prop · GG03126 · 1992-12-31 00:00:00 — Av konkurrens-likställighetsskäl bör enkreditreglering i görligaste mån träffa alla marknadsaktörer på sainma sätt. 1de situationer där av någon särskild anledning skulle firma att detär nödvändigt eller önskvärt att göra åtskillnad mellan kreditinstituten börbanken emellertid ha möjlighet att differentiera användningen avkreditregleringen. Medan regeringen enligf 2 § kan låte kreditregleringen avseett eller flera slag av kreditinstitut (t.ex. bankinstitut) har Riksbankensåledes, dock endast om det finns särskilda skäl till det, möjlighet att inomramen för regeringens förordnande inskränka användningen till ett visst slag avinstitut (t.ex. bankaktiebolag, medan andra slag av bankinstitut skulle kunnalämnas oreglerade), eller undante ett visst, specificerat institut (t.ex, enviss bank) eller att utfärda olika föreskrifter för olika institut (t.ex.fastställa en viss högsta ränta enligt 7 § för vissa institut och en annanhögste ränte för andra institut). kan vara befogat om instituten harolika stmktur eller bedriver olika slags verksamhet. Att ett visstkreditinstitut, eller ett visst slag av kreditinsfitut, drabbas avlönsamhetsproblem kan däremot inte utgöra skäl för särbehandling. Paragrafensmotsvarighet återfinns i 15 § LKM. Första stycket 1-3 har endast ändratsredaktionellt för att bättre anslute till rådande språkbrak. Första srycket 4avser leasing. Även denna bestämmelse är i princip oförändrad utom på detsättet att hänvisningen till finansbolag som leasegivare utgått. Regleringenkan alltså i det mest omfattande fallet träffa alla slags kreditinstitut ochmed kreditinstitut enligt 2 § tredje stycket jämställda företeg. Paragrafenmotsvarar 16 § LKM och är endast redaktionellt ändrad. Bestämmelsensmotsvarighet återfinns i 17 och 18 §§ LKM, Den innebär att kanhindra att kreditinsfitut och andra som jämställts med kreditinstitut enligt 2§ tredje stycket skaffar sig kredit genom att bjuda ut obligationer och andraliknande fordringsrätter. Skulle t,ex. en viss obligationsemission inte stridamot syftet med kreditregleringen och valutaregleringen har Riksbankenemellertid möjlighet såväl att lämna tillstånd till emissionen som att - omsärskilda skäl föreligger - undante ett visst institut från kreditregleringenenligt 3 §. Bestämmelsenmotsvarar 26 § LKM. Den är, utöver vissa redaktionella justeringar, oförändradbortsett från att möjligheten att reglera inlånings-ränte har utgått. Om visshögsta eller högste genomsnittliga ränte fastställs för utlåning torde nämligenkreditinstitutens intresse av att upprätthålla en marginal mellaninlåningsränta och utiåningsränte effektivt förhindra att inlåningsräntor sättshögre än som skulle anses lämpligt. Den genomsnittliga räntan bör beräknas somett vägt genomsnitt av ett kreditinstituts utlåningsräntor, där vikteraa utgöromfattningen av den utlåning som beviljas till varje tillämpad räntesats. I LKMundantas "ränta som har fastställts i särskild ordning eller som beräknasenligt särskilda bestämmelser". Därmed åsyftes ränte som bestämts genomlag eller av regeringen, t.ex. vissa lån med statlig garanti. Den föreslagnalydelsen avser att förtydliga vad som menas med undanteget. 8 och 9 §§ Paragrafemamotsvarar 20 och 21 §§ LKM. I 5 § anges vad som avses med placeringskrav,nämligen att av ett instituts totela placeringar vissa skall utgöra en vissandel eller att av en förändring av de totela placeringama vissa skall utgöraen viss procent av förändringen. I 9 § anges att bestämmer hurunderlaget för beräkningen av placeringskravet preciseras, vilket innebär attdet är som avgör vilka placeringar som skall avses med"vissa" enligt 8 §. Det är också som bestämmer vid vilkentidpunkt eller under vilken period placeringskravet skall vara uppfyllt, Paragrafenmotsvarar 29 § LKM med endast redaktionella ändringar. 11 och 12 §§ Paragraferaamotsvarar i princip 30 § LKM. Det är väsentligt att -eftersomstraffbestämmelser saknas vid överträdelse av kreditregleringen - den särskildaavgiften innebär en så kännbar sanktion att en överträdelse medför ettkraftigt ekonomiskt avbräck. Detta är knappast fallet . Det är därförlämpligt att knyta beräkningen av den räntesats som ingår i den särskildaavgiften till den särskilda avgift som kan åläggas den som inte uppfyllerbestämmelser om kassakrav enligt lagen (1988:1385) om riksbank. Föratt sanktionen skall bli tillräckligt kännbar bör den särskilda avgiften utgåfrån två gånger den räntesats som gäller vid överträdelse av kassakraven. Dennakoppling görs här i 77 §. I 72 § bestäms hur skall fastställa det underlagsbelopppå vilken den i 11 § angivna räntan skall beräknas. Tanken är att den särskildaavgiften skall utgöra en sanktion som svarar mot omfattningen av överträdelsenav föreskrifteraa. Detta åstadkoms genom att underlagsbeloppet grandas påavvikelsen från vad som varit godtaget enligt På detta sätt, och med användande av den ovan Prop. 1992/93:126beskrivna räntan, elimineras gott och väl den ekonomiska nytten för någon somöverträder föreskrifteraa genom att låna ut mer pengar än som medges(utlåningsreglering) eller fill högre pris än som medges (räntereglering) ellersom skaffar sig lån fast det inte medges (emissionskontroll) eller inte placerarmedel på föreskrivet sätt (placeringskrav). Beträffande räntereglering är detinte tillräckligt att utgå från skillnaden mellan den ränta som betingats ochden som varit tillåten, eftersom det skulle medföra att ett medvetet brott mot föreskrifteraaskulle löna sig. Beloppet bör till undvikande av en sådan effekt multiplicerasmed fem. Följande enkla exempel kan illustrera hur beräkningen av den särskildaavgiften går till. I samtliga fall antos räntesatsen enligt 52 § lagen(1988:1385) om riksbank vara och följaktligen ränten enligt 11 §vara . Beräkningsperioden antas vara en månad. har lånat ut , trots att den fastställda gränsen / 12 X 20MSEK = tagit ränte på utlåningen har således dess intäkt uppgåtttill och dess kostnad till , Någonhar i strid med emissionskontrollen gett ut obligationer för 20 / 12 X = Omman antar att räntan på obligationen är , blir kostnaden för att lånaupp medel genom emissionen totelt , har lånat ut i genomsnitt till en genomsnittlig ränta på25 %, trots att den fastställda högsta räntesatsen varit . / 12 X (25- X ) x 5 = harbetingat sig en överränte på medan kostnaden för den särskildaavgiften är den dubbla. har bara placerat i en viss tillgång, trots att placeringenskulle ha uppgått fill . / 12 X (30 MSEK- ) = 666 667 SEK. Om man utgår från att den placering somplaceringskravet avsett skulle ha gett en avkastning på () och attkredifinsfitutet i stället fått en avkastning på () gerkalkylen en förlust för kreditinstitutet med (416 667 - 83 333 - 666 667) = . Det förtjänar att påpekas att det inte finns något hinder mot attsamma transaktion drabbas av flera särskilda avgifter.Detta kan illustreras med följande exempel. har lånat ut , trots att den faststellda gränsen varit80 MSEK. I stället för högste ränte har insfitutet tegit . / 12 X 20MSEK-t- / 12 x (x ) x 5 = (-F ) = 4MSEK. Paragrafenmotsvarar 31 § LKM. Den är endast redaktionellt ändrad. Paragrafenhar sin närmaste mots-varighet i 28 § LKM. Den innebär att kreditinstituten kanåläggas att lämna uppgifter oavsett om förordnande om kreditreglering givits avregeringen eller inte. Sådana uppgifter fömtsätts nämligen kutma utgöraunderlag för framstellning till regeringen om ett sådantförordnande. 15 - 18 §§ Paragrafemasmotsvarighet återfinns i 32 § LKM. Efter mönster från motsvarande brott mot bestämmelsemaom valutereglering införs i straffskalan fängelse i högst för uppsåtligabrott, medan oaktsamhetsbrott alltjämt skall bestraffas med böter och ringabrott inte skall föranleda ansvar. Även underlåtenhet att lämna en uppgift ärstraffbar (jfr kommentoren till 2 kap.). Vidare införs, liksom vad gällervalutoregleringen, ett straffstodgande för grovt brott. Ett brott kan ansesvara grovt t.ex. om läinnandet av oriktiga uppgifter syftot till att uppnå attett visst kreditinstitut skall undantos från kreditregleringen eller på annatsätt varit systematiskt, liksom när det varit fråga om betydande belopp eller kreditvolymereller motsvarande. Den som medverkar till ett brott skall kutma straffas. Ienlighet med vad som gäller för valutoreglering införs såsom ett krav för att åtelskall få väckas att lämnar medgivande till det. 19 - 22 §§ Ilikhet med vad som gäller för valuteregleringen ges möjlighet attförena en förayad anmodan fill någon att lämna uppgifter (14 §) med vite.Dessutom ges möjlighet att vid vite förelägga någon att rätte enåtgärd som strider mot något moment av kreditregleringen. Det kan t.ex. rörasig om att vid vite förelägga någon att placera medel i ett visst slag av tillgångareller att sänka räntor som överskrider den fastställda gränsen. Den som vidvite förelagts att lämna uppgifter men underlåter det skall inte, utöver attbehöva betela vitet, kunna straffas. Den som ålagts vid vite att rätte någotkan inte sedan dessutom drabbas av särskild avgift, vilket måste beaktas närvitesbeloppet bestäms. 4 kap. 1 § Prop. Paragrafenmotsvaras av 4 § VRL och 5 § LKM. Den är i sak oförändrad. Att det i principär fullmäktige i som besluter om föreskriftema följer av 41 § lagen(1988:1385) om riksbank. skyldighet att kompletteraregeringens förordnanden, i den mån det behövs, omfatter både förordnanden omvalutereglering och kreditreglering. Bestämmelsenhar hämtets oförändrad från 10 § VRL men avser här också ärenden omkreditreglering. 1den mån beslutsrätt avseende ärenden som uppkommer på grand av tillämpningen avdetma lag avgörs av annan än fullmäktige i -bestämmelser härom finns ilagen (1988:1385) om riksbank -bör besluten i fråga kunnaöverklagas till fullmäktige. Beslut av fullmäktige kan enligt den lagen ochlagen (1989:186) om överklagande av administrativa beslut av riksdagensförvaltningskontor och myndigheter inte överklagas om det inte särskilt angesi vederbörande författning. Med hänsyn till att föreläggande av vite ochbestämmande av särskild avgift utgör sådan judiciell verksamhet som kan ledatill ingripande rättsverkningar för en enskild bör sådana beslut kunna överklagastill allmän förvaltningsdomstol. Som anmärkts i den allmärma motiveringen underavsnitt 4.7 kan instensordningen komma att ändras med anledning av Domstolsutredningensförslag. Medhänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen förslårriksdagen att ante förslagen till 1. lagom valute- och kreditreglering, 2.lag om ändringriksdagsordningen, 3.lag om ändring i lagen(1983:890) om allemanssparande, 4.lag om ändring i lagen(1986:765) med instmktion för ombudsmän, 5. lagom ändring i lagen (1988:205) om rättsprövning av vissa förvaltningsbeslut, 6.lag om ändring i lagen(1988:846) om ungdomsbosparande, samt 7.lag om ändring i lagen(1988:1385) om riksbank. 8 Beslut PP- 1992/93:126 Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och besluter att genomproposition föreslå att ante de förslag som föredraganden har lagtfram. Sammanställningöver remissinstanserna beträffande P["°p-1992/93:126 promemorian Fullmaktslagstiftning om '' valutaregleringoch kreditreglering (Ds 1992:29) Förteckningöver de remissinstenser som avgett yttrande över rabricerade promemoria: Hovrätten för Nedre , Kammarrätten i ,, , , ,Riksåklagaren efter hörande av överåklagaren vid statsåklagarmyndigheten förspeciella mål, Stetistiska Centralbyrån, , Närings- ochteknikutvecklingsverket. , , , , i , , , , , , ,, AP-fbnden, andra och tredje fondstyrelsema. Prop.1992/93:126 Lagrådet Bilaga 2 Utdragur protokoll vid sammanträde Per Jermsten, regeringsrådet , justitierådet IngerNyström. Enligtprotokoll vid regeringssammanträde har regeringen påhemställan av stetsrådet beslutet inhämte lagrådets yttrande överförslag till lag om valute- och kreditreglering. Förslagethar inför lagrådet föredragits av departementsrådet . Lagrådetlämnar förslaget uton erinran. 1992./93:126 Propositionenshuvudsakliga iimehåll........................... I Propositionens lagförslag.......................................... 3 Utdrag ur protokoll vidregeringssammanträde den 1Ärendet och dess beredning............................... 16 2.1Gällande regler............................................ 16 2.2Närmare om kreditreglering............................ . 17 2.3Närmare om valutoreglering............................ . 18 2.4EG-aspekter............................................... . 19 3Grundläggande övervägandenrörande valutoreglering och kreditreglering 20 4Överväganden och förslag.................................. . 22 4.1Möjligheteraa att tillämpavalutoreglering och kreditreglering behålls 22 4.4Placeringskrav............................................. . 27 4.5Valuto- och kreditregleringensadministration.... . 28 4.6Straff, vite och särskildavgift........................ . 29 4.7Överklagande.............................................. . 31 5Upprättade lagförslag........................................ . 31 6Författningskommentor...................................... . 32 Bilaga1 Sammanställning över remissinstanser............ 41 Bilaga 2 Utdrag urLagrådets protokoll . , , , 42 gotab 422]A.Slockholm 1992