prop · GF0394 · 1992-01-01 00:00:00 — De nya bestämmelserna gäller oavsett om kommunerna eller landstingen har ansvaret för särskolan och särvux. En kommun skall emellertid inte vara skyldig att erbjuda någon enskild elev utbildning i den frivilliga särskolan . Utbildning i den obligatoriska särskolan ger inte behörighet till vare sig de nationella eller individuella programmen inom gymnasieskolan. har i samband med behandlingen av propositionen Växa med kunskaper - om gymnasieskolan och vuxenutbildningen beslutat ge regeringen till känna vad utbildningsutskottet har anfört om det rimliga i att särskoleelever, som kan klara ett individuellt program, får möjlighet att följa ett sådant (prop. 1990/ 91:85, UbU16, rskr. uttalade bl.a. att den samverkan mellan särskolan och resp. gymnasieskolan, som utvecklats på det lokala planet , har varit av stort värde i olika avseenden. Ett kommunalt huvudmannaskap för särskolan skulle ytterligare kunna utveckla samarbetet när det gäller personal, lokaler och utrustning m.m. Enligt 6 kap. 7 § skollagen (1985:1100, omtryckt 1991:1111) gäller att ungdomar som inte kan gå i gymnasieskolan därför att de är psykiskt utvecklingsstörda har rätt att tas emot i särskolan för ytterligare utbildning där, om de inte bereds utbildning i specialskolan. Om styrelsen för utbildningen beslutar att en elev inte skall tas emot i särskolan därför att eleven bedöms kunna gå i gymnasieskolan, bör eleven därmed ha en rätt till en plats i gymnasieskolan. Så som gymnasieskolan är anordnad kan det emellertid knappast anses rimligt att generellt garantera elever från särskolan plats på de nationella programmen. De individuella programmen däremot erbjuder en stor flexibilitet och torde därför vara den väg i gymnasieskolan som bäst lämpar sig för dem som har särskolan som utbildningsbakgrund. Ett sådant negativt beslut om mottagande i särskolan som avses i 6 kap. 8 § bör enligt min mening direkt genom en bestämmelse i skollagen medföra skyldighet för kommunen att erbjuda eleven utbildning på ett individuellt program. Beträffande ett sådant gäller bl.a. att en plan skall läggas upp från början. Denna bestämmelse gäller fr.o.m. . Om en kommun finner det lämpligt skall en elev i den frivilliga särskolan också, med det stöd särskolan kan ge, kunna få en individuellt planerad studiegång som genomförs i gymnasieskolan (s.k. integrerad elev). Som jag har redovisat finns regler om detta i 20 § särskoleförordningen. 2.5 Fristående särskolor Mitt förslag: skall svara för ärenden om godkännande av fristående obligatoriska särskolor. Hemkommunen beslutar om inskrivning av elever i särskolan, såväl i den kommunala som i en fristående särskola. Skälen för mitt förslag: Enligt 9 kap. 1 § skollagen kan skolplikten fullgöras i en fristående särskola, om skolan är godkänd för ändamålet. Ärende om godkännande av fristående skola för fullgörande av särskild skolplikt har prövats av styrelsen för särskolan i det landsting där skolan är belägen. Enligt min mening bör statens skolverk i fortsättningen svara för godkännande av fristående obligatoriska särskolor. överensstämmer med vad som gäller för fristående skolor för fullgörande av vanlig skolplikt. I likhet med vad som gäller för fristående gymnasieskolor krävs inte något godkännande för att starta eller driva en fristående frivillig särskola. Regeringen har förklarat sammanlagt nio fristående särskolor berättigade till statsbidrag. Enligt beslut med anledning av förslag i propositionen om vissa skollagsfrågor m.m. (prop. 1990/91:115, UbU17, rskr. 357) skall elever i fristående skolor för elever med vanlig skolplikt fr.o.m. /93 räknas in i underlaget för kommunernas sektorsbidrag. Även om därvid inte behandlade frågan om statsbidrag till fristående särskolor bör motsvarande ordning gälla även för dessa. har emellertid (SOU 1991:98) föreslagit att statsbidraget till särskolor skall inordnas i ett generellt statsbidrag till kommunerna. Jag återkommer till detta under avsnitt 5. Jag vill emellertid redan nu anmäla att även bidragen till fristående särskolor bör ingå i det föreslagna nya statsbidraget till kommunerna. Nuvarande statsbidrag till fristående särskolor bör därför avvecklas. Regeringen återkommer senare till i denna fråga i en särskild proposition. Enligt 3 kap. 4 § skollagen är det huvudmannen för särskolan som beslutar om ett barn skall tas emot i särskolan under sin skolpliktstid. Jag har tidigare ( avsnitt 2.4) föreslagit att kommunerna skall ha skyldighet att erbjuda psykiskt utvecklingsstörda barn och ungdomar utbildning i särskolan. Det är därför - enligt min mening - rimligt att kommunerna i fortsättningen prövar personkretstillhörigheten för samtliga elever, såväl i kommunala som i fristående särskolor. Det bör gälla även elever i fristående skolor som motsvarar den frivilliga särskolan. Bestämmelsen gäller fr.o.m. . Intill dess att ansvaret för särskolan förts över till kommunerna prövar landstingen personkretstillhörigheten. Eleven och dennes vårdnadshavare skall därefter ha möjlighet att ansöka om utbildningsplats i en fristående särskola. Om de väljer att få sin utbildning i en fristående särskola, bör kommunen - i likhet med vad som kommer att gälla för övriga fristående skolor - vara skyldig att ge bidrag till den fristående särskolan. En kommun skall emellertid inte vara skyldig att göra det om kommunen inte beslutat att eleven skall höra till Jag återkommer med förslag till bestämmelser om rätt att välja särskola och om kommuners skyldigheter att utge ersättning till fristående särskolor i en särskild proposition. 2.6 Förändring av nuvarande särvux Mitt förslag: Den del av särvux som motsvarar grundsärskolan förändras efter modell av den nya grundläggande vuxenutbildningen i komvux. Ändringen tillämpas fr.o.m. . Skälen för mitt förslag: Särvux på grundsärskolenivå infördes (prop. 1987/ 88:113, UbU33, rskr. 323) och omfattar också viss utbildning på träningsskolenivå (prop. 1990/91:85, UbU16, rskr. Särvux på grundsärskolenivån utformades som en parallell till grundutbildning för vuxna (grundvux) och vuxenutbildning (komvux). Särvux omfattar därmed dels undervisning motsvarande den som ges i träningsskolan avseende kommunikation samt verklighetsuppfattning och omvärldskunskap, dels grundläggande utbildning i läsning, skrivning och räkning på en nivå som motsvarar utbildning enligt högst årskurs 6 i grundsärskolan, dels kurser på en nivå som motsvarar grundsärskolans högstadium i ämnena svenska, svenska som andraspråk, matematik, religionskunskap, samhällskunskap, historia, geografi, naturkunskap, engelska, maskinskrivning och hemspråk. Mål och riktlinjer för särvux samt timplaner och kursplaner finns i läroplanen för och statlig vuxenutbildning, Lvux 82. De fristående kurserna i särvux har egna timplaner, men som kursplaner för dessa kurser har fastställt samma kursplaner som för etapp 1 i komvux. beslöt (prop. 1990/91:85, UbU16, rskr. 356) att grundvux och etapp 1 i komvux skall ersättas med en grundläggande vuxenutbildning inom komvux. Den nya utbildningen inrättas . För denna utbildning skall nya kursplaner utarbetas och nya timplaner fastställas. Eftersom särvux på grundsärskolenivån är en direkt parallell till nuvarande grundvux och etapp 1 i komvux, är det naturligt att genomföra motsvarande förändring i särvux. Regeringen uppdrog åt statens skolverk att utarbeta utbildningsplaner, kursplaner m.m. I uppdraget ingår även att lämna förslag beträffande särvux. Eftersom detta arbete pågår är det möjligt att genomföra förändringen även beträffande särvux . Utbildning som har planerats eller redan påbörjats enligt tidigare regler skall dock få fullföljas även efter . 2.7 Yrkesutbildning för vuxna utvecklingsstörda Mitt förslag: Särvux utvidgas till att omfatta yrkesutbildning. Utvidgningen bör gälla fr.o.m. . förslag: Kommittén bedömer att vuxna utvecklingsstördas behov av yrkesinriktad utbildning i första hand bör tillgodoses i form av arbetsmarknadsutbildning. Kommittén föreslår att vuxna ges möjlighet att få yrkesutbildning inom yrkessärskolan och att kurser anordnas inom komvux för utvecklingsstörda. Remissinstanserna: En i det närmaste enig remissopinion instämmer i kommitténs bedömning vad gäller arbetmarknadsutbildningen och tillstyrker kommitténs förslag beträffande yrkesutbildning i yrkessärskolan och komvux. (Västra omsorgsområdet) anser däremot att det är olämpligt att undervisa vuxna och ungdomar tillsammans. Skälen för mitt förslag: Utvecklingsstörda vuxna bör liksom andra vuxna ha tillgång till yrkesutbildning. Möjligheten att få arbetsmarknadsutbildning är förknippad med vissa villkor. påpekar i sitt yttrande att personen ifråga skall vara anmäld som arbetssökande hos arbetsförmedlingen och ha behov av en utbildning för att kunna få och behålla ett arbete och det skall vara inom ett yrkesområde som bedöms leda till en anställning. Detta innebär att gruppen utvecklingsstörda som kan få arbetsmarknadsutbildning är begränsad. Andra vuxna har möjlighet att söka till yrkesutbildning inom ramen för komvux, dvs. gymnasial vuxenutbildning och påbyggnadsutbildning. Jag har föreslagit att psykiskt utvecklingsstörda ungdomar skall ha möjlighet att som elever i gymnasieskolan följa ett individuellt program. Motsvarande ordning bör gälla gymnasial vuxenutbildning och påbyggnadsutbildning i komvux för de utvecklingsstörda vuxna som har förutsättningar att delta i sådan utbildning, oavsett om de har gått i särskola eller deltagit i särvux. Det är emellertid viktigt att dessutom öppna möjligheter till yrkesutbildning som är speciellt anpassad till utvecklingsstördas behov. Därför förordar jag att särvux utvidgas till att omfatta yrkesutbildning. Förslaget förutsätter en ändring i skollagen. Ändringen bör gälla fr.o.m. . Det blir då möjligt att starta verksamheten snabbt för de landsting och kommuner som så önskar och den kan byggas upp successivt där det anses lämpligare. Gymnasial vuxenutbildning och gymnasieskolan kommer att ha gemensamma kursplaner. Detsamma bör gälla yrkesutbildningen inom den frivilliga särskolan och särvux. Kommunerna har full frihet när det gäller att organisera sitt skolväsende. Därför finns det inga hinder för att den frivilliga särskolan och motsvarande vuxenutbildning samverkar. För att undvika missförstånd vill jag framhålla att den föreslagna åldersgränsen vid mellan särskolan och särvux, som överensstämmer med åldersgränsen mellan gymnasieskolan och komvux, endast innebär att olika regelsystem gäller för ungdomar och vuxna. Åldersgränsen behövs därför att ungdomsutbildningen är en rättighet, medan vuxenstuderande, precis som i komvux, inte kan garanteras en lika omfattande utbildning. Det bör också vara möjligt att inom särvux anordna yrkeskurser enbart för vuxna enligt centralt fastställda kursplaner och timplaner som utarbetas successivt av . Vidare bör det vara möjligt att anordna yrkeskurser i särvux enligt lokalt utformade kursplaner på motsvarande sätt som kommer att gälla för komvux på gymnasial nivå. Det ankommer på regeringen att utfärda riktlinjer för lokala kursplaner. I detta sammanhang vill jag informera om att särvux-kommittén bl.a. föreslog att kursplaner skulle utformas för dels en yrkesförberedande orienteringskurs, dels särskilda yrkesinriktade kurser i komvux anpassade för utvecklingsstörda. Efter kommer det inte längre att finnas någon centralt fastställd kursplan för orienteringskurser i komvux. Sådana kurser får därefter anordnas och utformas efter lokala behov. försvinner också särskilda yrkesinriktade kurser som begrepp. Den utbildning som åsyftades med särvux-kommitténs förslag bör anordnas som yrkesutbildning i särvux. 3 Vissa personalfrågor Min bedömning: Jag utgår från att kommunerna vid övertagandet av särskolan och särvux tar tillvara den resurs som personalen utgör. Kommitténs bedömning: Överensstämmer i huvudsak med min. Skälen för min bedömning: Genom beslut med anledning av propositionen om ansvaret för skolan har kommunerna fått frihet att organisera sitt offentliga skolväsende (, gymnasieskolan, särskolan, komvux, särvux och sfi) utifrån sina egna förutsättningar och behov (prop. 1990/91:18, UbU4, rskr. Inskränkningar i denna frihet får enbart föranledas av statsmakternas ansvar för utbildningens kvalitet och likvärdighet och för att rättssäkerhetsaspekten skall tillgodoses. Skolledningen har ett särskilt ansvar för att skapa goda förutsättningar för att utveckla skolan. Behovet av goda skolledare inom det offentliga skolväsendet är odiskutabelt. Därför har en viss reglering beträffande rektorer införts i skollagen. I 2 kap. 2 § skollagen (1985:1100, omtryckt 1991:1111) föreskrivs att det för ledningen av utbildningen i skolorna skall finnas rektorer. Rektorn skall hålla sig förtrogen med det dagliga arbetet i skolan. Det åligger rektorn att särskilt verka för att utbildningen utvecklas. Som rektor får bara den anställas som genom utbildning och erfarenhet har förvärvat pedagogisk insikt. Bestämmelsen gäller även för rektorerna i särskolan och särvux. Några särskilda behörighetsvillkor för rektorer inom dessa skolformer behövs således inte. I den proposition (1991:75) om lärarutbildning m.m. som utbildningsministern denna dag har lagt fram för , förordar han, just med hänsyn till rektorns ansvar för att förverkliga den nationella skolpolitiken och för att alla ges lika rätt till utbildning, att staten även skall svara för en del av utbildningen av rektorer. Utbildningsministern föreslår således att en ny statlig grundläggande rektorsutbildning inrättas. har på regeringens uppdrag tagit fram ett förslag till den närmare uppläggningen av en sådan utbildning. Utbildningen skall enligt direktiven till bl.a. ta upp frågor som rör skolans ansvar för handikappade barn och barn med särskilda Sådana moment ryms också inom ramen för den uppläggning som har utarbetat. Regeringen kommer senare , under förutsättning av bifall till förslaget om en ny rektorsutbildning, att ge i uppdrag att närmare utforma en sådan utbildning. Lärarnas kompetens är av avgörande betydelse för utbildningens kvalitet. I 2 kap. 3 § skollagen har därför införts bestämmelser om att kommunerna är skyldiga att för undervisningen använda lärare som har en utbildning som är avsedd för den undervisning som läraren i huvudsak skall bedriva. De krav som enligt 2 kap. 4 § gäller för att lärare skall få anställas utan tidsbegränsning innebär för särskolans del att en lärare, med undantag för lärare i praktiskt/ estetiska ämnen, skall ha genomgått adekvat speciallärarutbildning. Jag har tidigare föreslagit att ansvaret för särskolan och särvux förs över från landstingen till kommunerna (avsnitt 2.1). Ett ändrat huvudmannaskap får naturligtvis inte medföra att kommunerna sänker ambitionsnivån vad gäller kvaliteten i utbildningen av de psykiskt utvecklingsstörda. Särskolans skolledare och lärare är välutbildade och de har en stor och unik kunskap om psykiskt utvecklingsstörda elever. Det är ingen överdrift att säga att det finns ett mycket medvetet yrkesval bakom utbildning för och arbete bland utvecklingsstörda. Utan ett personligt engagemang är det svårt att arbeta framgångsrikt med dessa elever och vinna deras och de anhörigas förtroende. Flertalet remissinstanser har, i likhet med särskolekommittén, påtalat vikten av att kommunerna tar över personalen i samband med att de tar över ansvaret för särskolan. Jag delar den uppfattningen. Kommunerna skulle ha svårt att vidmakthålla kvaliteten i utbildningen om de inte också tar till vara nuvarande personal. Särskolans yrkesvalslärare fyller en utomordentligt viktig funktion. Den uppfattningen delas av flertalet remissinstanser. Yrkesvalslärare hjälper eleven att välja rätt form av den frivilliga särskolan och medverkar vid anskaffning av praktikplatser för dessa elever. En stor del av läsåret i årskurserna 9 och 10 i den obligatoriska särskolan utgörs av studie- och yrkesorientering, som i särskolan är ett sammanfattande begrepp för sådana inslag i undervisningen som syftar till att förbereda eleverna för framtida yrkesval och ge dem kunskaper om arbetslivet. Praktiken i den frivilliga särskolan är omfattande men med stora individuella variationer. I årskurs 3 i yrkesutbildningen kan praktiken variera mellan sex och och i årskurs 4 till hela läsåret. Praktiken i årskurs 4 förläggs till olika företag och institutioner. Varje praktikplats kräver ett omfattande förberedelsearbete, kunskap om den lokala arbetsmarknaden, handikappkunskap, elevkännedom och goda kontakter med anhöriga och med myndigheter för att få "rätt man på rätt plats". Huvudansvariga för denna verksamhet är yrkesvalslärarna. När elever i den frivilliga särskolan bedöms vara färdigutbildade, medverkar ofta yrkesvalsläraren till att någon form av anställning eller sysselsättning ordnas för eleven. Mot denna bakgrund vill jag betona vikten av att kommunerna tar till vara den resurs som yrkesvalslärarna utgör. som flertalet remissinstanser har dessutom framhållit att yrkesvalslärarna åtminstone i ett inledningsskede inte är utbytbara mot annan yrkesvägledningspersonal. För att samtliga kommuner skall få tillgång till yrkesvalslärare med kunskap om särskolan, krävs samverkan mellan kommunerna. Styrelsen för särskolan har intill utgången av med stöd av 63 § särskoleförordningen (1986:573) kunnat medge att konsulenttjänstgöring i praktiskt/estetiska ämnen fick ingå i en statligt reglerad tjänst som lärare. Dessa konsulenter utgör ett värdefullt stöd särskilt för de lärare i och gymnasiesko-?lan, som undervisar särskolans elever i praktisk-? t/estetiska ämnen. Personalbestämmelserna i särskoleförordningen, däribland 63 § , upphävdes när den statliga regleringen av bl.a. lärartjänster upphörde. Styrelsen för särskolan har dessutom - inom ramen för tilldelade resurser - inrättat tjänster som konsulent för elever med tilläggshandikapp (handikappkonsulenter). Därutöver finns tio tjänster som konsulent för blinda resp. döva utvecklingsstörda barn och ungdomar (BU- resp. DU-konsulenter). Dessa tjänster är placerade vid , överförda dit vid nedläggningen av länsskolnämnderna. Konsulenterna skall ge hjälp och stöd till kommunerna för att underlätta skolgången för utvecklingsstörda elever med syn- resp. hörselskador. Till stöd för särskolans verksamhet finns således tre kategorier av konsulenter, nämligen 1) landstingskommunala konsulenter i praktiskt/estetiska ämnen, 2) landstingskommunala handikappkonsulenter samt 3) statliga BU/DU-konsulenter. I det följande behandlar jag endast frågor som rör de landstingskommunala handikappkonsulenterna. har föreslagit att skall ansvara för och samordna den verksamhet som de landstingskommunala handikappkonsulenterna bedriver. Kommittén föreslår därför att den del av statsbidraget, ca 10 milj.kr., som landstingen använt för att inrätta tjänster som konsulent i handikappkunskap förs över från anslaget B 9. Bidrag till driften av särskolan m.m. till anslaget B 2. i skolan för inrättande av statliga tjänster som handikappkonsulent för särskolans elever. Dessutom föreslår kommittén att antalet handikappkonsulenter för särsko-?lans elever successivt utökas till att omfatta totalt ca 65 tjänster. Remissopinionen är delad i denna fråga. Några anser det värdefullt med en statlig samordning, medan andra föredrar en decentraliserad organisation med kommunalt anställd personal. kommun t.ex. förespråkar en konsulentverksamhet som är organiserad med ett nära avstånd såväl geografiskt som administrativt mellan konsulent och elev/lärare och menar att en sådan verksamhet ökar mängden och effektiviteten av konsulentens insatser. Enligt min mening bör tjänster som konsulent i handikappkunskap inte inrättas vid . Jag delar således inte särskolekommitténs uppfattning att medel bör föras över från särskoleanslaget till . Jag är övertygad om att resurserna kommer att användas på ett smidigare och rationellare sätt om varje kommun själv får besluta om vilken personal den behöver för att tillgodose de psykiskt utvecklingsstörda elevernas behov. Detta utesluter dock inte att en samlad lösning prövas i samband med att regeringen behandlar handikapputredningens förslag. Som jag har redovisat är särskolans lärare mycket välutbildade och har stor erfarenhet av att undervisa elever med särskilda behov. Flertalet elever med tilläggshandikapp undervisas ofta i särskilda klasser av specialutbildade lärare med goda kunskaper om de olika Det är därför enligt min mening bättre att kommunerna låter välutbildade lärare kombinera sin läraranställning med konsulentverksamhet. Därigenom kommer den övervägande delen av konsulenternas arbetsinsatser eleverna till godo, utan att värdefull arbetstid används för tidsödande resor m.m. Mitt förslag överensstämmer också med vad utbildningsministern uttalat i den proposition (1991/92:75) om lärarutbildning m.m. som han denna dag lägger fram för . Han påtalar bl.a. vikten av att lärare erbjuds möjligheter till utveckling och karriär utan att de överger undervisningsuppgifter. Jag är medveten om att samtliga kommuner inte kommer att ha vare sig underlag för att anställa lärare med sådana kombinationer eller ha tillgång till personal som täcker alla handikappområden. Som jag har anfört kommer kommunerna att behöva samverka med varandra för att behålla och utveckla kvaliteten i särskolan. Detta gäller inte minst den kommunala konsulentverksamheten. Fortbildning är ett av de viktigaste instrumenten för att behålla och utveckla kompetensen i skolan. Fortbildningen skall syfta till att öka måluppfyllelsen och att utveckla verksamheten i skolan samt att öka personalens kunskaper, färdigheter och insikter. Bestämmelsen i 2 kap. 7 § skollagen att varje kommun skall se till att fortbildning anordnas för den personal som har hand om utbildningen gäller även för särskolans och särvux personal. De statliga insatserna vad beträffar att erbjuda god fortbildning omfattar även särskolan och särvux. 4 Utveckling, utvärdering och tillsyn Min bedömning: I fråga om utveckling, utvärdering och tillsyn bör samma principer tillämpas för särskolan och särvux som för det offentliga skolväsendet i övrigt. Kommitténs förslag: Kommunerna skall ha det lokala ansvaret för tillsyn, utveckling och utvärdering. skall ha det statliga ansvaret för dessa uppgifter. Av det skälet bör olika delar ha kompetens när det gäller utbildning av psykiskt utvecklingsstörda elever. Skälen för min bedömning: skall enligt sin instruktion (1991: 1121) verka för att de mål och riktlinjer som och regeringen fastställt för skolan förverkligas inom givna ramar. Eftersom särskolan och särvux utgör en del av det offentliga skolväsendet, skall - på samma sätt som gäller för det övriga offentliga skolväsendet - följa upp och utvärdera verksamheten samt medverka till att den utvecklas. skall också utöva tillsyn över särskolan och särvux. Men det är inte bara på nationell nivå som utveckling, utvärdering och tillsyn skall äga rum. Enligt bestämmelser i skollagen skall det i alla kommuner finnas en av kommunfullmäktige antagen skolplan. Självfallet skall särskolan och särvux behandlas i skolplanerna. Av skolplanen skall bl.a. framgå vilka åtgärder kommunen avser att vidta för att uppnå de nationella mål som har satts upp för skolan. Kommunerna skall kontinuerligt följa upp och utvärdera de mål och prioriteringar som görs i skolplanen. Slutligen skall på skolnivå de mål som lagts fast för den enskilda skolans verksamhet och för undervisningen utvärderas. 5 Ett generellt finansiellt stöd till driften av särskolan och särvux Min bedömning: Nuvarande bidragssystem till driften av särskolan och särvux behålls tills vidare. Kommitténs förslag: Ett finansiellt stöd i form av ett särskilt statsbidrag till särskolan skall utbetalas till samtliga kommuner. Bidraget föreslås ingå som en tydligt identifierbar och skolformsspecifik del i sektorsbidraget till driften av det kommunala offentliga skolväsendet.