prop · GF03124 · 1992-01-01 00:00:00 — När läget på arbetsmarknaden förbättras skall åtgärden avvecklas så att inte ungdomarna låses in i arbetsmarknadspolitiska åtgärder utan slussas ut i vanliga arbeten. Kommunerna har ett ansvar för alla invånare. Det ligger i kommunernas intresse också att på alla sätt bidra till att ungdomarna erbjuds praktik och utbildning och inte bidrag i olika former. Åtgärden skall inte ersätta eller konkurrera med gymnasieskolan. En fullgjord gymnasieutbildning ger ungdomarna de bästa möjligheterna på arbetsmarknaden. Jag vill erinra om att fr.o.m. är kommunerna enligt skollagen (1985:1100, omtryckt 1991:1111) skyldiga att erbjuda alla ungdomar, som har gått igenom och som inte redan har en gymnasieutbildning, en utbildning i gymnasieskolan på ett nationellt program (motsvarande) eller ett individuellt program. Skyldigheten gäller fram till och med första kalenderhalvåret det år ungdomarna fyller . Skyldigheten för kommunerna att erbjuda alla 16--19- åringar som lämnat en gymnasieutbildning, medför att kommunernas åtgärdsansvar för ungdomar utan genomförd gymnasieutbildning vad avser utbildningsinsatser har höjts från 18 till . Skolans huvudansvar för åtgärder riktade mot ungdomarna bryts således inte automatiskt i och med myndighetsåldern. Huvudansvaret övergår till arbetsmarknadsmyndigheterna när gymnasieutbildningen är slutförd eller när eleven avbryter sina studier och själv önskar hjälp av arbetsmarknadsmyndigheterna, dock tidigast . Den reformerade gymnasieutbildningen som har beslutat om (prop. 1990/91:85, UbU16, rskr. 356) ger möjlighet för alla ungdomar att få en god gymnasieutbildning. För ungdomar i ålder 18--som inte har minst 2-årig gymnasieutbildning skall utbildningsåtgärder genom kommunens försorg vara förstahandsalternativet. Finns det skäl för det skall även ungdomar utan gymnasieutbildning kunna delta i ungdomspraktik. Arbetsförmedlingen bör samråda med ungdomarnas hemkommuner före en eventuell anvisning till ungdomspraktik. Enligt min mening måste den nya åtgärden för ungdomar göras mycket enkel för att snabbt kunna ge tillräcklig och önskad effekt. Mina utgångspunkter äratt de unga själva i samband med jobbsökaraktiviteter inom jobbklubbar etc. skall kunna informera arbetsgivarna om villkoren för praktikutbildningen och därmed själva bidra till att bereda vägen för den,att utbildningen skall ge en praktisk inskolning och även ge utsikter till senare anställning,att systemet för näringsliv och offentlig sektor skall vara enkelt att förstå och hantera. Alla företag, framför allt de mindre och även enmansföretagare, måste ges möjligheter att delta,att arbetskamraternas erfarenheter och kunskaper kommer till användning vid inskolningen,att systemet är lätt att hantera även för arbetsförmedlingens personal eftersom en engagerad insats måste till,att samhällsekonomin inte får ställas inför alltför stora påfrestningar. Den praktiskt inriktade arbetsplatsförlagda arbetsmarknadsutbildningen är avsedd att ersätta ett system med brister för 18--19-åringarna och passiviserande kontanta bidrag för ungdomar i åldern 20--. Den skall fungera som en väg in i arbetslivet för de yngre människor för vilka någon annan lämplig lösning inte står till buds. Ungdomspraktiken skall således inte vara den första eller den enda åtgärden. Det skall normalt vara den åtgärd som arbetsförmedlingen erbjuder i sista hand. Ersättning till den unge skall lämnas i form av utbildningsbidrag. Arbetsförmedlingen skall vid placeringen försäkra sig om att arbetsmiljön är godtagbar. För flera arbetsmarknadspolitiska åtgärder som, helt eller delvis, genomförs ute i arbetslivet hanteras försäkringskyddet i särskild ordning. Denna ordning får genomslag också i fråga om den åtgärd jag nu föreslår. För att praktikutbildningen skall ge de erfarenheter som ungdomarna behöver för sitt yrkesval och fortsatta yrkesliv är det viktigt att den utförs i verklig arbetsmiljö. För att ungdomarna i så stor utsträckning som möjligt skall få möjlighet att använda sin tidigare utbildning och få pröva sig fram inom de yrkesområden de är intresserade av måste samhällets alla sektorer bidra. Ju fler arbetsgivare som solidariskt engagerar sig, desto mindre blir insatsen för det enskilda företaget och desto lättare blir det för arbetskamraterna att delta i systemet och att vägleda och introducera de unga. Att ett mycket litet företag eller en ensam företagare tar emot en ung kvinna eller man är lika viktigt som att det större företaget eller förvaltningen tar emot flera. Solidariteten får inte omgärdas med långtgående restriktioner om vilka ungdomar som kan tänkas tas emot. Individens vilja till arbete skall vara det avgörande. Ungdomen besitter moderna kunskaper men också entusiasm, nyfikenhet och förnyelsekraft. Alla arbetsgivare måste se på personalrekryteringen och på sina förutsättningar att kunna dra till sig och värva ungdomar, som en viktig del av företagets utvecklingsmöjligheter. Att satsa på ungdomar är att investera för en gemensam framtid. Det är viktigt även i ett regionalt perspektiv. Många mindre orter är starkt beroende av sina företag. Kommunerna är ofta tvingade att ta ett betydande sysselsättningsansvar, som lätt överbelastar dem. För glesbygdsregioner är det en överlevnadsfråga att kunna ta hand om sina välutbildade ungdomar, och att visa att bygden har en framtid. Näringsliv och offentlig sektor måste samverka. Praktikplatserna kan ge möjlighet för ett större antal ungdomar att få uppleva miljön och betingelserna inom områden, som inte haft deras första prioritet. Enligt min mening är det oundgängligt att hela det privata näringslivet såväl som den offentliga sektorn tillvaratar tillfället. Den nya gymnasieskolan skall vara helt genomförd till /96. Enligt uppgifter om ett genomfört ''''''''provval'''''''' till de olika programmen lockades av industriprogrammet. Något trendbrott vad gäller könsbundna val förelåg inte. Pojkar och flickor väljer alltjämt mycket traditionellt. Uppgifterna inger oro. Jag utgår från att oron delas av alla parter inom industrin. De slitningar som finns mellan den industriella kulturen och ungdomarnas arbetsvärderingar och förväntningar måste bort. Den nuvarande situationen med arbetslöshet i stället för arbetskraftsbrist betyder bara en tidsfrist. Den anpassning till de nya värderingsmönstren som pågår inom industrin måste påskyndas. Industrin själv måste engagera sig ytterligare i detta. Ungdomarnas eventuella vanföreställningar måste undanröjas och attityderna måste påverkas i en positiv riktning. Att arbetet är en del av identiteten gäller även för de unga. Lönen är bara till en del avgörande för ett arbetes attraktionskraft. För många är det viktigare att arbetet har en -- om än svårdefinierad -- mening, att det går att utveckla, är fritt och varierande, ger stimulans och sociala kontakter, rymmer ansvar, att mål kan formuleras och att resultat kan mätas. Arbetet kan också vara ett medel att nå viktiga mål vid sidan av arbetet. Industrin kan erbjuda många typer av arbeten som bör vara intressanta för ungdomar. Det finns en tydlig utveckling mot mer kvalificerade, varierade och innehållsrika arbeten i industrin. Flexibilitet präglar både produktion och arbete. Befattningar breddas, det individuella ansvaret ökar och grupparbetet utvecklas. Genom en helhjärtad uppslutning kring den nya åtgärden från industri och hantverkare kan den unga generationen lära känna och ta del i den utvecklingen. Förnyelsen av den svenska ekonomin förutsätter bl.a. de kunskaper ungdomarna besitter. Näringslivet och offentliga arbetsgivare talar allt mer om hur betydelsefullt humankapitalet är. Den långsiktiga kompetensförsörjningen blir då utomordentligt viktig. har med sin genomsnittligt höga utbildningsnivå hos den unga arbetskraften påtagliga konkurrensfördelar i kunskapsintensiv produktion. Den fördelen kan utnyttjas fullt ut om kompetensen utvecklas vidare på olika nivåer i organisationen, och om organisationen anpassas till kompetensen. Det gäller för övrigt alla sektorer i samhället. Genom en uppslutning kring det nya systemet för att erbjuda ungdomen inskolning i arbetslivet kan näringslivet, och industrin i synnerhet, hjälpa många ungdomar under lågkonjunkturen. För företagen är det emellertid också en möjlighet att väcka intresse för de arbetsuppgifter de har att erbjuda. För att återvinna utvecklingskraften i svensk ekonomi behövs en stark industrisektor. Det är en utmaning för industrin att söka dra till sig ungdomar genom att erbjuda en mångfald utvecklande yrken med den frihet, det ansvar och den tillfredsställelse som dessa kan ge. Frågan om ungdomens situation på arbetsmarknaden har föranlett ett antal skrivelser till departementet. Jag har övervägt dessa vid utformningen av mina förslag. Jag har i dessa frågor samrått med statsrådet , såsom i regeringen ansvarig för ungdomsfrågor. Jag kommer att redovisa den närmare utformningen av mitt förslag till ett nytt system för ungdomsåtgärder. 2 Utformning av åtgärderna 2.1 Ett nytt åtgärdssystem Mitt förslag: Ungdomar i åldern 18--skall som en försöksverksamhet erbjudas arbetsmarknadsutbildning med praktik förlagd till arbetsplatser inom hela arbetsmarknaden -- ungdomspraktik. I vissa fall skall även den som fyllt 17 men inte kunna omfattas.Försöksverksamheten skall pågå -- den 30 juni 1993.Ungdomspraktiken skall ersätta särskilda inskolningsplatser och beredskapsarbete för ungdomar under 25 år.Innan arbetsmarknadsutbildning kommer i fråga skall den unga ha deltagit i jobbsökaraktiviteter som syftar till att i första hand finna ett arbete för den unga på den reguljära arbetsmarknaden eller i andra hand en lämplig utbildning inom det reguljära utbildningsväsendet.Först om arbete på den reguljära arbetsmarknaden eller lämplig utbildning inom det reguljära utbildningsväsendet inte står till buds skall den unga ges arbetsmarknadsutbildning. Skälen för mitt förslag: Det nuvarande åtgärdssystemet för ungdomar avsåg att täcka hela arbetsmarknaden, i första hand genom avtalade inskolningsplatser. Dessa har dock långt ifrån fått den omfattning som motsvarar behovet. En av de stora bristerna med de nuvarande inskolningsplatserna är att de egentligen bara har fått genomslag i den offentliga sektorn med ett stort antal särskilda inskolningsplatser till en hög kostnad. Detta hänger naturligtvis samman dels med att kommunerna har ett yttersta ansvar för att ungdomarna får arbete och dels med det besvärliga läget på arbetsmarknaden. Våra möjligheter att skapa tillväxt och utveckla vårt välstånd beror emellertid på ett konkurrenskraftigt näringsliv. Tillväxten och välståndet skapar vi inte genom att ensidigt slussa in arbetslösa ungdomar på arbeten inom den offentliga sektorn, vilket sker med de nuvarande särskilda inskolningsplatserna. Öppningar för ungdomarna måste i stället hittas inom hela arbetsmarknaden. Alla arbetsgivarna måste därför ställa upp och erbjuda ungdomarna möjligheter till praktisk arbetslivserfarenhet. Jag är övertygad om att denna vilja finns inom såväl näringslivet som hos offentliga arbetsgivare. Den nuvarande situationen på arbetsmarknaden har inneburit att arbetslösheten har ökat i snabb takt för 20--24- åringarna. Den kraftigt ökande långtidsarbetslösheten för denna grupp är oroande. För att bekämpa arbetslösheten bland 18--24-åringar bör därför ett nytt åtgärdssystem införas som inte har de svagheter som finns i nuvarande åtgärdssystem. Arbetslinjen skall stärkas och behovet av kontantersättning och socialbidrag minimeras. Det är viktigt att ett sådant nytt system utformas så att det ökar ungdomarnas möjligheter att konkurrera om arbete på den reguljära arbetsmarknaden. Systemet skall därför ses som ett medel och inte som ett mål i sig. Ett krav som måste ställas på ett nytt system är att det skall ge de oftast mycket välutbildade ungdomarna möjlighet att få den kompletterande praktiska yrkesutbildning och arbetslivserfarenhet som de saknar. Enligt min mening kan ett system med arbetsplatsförlagd arbetsmarknadsutbildning på hela arbetsmarknaden uppfylla dessa krav. Till sådan utbildning bör ungdomarna i åldern 18--kunna anvisas. Också den som har fyllt 17 men inte bör kunna anvisas en ungdomspraktik, under förutsättning att hon eller han har fullgjort en minst tvåårig gymnasieutbildning. Arbetsförmedlingen och arbetsmarknadsinstituten skall ansvara för framtagning och anvisning till platserna. Det är emellertid min uppfattning att en stor andel av platserna kan tas fram av ungdomarna själva de deltar i jobbsökaraktiviteter. Sammantaget har kursdeltagarna ett omfattande kontaktnät som kan användas. För att underlätta framtagningen av praktikplatserna bör () genomföra en informationskampanj i hela landet. Den skall vända sig till såväl de unga arbetslösa som till arbetsgivarna. AMS bör härvid ta hjälp av parterna på arbetsmarknaden. Ungdomspraktikplatser skall således kunna förläggas till enskild eller offentlig arbetsgivare. Detta innebär att även kyrkan och föreningar bör kunna bereda plats för ungdomarna. Innan en anvisning sker till en praktikplats måste emellertid arbetsförmedlingen ha prövat alla möjligheter att finna en lösning för den unga på den reguljära arbetsmarknaden eller genom andra utbildningsinsatser. Arbetsförmedlingens insatser för de unga bör normalt ske genom jobbsökaraktiviteter eller motsvarande. Ungdomarna skall i första hand anvisas platser inom det enskilda näringslivet och då främst vid små -- även enmansföretag -- och medelstora företag. Stor hänsyn skall tas till den enskildas önskemål och förutsättningar. Under ungdomspraktiken bör deltagaren i likhet med vid annan arbetsmarknadsutbildning få utbildningsbidrag. Något bidrag till arbetgivaren skall däremot inte utgå. Arbetsgivare som tillhandahåller en plats förser den unga med handledning m.m. och lämplig praktik som går att förena med de jobbsökaraktiviteter och eventuella studier som arbetsförmedlingen och arbetsmarknadsinstituten tillhandahåller för att förbättra den ungas ställning i arbetslivet. Det system med arbetsplatsförlagd arbetsmarknadsutbildning som jag nu föreslår avser att ersätta det nuvarande systemet med särskilda inskolningsplatser. Detta medför att lagen (1989:425) om särskilda inskolningsplatser hos offentliga arbetsgivare bör upphävas vid utgången av . Anställningarna på inskolningsplatserna upphör därvid utan uppsägningstid. Upphävandet av lagen föranleder konsekvensändringar i lagen (1982:80) om anställningsskydd, lagen (1976:600) om offentlig anställning, lagen (1973:370) om arbetslöshetsförsäkring, lagen (1962:381) om allmän försäkring, kommunalskattelagen (1928:370) -- av lagtekniska skäl genomförs ändringen som lag om ändring i lagen (1991:1153) om ändring i kommunalskattelagen -- lagen (1981:691) om socialavgifter samt lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter. I fråga om det sistnämnda förslaget bör uppmärksammas att det finns ett förslag avseende ändring i samma lag också i propositionen 1991/92:100 bil. Jag övergår nu till att redovisa de olika delmomenten m.m. i mitt förslag till ett nytt åtgärdssystem för ungdomar. Min bedömning: Arbetsförmedling med jobbsökaraktiviteter skall erbjudas alla arbetssökande ungdomar i åldern 18--24 år.Utbildningsbidrag bör lämnas till arbetssökande 18--19-åringar när de, efter att ha varit anmälda på arbetsförmedlingen , deltar i av arbetsförmedlingen anordnade jobbsökaraktiviteter.Utbildningsbidrag bör lämnas till arbetssökande 20--24-åringar när de, efter att ha varit anmälda på arbetsförmedlingen , deltar i av arbetsförmedlingen anordnade jobbsökaraktiviteter eller vidgad arbetsprövning. Skälen för min bedömning: Jobbsökaraktiviteterna vid vilka de arbetssökande ungdomarna tillsammans och under ledning av arbetsförmedlare söker arbete på den reguljära arbetsmarknaden, har visat sig resultera i att ungdomarna får arbete eller utbildning mycket snabbare än genom vanlig arbetsförmedling. Deltagande i aktiviteterna ger kunskap om arbetsmarknaden och insikt om de egna möjligheterna. De har även en viktig social funktion. Det är därför enligt min mening av yttersta vikt att samtliga arbetssökande ungdomar erbjuds möjlighet att delta i olika former av jobbsökaraktiviteter, dvs. jobbklubbar, yrkesvalskurser, självförtroendekurser samt enskild vägledning m.m. Dessa kollektiva aktiviteter och enskild vägledning skall ge ungdomarna ökad kunskap om arbetsmarknadens krav och möjligheter. Aktiviteterna skall vidare ge ungdomarna insikt om behov av kompletterande utbildning eller andra vägar för att nå målet arbete på den reguljära arbetsmarknaden. Syftet med aktiviteterna är att snabbast möjligt finna en väg in på den reguljära arbetsmarknaden. Så snart en möjlighet till anställning, utbildning, arbete med rekryteringsstöd, utbildningsvikariat m.m. ges, skall ungdomarna därför avbryta sitt deltagande i jobbsökaraktiviteterna. När något annat alternativ inte finns skall ungdomarna aktivt delta i arbetet med att få fram praktikplatser till sig själva och till sina kurskamrater. Regeringen har i årets budgetpropositionen (prop. 1991/92:100 bil. 11) föreslagit att under nästa budgetår förstärka medlen för jobbsökaraktiviteter med 180 milj.kr. Avsikten är att också samtliga arbetssökande ungdomar i åldern 20--24-år skall kunna erbjudas jobbsökaraktiviteter. Ungdomsinsatserna har visat sig få störst effekt om de är en del av en individuell utvecklingsplan. Arbetsförmedlingen bör därför upprätta en sådan i samverkan med och för varje arbetssökande ungdom som deltar i jobbsökaraktiviteter. Upprättandet av en individuell utvecklingssplan innebär således inget merarbete för arbetsgivarna. Den individuella utvecklingsplanen skall utgöra ett hjälpmedel för att finna den bästa vägen in på den reguljära arbetsmarknaden. Det är därför viktigt att den fortlöpande följs upp och kompletteras. För ungdomar i åldern 18--anser jag att arbetssökandetiden innan arbetsförmedlingen skall kunna anvisa en praktikplats skall vara . Jobbsökaraktiviteter skall emellertid erbjudas ungdomarna möjligt och senast efter det att de anmält sig vid arbetsförmedlingen. Utbildningsbidrag bör få lämnas till arbetssökande 18--19- åringar när de, efter att ha varit anmälda på arbetsförmedlingen , deltar i jobbsökaraktiviteter. För ungdomar i åldern 20--anser jag att arbetssökandetiden innan arbetsförmedlingen skall kunna anvisa en praktikplats skall vara . Vidare skall arbetsförmedlingen men senast efter det att den unga har anmält sig som arbetssökande på arbetsförmedlingen erbjuda denna jobbsökaraktiviteter. Den arbetssökande skall vid deltagandet i dessa aktiviteter när han eller hon har varit anmäld som arbetssökande , få utbildningsbidrag. Jag avser att återkomma till regeringen med de förslag till förordningsändringar som mina överväganden föranleder. Min bedömning: Anvisningstiden till en praktikplats skall enligt huvudregeln vara . Denna tid skall kunna förlängas om det finns särskilda skäl. Anvisning till praktikplatsverksamhet som börjar juni -- augusti bör få ske endast om det finns särskilda skäl. För handikappade ungdomar skall särskilda regler gälla i fråga om en anvisningen. bör i vissa fall kunna återkalla anvisningen till en praktikplats, bl.a. om nämnden finner att anvisningen kan ersättas av någon annan lämplig åtgärd eller om den unga inte följer en individuell utvecklingsplan (avsnitt 2.2) som utarbetats. Skälen för min bedömning: Praktiktiden bör vara . Denna tid bör kunna förlängas med ytterligare om det finns särskilda skäl. En förlängning av tiden skall föregås av en noggrann prövning av den ungas förutsättningar på den reguljära arbetsmarknaden. Dessutom skall prövas om praktiken kan övergå till arbete med rekryteringsstöd eller om den unga bör delta i någon annan lämpligare åtgärd. För att inte riskera att den reguljära arbetsmarknaden störs, med goda möjligheter till semestervikariat för ungdomarna, anser jag att anvisning till praktikplats som skulle kunna börja till normalt inte bör få ske. Om särskilda skäl föreligger i det enskilda fallet bör anvisning få ske också . Ungdomar som arbetar på särskild inskolningsplats eller har beredskapsarbete (avsnitt 2.6) bör emellertid få övergå direkt till ungdomspraktik om inga andra lämpligare åtgärder kan erbjudas dem. Som jag strax återkommer till avses handikappade ungdomar helt undantas från denna regel. Arbetsförmedlingen och arbetsmarknadsinstituten skall kontinuerligt följa upp de ungdomar som anvisats en praktikplats. Ungdomarna skall på praktikplatsen erbjudas och obligatoriskt delta i jobbsökar-, väglednings- och yrkesvalsaktiviteter samt utbildning, i medeltal fyra till . Dessa aktiviteter kan koncentreras i tiden eller spridas ut. De kan genomföras i både kollektiva former och individuellt. Vid deltagande i aktiviteterna skall ungdomarna omfattas av det nya åtgärdssystemet och få de utbildningsbidrag som följer med detta. Avsikten med den företagsförlagda utbildningen och praktiken skall främst vara att ge ungdomarna den yrkes- och arbetslivserfarenhet som gör dem konkurrenskraftiga på arbetsmarknaden. De unga skall därför fortlöpande få den inskolning, handledning och praktiska yrkesutbildning på arbetsplatserna som krävs för att de skall erhålla meningsfull och erforderlig yrkeserfarenhet. Ungdomar som erbjuds tillfällig anställning på den reguljära arbetsmarknaden skall efter överenskommelse med arbetsförmedlingen temporärt kunna avbryta sitt deltagande i ungdomspraktik. En sådan ungdom bör efter det att anställningen upphört direkt kunna få en praktikplats om något annat lämpligare inte kan erbjudas. bör kunna återkalla anvisning till praktikplatsen bl.a. om anvisningen kan ersättas av någon annan lämplig åtgärd, den unga ej följer den uppgjorda utvecklingsplanen eller gör sig skyldig till allvarlig missskötsamhet. Min bedömning: Utbildningsbidrag till den som deltar i jobbsökaraktiviteter och arbetsplatsförlagd arbetsmarknadsutbildning bör utgå enligt följande:Den som inte har fyllt bör erhålla . per dag,20-- 24-åringar bör erhålla . per dag,ungdomar som är medlemmar i en arbetslöshetskassa bör dock få utbildningsbidrag motsvarande den dagpenning som de skulle ha fått från kassan vid arbetslöshet. För handikappade ungdomar bör särskilda regler gälla (avsnitt 2.5). Skälen för min bedömning: Utbildningsbidrag vid deltagande i jobbsökaraktiviteter eller arbetsplatsförlagd arbetsmarknadsutbildning bör utgå med samma belopp som vid annan arbetsmarknadsutbildning. Dessa utbildningsbidrag är för 18--19-åringar . per dag och för 20--24-åringar . De ungdomar som är berättigade till ersättning från arbetslöshetskassa bör få utbildningsbidrag med det belopp som de skulle ha fått vid arbetslöshet. Administrationen av utbildningsbidragen bör ske enligt de regler och rutiner som arbetsförmedlingen, arbetsmarknadsinstituten och upparbetat för utbildningsbidrag vid deltagande i arbetsmarknadsutbildning eller yrkesinriktad rehabilitering. Detta innebär att länsarbetsnämnden prövar rätten till utbildningsbidrag medan beräknar och betalar ut bidraget. Min bedömning: För ungdomar som 1. avses i 1 § lagen (1985:568) om särskilda omsorger om psykiskt utvecklingsstörda m.fl., 2. fått sin skolgång fördröjd till följd av ett varaktigt funktionshinder, eller 3. fått sin skolgång avbruten eller förlängd på grund av psykisk störning eller till följd av psykiatrisk vård eller som på annat sätt har en dokumenterad, långvarig kontakt med den psykiatriska vården, bör särskilda regler gälla i vissa fall. Sålunda bör utbildningstiden för sådana ungdomar kunna förlängas till den tid som befinns vara lämplig, dock längst till dess de fyller . av utbildningstiden bör dessa ungdomar erhålla samma utbildningsbidrag som övriga ungdomar. Därefter bör de erhålla . Handikappade ungdomar som är medlemmar i arbetslöshetskassa bör dock få utbildningsbidrag motsvarande den dagpenning de skulle ha fått om de varit arbetslösa, om dagpenningen överstiger .