prop · GG03159 · 1992-12-31 00:00:00 — på ökningen av antalet personer i hög ålder, fortsatt satsning på egetboende och utvecklingen inom sjukvården mot vård och behandling utanför sjukhus.Kraven ökar genom att fler blir medvetna om sina behov och möjlighetema att fåhjälpmedel. Även utvecklingen inom medicinen och av tekniken kommer att verka idenna riktning. År1987 uppgick de totala kostnadema för inköp av hjälpmedel till ca 1,2 miljarderkronor. Hjälpmedelskostnademas andel av hälso- och sjukvårdens driftkostnaderutgjorde . Personalkostnader för utprovning, service samtkostnader för lokaler, lagerhållning m.m. torde vara minst lika stora som inköpskostnaderaa,vilket imiebär att de totala kostnadema var omkring 2,5 mUjarder kronor ellerrant av hälso- och sjukvårdens driftkostnader. Kostnadsökningenför hjälpmedel har varit kraftig. ökade hälso- ochsjukvårdshuvudmännens utgifter för hjälpmedel med i genomsnitt perår i fasta priser. Driftkostnaden för hela hälso- och sjukvården ökade undersamma period med i genomsnitt . Framträdandeorsaker till kostnadsutvecklingen är som nämnts ökningen av antalet äldresärat de strakturella förändringama inom vård-och omsorgssektora som genomförtsunder perioden. Allt fler får vård och omvårdnad i hemmet. De ökade insatsemainom primärvård samt vård och omsorg i hemmet gör dessutom att fler behov uppmärksam- Det kan mot dennabakgmnd konstateras att kostnadsutvecklingen Prop. 1992/93:159 inom hjälpmedelsområdet är såväl förklarlig som försvarlig. Vibedömer att de faktorer som påverkat behov och efterfrågan även kommeratt göra sig gällande. Produkt- och metodutvecklingen koramer att fortsätta.Det finns därför anledning för huvudmännen att i sin resursplanering utgå frånen fortsatt betydande efterfråge- och kostnadsutveckling för hjälpmedel. Handikappbegreppethar utvecklats från att definiera en egenskap hos en individ tillatt beteckna de svårigheter som uppstår i mötet mellan individen sora har ettfunktionshinder och dennes oragiv-ning. Begreppet handikapp har även utvidgatstill att omfatta alla funktionshinder. Hjälpmedelsbegreppethar på raotsvarande sätt utvidgats tUl att orafatta allt fler produkter vidallt fler behov. Detta medför att varken sjukdomsdiagnos, skada eller denförväntade varaktigheten av ett funktionshinder kan vara avgörande för om etthjälpmedelsbehov skall tillgodoses eller inte. Det är inte heller särskiltmeningsfullt att genom uppräkning av produkter eller produktgmpper definierahjälpmedelsområdet. Enligtvår uppfattning bör hjälpmedel tillhandahållas om sådana behövs för vård,behandling, rehabilitering eller för att bidra till ett så normalt liv somraöjligt oberoende av sjukdomens, skadans eller funktionshindrets art ochvaraktighet. Iutredningsdirektiven anges att huvudansvaret för att tillhandahålla hjälpmedeläven fortsättningsvis skall åvila hälso- och sjukvårdshuvudmännen. Vi utgårockså i våra överväganden från detta. Vi anser dock att om huvudmannaskapet förvård och omsorg om äldre och ora långvarigt sjuka m.fl. förändras, bör fråganom motsvarande förändring av ansvaret för att tillgodose hjälpmedelsbehov tasupp till prövning. Flertalet av hjälpmedelsbrakaraa är personer över 65 år.Utifrån den grandläggande principen om en helhetssyn på individens situationanser vi därför att det finns starka skäl för att överväga att lägga ansvaretpå primärkoramunen att uppmärksamraa och tillgodose behov av framför alltbostadsanknutna hjälpraedel och hjälpmedel för det dagliga livets aktiviteter. 1hälso- och sjukvårdshuvudraannens ansvar ingår enligt vår mening att sörja föratt individer med sjukdom, skada och funktionshinder får sådana individuelltutprovade hjälpmedel som erfordras vid medicinsk vård och behandling, irehabilitering och habilitering och för det dagliga livets aktiviteter och sominte tillgodoses i annan ordning. Vår uppfattning av hur långt huvudmannensansvar för tillhandahållande av hjälpmedel bör anses sträcka sig redovisasnärmare i betänkandet. Bl.a. bör sådana individuellt utprovade hjälpmedel sombehövs för att en person med funktionshinderskall kunna ha en normal fritid ingå i Prop. 1992/93:159 ansvaret.Hjälpmedel för motions-, sport- och hobbyverksamhet ingår Bilaga 1.3 dockenligt vår uppfattning inte generellt i ansvaret. Vidare är det enligt vårmening rimligt att den enskilde själv står för inköp av sådana konsumentvarorsora kan anses ingå i en normal hemutrastning. Detminskade realvärdet av glasögonbidraget till bam och ungdora kunde ha motiveraten översyn av bidraget i syfte att det skall täcka en större andel av denverkliga kostnaden för glasögon. Vi har dock inte furmit några möjligheter attinom ramen för direktiven föreslå en sådan förändring. Vi avvisar även tankenpå ett allmänt samhällsstöd för glasögon till vuxna personer. DenenskUdes rätt till hjälpmedel Vihar övervägt en särskild lagreglering av den enskildes rätt till hjälpmedel,antingen som en utvidgning av hälso- och sjukvårdslagen eller i en speciallag.Rent principiellt föreligger dock svårigheter att särskilja rätten tillhjälpmedel från rätten till andra hälso- och sjukvårdsinsatser. Bildenkompliceras ytterligare av de huvudmannaskapsförändringar som utreds föräldreomsorgen och som behöver följas upp när det gäller ansvaret för hjälpmedelsverksamheten.Detta kan komma att förändra såväl behovet av sora möjligheteraa attlagreglera rätten till hjälpmedel. Vidarehar den tillsatta i uppdrag att bl.a.kartlägga och analysera insatseraa för personer med omfattande funktionshindersamt föreslå åtgärder som tillförsäkrar dessa grapper ett väl fungerande stöd. Vianser att frågan om en eventuell lagreglering av den enskildes rätt tillhjälpmedel m.ra. får övervägas vidare i samband med dessa fortsattautredningar. Hjälpmedelsverksamhetenär ingen samraanhållen och enhetlig verksamhet. Vissa delar utgör dock etteget verksamhetsområde. Detta gäller främst hjälpmedelscentraleraa särat äventolkcentraleraa. Andra delar av verksamheten t.ex. syn- och hörcentraler ärvanligen knutna till ögon- resp. öronklinik. Den ortopedtekniska verksamhetendrivs hos flertalet huvudmän av entreprenör och är vanligen knuten till enorto-pedklinik. Enligtvår uppfattning bör behovsbedömning, utprovning och uppföljning ske utifrån enhelhetssyn på individens situation. Ansvaret för att uppmärksamraahjälpraedelsbehov bör därför ligga på den enhet som har huvudansvaret förindividens vård, behandling, rehabilitering, habilitering eller omsorg i detaktuella fallet. I stort sett alla enheter inom hälso- och sjukvården harsåledes ansvar för att hjälpmedelsbehov uppmärksammas och blir tillgodosedda.Även enheter inom omsorgsverksamheten och har en viktig uppgiftatt uppmärksamma behov och ta kontakter så att dessa åtgärdas. När så behövs skallpatienten remitteras vidare till hjälpmedel sverk- Prop. 1992/93:159 samhetens olika specialresurser. Våruppfattning är även att hälso- och sjukvårdshuvudmannen bör ange tydliga måloch riktlinjer för sin verksamhet med tillhandahållande av hjälpmedel.Information om dessa riktlinjer bör ges både till berörd personal och tillallmänheten. Enligtvår uppfattning är det angeläget att personer med omfattande funktionshinderoch komplicerade hjälpmedelsbehov får sina behov bedömda och åtgärdade avspecialister på området. finns det brister inom detta område. Vårbedömning är att det behövs såväl kompletterande resurser sora metodutvecklingliksom ökad kompetens för att tillgodose dessa personers behov av hjälpmedel. Mångautvecklingsstörda har en kombination av flera funktionshinder. Dehjälpmedelsbehov detta medför har inte uppmärksammats tillräckligt ochdessa utvecklingsstörda får inte hjälpmedel i den utsträckning de behöver.Enligt vår mening behövs särskild kompetens för behovsbedömning och utprovningav hjälpmedel för personer med psykisk utvecklingsstörning i kombination medandra funktionshinder såsom rörelsehinder, hörsel- och synskador. Personersom permanent vistas i institutionsliknande boendeformer får i många fall intesina behov av individuellt utprovade hjälpraedel tillgodosedda. Våruppfattning är att behoven av hjälpmedel för personer i sådana boendeformermåste uppmärksammas i ökad utsträckning. Nyteknik t.ex. avancerad elektronik som datorer, styrsystem m.m. används i alltstörre utsträckning som hjälpmedel vid rörelsehinder, synskada, talskada ochutvecklingsstöraing. En snabb teknisk utveckling kan förväntas under dekommande åren och det är angeläget att ny teknik kan komma personer medfunktionshinder till godo. Vianser det lämpligt att mer kvalificerad teknisk kompetens byggs upp i form avregionala enheter där erfarenhet och ny kunskap kan samlas och återföras tillden lokala verksamheten. De centra för datorbaserade hjälpmedel som förnärvarande byggs upp på försök i vissa regioner borde kunna vidareutvecklastill sådana regionala organ. Köeroch väntetider på hjälpmedel Inoraalla delar av hjälpmedelsverksamheten förekoramer det att man får vänta på attfå ett hjälpmedel eller att få hjälpmedel reparerade. Enligt vår uppfattningförekommer på många håll väntetider som överstiger vad som är acceptabelt.Åtgärder bör vidtas för att eliminera sådana väntetider. Delängsta väntelidema finns inom hörsel vården. Ca 20 000 personer står i kö föratt få hörselhjälpraedel. 1 vissa fall kan väntetiden vara för attfå hörseln testad och hörselhjälpmedel utprovade. Köema beror framför allt påbristande personalresurser inora hörsel- vården.Vi ser det som angeläget att situationen inom hörselvården Prop. 1992/93:159åtgärdas. Enligt vår bedöraning erfordras såväl utökade personalresurser BUaga 1.3 som översyn av organisation och ratiner. Äveninom synvården finns problem med väntetider och köer, beroende framför allt påpersonalbrist vid syncentraleraa. Det är angeläget att huvudmännen fortsätterutbyggnaden av syncentraleraa för att komma till rätta med resursproblemen. Tolktjänstenär ett relativt nytt område som är under utveckling. Bristen på utbildadetolkar är ett stort problem. Det är angeläget att huvudmännen fortsätterutbyggnaden av tolktjänsten. För detta behövs en utbyggnad avtolkutbildningen. Detär angeläget att information om enkla hjälpmedel för det dagliga livet når uttill allmänheten. Detta gäller i särskild hög grad för den stora gmppen äldre,som enkelt och utan att anlita vårdorganisationen bör kunna skaffa sig hjälpmedelallteftersom funktionsförmågan förändras. Vianser det angeläget att den som har behov av enkla hjälpmedel skall kunna fåsådana utan onödig omväg och att samhället skall ansvara för att även sådanahjälpraedel finns att tillgå, som det är rimligt att den enskilde självbetalar. Enligtvår uppfattning är det angeläget att nya former för distribution ochtillhandahållande av enkla hjälpraedel prövas. De försök sora under våren 1989startar i två landsting med distribution via apotek bör följas upp och ytterligareåtgärder vidtas för att göra sådana hjälpmedel tillgängliga för allmänheten. Ändrathuvudmaimaskap för vissa hjälpmedel Våruppfattning är att ansvaret för texttelefoner och telefoner för dövblinda isin helhet bör övergå från staten till hälso- och sjukvårdshuvudmännen. Ettdelat huvudmannaskap för telefoner och andra kommunikationshjälpmedelförsvårar för den enskilde brakaren att få det bästa hjälpmedlet. Ansvaretför individuellt utprovade hjälpmedel i komraunal baraomsorg bör ligga hos sararaahuvudman som har ansvaret för baraens hjälpmedel i hemmet och skolan. Skälenför detta är framför allt att baraets behov av hjälpmedel skall kunna bedömasutifrån en samlad bild av bamets situation och att hjälpmedel som introducerasunder förskoletiden skall kunna tas med till skolan. princip samraa skäl bör ansvaret för individuellt utprovade hjälpmedel vidde statliga specialskolorna liksora vid folkkhögskoloraa överföras till hälso-och sjukvårdshuvudraannen. Vårt förslag är att kostnadsansvaret förläggs tillhemlandstinget raedan ansvaret för tillhandahållande, service etc. - i den månskolan inte själv svarar för detta -lämpligen bör åvila den huvudman i varssjukvårdsområde skolan i fråga ligger. Bilaga1.3 Enligt vår mening är det nuvarande systemet med kostnadsfria förbrakningsartiklarotillfredsställande på grand av de stora ekonomiska skillnadema mellan olikabehovsgrapper. budgetproposition (bil. 7 avsnitt D) aviseras ettnytt rabatteringssystem i syfte att tillskapa ett enhetligare och rättvisareregelsystem för att begränsa den enskildes läkemedelskostnader inkl.förbrakningsartiklar. Ianslutning härtill pekar vi på att det ekonomiska ansvaret för de kostnadsfriaförbrakningsartiklaraa bör överföras från ochsjukförsäkringen till hälso- och sjukvårdshuvudmännen i likhet med det förslagbeträffande läkemedlen som lagts av . En sådan förändringskulle innebära att hela ansvaret för att tillhandahålla dessa artiklar på ettnaturligt sätt införlivades i hälso- och sjukvårdsverksamheten. DenenskUdes kostnader för hjälpmedel Iprincip bör individuellt utprovade hjälpmedel utgöra lån och vara kostnadsfriaför den enskilde. Enligt vår raening utesluter detta inte att vissa begränsadeavgifter kan tas ut vid tillhandahållandet av hjälpmedlen på motsvarande sättsora vid besök i öppen sjukvård och vid läkemedelsinköp. Densom behöver hjälpmedel bör dock enligt vår raening totalt sett inte drabbas avhögre vårdkostnad än andra medborgare. Det lagfästa skyddet mot höga sjukvårds-och läkemedelskostnader bör därför kompletteras så att det innefattar ävenavgifter för hjälpmedel. Olikahjälpmedel ställer varierande krav på kompetens hos den personal som har ansvarför behovsbedömning, utprovning och uppföljning liksom för anpassning ochteknisk service. Den kontinuerliga utvecklingen av ny teknik och nyabehandlingsmetoder där hjälpmedel ingår ställer stora krav påkompetensutveckling för personalen. Denpersonal som har arbetsuppgifter inom hjälpmedelsområdet måste fortlöpande fåkunskaper om ny teknik, raetoder och möjligheter. Spe-cialenheterna inomområdet bör enligt vår uppfattning ha ett särskilt ansvar att följautvecklingen och medverka till att kunskaper förs vidare till personal inoraandra vårdenheter. Universitets-och högskoleämbetet särat bör i samverkan med berördarayndigheter och organisationer göra en översyn av innehållet i degrandutbildningar som på olika sätt berörs av hjälpmedelsfrågorna.Handikappinstitutet bör medverka till att utbildningsmaterial om hjälpmedeltas fram för olika yrkeskategorier och utbildningar. Samhällets centrala stödtUl hjälpmedelsverksamheten Prop. Bilaga1.3 Det är av avgörande betydelse för utvecklingen att det firms ett centralt bör även i fortsättningen varadetta centrala organ. Institutet bör som huvuduppgift ha att generellt bevakahjälpmedelsområdet i syfte att uppmärksamma behov av hjälpmedel och att verkaför att behoven blir tillgodosedda med bra och säkra produkter. Föratt genomföra detta bör stödja och stimulera utveckling avnya hjälpmedel, se till att ny teknik tas tillvara i hjälpmedelssammanhang ochprova att hjälpmedlen är säkra och funktionella. Inforraation om effektivahjälpmedelslösningar, ny teknik, nya produkter och annat angeläget materialbör kontinuerligt ges ut. En annan viktig uppgift för äratt vara kunskapsinsamlare och -förmedlare raellan huvudmännen. Handikappinstitutetshuvudområde bör vara hjälpmedel för det dagliga livets behov, förrehabilitering och habilitering samt hjälpmedel för vård och behandling. Detbör dock inte göras någon skarp avgränsning mot hjälpmedelsfrågor som fallerutanför dessa områden. Institutet bör ha en helhetsbild över hjälpmedelsområdetsom även inbegriper bl.a. hjälpmedel i arbetslivet för personer medfunktionshinder. Institutetbör även följa utvecklingen av ny teknik i sarahället och bevaka att inte nyahinder uppstår för raänniskor med funktionshinder. Likaså bör institutetutifrån sina kunskaper om funktionshinder och hjälpmedel bevaka frågor rörandeden yttre och inre miljöns tillgänglighet. Handikappinstitutetbör även bidra till att den personal som berörs av hjälpmedelsfrågorna fåradekvat utbildning genom att i samarbete med olika utbildningsorgan ta framutbildnings-och informationsmaterial ora funktionshinder och hjälpmedel.Tillsammans med berörda huvudmän bör institutet även verka för att personal ochbrakare får god information om hjälpmedel. Enväl fungerande provningsverksamhet bör även vara en central del avHandikappinstitutets verksamhet. Handikappinstitutetsuppgift att rekommendera hjälpmedel, ordinatörer och ordinationsanvisningar börupphöra. Institutet bör i stället kontinuerligt publicera information omgodkända produkter, deras egenskaper, användningsområden, om de är centraltupphandlade m.ra. Denna information bör ges ut oberoende av om produktematillhandahålls kostnadsfritt eller inte. Varje huvudman bör liksom i dagbestämma vilka produkter som skall tillhandahållas som kostnadsfriahjälpmedel. mening bör förfoga över medel som kan fördelastill angelägna forsknings- och utvecklingsprojekt inom hjälpmedelsområdet.Desssutom bör stödet för utveckling och produktion av nya hjälpmedelförstärkas. En ökning från nuvarande 1,5 milj.kr. till 3-4 milj.kr. Även institutets möjligheter att ge avsättningsstöd ochandra garantier bör förstärkas och ges en sådan form att utlösta garantier inteinskränker på utrymmet för institutets verksamhet i övrigt. uppfattning kommer det även att behövas insatser Prop.1992/93:159 för att stödja utvecklingen av datorbaserade hjälpmedel och annaninfor- Bilaga 1.3 mationsteknologi inom hjälpmedelsområdet. Socialstyrelsenhar som central förvaltningsmyndighet för hälso- och sjukvårds- samtsocialtjänstområdet ansvar för tillsynen över hjälpmedelsområdet. uppfattning bör , med utgångspunkt i de allmännaprinciper som statsmaktema lagt fast för verksamheten, bedriva en förstärkttillsyn över hälso- och sjukvårdens verksamhet med hjälpmedel. Väl fungerandehjälpmedel har stor betydelse för livskvaliteten för personer medfunktionshinder. Vårt förslag om att slopa centralarekommendationer ökar betydelsen av att bedriver enkontinuerlig och effektiv tillsyn. Regeringenhar i prop. 1988/89:130 angett riktlinjema för en förändring avSocialstyrelsens framtida roll, inriktning och huvudsakliga arbetsuppgifter.Enligt propositionen skall styrelsen i första hand rikta in sitt arbete påtillsyn i form av uppföljning och utvärdering av den verksamhet som kommuner,landsting och andra organ bedriver inom hälsooch sjukvårds- och socialsektom. Vianser det angeläget att den fortsatta utvecklingen inom olika delar avhjälpmedelsområdet följs upp genora att på ett aktivare sättän följer hur olika grapper funktionshindrade får sina behov avhjälpraedel tillgodosedda och hur verksaraheten utvecklas inom olika delar avlandet. Enligtvår uppfattning bör och insatser kunnakomplettera varandra och det är av stor betydelse att styrelsen och institutetfinner väl fungerande samarbetsformer. Vianser det naturligt att statistik- och informationsinsamlandet kring hjälpmedelvid funktionshinder sker inom ramen för gängse insamling inom hälso- ochsjukvårdsområdet. Frågan om ett framtida statistik-försöijningssystera inomhjälpmedelsområdet bör därför tas upp av den redan arbetande utredningen ominformationsslrakturen för hälso- och sjukvården. Alltfler får vård och omvårdnad i hemmet, vårdinsatseraa i öppen vård ökar även iövrigt, andelen äldre brakare av hjälpmedel har ökat, nya hjälpmedel har kommitut på marknaden och ny teknik har medverkat till att befintliga hjälpmedelblivit bättre men också dyrare. Allt talar för en fortsatt kraftig utvecklingav hjälpmedelsverksamheten. Vihar konstaterat brister inom flera av de områden som ingår i hälsooch sjukvårdshuvudmännensansvar för hjälpraedel. Utöver dessa brister har vi också pekat på någraoraråden där det är angeläget att huvudmännen utvidgar sina insatser.Överslagsmässigt kan det beräknas gälla kostnadsökningar på någraårs sikt av storleken 20-30 milj.kr. 1992/93:159 inberäknat 2-3milj.kr. för ökat stöd fill utveckling och produktion av BUaga 1.3hjälpmedel. Vihar inte redovisat något särskiU förslag för att finansiera de här nämndakostnadsökningama. Som vi framhållit kan brist på hjälpraedel orsaka ökat behovav andra samhällsinsatser och därmed ökade kostnader. Hjälpraedelsinsatser kanur detta perspektiv därför vara ekonomiskt lönsamma åtgärder. Vi ser i övrigtinga andra finansieringsmöjligheter inom detta område än ökad användning avavgifter inom ramen för ett högkostnadsskydd. Denöverföring av kostnadsansvaret som föreslås för individuella hjälpmedel inomden kommunala baraomsorgen uppskattas gälla en kostnad av ca 3,5 mUj.kr. Kostnadema för individuella hjälpmedel till bam och ungdomar vid statensspecialskolor och folkhögskolor kan överslagsmässigt beräknas till ca 1milj.kr. Statens kostnader för tillhandahållande av texttelefoner harbudgeterats till 8,3 milj.kr. för /89. Beräknatutifrån förhållanden innebär detta sammantaget en ökning av hälso- ochsjukvårdshuvudmännens kostnader med närraare 13 milj.kr. och enminskning för staten med drygt ca 9 milj.kr. och för kommunema raed ca 3,5railj.kr. Vid förändrat huvudmannaskap aktualiseras således en reglering avdessa belopp mellan huvudmännen. Detkan ifrågasättas om det fiims några bärande motiv att behålla den nuvarandesärskilda hjälpraedelsersättningen. Vi finner det lämpligt att överväga attinordna den i den allmätma sjukvårdsersättningen från sjukförsäkringen tillhuvudmännen. Handikappinstitutetbör enligt vår uppfattning till största delen finansieras med en fast treårigbudgetram. Med hänsyn till statens ansvar för bl.a. forskning och utvecklinginom hjälpmedelsområdet är det enligt vår raening motiverat att staten direktdeltar i finansieringen genom ett anslag över statsbudgeten. I övrigt börinstitutet liksom nu finansieras av hälso- och sjukvårdshuvudmärmen inom ramenför ersättningen från sjukförsäkringen. Möjlighetemabör även prövas att i högre grad avgiftsbelägga vissa av Handikappinstitutetsprodukter och tjänster. Omäven primärkommunema blir huvudmän för delar av hjälpmedelsverksamheten bör dedelta i institutets finansiering. Denna fråga bör därför prövas i anslutningtill beredningen av dessa huvudmannaskapsfrågor. 1 detta sammanhang bör ävenfrågan om institutets formella status klarläggas. Sammanställning av remissyttranden över °p- 1992/93:i59 Handikapputredningenshuvudbetänkande '' " (SOU 1991:46) Handikapp - Välfärd -Rättvisa Handikapputredningenshuvudbetänkande (SOU 1991:46) Handikapp -Välfärd - Rättvisa har tUlställtstotalt 177 remissinstanser. Efter remiss har svar inkommit från följandemyndigheter: Försäkringsöverdomstolen,, (), (),(), (), (), Universitets- och högskoleämbetet (UHÄ), , Statensinsfitut för handikappfrågor i skolan (), (),Arbetarskyddsstyrelsen, , , (),(), Kammarrätten i , Länsrätten i ,länsstyrelsema i , , och , Riksdagensjustitieorabudsmän () och . Landstingsförbundetoch samtliga landsting har avgett yttranden. Dessa är landstingen i följandelän: , , , , ,, , , , , , , , , , , , ,, Västemorrlands, Jämflands, och . samt 18 av 24 länsförbund har yttrat sig. Dessa länsförbund ärKommunförbundet län, län, , , , , län. , ,, län, , , ,, och KommunförbundetNorrbotten. 30av 40 tillfrågade kommuner har avlämnat yttranden. Dessa komrauner är:Stockholm, , , , , , (kommunstyrelsen), , , , , ,, , , , , , , , ,, , , , , , och Örebro.Dessutom har svar inkommit från i samtkorarauneraa och . 30av 37 tillfrågade handikapporganisationer har avlämnat yttranden. De ärHandikappförbundens centralkommitté (HCK), De handikappades riksförbund(DHR), i , Bröstcancerföreningaraas Prop. 1992/93:159riksorganisation (BRO), Förbundet blödarsjuka i (FBIS), för de neurosedynskadade (FfdN), (),ILCO - för stomiopererade, (), (RfCf), fördementas rättigheter (), döva, hörselskadade ochspråkstörda bam (DHB), (),(), (RNj),bam och ungdomar (RBU), försocial och mental hälsa (RSMH), (), , ungdomar och vuxna (FUB),och allergi (RmA), (),autism (RFA), (), (), (), (), (), . () ochTandvårdsskadeförbundet.