prop · GG0389 · 1992-12-31 00:00:00 — Enförateättning för att det föreskrivna myndighetesamarbetet skall kunna fungeraväl är att även värdlandsmyndigheteraa har rätt och skyldighet att skaffa siginsyn i filialer och i övrigt övervaka verksamhet som bedrivs inom det egna landet.1 artikel 21.1 i andra banksamordningsdirektivet anges uttryckligen att ettvärdland för sfetistiska ändamål får föreskriva skyldighet för kreditinstitutmed filial i landet att läinna periodiska rapporter om verksamheten där. Reglemaom hemlandstillsyn innebär inte att värdlandete lagar saknar tillämpning påkreditinstitut som verkar med stöd av auktorisation i annat land.Som nämnte i avsnitt 2.4.1 skall en värdlandsmyndighet, innan Prop.1992/93:89 filialverksamhetinleds, ha på sig att ange under vilka villkor som Sådana villkor skall, som det heter i artikel 19.4,vara motiverade av hänsyn till det allraänna bästo. digheten skall enligtsararaa besfemmelse ha rätt att förbereda tillsyn i enlighet med reglema iartikel 21. Artikel21 ger också värdlandsmyndigheter rätt att ingripa mot utländska kreditinstitutsom överträder föreskrifter som utfårdate i värdlandet. Föreskriftema måste dånaturligtvis vara utfårcfede inora ramen för de befogenheter somvärdlandsmyndigheteraa har beträffande tillsynen över utländska institut enligtdirektivet. Ingripande kan ske både mot de institut som driver verksamhet genomfilial och mot dem som driver verksamhet direkt från hemlandet. Vid ingripandeskall värdlandsmyndigheten följa en viss procedur som anges i artikeln. Deti artikel 21 anvisade förfarandet innebär att värdlandsmyndigheten i förstohand skall förelägga det felande institutet att vidto rättelse. Om föreläggandetinte följs skall myndigheten underrätto behörig hemlandsmyndighet som har attingripa mot institutet. Om missförhållandena inte upphör, trote atthemlandsmyndigheten vidtogit åtgärder eller till följd av att ettändamålsenligt ingripande inte kan ske i hemlandet, får värdlandsmyndigheternasjälvständigt vidto de åtgärder som behövs för att forteätto överträdelserskall förhindras. Vid behov får myndigheteraa då hindra det tredskandeinstitutet att göra nya åtoganden i värdlandet. 1 brådskande fall får värdlandsmyndigheteraaingripa direkt, uton föregående samråd med hemlandet. Straffbelagda gämingarfår också beivras . Om auktorisationen för ett kreditinstitutåterkallas i hemlandet skall underrättelse ske till värdlandsmyndigheteraa somär skyldiga att agera för att institutet inte skall göra ytterligare åtaganden. Bestämmelsemai artikel 21 ger ingen tydlig vägledning om vilka slags nationella regler som iolika situationer kan åberopas till stöd för ingripanden mot ett utländsktkreditinstitut. Bilden blir knappast klarare av att det i artikel 21.11 angesatt bestämmelsema i artikeln inte skall lägga hinder i vägen för ettkreditinstitut med huvudkontor i annat land att marknadsföra sina tjänster ivärdlandet, "i överensstämmelse med bestänimelser om formen och innehålleti sådan reklam, vilka antogite i det allmännas intresse". Enligtartikel 15.1 i andra banksamordningsdirektivet skall hemlandstillsynen bl.a.innefatto rätt för vederbörande myndighet att, självständigt eller medanlitonde av särskilt utsedda personer, företo inspektion på platsen avfilialer etablerade i andra länder. Värdlandet skall ge en sådan rätt åthemlandsmyndigheteraa sedan dessa underrättot behöriga värdlandsmyndigheter omsin avsikt. Den inspektionsrätt som gäller för hemlandsmyndigheteraa är inteexklusiv. Även värdlandsmyndigheteraa skall, för fullgörande av dettillsynsansvar som direktivet medger, ha befogenhet att företo inspektion avfilialer som etablerate av utländska kreditinstitut. IEES-avtolet ingår ett direktiv om skyldigheter angående offentliggörande avårsredovisningshandlingar för i en medlemsstat inrättade filialer tillkreditinstitut och finansiella institut med huvudkontor i en annan medlemsstat(89/117/EEG). Enligt direktivet skall sora huvudregel gälla att filialer tillinstitut raed huvudkontor i andra medlemsländer inte av värdlandet får åläggasatt avlämna särskilt årsbokslut för filialverksamheten. Denna huvudregel hardock i stora delar satte ur spel, cferigenom att värdländerna givite rätt atttills vidare kräva en femligen omfattande särredovisning av filialeraa. Dessaregler innebär att varje stot tills vidare får ålägga redovisning för filialeravseende delstillgångar som hänför sig till stoteskuldförbindelser, fordringar på andrakreditinstitut, utlåning till allmänheten, obligations- och aktieinnehav, delsskulder till andra kreditinstitut, inlåning från allmänheten samt skulder somrepresenteras av värdepapper, delsansvarsförbindelser och övriga åtoganden utonför balansräkningen, delsränteintäkter och liknande intäkter, intäkter från värdepapper,provisionsintäkter, nettoresultot av finansiella transaktioner, övrigarörelseintäkter, administrationskostnader och skatt på resultotet av den ordinarierörelsen, delssamtliga till filialen hänförliga fordringar och skulder, uppdelade påkreditinstitut och kunder, jämte sammantoget belopp för sådana fordringar ochskulder, uttryckt i värdlandete valuto, delsdet genomsnittliga antolet anstallcfe vid filialen. Detvisar sig allteå att ett värdland, trote huvudregeln ifilialredovis-ningsdirektivet, har rätt att ställa krav på så gott somfullständiga balans-och resultoträkningar för filialverksamheten. Enligtdirektivet skall filialeraa däratöver i resp. värdland offentliggörafullständiga räkenskapei för hela institutet i form av årsbokslut,konceraredovisning, förvaltningsberättelse, koncemförvaltningsberättelse samtrevisionsberättelse över årsbokslut och konceraredovisning. Omett värdland utnyttjar möjligheteraa att kräva särredovisning av filialer skallredovisade uppgifter kontrolleras av revisorer i värdlandet. Enligtfilialredovisningsdirektivet skall redovisningshandlingar vara upprättode iöverensstämmelse med direktivet om årsbokslut och saininanställd redovisningför banker och andra finansiella institut (86/635/EEG), vilket i sin turkompletterar bestämmelser i dels frärde bolagsdirektivet om årsbokslut i vissatyper av bolag (78/660/EEG), dels sjunde bolagsdirektivet om sammanställd redovisning(83/349/EEG). Samtliga dessa direktiv ingår i EES-avtolet, men enligt ensärregel i avtalet har fått förlängd tid att införliva direktiven, framtill . Även andra EFTA-länder har fått uteträckt tid, Schweizoch ända till . Under detto övergångsskedeskall årsbokslut, som avtolsslutonde parters kreditinstitut offentliggör medavseende på filialer, godtos ömsesidigt av de avtolsslutonde partema. Närdet tidigare, med hänvisning till regleraa i andra banksamordningsdirektivet,har tolate om hemlandstillsyn, avses encfest verksamheten i ett och sammakreditinstitut. Hemlandstillsynen sträcker sig alltså över filialer och annanverksamhet i andra länder sora är hänförlig till institutet som sådant, meninte till dess dotterföretog. Ett såcfent dotterföretog är i egenskap avsjälvständig juridisk person underkastot regler och tillsyn i det land därauktorisationen givite, detto oavsett om institutet ägs av ett kreditinstituthemmahörande i annat land. 1 vissa avseenden kommeremellertid ett sådant kreditinstitut att inordnas under den tillsyn som gällerför moderföretoget. 1 EES-avtolet ingår ett direktiv om s.k. gruppbaseradtillsyn över kreditinstitut (83/350/EEG). Enligt en huvudregel i direktivetskall övervakning av ett kreditinstitute finansiella ställning ske genomkonsolidering med andra kreditinstitut och finansiella institut som ärdotterföretog till kreditinstitutet eller i vilka kreditinstitutet har ettägarintresse. Med ägarintresse avses ett direkt eller indirekt innehavmotsvarande av företogskapitolet. Det har i stor uteträckningöverlämnate åt nationell lagstiftning att föreskriva metoderaa för ochomfattningen av konsolideringen. Enligt artikel 4 skall fullständig ellerpartiell konsolidering obligatoriskt gälla när ett kreditinstitut har ettägarintresse som överstiger , dvs. 1 fall dåkreditinstitutet har ett ägarintresse motsvarande högst och utövar eneffektiv ägarkontroll skall konsolidering också ske. Varje stot har i sådantfall att sjävständigt bestämma hur konsolideringen skall ske. När ettkreditinstitut har ett ägarintresse om högst och effektiv ägarkontrollinte föreligger får resp. stat avstå från konsolidering. Enligt artikel 5 skallvaije stot se till att behöriga myndigheter i de olika länderaa kan utbyto deninforraation som behövs för utövande av tillsyn enligt direktivet. Om entillsynsmyndighet i ett särskilt fall önskar kontrollera uppgifter om ettkreditinstitut eller finansiellt institut i ett armat land, skall den begärabiträde av behörig myndighet i det landet. I andrabanksamordningsdirektivet har gjorts hänvisningar till de tillsynsbefogenhetersom följer av direktiv /350/EEG. antog EG:snunisterråd ett nytt direktiv (92/30/EEG) om gruppbaserad tillsyn avkreditinstitut. Direktivet, som kommer att ersätto direktiv per den 1januari 1993, innebär att det generella kravet på konsolidering utvidgas tillatt avse även andra finansiella företogs-grupper än sådana som har ettkreditinstitut som moderföretog. Konsolidering skall således ske i tall dåmoderföretaget är s.k. finansiellt holdingbolag, dvs. ett finansiellt institutmed endast finansiella dotterföretag. Om moderföretaget är ett företag medblandad verksamhet skall i stället gälla en upplysningsskyldighet förföretaget. 1 det nya direktivet klargörs att konsolideringen skall beaktas ifråga om tillsyn av solvens, större engagemang och begränsningar i rätten att förvärvaaktier. Direktivet92/30/EEG insiår ännu inte i EES-samarbetet. Skälenför mitt förslag: Allmäntom fördelningen av tillsynen Reglerom att ansvaret för tillsyn över utlandsfilialer till kreditinstitut skall varadelat raellan behöriga myndigheter i hemland och värdland är ingen nyhet isvensk rätt. När det infördes en raöjlighet för utländska banker attetoblera filial i infördes en bestäramelse i 7 kap. 9 a § BRL medinnebörd att missförhållanden i en filial skulle anmälas till tillsynsmyndigheti filialens hemland. 1 lagmotiven hänvisades till riktlinjeraa i det s.k.Baselkonkordatet, som antogs av den banktillsynskommitté vilkeninrättote av tiograppens länder, bland vilka ingår. 1 konkordatet harbl.a. - att tillsyn över utländska banketobleringar är ettgemensamt ansvar för värdlandete och hemlandete myndigheter, - att övervakning av likviditeten i försfe hand skallåvila värdlandet, - att övervakning av solvens i utländska filialerskall åvila hemlandete myndigheter; ansvaret för dotterbolag skall i förstohand ligga på värdlandet men hemlandet skall to hänsyn även till sina inhemskabankers dotterbolag och konsortiebanker utomlands, samt - attpraktiskt samarbete skall underlättas genom överförande av information mellan värdlandete och hemlandete myndigheter och genom beviljande av tillstånd till inspektioner eller utförande av sådana på uppdrag av hemlandets myndigheter i värdlandet (prop. 1989/90:116 s. 41 f). Baselkonkordateteriktlinjer har i väsentliga avseenden kommit till uttryck i andrabanksamordningsdirektivet och i direktiven om grapp-baserad tillsyn. Andrabanksamordningsdirektivet går dock ett stycke längre, i det atttillsynsansvaret för ett kreditinstitute utlandsverksamhet huvudsakligen skallligga hos hemlandsrayndigheten. Principenenligt vilken värdlandet skall ha tillsynsansvar med avseende på likviditeten ien filial till ett utländskt kreditinstitut kan visserligen framstå somändamålsenlig. Ändå är det, som och framhållit,inte givet hur principen skall tillämpas i praktiken. En bedömning avlikviditetesituationen förateätter rimligtvis en god överblick av institutetefinansiella ställning sammantogen. I motsvarande mån måste den primärtansvariga tillsynsmyndigheten i hemlandet hålla sig fortlöpande underrättod omdet ekonoiniska skeendet i filialer utomlands. För att markera behovet avinformationsutbyte föreslår jag att lagbestämmelserna om likviditetetillsynutformas som en skyldighet för att fullgöra denna uppgift isamarbete med hemlandsmyndighetema. Det får också förateättos att berördatillsynsmyndigheter i olika EES-länder lojalt förser varandra med upplysningarom kreditinstitutens sammantogna finansiella ställning, i enlighet med artikel7.1 i första banksamordningsdirektivet. För del kanföreskrifter om sådan informationsskyldighet gentemot utlandsmyndigheterlämpligen tos in i förordning. Ävenom det inte i direktivet sägs klart ut raåste besfemraelseraa om Prop.1992/93:89 hemiandstillsyn förstås så att inte encfest den egentliga tillsynenutan även vissa delar av hemlandete relevanto lagstiftning blir gällande förkreditinstitutens utlandsverksamhet. Det blir cferför av vikt att i sarabandmed ett svenskt införlivande av direktivet göra en bedömning av i vad män detsvenska regelverket kan göras tillämpligt på utländska kreditinstitut somdriver verksamhet i . Utgångspunkten måste vara att föreskrifter sora iSverige utfårdato till skydd för insättore, konsumenter och betolningssystemetsom såcfent skall gälla för alla här verksamma aktörer. Vadförst gäller verksamhet som utövas oberoende av efeblering ligger det i sakensnatur att sådan cross-borderverksamhet i allt väsentligt faller underhemlandete lagar. Det utländska kreditinstitutete aktivitet i Sverigemanifesterar sig främst genom marknadsföringsåtgärder. I den mån ett utomlandsstotionerat institut erbjuder sina tjänster i genom t.ex. ovederhäftigreklara raåste kunna ingripa raot verksaraheten med biträdeav heralandsmyndighet. Det raåste också vara möjligt för Konsumentombudsmannenatt hos ansöka om förbudsföreläggande enligtmarknadsföringslagen (1975:1418). Svensklags tillämplighet på verksainhet som utgår från här etoblerade filialer ärsvårare att bestämma. När filialbestämmelsema i bankrörelselagen infördesgjordes ingen definitiv avgränsning i lagen. 1 1 kap. 4 § BRL sägs nu endastatt besfemmelseraa i bankrörelselagen gäller i tillämpliga delar förverksainhet i filialer till utländska banker. 1 lagmotiven anmärktes, medhänvisning till andra banksamordningsdirektivet, att banker och andrakreditinstitut inora EG inte skall vara bundna av värdlandete rörelseregler, iden mån dessa innehåller förbud raot någon av de verksamheter som enligtdirektivet skall hänföras till elementär bankrörelse och som institutet enligthemlandete regler får bedriva. 1 avvakton på ett EES-avtol borde utgångspunktenför regleringen av bankfilialers verksamhet vara att samma regler skall gällaför filialeraa som för de svenska bankeraa. Detto skulle innebära att i förstohand bankrörelselagens regler i tillämpliga delar skulle komma till användning.En genomgång i lagmotiven av dessa regler ledde till sluteateen att merpartenav dessa kunde göras gällande raot filialeraa (se prop. 1989/90:116 s. 66 O- Enligtmin mening finns det skäl att nu anlägga ett delvis annorlunda synsätt såvittgäller de svenska rörelsereglemas tillämplighet på filialer till utländskakreditinstitut. Det som kännetecknar en filial är att den utgör en integreradgren av ett företog. Det säger sig självt att det i försto hand ärlagstiftningen i det land där företoget har sitt legala heravist som sättergränsema för vad utomlands etoblerade filialer får ägna sig åt. Regler, som iett visst land har ställte upp med syfte att trygga exempelvis en banksfinansiella stobilitet, kan inte få avsedd verkan, om de inte upprätthålls avbanken som helhet. Av detto skäl har behöriga tillsynsorgan i hemlandet ettlegitimt intresse av att effektivt kunna övervaka verksamheten iutlandsfilialer. För EG-rättens del har detto intresse kommit till uttryck iandra banksamordningsdirektivete besferaraelser om 9 1992/93. hemlandskontroll och omskyldighet för värdländer att begränsa en filials Prop. 1992/93:89handlingsutrymme till vad som gäller enligt hemlandsauktorisationen. Åandra sidan gäller enligt direktivet ett krav på värdländer att tillåto vissangiven verksainhet i filialer till utländska kreditinstitut, även omverksamheten inte är tillåten för inhemska institut enligt den egnalagstiftningen. Denna ordning kan sägas innebära en utvidgning av hemlandetejurisdiktion. Principenom ömsesidigt godtogande av viss verksarahet genora filialer eller genom direkttillhandahållande av tjänster från utlandet skulle i högre eller lägre gradkunna sättos ur spel, om ett värdland sfellde krav på filialer tillutlandsinstitut att i alla delar följa de regler som gäller för värdlandeteegna kreditinstitut. En filials direkto utlandsanknytning gör det också oftomindre ändamålsenligt att tillämpa värdlandeto lag. Exempelvis ter det sigfrämmande att ålägga utländska banker exakt samma begränsningar förkreditgivning som annars gäller enligt 2 kap. 13-19 §§ BRL och 3 kap. 8-10 §§ iden föreslagna lagen om kreditmarknadsbolag. Dessa regler har tillkommit iförsto hand för att garantera solvensen. Det ligger i linje med andrabanksamordningsdirektivete regler om fördelning av tillsynsbefogenheter attutländska institute kreditgivning får ske efter de säkerhetenormer som bedömteerforderliga i hemlandet, även i det fäll verksamheten utövas från en filial iett annat land eller genom direkt tillhandahållande av tjänster där. Detär inte heller i praktiken möjligt att för filialer till utländskakreditinstitut upprätthålla sådana nationella regler om placeringsbegränsningarsom för svensk del togits in i 2 kap. 4, 6, 6 a och 15 a §§ BRL resp. 3 kap. 5§ i den föreslagna lagen om kreditmarknadsbolag. Handlingsutrymmet för ettutländskt kreditinstitut att förvärva olika slag av egendom måste naturligenbestämmas av reglema i det land där institutet har sitt säte. Jag vill påminnaom att det i andra banksamordningsdirektivet finns bestämmelser som innebärskyldighet för medlemsstatema att begränsa ett kreditinstituts ägande iicke-tinansiella företag till viss andel av institutets kapitalbas. Även omdessa bestämmelser är mer liberala än motsvarande i bankrörelselagen, motiverarde inte att de svenska förvärvsreglema uteträcks till att omfatto utländskakreditinstitut med verksamhet här i landet. Sådana begränsningsregler skulle irealiteten ändå kunna sättos ur spel, i den mån det utländska kreditinstitutetdirekt från sitt huvudkontor i hemlandet har möjlighet att förvärva egendom iSverige. Äveni fråga om kapitoltäckning kommer hemlandete regler att gälla för filialeraa.Solvenskontrollen skall, enligt såväl andra banksamordningsdirektivet somBaselkonkordatet, handhas av hemlandsmyndighetema. EG-direktivens krav påharmonisering av medlemsstatemas normer för kapitalbas och kapitalkrav innebärför övrigt att i stort sett ensartode regler tillämpas inom hela EES. Iandra avseenden kommer dock svenska rörelseregler att kunna göras gällande förfilialer till utländska kreditinstitut. I överensstämmelse med principen omvärdlandete ansvar för tillsyn i fråga om likviditet skall Finansinspektionense till att även filialer till utländska banker har en tillfredsställandebetolningsberedskap (2 kap. 12 § BRL). Vad gäller Prop. 1992/93:89likviditetekontrollen är det som nämnte av vikt att kan fåtillgång till uppgifter från behöriga utlandsmyndigheter för att få enhelhetebild av kreditinstitutete sfeUning. Ocksåbestäraraelseraa i 2 kap. 21-23 §§ BRL om motbokens värdepappersrätteligastotus, bankkontorsetoblering och bankemas behandling av omyndigas bankmedelbör tillärapas för utländska bankfilialer. Detjag nu sagt om svenska resp. utländska reglers tillämplighet för här verksammafilialer utgår från förhållandena inora EES. Jag anser emellertid attgränsdragningen i huvudsak har giltighet även för filialer till kreditinstituthemmahörande i tredje land. För att en såcfen filial skall tå driva verksainheti krävs särskilt tillstånd av svensk myndighet. Som förateättning förtillstånd gäller att kreditinstitutet sfer under betryggande tillsyn ihemlandet och att regelverket där är likvärdigt med det sora gäller i ,särskilt i fråga ora kapitelkrav och verksara-hetens bedrivande. Under sådanaförhållanden bör svenska rörelseregler tillämpas på dessa filialer raed i stortsett samma begränsningar som skall gälla för filialer till kreditinstitut frånEES-länder. Nären för kreditinstitut tillåten verksamhet regleras i särskild lag, fårbestämmelseraa där tillämplighet på filialeraa i motsvarande mån sombestämmelseraa i bankrörelselagen resp. i den lag som föreslås omkreditmarknadsbolag. Det innebär bl.a. att de villkor och krav på rapporteringsom ställer upp för valutohandlare skall uppfyllas av filialeraa.Likaså måste filialerna iaktto vad som gäller enligt kreditupplysningslagenresp. lagen om värdepappersrörelse. Regleraai lagen ora värdepappersrörelse är så konstraerade att de i endast begränsaduteträckning blir tillämpliga på utländska kreditinstitut som med stöd avhemlandsauktorisation driver värdepappersverksamhet i tillsynsbefogenheter gentemot sådana kreditinstitut kommeri huvudsak att utövas med stöd av bankrörelselagen resp. lagen omkreditmarknadsbolag. De bestämmelser i lagen om värdepappersrörelse som kankomma att göras gällande mot filialer till kreditinstitut från andra EES-länderhar avseende på det allmänna sundhetskravet (1 kap. 7 §),rapporteringsskyldighet till börs (1 kap. 7 a §), kommissionsförhållanden (Ikap. 9 och 10 §§), avbrytonde av handel i vissa fäll (3 kap. 8 §) och kravet påavräkningsnoto (3 kap. 9 §). Vadgäller rätten för kreditinstitut från EES-länder att idka valutohandel iSverige bör ha rätt att tillämpa riksbankslagens besfemmelser.Riksbanken skall således med stöd av lagens 22 b § kunna meddela villkor förutländska filialers valutohandel. EnligtEES-reglema gäller en skyldighet för att tillåto behöriga myndigheterfrån andra EES-länder att inom ramen för sina tillsynsbefogenheter företoinspektion på platsen av här i landet etoblerade filialer till kreditinstitutfrån resp. land. Lagförslagen innehåller sådana bestämmelsen Det slagsinspektionsverksamhet som det här är fråga om torde kunna innefattomyndighetsutövning som avses i 10 kap. 5 § sisto stycket regeringsformen. SärskiUom tillsyn över kreditupplysningsverksamhet m.m. Närdet gäller kreditupplysningsverksamhet som utövas av en filial till ettkreditinstitut hemmahörande i ett annat EES-land har kreditupplysningsutredningeni sitt betänkande (SOU 1992:22) uttolat att alla utländska kreditinstitut iprincip bör vara underkastode kreditupplysningslagens allmänna regler då debedriver kreditupplysning i . Jag har för egen del ingen annanuppfattning. Eftersora kreditupplysningslagens tillämpningsområde omfattor ävenfilialer till utiändska kreditinstitut behövs ingen särskild reglering för attuppnå en sådan ordning. med säte i ett annat land, inom eller utom EES, kommersåledes att vara skyldiga att iaktto regleraa om verksamhetens bedrivande i5-14 §§ kreditupplysningslagen. Likaså kommer att gälla att Datainspektionen,enligt bestämmelsema i 15 och 16 §§ utövar tillsyn och har rätt att företoinspektion m.m. även beträffande filialer. Lagens straff- och skadeståndsreglerkommer likaså att gälla i motsvarande uteträckning för verksamhet som bedrivsav utländska och svenska företog. Däremot blir bestämmelsemai 17 § kreditupplysningslagen inte tillämpliga på utländska kreditinstitut,eftersom dessa regler tor sikte bara på den som fått Datoinspektionenstillstånd att driva verksamhet. Den .sanktion som består i att Datoinspektionenkan dra in ett meddelat tillstånd kommer alltså inte att bli aktuell förutländska filialer från ett annat EES-land. Här kommer i stället reglema ommyndighetesamarbete över gränserna att gälla. 1 motsvarande mån somFinansinspektionen har rätt att ingripa mot egentlig bankverksamhet i filialertill kreditinstitut från andra EES-länder bör det vara möjligt förDatoinspektionen att, med iakttagande av den samrådsprocedur som skall gällaenligt andra banksamordningsdirektivet, i sisto hand förbjuda kreditinstitutetatt göra nya åtaganden här i landet. En bestämmelse om detto kan lämpligen tosin som en ny 17 a § i kreditupplysningslagen.