den som vårdar fosterbarn skall således inte ha rätt till rehabiliterings- penning på grundval av fosterbarnsersättningen om fosterföräldern fort- sätter att vårda barnet rehabiliteringspenning utges.