prop · GG03200 · 1992-12-31 00:00:00 — 1 vissa faU, t.ex. vid leveransvägran eUer inhiberande av prestationen tiUföljd av anteciperad mora, kan frågan om åtgärdens rättsenlighet vara tveksam.Sådana fåll torde emellertid mestadels kunna lösas utifrån gäUandeavtalsrättsUga principer, dvs. om åtgärden varit avtalsrättsUgt motiverad tordeden kunna accepteras också utifrån de syften som är bärande för bestämmelsen itelelagen. Paragrafenreglerar inte skyldigheten att öppna nät för samttafik eUer att hyra ut festateleförbmdelser. En sådan skyldighet kan emellertid följa av 20 § eUer, såvittgäller udiyming av fasta teleförbindelser, av tiUståndsvUUcor Seavsnitt 4.5.1 i den allmänna motiveringen. Paragrafenupptar bestämmelser om tUlståndshavares taxor för telefonitjänst tiU festansluttiingspunkt och för umyming av festa teleförbmdelser med avseende påverksamhet inom allmänt tiUgängligt telenät. Medatt taxesättiiingen skaU gmnda sig på tiUståndshavarens kosmader avses detsammasom det inom EG använda begreppet "kosmadsorienterad". Föreskriftenatt taxoma skaU håUas tiUgängUga av tiUståndshavama skaU inte uppfettas så art det däri mnefettas ett krav på en aktiv pubUceringsåtgärd. Den bör förstas så att taxoma på förfrågan skaU tUl handahållas. En annan sak är att det av praktiska skäl och som ett element i konkurrensen kan vara motiverat för den enskUde tiUstånds havaren att feta taxoma bU mera aUmänt pubUcerade. Bestämmelseninnebär att regeringen, ttots att det i något hänseende kan komma att stridamot kravet i 18 § på kosmadsanpassad prissättning, kan meddela bestämmelser omhögsta pris för telefonitjänst. En reglering med sådant innehåU finns förnärvarande i bifegan tiU teleförordningen (1985:765). Bestämmelsenhar en sådan utformning att det inom dess ram är möjUgt för regeringen att göraen pristaksbestämmelse tillämpUg endast på en viss användarkategori. Avavgränsningen tiU telefonitjänst tiU fast anslutningspunkt följer attbestämmelsen inte medger pristak för mobUtelefoni. Anslutningenmellan telenät och teletjänster och således utväxlingen av teletjänster sker på annat sätt än vad som i snäv bemärkelse betecknas som samtrafik. Ettskäl härför är bristande teknisk kompatibiUtet melfen tjänster som inte äridentiska. Det i bestämmelsen använda uttrycket samtrafik innefattar därföräven anslutningsformer, t.ex. anslutning av tjänster på abonnentvillkor, somgör att med samttafik jämförbara förhåUanden åstadkoms. Avparagrafens första stycke följer en skyldighet för den som har fått tiUståndatt tiUhandahåUa telefonitjänst mom ett aUmänt tiUgängUgt telenät att påbegäran upplåta det disponerade telenätet för samtrafik med annantiUståndshavares motsvarande verksamhet. Denna skyldighet för tiUståndshavaregäller även i förhåUande tiU den som är anmälningsskyldig enUgt 8 § såvittavser telefonitjänst inom allmänt tiUgängUgt telenät. Om samtrafik upprättas medden som är anmälningsskyldig har tiUståndshavaren motsvarande rätt tiUsamtrafik i förhåUande tiU den anmälningsskyldige. Samtrafikskyldigheten harnärmare utvecklats i den allmänna motiveringen, avsnitt 4.6. Iandra stycket anges de gmnder som skaU gälfe i fiäga om ersättning församtrafik avseende telefonitjänsten. Se avsnitt 4.6 i den allmännamotiveringen. Enmotsvarande skyldighet tiU samtrafik som beträffande telefonitjänsten skaUenUgt tredje stycket gäUa även annan teletjänst. Denna skyldighet skaU gäUaför den som inom ett aUmänt tiUgängUgt telenät tillhandahåUer sådan teletjänsti en omfattning som kan anses betydande (jfr 5 §). Skyldigheten gäUer iförhåUande tiU tiUståndshavare eUer en anmälningsskyldig som tillhandahåUerteletjänster enUgt telelagen. Om samtrafik upprättas med en anmälningsskyldighar den som på begäran har medgett samtrafik rätt tiU samtrafik med motsvarandeverksainhet som drivs av den anmälningsskyldige. Sismämnda ömsesidighet iskyldigheten tiU samti-afik har på förslag av Lagrådet kommit tiU klarareuttryck i fegtexten. Vissa andra redaktioneUa ändringar har också gjorts iparagrafens första och andra stycke på förslag av Lagrådet. Såvittavser annan teletjänst än telefonitjänsten skaU ersättningen vid 308 samttafikbestämmas på marknadsmässiga vilUcor, se avsnitt 4.6. Bestämmelsen i fiärdestycket har fegts tiU på förslag av Lagrådet. 1992/93:200 Bestämmelseninnebär att skyldigheten tiU samtrafik inskränks i de faU då sådan trafik ibeaktansvärd utsträckning skuUe begränsa en samtrafik-skyldigs möjUghet att iden egna verksamheten umyttja den nätkapacitet han förfogar över Iparagrafen anges syftet med nummerplaneringen mot bakgmnd av denna frågas storabetydelse för ett effektivt telesystem. Här regleras CKkså ansvaret förnummerplaneringen. Innebörden i att nummerplaner skaU faststäUas av myndighetCKh att myndigheten skaU ha möjUghet att te initiativ tiU att ändra en plan harmotiverats utförUgt i avsnitt 4.7. som närmsu-e anger gmndema för nummerplanernas stmkmr bör, efterregeringens bemyndigande, meddefes av tiUståndsmyndigheten. Se även 32 §. Bestämmelsenanger den skyldighet som skaU gälla genereUt för den som tillhandahållerteletjänster inom allmänt tiUgängUgt telenät att följa de planer som harfastställts enUgt 21 §. Skyldigheten är inte inskränkt tiU tiUståndshavare utanavser varje slag av teletjänst under fömtsättning att den förmedlas inom eUer isamttafik med ett allmänt tiUgängUgt telenät. Regleringen har sin gmnd i denstora betydelsen av att det allmänt tiUgängUga telenätet fungerartiUfredsstäUande. Seden allmänna motiveringen, avsnitt 4.16. Paragrafen har fått sin slutUgautformning på förslag av Lagrådet. Idenna paragraf, som motsvarar 27 § i uttedningens försfeg, anges att ett telemeddelande får avlyssnas i televerksamhet endast i den utsttäck ning som det är nödvändigt för att verksamheten skaU kunna drivas. Be stämmelsen fesdägger möjUgheten tiU och gränsen för den tekniska avlyssning av teletrafiken som är nödvändig för att konttoUera telesy stemets funktion i skUda hänseenden. Betämmelsen, som gäUer för tele företag i såväl enskUd som allmän regi, skaU ses mot bakgmnd av strafibestämmelsen i 4 kap. 8 § , där den kan ha avgörande betydelse för bedömningen av om någon olovUgen har berett sig tiUgång tiU ett telemeddelande. har bestämmelsen formulerats på sådant sätt att den ger en gräns för den avlyssning som får ske i televerksamhet. Härigenom kan det integritetsintrång som avlyssningen kan innebära för- 309 väntes bU begränsaS tiUvad som är oundgängUgen nödvändigt. Idenna paragrafs första stycke ges en bestämmelse som innebär att den som ienskUd televerksamhet har fått del av eUer tiUgång tiU uppgift omteleabonnemang, innehåUet i ett telemeddelande eUer annan uppgift som angår ettsärskUt telemeddelande inte obehörigen får föra vidare eUer umyttja det hanfått del av eUer tiUgång tiU. Etenna tystnadsplikt motsvarar i huvudsak vad somi dag gäUer inom enUgt 9 kap. 8 § andra och ttedje styckenasekretesslagen (1980:1(X)). Utöver tele-meddelandens innehåU omfattartysmadspUkten således telefonnummer och vissa andra personuppgifter omteleabonnenter liksom andra uppgifter som angår ett särskUt telemeddelande,t.ex. mellan vilka abonnemang som ett telefonsamtal har förmedlats. Depersoner som avses med bestämmelsen är de som är eUer har varit verksamma iangivet sammanhang, främst på gmndval av anställning eUer uppdrag av eUer hosföretag som driver televerksamhet. Endastden som obehörigen för en uppgift vidare bryter mot tysmadspUkten.TysmadspUkten kan således efterges av den enskUde. Vidare kan det av andraföreskrifter, t.ex. de i 27 § telelagen, följa att uppgifter skaU lämnas ut. angivna fållen sker udämnandet av uppgifter inte obehörigen. Den som brytermot föreskriven tysmadsplikt kan dömas tiU ansvar för brott mot tysmadsplUrtenligt 20 kap. 3 § . Bestämmelseni paragrafens första stycke motsvarar efter redaktioneUa ändringar 28 § förstastycket i uttedningens förslag med det förtydUgande tiUägget att förbudet attobehörigen föra vidare eUer umyttja en uppgift även gäUer i det fall att någoninte direkt tegit del av den men väl fått tiUgång tiU den, t.ex. genom enbandupptegning eUer annan registtering. Iparagrafens andra stycke, som motsvarar 29 § förste stycket i uttedningensförslag, anges att tysmadspUkten enligt förste stycket inte gäUer i förhåUandetiU den som har tegit del i utväxUngen av ett telemeddelande eUer som annars ärdess avsändare eUer mottegare. Med undanteg för ett telemeddelandes innehåUgäller tysmadspUkten mte heUer i förhåUande tiU innehavare av ett abonnemangsom använts för ett telemeddelande. Bestämmelsen ger möjUghet för en betalningsansvarigabonnent att få uppgifter om t.ex utväxlade telefonsamtal som debiteras honom.Bestämmelsen gör det också möjUgt för en abonnent att få vete vUka uppgifterom hans abonnemang som finns hos ett teleföreteg. Regleringen innefattaremeUertid inte någon skyldighet för den som driver televerksamhet att lämna utsådana uppgifter Även bestämmelsema i andra stycket motsvarar i huvudsak vadsom gäUer enUgt sekretessfegen för verksamheten inomTeleverket. EnUgtdenna paragraf, som med redaktioneUa ändringar i huvudsak motsvarar28 § andra stycket i uttedningens förslag, gäUer tysmadsplikt ienskUd televerksamhet för uppgift som hänför sig tiU åtgärd enUgt 9 § och angelägenhet som avser användning av 310 hemhgteleavlyssning eUer hemUg teleövervakning enUgt 27 kap. 18 eUer 19 § rättegångsbaUcen.Bestämmelsen motsvarar i väsentUg utsträckning Prop. 1992/93:200 vad som gäUer inom enUgt 5 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100). Dennatystnadsplikt är så väsentUg att meddelarliriheten enUgttryckfrihetsförordningen bör genombrytes. Se tiU denna frågaspecialmotiveringen tiU ändringen i 16 kap. 1 § sekretessfegen. Idenna paragraf, som med redaktionelfe ändringar i huvudsak motsvarar 29 § andraoch ttedje styckena i uttedningens försfeg, ges bestämmelser som tiUgodosermyndigheters behov av uppgifter om teleabonnemang för delgivning enUgtdelgivningsfegen (1970:428) och brottsuttedande myndigheters behov av sådanauppgifter och uppgifter som angår särskUda telemeddelanden om de angårmisstanke om brott, i fråga om uppgifter av sismämnt sfeg endast brott avaUvarUgare art, CKh som omfattas av tysmadspUkten enUgt 25 § första stycket.Prövningen av om en uppgift skaU lämnas ut skaU tiU skillnad fiän motsvarandereglering i sekretesslagen i samtUga feU göras av den begärande myndigheten.TiU skillnad från bestämmelsema i sekretesslagen innefattar denna paragraf inteheUer något genombrott i tysmadspUkten för uppgifter om ett telemeddelandesinnehåU. De brottsuttedande myndighetemas behov i detta hänseende ärtUlgodosett genom bestämmelserna i firämst om hemUgteleavlyssning. Bestämmelsemasnärmare innebörd och skälen härför redovisas i den allmänna motiveringen(avsnitt 4.10.3). Påinrådan av Lagrådet har paragrafen redigerats om något. Dennaparagraf motsvarar 30 § i uttedningens förslag. Iförstastycket slås fast att de närmast föregående paragraferna som rör tysmadspliktinte gäller i det allmännas verksainhet. Där gäUer i stäUet bestämmelsema isekretessfegen (1980:100). Iragrafensandra stycke klargör förhåUandet melfen cfetalagens (1973:289) bestämmelser omtysmadsplikt för personuppgifter i personregister och bestämmelsen omtysmadsplikt i 25 § första stycket telefegen. Bestämmelsen är motiverad av denspeciaheglering som ges i telefegen om tysmadsplikt och den i 27 § telelagenreglerade skyldigheten för enskUda att lämna ut uppgifter Idenna paragraf anges att den som i annat faU än som avses i 25 § första stycketoch 26 § i radiomottagare har avlyssnat eUer på annat sätt med användande avsådan mottagare fått tiUgång tiU ett radiobefordrat telemeddelande som inte äravsett för honom själv eUer för allmänheten inte 311 obehörigen får föra det vidare. Bestämmelsen har sinnuvarande motsvarighet i 3 a § första stycket och Prop. 1992/93:200 del avandra stycket radiolagen (1966:755) med tiUägg av det självklara undantaget för telemeddelanden avsedda för den avlyssnande eUer allmänheten. Bestämmelsens närmare innebörd och skälen härför redovisas i denallmänna motiveringen (avsnitt 4.10.3). Beträffandeerkännande av teleoperatör enUgt den intemationelfe telekonventionen hänvisastiU avsnitt 4.8. Bestämmelsen innebär att föreskriftsmakten delegeras. Besluti firåga om erkännande av teleoperatör bör kunna överkfegas på samma sätt somtiUståndsbeslut. Somanges i bestämmelsen är det tiUståndsmyndigheten som skaU se tiU att i varjeenskUt fåU den som omfattas av regleringen efterlever 2.föreskrifter som meddelats medstöd av bemyndigande i fegen och 3.villkor som har beslutats medstöd av lagen. TiUsynsuppgiften omfattar härigenom hefe regleringsområdet såväli firågaom den övergripande funktionen av telesystemet enUgt 2 och 3 §§ som tekniska, operationeUaoch ekonomiska fiägor i andra feU. Desom omfattas av 5 och 8 §§ är skyldiga att lämna de uppgifter som myndighetenanser behövs för tillsynen. Det kan vara fråga om dels ett genereUtuppgiftslämnande, dels upplysningar eUer handlingar som behövs i ett särskUtfaU. Initiativet tiU att ta in uppgifter kan vara myndighetens, men det kanockså ha sm gmnd i en anmälan tiU myndigheten om att t.ex. en tiUståndshavareinte följer föreskrifter eUer särskUda villkor Uppgiftertorde i många faU kunna hämtas in formlöst vid kontakter meUan myndigheten ochaktörer på marknaden. EnUgt 33 § finns emeUertid möjUghet för myndigheten attbegära uppgifter efter föreläggande som får förenas med vite. I sista hand,eUer i brådskande fåU, kan myndigheten - om det är nödvändigt - fåverkstäUighet hos kronofogdemyndigheten av beslut som avser åtgärdema förtiUsynen enUgt paragrafens andra stycke. 1J2 § tes upp tiUstandsmyndighetens verksamhet för att åstadkomma att avtal omsamtrafik meUan tiUståndshavare träffas och fasta teleförbindelsertillhandahåUs, aUt i enUghet med lagens syften. AvsUcten är att detta skaU skeinom ramen för myndighetens tiUsynsverksamhet. Givetvis kommer myndigheten idenna verksamhet även att behöva ägna sig åt andra uppgifter än de som nämns idenna paragraf. prioriteringen av de olikauppgiftema får göras av myndigheten inom Prop. 1992/93:200 ramen för deövergripande syftena med regleringen. Det förhåUandet att frågor om samtrafik,upplåtelse av teleförbmdelser och nummerplanering har tagits upp i paragrafenär betingat av den genereUt sett stora betydelse som dessa fiägor har. I32 § stryks under att tiUståndsmyndigheten vid tiUsynen särskUt skaU följabl.a. Det är att observera att samtrafikskyldigheten somsådan följer redan av bestämmelsema i 20 §. Bestämmelsernai 32 § andra stycket anger det sätt som myndigheten bör agera på i firågor somrör villkor för samtrafik, eUer i övrigt tiU-lämpning av fegen eUer avföreskrifter eUer tiUståndsvillkor som har meddefets med stöd av fegen.Regleringen, som utformats på det sätt som Lagrådet har förordat, innebär atttiUståndsmyndigheten är skyldig att ingripa om det uppkommer tvister rörandeexempelvis samtrafikvillkor, umyming av festa teleförbindelser eUer i vissa feUfrågor om nummerplanering. Om det inte finns skäl att ingripa medexempelvis ett föreläggande eUer förbud, bör myndigheten genom att medla meUanpartema söka åstadkomma att den akmeUa tvisten får sin lösning. Tyngdpunkten imyndighetens agerande bör Ugga på medlings- och förhandUngsinsatser. 1det remitterade förslaget tiU 32 § angavs att myndigheten fömtom att medlakunde ingripa i tvister med förelägganden och förbud enUgt 33 §. På förslag avLagrådet har hänvisningen tiU 33 § utgått, eftersom denna kunde ge detfelaktiga intrycket att uppräkningen var uttömmande. Såväl de i 33 § angivnamöjligheterna tUl ingripande, dvs. förelägganden och förbud, som återkaUelse avtiUstånd enligt 10 § kan dock i tiUämpUga feU användas i tiUsynsverksamheten.TiUståndsmyndighetens agerande i tvister om samtrafik m.m. behandlas i avsnitt4.9 i den allmänna motiveringen. regleras tiUståndsmyndighetens möjUgheter att använda förelägganden ochförbud enUgt fegen. Förelägganden och förbud kan användas för efterlevnaden avlagen eUer av tiUståndsvillkor eUer föreskrifter som har meddelats med stöd avfegen. Förelägganden och förbud får förenas med vite, jfr 36 §. Bestämmelser omvite ges i fegen (1985:206) om viten. Punkt1; se avsnitt 4.2. Punkt2; se avsnitt 4.5.2. Punkt3; se avsnitt 4.10.3. Ansvarför den som bryter tysmadsplUaen i 25 eUer 26 § regleras i 20 kap. 3 §brottsbalken. EnUgtdenna bestämmelse kan den som med uppsåt eUer av oaktsamhet bryter mot den i 29§ föreskrivna tysmadspUkten, med undantag för ringa feU, dömas tiU böter Bestämmelseni denna paragraf, som fegts tiU på försfeg av Lagrådet, innebär att den som mterättat sig efter ett vitesförefeggande enUgt 33 § eUer som har överträtt ettvitesförbud som meddefets enUgt samma bestämmelse inte får dömas tiU ansvarenUgt en straffbestämmelse i telefegen för en gärning som omfattas avförefeggandet eUer förbudet. Förstastycket reglerar rätten att överkfega beslut som har meddefets i särskUda faUenUgt lagen och enhgt föreskrifter som regeringen har meddelat med stöd avlagen. Här innefattas beslut avseende bl.a. bevUjande av tiUstånd,förhandsbesked, tiUståndsvillkor, anmälningsplikt, återkaUelse av tiUstand,förbud och förelägganden, erkännande av operatör enUgt den intemationeUatelekonventionen, feststäUande av nummerplan samt påförande av avgifter Utanfördet överkfegbara området faUer sådana i 32 § angivna oförbindande yttranden somtiUståndsmyndigheten på begäran av part kan avge beträffande villkor församtrafik eUer umyming av fasta teleförbindelser (se avsnitt 4.9). Se i övrigtavsnitt 4.15 i den allmänna motiveringen. Paragrafenger möjUghet för regeringen att med stöd av 13 kap. 6 § regeringsformen underkrig och under med krig likartade förhållanden meddefe föreskrifter som enUgtgmndlag annars skuUe meddefes i feg. De bestämmelser som härvid avses ärexempelvis föreskrifter om inskränkning av telettafiken för att tiUgodoseförsvarets behov. IenUghet med vad som uttalats i propositionen 1992/93:76 om höjd beredskap hari enUghet med vad Lagrådet förordat orden "extraordinära förhåUanden"i paragrafens första stycke i det tiU Lagrådet remitterade förslaget här byttsut mot "utomordentUga förhåUanden". Eftersomdet finns ett behov av att kunna meddela föreskrifter om den fredstidaplaneringen för totalförsvarets umyttjande av telekommunUcationer under krigCKh likartade förhåUanden har ett sådant bemyndigande för regeringen eUer denmyndighet som regeringen bestämmer tagits upp i ett nytt andra stycke. Detta äri enUghet med ett försfeg av Lagrådet. Medstöd av bemyndigandet i andra stycket kan vid behov föreskrifter som rör bl.a. krigstelekatalog för civUa myndigheter och organ och som rör uttagning av s.k. prioriterade teleabonnemang och krigsabonnent- 314 planer meddelas redanunder fredstid (jfr avsnitt 4.1 i den allmänna Prop. 1992/93:200motiveringen). Ursystematisk synpunkt har på inrådan av Lagrådet paragrafen placerats sist ifegen. Paragrafens första stycke har sm motsvarighet i 14 § i det tiU Lagrådetremitterade försfeget. Genomövergångsbestämmelsema (punkt 2) ges skäUgt rådmm för den som drivertiUståndspliktig verksamhet att komma in med en ansökan om tiUstånd. Detförhållandet att tiUståndsmyndigheten inte har tegit ställning tiU en ansökaninverkar inte på fömtsättningama att övergångsvis driva sådan verksainhet somomfattas av fegen. Idet tiU Lagrådet remitterade förslaget fanns i en punkt 3 i övergångsbestämmelsemaen speciaheglering angående mobife teletjänster Jag delar Lagrådets uppfattningatt det inte föreUgger något praktiskt behov av denna bestämmelse. Den bördärför som Lagrådet förordat utgå ur förslaget. Detta innebär att den som vidfegens Ucraftträdande bedriver tiUståndspliktig verksamhet i vad avser mobUateletjänster har att enUgt den genereUt avfettade punkt 2 iövergångsbestämmelsema ansöka om tUlstånd hos tiUståndsmyndigheten senast den30 . De som har tiUstånd innefettande frekvenstiUdelningför sådan verksamhet enUgt radiolagens (1966:755) bestämmelser kommer inte attbU föremål för ett förfarande med allmän inbjudan tiU ansökan, eftersom detinte är fråga om nya eller väsentiigt ändrade tjänster 7.2 Förslaget till lag om radiokommunikation Somredovisats i den allmänna motiveringen är föreskrifter om användning avradiosändare tiU sin namr fri- och rättighetsbegränsande i den mening som avsesi 2 kap. regeringsformen. Den föreslagna fegen är därför avsedd att varaheltackande inom sitt område. En följd härav är att delegationsbestämmelserförekommer mycket sparsamt i lagen. Detsagda hindrar inte att det finns behov av vissa kompletterande regler. Dessafömtsätts ges sådant innehåU och vara av den karaktären att de skaU kunna rymmasinom den ram som sätts av bestämmelserna i 8 kap. 13 § första stycket 1regeringsformen. Den utfyllnad av fegreglema som behövs i sådana feU får alltsåske i form av verkstälUghetsföreskrifter beslutade av regermgen eUer, efterbemyndigande från regeringen, av en förvaltningsmyndighet. Paragrafensförsta stycke innehåUer en bestämning av fegens tiUämpningsområde. Eten exakta betydelsen avbegreppen radioanläggningar och radiovågor Prop. 1992/93:200 framgår av 2 §.Beträffande vad som avses med innehav respektive användning hänvisas tiUspecialmotiveringen tiU 3 §. Medanvändning av radiovågor för kommunikation avses aUa former avinformationsöverföring genom användning av radiovågor Det kan vara bådeenkelriktad och dubbehiktad överföring. Som exempel på de båda slagen kananföras TV cKh mobUtelefon. GenomtUlägget "m.m." innefettas i tUlämpningsområdet också sådananvändning av radio som inte uppfattas som kommunUcation. Etet viktigastetorde vara radar. Det ges CKkså uöymine att meddefe vissa bestämmelser omanordningar som inte utgör radiosändeu-e i vanUg bemärk else, t.ex. apparatersom umyttjar radiofrekvent energi för värmealstring. Regler för sismämnda sfegav anordningar behövs framför äUt för att säkra att sådana inte kommer tiU användningpå ett sätt som gör att de stör den användning av radiovågor som sker förkommunikationsändamål och radar. Iandra och tredje styckena anges det övergripande syftet med den föreslagnafegen. Det framgår där att lagen skaU firämja ett effektivt umyttjande avmöjUghetema tiU radiokommunUcationer och andra användningar av radiovågor Medandra användningar avses i detta sammanhang främst radiobestämning. Även omanvändningen av radiofrekvent energi i pfestsvetsar, värmeapparater ochliknande anläggningar ofta innebär att det inte är den egentUga radiovågen somumyttjas bör också sådana användningssätt omfattas av kravet på effektivitet. Kravetpå effektivitet i radioanvändningen har belysts bl.a. i den aUmännamotiveringen. Isyftesbestämningen innefattas att radiokommunikationens betydelse föryttrandefriheten och informationsfriheten särskUt skall beaktes. Detta innebäratt sådana radioanvändningar som har särskUd betydelse fiän yttrande- ochinformationsfrihetssynpunkt skall ha ett visst företräde vid konkurrens medandra radioanvändningar. Bestämmelsen bygger på föreskriften i 3 kap. 2 §andra stycket ytttandefrihetsgmndfegen enhgt vilken det allmänna skaUeftersttäva att radiofrekvensema tes i anspråk på ett sätt som leder tiUvidaste möjUga yttrandefrihet och informationsfrihet. Effekten av bestämmelsenbör vara att inte endast de frekvenser som behövs för utsändning avmndradioprogram i ljudradio och television skaU ha företräde fiamförradioanvändningar med mindre betydelse från yttrandefrihetssynpunkt, utan attäven mndradioverksamhetemas behov av frekvenser för distribution av program tiUsändama och insamling av programmaterial skaU omfettes av dette företräde.Förettädet åir dock inte avsett att vara absolut. Etet bör även finnas utrymmeför att te hänsyn tiU behov av frekvenser för sådana verksamheter som mte angivna betydelsen för yttrande- och informationsfriheten. Angåendebakgmnden tiU gmndlagsbestämmelsen hänvisas tiU prop. 1990/91:64 s. 116. ParagrafeninnehåUer en rad definitioner som i förevarande sammanhang ersätter dedefinitioner som finns i 1 § radiolagen.