prop · GF03139 · 1992-01-01 00:00:00 — I propositionen föreslås en ny lönegarantilag som skall ersätta den nuvarande lagen (1970:741) om statlig lönegaranti vid konkurs. Att arbetsgivaren är försatt i konkurs skall även i fortsättningen vara en grundförutsättning för att en lönefordran skall ersättas genom garantin. I lagförslaget slås fast att den anställning i vilken lönefordran har uppkommit måste ha övervägande anknytning till eller svenska förhållanden för att garanti skall kunna utgå. Förfarandet i de fall att arbetsgivaren har försatts i konkurs utomlands regleras. När det gäller frågan om garantins omfattning föreslås att maximiersättning för fordringar med förmånsrätt enligt 12 § förmånsrättslagen (1970:979) bestäms till . Förslaget innebär att maximibeloppets koppling till basbeloppet enligt 1 kap. 6 § lagen (1962:381) om allmän försäkring tas bort. Det föreslås vidare att beslut i lönegarantifrågor i konkurser utan bevakning skall fattas av förvaltare. Det nuvarande, från konkursen fristående, prövningsförfarandet av lönegarantifrågor hos kronofogdemyndigheten avskaffas. Enligt den nu gällande lagen kan arbetstagare som är missnöjd med kronofogdemyndighetens beslut besvära sig till hovrätten. Detta, i princip skriftliga, förfarande föreslås ersatt av ett muntligt förfarande i tingsrätten. Arbetstagare som vill att förvaltarens beslut överprövas får väcka talan mot staten vid den tingsrätt som handlägger konkursärendet. Staten genom tillsynsmyndigheten i konkurs ges en motsvarande rätt att väcka talan mot arbetstagaren om tillsynsmyndigheten finner att förvaltarens beslut är oriktigt. För uppsägningslön omfattar förmånsrätten enligt 12 § förmånsrättslagen endast vad som överstiger inkomst som arbetstagaren har förvärvat i en annan anställning eller borde ha kunnat förvärva i en anställning han skäligen borde ha godtagit. I lagförslaget föreslås att arbetstagaren skall vara skyldig att upplysa förvaltaren om bl.a. inkomster som arbetstagaren har från en annan anställning . Det föreslås också att garantibelopp för uppsägningslön inte skall få betalas ut innan arbetstagaren till har lämnat en försäkran på heder och samvete om sina anställnings- och avlöningsförhållanden . Bedömning av hur sådana uppgifter påverkar förmånsrätten för arbetstagarens fordran på uppsägningslön och därmed hans rätt till garantibelopp är en materiell fråga, som bör avgöras i samma ordning som lönegarantifrågor i allmänhet. I lagförslaget föreslås därför att avräkning från garantibelopp för uppsägningslön endast skall få ske efter en underrättelse eller, i konkurser utan bevakning, beslut av en förvaltare. Förslaget innebär att utbetalningsfunktionen renodlas. Den nya lönegarantilagen och följdändringar i konkurslagen (1987:672) och lagen (1981:691) om socialavgifter föreslås träda i kraft . Härigenom föreskrivs följande. 1 § För betalning av arbetstagares fordran hos en arbetsgivare som har försatts i konkurs i eller i ett annat nordiskt land svarar staten enligt denna lag (statlig lönegaranti). 2 § Betalning enligt garantin lämnas endast för en sådan fordran som avser anställning med övervägande anknytning till eller svenska förhållanden. 3 § Om arbetsgivaren har varit försatt i konkurs, betalas inte fordringar som har gjorts eller hade kunnat göras gällande i den konkursen. 4 § Vad som sägs om arbetstagare gäller även en sådan anhörig till arbetstagare som har pensionsfordran hos konkursgäldenären med anledning av arbetstagarens anställning. 5 § Om en fordran har överlåtits, har förvärvaren rätt till utbetalning enligt garantin (garantibelopp) endast om förvärvet har avsett mätningsarvode eller därmed jämförlig avgift eller facklig medlemsavgift. Rätt till garantibelopp föreligger också om förvärvet har skett efter att konkursbeslutet meddelades och förvärvaren är en arbetstagarorganisation i vilken överlåtaren är medlem eller en fond i vars förvaltning organisationen deltar. 6 § Den som är berättigad till underhåll har rätt till garantibelopp för underhållsbidrag som har innehållits genom införsel. Allmänna försäkringskassor som har betalat ut bidragsförskott för underhållsbidrag har inte rätt till garantibelopp. 7 § Betalning enligt garantin lämnas för sådan fordran på lön eller annan ersättning som har förmånsrätt enligt 12 § förmånsrättslagen (1970:979) och för fordran på pension som har förmånsrätt enligt 12 eller 13 § samma lag. 8 § Om någon på grund av en fordran som omfattas av garantin har ansökt om att gäldenären skall försättas i konkurs, lämnas betalning även för kostnaden för det och, om konkursen har avskrivits enligt 10 kap. 1 § konkurslagen (1987:672), för den kostnad som han har blivit ålagd att betala enligt 14 kap. 3 § samma lag. 9 § För fordran med förmånsrätt enligt 12 § förmånsrättslagen (1970:979) gäller garantin för varje arbetstagare med högst . Betalning för fordran som avser ersättning för särskilda kostnader utgår framför annan fordran. 10 § Om en arbetstagare har inkomster från en annan anställning och dessa avser som hans fordran i konkursen, skall han upplysa förvaltaren om inkomsterna. Sådan upplysning skall också lämnas om arbetstagaren mottar utbildningsbidrag som betalas av statsmedel vid arbetsmarknadsutbildning. 11 § Om bevakning förekommer i konkursen, skall förvaltaren underrätta den länsstyrelse som avses i 22 § om sådana fordringar som omfattas av garantin och som enligt förvaltarens bedömning är klara. Underrättelse om övriga fordringar som omfattas av garantin skall lämnas utan dröjsmål sedan fordringarna har blivit utdelningsgilla. 12 § Om förvaltaren, sedan han har lämnat underrättelse enligt 11 § första stycket, får upplysningar enligt 10 § eller om han på annat sätt får kännedom om något förhållande som påverkar frågan till vilken del arbetstagarens fordran på uppsägningslön omfattas av förmånsrätt, skall han underrätta . 13 § Underrättelse enligt 11 § behöver inte lämnas om medel har betalats ut i förskott till arbetstagaren enligt 11 kap. 14 § konkurslagen (1987:672), beträffande fordran på lön för uppsägningstid senast på fordringens förfallodag och beträffande annan fordran utan dröjsmål sedan den har blivit utdelningsgill. 14 § Den förvaltare, som efter att ha lämnat en underrättelse enligt 11 § avser att göra en förskottsbetalning till arbetstagaren enligt 13 §, skall underrätta innan betalningen görs. 15 § Förvaltaren skall för arbetstagarens räkning bevaka fordringar som enligt hans bedömning är klara. Bevakningen får ske genom att förvaltaren lämnar rätten två kopior av en sådan underrättelse som han har lämnat enligt 11 § och anger att den avser bevakning. Förvaltaren skall genast underrätta arbetstagaren om bevakningen. 16 § Om bevakning inte förekommer, skall förvaltaren pröva och meddela beslut i frågan om en fordran i konkursen skall betalas enligt garantin. 17 § Om förvaltaren finner att fordran skall betalas enligt garantin, skall han som beslutet meddelas till den länsstyrelse som avses i 22 § sända en underrättelse om beslutets innehåll. 18 § Om förvaltaren, sedan han har funnit att fordran skall betalas enligt garantin, får upplysningar enligt 10 § eller om han på annat sätt får kännedom om något förhållande som påverkar frågan till vilken del arbetstagarens fordran på uppsägningslön omfattas av förmånsrätt, skall han ompröva sitt beslut avseende garantibelopp som ännu inte har betalats ut. Om omprövningen medför att utbetalning enligt garantin skall ske med ett annat belopp än tidigare, skall han sända en underrättelse om beslutets innehåll till . 19 § Kopia av beslut enligt 16 eller 18 § skall som beslutet meddelades sändas till tillsynsmyndigheten i konkursen och arbetstagaren. 20 § Förvaltaren får rätta beslut som innehåller en uppenbar oriktighet till följd av skrivfel, räknefel eller liknande förbiseende. Konkurs i annat nordiskt land 21 § Om en arbetstagare vill göra gällande att garantin skall ersätta en fordran som han har mot en arbetsgivare som har försatts i konkurs i ett annat nordiskt land, skall han ansöka om utbetalning av garantibelopp hos tillsynsmyndigheten för det län där han vistas. Ansökan prövas av tillsynsmyndigheten. 22 § Garantibelopp betalas av i det län dit den tingsrätt som handlägger konkursärendet hör. I de fall som avses i 21 § betalas garantibeloppet av i det län där arbetstagaren vistas. 23 § Garantibelopp får inte betalas ut innan arbetstagarens fordran har förfallit till betalning. Åberopas motfordran hos arbetstagaren, får ett garantibelopp, som motsvarar en sådan del av motfordran med vilken kvittning kan ske enligt lagen (1970:215) om arbetsgivares kvittningsrätt, betalas ut först om det framgår att det inte finns någon motfordran. 24 § Innan garantibelopp betalas ut skall verkställa skatteavdrag samt avdrag med belopp som skall innehållas på grund av beslut om införsel eller utmätning i lön. Dessutom skall avräkning göras för förskottsbetalning som skett enligt 11 kap. 14 § konkurslagen (1987:672) och som avser fordringar som omfattas av garantin. 25 § Innan garantibelopp för fordran på uppsägningslön betalas ut skall arbetstagaren till lämna en försäkran på heder och samvete om sina anställnings- och avlöningsförhållanden . 26 § Anser att uppgifterna som arbetstagaren har lämnat i en försäkran enligt 25 § kan påverka frågan till vilken del arbetstagarens fordran på uppsägningslön omfattas av förmånsrätt, skall skyndsamt sända kopia av försäkran till förvaltaren. I sådana fall får garantibelopp för fordran på uppsägningslön inte betalas ut innan förvaltaren har omprövat sitt tidigare ställningstagande i frågan om lönegaranti eller underrättat om att uppgifterna i försäkran inte ger anledning till en ny bedömning. 27 § Om det, sedan förvaltaren har meddelat beslut i en lönegarantifråga, förordnas att bevakning skall äga rum i konkursen, får garantibelopp inte betalas ut på grund av beslutet. Om betalningen redan har verkställts, skall den räknas av från det belopp som arbetstagaren senare visar sig ha rätt till. 28 § I fråga om utbetalat garantibelopp inträder staten i arbetstagarens rätt mot konkursgäldenären. Utdelning i konkursen för arbetstagarens fordran som ersatts av garantin tillfaller staten intill detta belopp. 29 § Om en arbetstagare är missnöjd med förvaltarens beslut enligt 16 eller 18 §, får han väcka talan mot staten från det att han fick del av beslutet. Statens talan förs vid tingsrätten av tillsynsmyndigheten. 30 § Om tillsynsmyndigheten finner att förvaltarens beslut är oriktigt, får myndigheten väcka talan mot arbetstagaren från det att myndigheten fick del av beslutet. 31 § Vad som har sagts i fråga om arbetstagare i 29 och 30 §§ gäller även den som en fordran har överlåtits till enligt 5 eller 6 §. 32 § Talan enligt 29 eller 30 § skall väckas vid den tingsrätt som handlägger konkursärendet. En arbetstagare, som är missnöjd med tillsynsmyndighetens beslut enligt 21 §, får inom den tid som anges i 29 § väcka talan mot staten vid den tingsrätt där arbetstagaren skall svara i tvistemål i allmänhet. 33 § I mål enligt 29 och 30 §§ får det beslutas att vardera parten skall bära sin rättegångskostnad, även om arbetstagaren har förlorat målet. 34 § Om någon genom oriktiga uppgifter eller på annat sätt har orsakat att garantibelopp har betalats ut obehörigt eller med för högt belopp, skall återbetalning ske av vad som har betalats för mycket. Sådan återbetalning skall ske också om någon i annat fall har tagit emot garantibelopp obehörigt eller med för högt belopp och skäligen hade bort inse detta. 35 § Om betalning enligt garantin har skett och konkursbeslutet därefter upphävs genom ett beslut som vinner laga kraft, skall den som tagit emot betalningen betala tillbaka beloppet. 36 § Om det finns särskilda skäl, får återbetalningsskyldighet enligt 34 och 35 §§ efterskänkas helt eller delvis. Denna lag träder i kraft , då lagen (1970:741) om statlig lönegaranti vid konkurs skall upphöra att gälla. Äldre föreskrifter gäller fortfarande för fordran hos en arbetsgivare som har försatts i konkurs före ikraftträdandet. Lag om ändring i konkurslagen (1987:672) Härigenom föreskrivs att 9 kap. 4 § konkurslagen (1987:672) skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 9 kap. 4 § En borgenär skall inom den tid som har bestämts för bevakning av fordringar skriftligen hos rätten anmäla sin fordran och den förmånsrätt han vill göra gällande. Undantag från denna skyldighet följer dock av 4 kap. 21 §, 5 kap. 8 § och 17 § andra stycket samt 5 § i detta kapitel. Att en fordran som omfattas av Att en fordran som omfattas av lagen (1970:741) om statlig lönegarantilagen (1992:000) lönegaranti vid konkurs i i vissa fall bevakas genom vissa fall bevakas genom förvaltaren följer av förvaltaren följer av den lagen. Denna lag träder i kraft . Lag om ändring i lagen (1981:691) om socialavgifter Härigenom föreskrivs att 4 kap. 10 § lagen (1981:691) om socialavgifter1 skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 4 kap. 10 § Lönegarantiavgifter förs Lönegarantiavgifter förs till en fond, benämnd till en fond, benämnd lönegarantifonden, med vars lönegarantifonden, med vars tillgångar kostnaderna tillgångar kostnader för för ersättningar enligt ersättningar enligt lagen (1970:741) om statlig lönegarantilagen (1992:000) lönegaranti vid konkurs skall täckas. Denna lag träder i kraft . Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde . Närvarande: statsministern , ordförande, och statsråden . , , , , , , , , , , , , , , , P. Proposition om statlig lönegaranti vid konkurs infördes i svensk lagstiftning regler innebärande en statlig garanti för infriande av en arbetstagares lönefordran mot en arbetsgivare som var försatt i konkurs. Lagen (1970:741) om statlig lönegaranti vid konkurs, som trädde i kraft den , maximerade det garanterade beloppet till det vid tiden för konkursbeslutet gällande basbeloppet enligt 1 kap. 6 § lagen (1962:381) om allmän försäkring. Den garanterade ersättningsnivån har därefter höjts och uppgår till 12 gånger det vid tiden för konkursbeslutet gällande basbeloppet. Genom beslut bemyndigade regeringen dåvarande chefen för att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att göra en översyn av den statliga lönegarantin vid konkurs. Till särskild utredare tillkallades rådmannen . Till hans biträde förordnades sakkunniga, experter och sekreterare. Utredningen, som antog namnet lönegarantiutredningen, avlämnade delbetänkandet (Ds A 1983:15) Ändringar i lönegarantisystemet. andra delbetänkande, (SOU 1986:9) Ny lönegarantilag, avlämnades . Till protokollet i detta ärende bör bifogas sammanfattningarna av dessa betänkanden som bilaga 1. Betänkandena har remissbehandlats. Förteckningar över remissinstanserna och sammanställningar över remissyttrandena har upprättats och finns tillgängliga i lagstiftningsärendena (Dnr R 4185/83 och R 1526/86). avlämnade sitt slutbetänkande (SOU 1988:27) Lönegarantin och förmånsrättsordningen. Det betänkandet har överlämnats till insolvensutredningen (Ju 1988:02) att beaktas i dess utredningsarbete (dir. 1988:52). Regeringen beslutade att inhämta lagrådets yttrande över förslag till lönegarantilag samt förslag till ändringar i konkurslagen (1987:672) och lagen (1981:691) om socialavgifter. Förslagen hade upprättats i på grundval av lönegarantiutredningens betänkanden (Ds A 1983:15) Ändringar i lönegarantisystemet och (SOU 1986:9) Ny lönegarantilag. De förslag som har remitterats till lagrådet bör fogas till protokollet som bilaga 2. Det framlagda förslaget till lönegarantilag har i huvudsak inte föranlett någon erinran från lagrådets sida. Lagrådet har emellertid gjort vissa anmärkningar och påpekanden. Jag behandlar lagrådets synpunkter under avsnitt 2.4.2 och i specialmotiveringarna till 1, 2, 21 och 29 §§. Lagrådets påpekanden har fått till följd att 1 och 21 §§ har fått en delvis annan utformning och att rubriken före 21 § har givits en annan lydelse. Dessutom har vissa redaktionella ändringar gjorts. Lagrådet har lämnat övriga lagförslag utan erinran. Lagrådets yttrande bör fogas till protokollet som bilaga 3. Regler om statlig lönegaranti vid konkurs har funnits på den svenska arbetsmarknaden . Garantin innebär att staten upp till ett visst maximibelopp svarar för arbetstagarens löne- och pensionsfordran mot en arbetsgivare som har försatts i konkurs. Endast lönefordringar som har förmånsrätt kan ersättas genom garantin. Frågor om vilka typer av lönefordringar som garantin kan ersätta och hur gamla dessa fordringarna kan vara regleras därför av förmånsrättslagen (1970:979). Lönegarantin finansieras genom en arbetsgivaravgift, benämnd lönegarantiavgift. Vid lönegarantilagens införande bestämdes avgiften till av den lönesumma arbetsgivare gett ut . Avgiften har därefter höjts successivt och uppgår av avgiftsunderlaget. Avgifterna förs till en fond, lönegarantifonden, som förvaltas av kammarkollegiet. Utbetalningarna av lönegarantimedel handhas av länsstyrelserna. Utgifterna från fonden följer naturligen antalet inträffade konkurser. var antalet konkurser ca 5 000 -- 6 000 . Utbetalningarna från lönegarantifonden uppgick då till i genomsnitt 500 -- per budgetår. har konkurserna ökat kraftigt och uppgick till nästan 11 000, varav närmare 10 000 var företagskonkurser. Ökningen fortsatte då det totala antalet konkurser uppgick till 18 424. Av dessa utgjorde 17 378 företagskonkurser. Utbetalningarna från lönegarantifonden ökade till över 1,8 miljarder /91. Antalet konkurser fortsätter att stiga även under innevarande budgetår. Enligt uppgifter från kammarkollegiet fick ca 45 000 arbetstagare utbetalning av lönegarantimedel under förra budgetåret. Kammarkollegiet har gjort en prognos enligt vilken ca 65 000 arbetstagare kommer att få lönegaranti under innevarande budgetår. Det bör nämnas att har antalet arbetstagare som fått lönegarantimedel uppgått till ca 14 000 . Enligt kammarkollegiet uppgår utbetalningarna från fonden till ca 250 -- . Kammarkollegiet har därför begärt att fondens rörliga kredit i om höjs till . Jag skall i ett annat sammanhang återkomma till kammarkollegiets begäran om en höjning av lönegarantifondens rörliga kredit. Flera av de förslag till förändringar i lönegarantisystemet som jag redogör för i det följande syftar emellertid till att begränsa lönegarantifondens utgifter. När lönegarantireglerna infördes förekom bevakning av konkursfordringar med efterföljande anmärkningsförfarande endast i s.k. förvaltarkonkurser. I övriga, de s.k. fattigkonkurserna, förordnades inte någon förvaltare och de handlades genom ett förenklat förfarande. På grund av lönefordringarnas beroende av utgången i bevaknings- och anmärkningsförfarandet både avseende fordringarnas betalningsrätt och förmånsrätt ansågs förvaltaren tämligen given att påkalla utbetalning av lönegarantimedel i förvaltarkonkurser. För hantering av lönegarantifrågor i fattigkonkurser blev man tvungen att skapa ett särskilt, från konkursförfarandet i viss mån fristående, förfarande. Beslutanderätten i lönegarantifrågor anförtroddes i dessa konkurser kronofogdemyndigheterna. Konkurslagstiftningen har därefter genomgått en stegvis reformering. Från lönegarantisynpunkt viktiga förändringar företogs då det beslutades att förvaltare skulle förordnas i samtliga konkurser. Ändringarna innebar också att man höjde kraven på förvaltarnas kompetens och förstärkte deras ställning i konkursförfarandet. Ett av huvudsyftena med lönegarantiutredningens arbete var att undersöka möjligheterna till en enhetligare handläggning av lönegarantiärenden. Utredningen skulle särskilt undersöka om inte bedömningen av lönegarantifrågor i alla konkurser efter konkursreformen kunde anförtros konkursförvaltarna. En sådan ordning föreslogs också i utredningens andra delbetänkande som avlämnades . I samband med att vår nuvarande konkurslag (1987:672) trädde i kraft företogs vissa, närmast formella, följdändringar i lönegarantilagen. Dåvarande chefen för tog i det sammanhanget upp utredningens förslag avseende lönegarantiförfarandet. Mot bakgrund av den kritik som hade förekommit mot vissa delar av förslaget under remissbehandlingen ville hon inte förorda att den föreslagna ordningen skulle genomföras, utan avsåg i stället att överväga om inte alla lönegarantianspråk kunde avgöras av kronofogdemyndigheterna (prop. 1987/88:2). En garantiförmån med ett sådant socialt syfte som lönegarantin har bör av rättssäkerhetsskäl i möjligaste mån alltid hanteras efter enhetliga regler. Det är därför angeläget att förfarandet i lönegarantiärenden i konkurser utan bevakning nu reformeras. I detta sammanhang kan nämnas att enligt en av genomförd enkät har 19 av landets 24 kronofogdemyndigheter uttalat att utredningens förslag innebärande en förvaltarbedömning av lönegarantianspråk bör genomföras. Fem kronofogdemyndigheter har ställt sig negativa till förslaget. lämnade även förslag som syftade till vissa förändringar i handläggningen av lönegarantifrågor i vad som då kallades ordinära konkurser och som närmast motsvaras av bevakningskonkurser. När det gäller frågor som hör till själva bedömningen av om lönegaranti skall utgå kommer mina förslag emellertid att beröra bevakningskonkurser endast såvitt avser förfarandet vid avräkning från uppsägningslön. Den nuvarande ordningen för hantering av lönegarantifrågor i bevakningskonkurser skall således i övrigt gälla även i fortsättningen. Ett annat huvudsyfte med lönegarantiutredningens arbete var att undersöka orsakerna till varför utbetalningarna av lönegarantimedel hade ökat kraftigt. Bakgrunden till detta var att utgifterna från fonden hade nästan tredubblats från /80 till 1981/82. Antalet konkurser hade ökat stort. Men det hade också förekommit påståenden om att utgiftsökningen skulle bero på att det genom direkta oegentligheter och bristande kontroll förekom felaktiga utbetalningar av lönegarantimedel. Även har det, främst i dagspressen, förekommit upprepade påståenden om att lönegarantin missbrukas. När det gäller frågan om lönegarantin snedvrider företagens möjligheter att konkurrera på lika villkor har insolvensutredningen, som utreder frågan om ett lagreglerat rekonstruktionsförfarande utom konkurs, fått tilläggsdirektiv (Ju 1988:02, dir. 1988:52, 1990:74 och 1991:93). Uppdraget innefattar bl.a. att undersöka om företag som är försatta i konkurs och som drivs vidare med utnyttjande av lönegarantimedel negativt påverkar andra företag i branschen och om lönegarantin i sådana situationer leder till osund konkurrens mellan företagen. Utredningen kommer i det sammanhanget bl.a. in på frågan i vad mån lönegarantin har kommit att användas som en form av företagsstöd vid rekonstruktion av konkursföretag. I utredningens uppdrag ligger alltså att överväga åtgärder som förhindrar missbruk av reglerna och som är ägnade att begränsa samhällets kostnader för lönegarantin. Den kraftiga ökningen av utbetalningarna från lönegarantifonden som har skett motiverar enligt min mening att regelsystemet dessutom i annat sammanhang ses över i syfte att effektivisera granskningen av att lönegarantin används på det sätt den är avsedd för. I det sammanhanget bör även de spörsmål som har tagits upp i lagutskottets betänkande 1991/92:LU6 i anledning av motionen L309 tas till övervägande. lämnade i sitt andra delbetänkande förslag som syftade till att effektivisera tillsynen över lönegarantihanteringen. Jag avser att i det följande föreslå regler som i vissa fall går längre än utredningen föreslagit när det gäller det allmännas insyn och möjlighet att kontrollera att felaktiga beslut inte fattas. Jag kommer också att föreslå att maximiersättningen från lönegarantifonden sänks. föreslog en liknande begränsning i sitt första betänkande. Enligt kammarkollegiets prognos har utgifterna från lönegarantifonden femdubblats från budgetåret 89/90 till innevarande budgetår. Såsom kommer att framgå av det följande har någon beloppsbegränsning av lönegarantin inte gällt i praktiken.