prop · GG03112 · 1992-12-31 00:00:00 — För all annan skyddsutrustning (t.ex. rid-, skid- ochcykelhjälmar, skyddsglasögon, hörselskydd och skyddsskor) måste tillverkaren underkasta protofypen typkontroll och avge en försäkran om överensstämmelse. Ifråga om all personlig skyddsutrustning måste tillverkaren på skyddsutrustningenoch dess förpackning fästa ett EG-märke ("CE"), åtföljt av de tvåsista siffrorna i det årtal då märket anbringades, och, om ett anmält organ harutfört EG-typkontroll, dess nummer. Denordning som gäller för kontroll m.m. och som har redovisats i det föregåendebeskrivs i figuren i en bilaga till denna proposition (bilaga 2). situation gör direktivet emellertid undantag från kravet på säkerhet m.m. På varumassor, utställningar och liknande skall således personlig skyddsutrustning som inte överensstämmer med säkerhetskraven kunna få visas, under förutsättning att ett anslag är uppsatt som talar om att det är så 10 ochatt det är förbjudet att förvärva eller använda utrustningen till dess att Prop.1992/93:112 tillverkaren eller hans representant i gemenskapen har sett tillatt den överensstämmer med bestämmelserna. Deberörda staterna får inte förbjuda, begränsa eller hindra att skyddsutrustningeller komponenter till sädan, som uppfyller bestämmelserna i direktivet ochsom bär EG-märket, släpps ut på marknaden. Staterna skall förutsätta attpersonlig skyddsutrustning i det enskilda fallet uppfyller de uppställdakraven om den bär EG-märket. Skyddsåtgärdermot farlig personlig skyddsutmstning på marknaden Omen berörd stat upptäcker att skyddsutrustning, som har ett EG-märke och somanvänds för avsett ändamål, trots detta "skulle kunna medföra ensäkerhetsrisk för människor, husdjur eller egendom", skall den (enligt dens.k. säkerhetsklausulen) vidta alla nödvändiga åtgärder för att ta bort utrustningenfrån marknaden och förbjuda utsläppandet på marknaden och fri rörlighet förden.Den berörda staten skall informera kommissionen om en sådanåtgärd och ange skälen för den. Kommissionenskall inleda diskussioner med de berörda parterna . efter diskussionen beslutar att den vidtagna åtgärden var befogad,skall den informera staten i fråga och alla övriga medlemsstater omdetta. Om beslutet kan tillskrivas brister i standarder och om den medlemsstatsom vidtog åtgärderna avser att vidhålla dem, skall kommissionen inom vissnärmare angiven tid inleda ett förfarande med syfte att få till ständ enändring i standarderna. Medlemsstatenskall också utan dröjsmäl meddela den berörda parten om åtgärden och lämna endetaljerad förklaring till denna samt informera om möjligheterna att överklagaoch om när detta senast kan ske. Personligskyddsutrustning som faller under förevarande direktiv skall också vara iöverensstämmelse med andra relevanta direktiv. Så t.ex. måste utrustning sominnehåller kadmium överensstämma med bestämmelserna i direktiv /769/EEG. Ettkompletterande direktiv har utfärdats om användningen av personlig skyddsutrustning(av om minimikrav på arbetsmiljön vidanvändning av personlig skyddsutrustning på arbetsplatsen, 89/656/EEG). Det ärdock, som beteckningen anger, begränsat till att gälla anställdas användning avpersonlig skyddsutrustning på en arbetsplats. Direktivetom personlig skyddsutrustning har inom EG trätt i kraft . Somtidigare har berörts (avsnitt 1.1) har EFTA-länderna sinsemellan ingått avtalom bl.a. en övervakningsmyndighet och en domstol. Vad som sägs i direktivet omatt skall underrättas om olika förhållanden gäller enligt EES-avtaletför EFTA-ländernas del den särskilda övervakningsmyndigheten. Vad som sägs ommedlemsstat gäller enligt en stat som är ansluten till EES. EES-avtaletinnebär att utan reservationer har åtagit sig att överföra EG:sdirektiv om personlig skyddsutrustning till svensk rätt. 3.1 Nuvarande reglering av personlig skyddsutrustning Detfinns bara en svensk lag med särskild inriktning på personlig skyddsutrustning.Personlig skyddsutrustning på konsumentområdet omfattas dock, liksom andrakonsumentprodukter, av produktsäkerhetslagen. Även viss annan lagstiftning,liksom föreskrifter, med syfte att skydda mot specifika risker, är tillämpligpå personlig skyddsutrustning. Därutöver finns allmänna råd. I det följanderedovisas de regler som åsyftas här. Denenda lagstiftning med särskild inriktning på personlig skyddsutrustning somfinns i är lagen (1939:174, ändrad senast 1980:163) om tillverkning,införsel och försäljning av gasskyddsmateriel. Den lagen gäller endast förmateriel som är avsedd att skydda mot stridsgaser. Den avser både personligutrustning och utrustning avsedd att installeras i skyddsrum. Materielenindelas i tvä klasser. Med gasskyddsmateriel av första klassen avses, såvittgäller personlig skyddsutrustning, gasmasker och delar till gasmasker. Medmateriel av andra klassen avses kroppsskydd, indikeringsutrustning m.m. Lagenföreskriver att materiel av första klassen inte får tillverkas utan regeringenstillstånd och att sådan tillverkning skall stå under tillsyn av en kontrollmyndighet,numera . Lagen föreskriver vidare att gasskyddsmaterielav första klassen inte får införas till landet utan tillstånd avkontrollmyndigheten. Försäljning av gasskyddsmateriel av första eller andraklassen får ske endast efter anmälan till kontrollmyndigheten. Lagen gällerinte utrustning för försvaret. 1992/93:76 om höjd beredskap föreslås att lagen om tillverkning, införseloch försäljning av gasskyddsmateriel skall upphöra att gälla i och med utgångenav . Något behov av regler för utrustning för skydd mot stridsgas ansesinte behövliga, eftersom någon försäljning av sådan utrustning numera inteförekommer. Produktsäkerhetslagen (1988:1604, ändrad senast 1991:358)har till ändamål att motverka att farliga varor och tjän.ster orsakar person-eller egendomsskador. Lagen tillämpas i fråga om varor och tjänster somtillhandahålls i näringsverksamhet och som konsumenter i inte obefydligomfattning utnyttjar eller kan komma att utnyttja för enskilt bruk. Lagenomfattar samtliga varuslag. Med varor avses lösören, dvs. i huvudsak flyttbara,fysiska föremål. Lagen omfattar också tjänster. Lagen tillämpas på varjetillhandahållande av varor eller tjänster på den svenska marknaden. För att motverka att farliga produkter förorsakar person-och sakskador får en näringsidkare 1.åläggas attlämna säkerhetsinformation, 2.förbjudas atttillhandahälla varor och tjänster (säljförbud). 3.åläggas attlämna varningsinformation, 4.åläggas attåterkalla varor och tjänster (återkallelse), 5.förbjudas attexportera varor (exportförbud). Ett äläggande om säkerhetsinformation innebär att ennäringsidkare åläggs att i samband med att en produkt tillhandahälls lämnainformation som har särskild befydelse för att förebygga att produkten orsakar person-elleregendomsskador. Åläggandet kan omfatta inte bara den produkt som talan ominformation avsett, utan också andra liknande produkter som är förenade medsamma skaderisk. Vamingsinformation avser information som lämnas till brukarnanär de redan har förvärvat den farliga produkten. Säljförbud innebär att en näringsidkare förbjuds atttillhandahålla en produkt som medför särskild risk för person- elleregendomsskador. Förbudet får avse även annan liknande vara eller tjänst medsamma skaderisk. Ett äläggande om återkallelse innebär att en näringsidkaresom har överlåtit en farlig produkt åläggs att återkalla den från brukarna. Aterkallelsenkan ske på i huvudsak tre olika sätt, nämligen genom rättelse, utbyte och återgång. Näringsidkaren skall vid återkallelse lämna brukarna avden farliga produkten ett erbjudande om viss ätgärd och ange villkoren föråtgärden. Villkoren skall vara sådana att erbjudandet kan förväntas bliallmänt accepterat, men fär inte bli oskäligt betungande för näringsidkaren. Återkallelseerbju-dandenskall fullgöras utan väsentliga kostnader eller olägenheter för brukarna.Rättelse och utbyte bör företas sä skyndsamt som möjligt. Vid återgång skallersättningen för den återlämnade varan normalt svara mot kostnaderna för att återanskaffaen ny vara av samma eller motsvarande slag, men i vissa fall kan avdrag fägöras för den nytta som brukaren kan ha haft. Ett exportförbud, slutligen, innebär att en näringsidkareinte fär exportera en produkt till ett annat land. , som beslutar om älägganden och förbud,kan ocksä förordna att en farlig vara skall förstöras elleroskadliggöras pä annat sätt. Detta kan ske om det av särskilda skäl krävs för atthindra att en vara som återkallasorsakar allvarlig skada på person eller egendom. Det ankommer i första hand pä företagen själva att svaraför att förhällan- dena på marknaden i fråga om produktsäkerhet ärtillfredsställande. 1992/93:112 gen skall vidta de ätgärdersom behövs för att förhindra skadefall. Förhandlingar mellantillsynsmyndigheten och näringsidkaren skall normalt föregå en talan omåläggande eller förbud. utövar tillsynen över efterlevnaden avlagen beträffande varor och tjänster som inte är specialreglerade. För specialregleradevaror och tjänster ligger den uppgiften på den specialmyndighet som enligtspecialregleringen är tillsynsmyndighet beträffande varan eller tjänsten i fråga.Produktsäkerhetslagen kompletterar således den speciallagstiftning som finns omhur varor och tjänster skall vara beskaffade. Bestämmelserna iproduktsäkerhetslagen tillämpas följaktligen bara när speciallagstiftningsaknas. Produktsäkerhetslagen tillämpas också på specialreglerade varor ochtjänster i den mån speciallagstiftningen saknar motsvarighet till de former avsäkerhetsåtgärder som produktsäkerhetslagen tillhandahåller. Det kan tilläggasatt produktsäkerhetslagen också i princip är tillämplig på sådan gasskyddsmaterielsom har nämnts tidigare, om denna tillhandahålls i näringsverksamhet. Säkerheten hos personlig skyddsutrustning på konsumentomrädetregleras främst av produktsäkerhetslagen (vid sidan om vissaallmänna råd, som redovisas längre fram). Med stöd av produktsäkerhetslagen ärdet möjligt att gripa in mot alla slag av risker med sådan utrustning. Förvissa risker gäller dock specialreglering. Denna reglering berörs i det följande. Lagen om kemiska produkter Lagen (1985:426, omtryckt 1991:640) om kemiska produkterär tillämplig på hantering, import och export av kemiska ämnen och beredningar(kemiska produkter). Lagens syfte är att förebygga att skador på människorshälsa eller i miljön förorsakas av kemiska ämnens inneboende egenskaper. Om det är påkallat frän hälso- eller miljöskyddssynpunktfår regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer föreskriva attlagens bestämmelser om kemiska produkter skall tillämpas på varor, sominnehåller eller har behandlats med en sädan produkt. Föreskrifterna kan avseskydd mot t.ex. effekterna av ett ämne som avges när en vara hanteras, även omämnet som sådant inte ingär i varan utan bildas vid hanteringen. Lagen omfattarsåledes även sädana hälso- och miljörisker som kan orsakas genom en hanteringsom innebär att ett nytt ämne bildas och avges, t.ex. vid uppvärmning avplastmaterial. Kemikalieinspektionen utövar tillsyn över efterlevnaden avlagen och föreskrifter och villkor som har meddelats med stöd av den. Med hälsoskydd i hälsoskyddslagens (1982:1080, ändradsenast 1991:1669) mening avses åtgärder för att hindra uppkomsten av sanitära olägenheter och för att undanröja sådana olägenheter. Med sanitär olägenhet avses i la gen en störning som kan vara skadlig för människors hälsa och som inte är . ringa eller helt tillfällig. Hälsoskyddslagentar sikte på förhållanden i miljön som menligt inverkar Prop. 1992/93:112pä människors hälsa. Lagen syftar till att hindra uppkomsten av och undanröjasanitär olägenhet. De kommunala miljö- och hälsoskyddsnämnderna får meddelade förelägganden och förbud som behövs för att lagen skall efterlevas. Syftet med strälskyddslagen (1988:220, ändrad senast1991:1706) är att skydda människor, djur och miljö mot skadlig verkan avstrålning. Med "verksamhet med strålning" avses i lagen bl.a.tillverkning, införsel, saluförande, innehav och användning av radioaktivaämnen. Lagen föreskriver vissa allmänna skyldigheter för den som bedriververksamhet med strålning. Den som bedriver sädan verksamhet skall med hänsyntill verksamhetens art och de förhållanden under vilka den bedrivs vidta deåtgärder och iaktta de försiktighetsåtgärder som behövs för att hindra ellermotverka skada på människor, djur och miljö. Särskilda föreskrifter finns ilagen om märkning och om skyldighet att lämna uppgifter som är av betydelsefrän strålskyddssynpunkt. är tillsynsmyndighet enligtlagen. Arbetarskyddsstyrelsens föreskrifter och allmänna råd Pä arbetsmiljöområdet har Arbetarskyddsstyrelsen med stödav arbetsmiljölagen (1977:1160, omtryckt 1991:677) och arbetsmiljöförordningen(1977:1166) kunnat föreskriva att viss personlig skyddsutrustning skall varatypgodkänd för att fä användas i arbetslivet. Då föreskriftsarbetet har varitberoende av standardiseringsarbetets fortskridande, är det bara för skyddshjälmarsom det ställs krav på typgodkännande i en föreskrift. För övrigt finnsdet allmänna räd för olika slag av personlig skyddsutrustning. Det gällerandningsskydd, hörselskydd, ögonskydd, skyddsskor och fallskydd. De allmännaråden gör det möjligt för importörer och tillverkare att frivilligt låta fypprovaolika slag av utrustning. I praktiken har en sådan fypprovning ofta varit enförutsättning för att utrustning av angivet slag skall kunna säljas tillprivata och offentliga arbetsgivare. Det kan tilläggas att harsammanställt en förteckning över sädan personlig skyddsutrustning som är provadav Arbetarskyddssfyrelsen (och som därmed motsvarar de rekommendationer somanges i de allmänna råden). Innebörden av detta är således att en stor del av denskyddsutrustning som används i arbetslivet är granskad och märkt. föreskrifter och allmänna råd Enligt vägtrafikkungörelsen (1972:603, ändrad senast1992:978) skall (med vissa undantag) den som färdas med notorcykel eller moped använda skyddshjälm, om han har fyllt 15 är. har med stöd av kungörelsen meddelat föreskrifter (TSVFS 1987:10) om skyddshjälmar, som anger att sådana hjälmar skall vara märkta med en uppgift om vilka interna- 15 tionellanormer för säkerhet som de motsvarar. Föreskrifterna kompletteras Prop.1992/93:112 av allmänna råd. Påkonsumentområdet är situationen en annan. Det kan inledningsvis konstaterasatt enklare varianter av vissa slag av skydd som används i arbetslivet - ochär fypprovade för användningen där - säljs till konsumenter för privat brukutan att vara provade eller godkända från konsumentsynpunkt. Det gäller t.ex.skyddsglasögon och andningsskydd. Påkonsumentområdet har dock i anslutning till produktsäkerhetslagenoch marknadsföringslagen (1975:1418, ändrad senast 1988:1605) utfärdat vissariktlinjer (allmänna räd) av intresse. Det finns således riktlinjer för flytutrustningför fritidsbruk (KOVFS 1986:1), rid- och skidhjälmar (KOVFS 1977:7),cykelhjälmar (KOVFS 1992:2) samt småbarnshjälmar (KOVFS 1992:3). Riktlinjernabygger på överenskommelser med olika branscher om att en viss produkt inte färmarknadsföras under en viss beteckning utan att tillverkare, importörer ochandra har förvissat sig om att produkten uppfyller de krav som riktlinjen ifråga anger. Denantalsmässigt största produkten som regleras i riktlinjer är cykelhjälmar.Konsumentverket ger ut en marknadsöversikt över de cykelhjälmarsom följer riktlinjerna och som säljs i . Underlaget för marknadsöversiktenutgörs av en kopia av provningsinfyget och ett exemplar av varje hjälm. uppfyller de hjälmar som finns på den svenska marknaden (ett90-tal modeller) riktlinjernas krav. Detfinns inte mer än en handfull tillverkare och importörer av skidhjälmar. Denhjälm som är till volymen störst på marknaden följer riktlinjerna. Liksomcykelhjälmar är flytvästar en vanlig skyddsutrustning. Mer än en miljon västarhar sålts i . Tidigare undersökningar visar att det finns en flytväst inästan vartannat hem. Trots att antalet småbåtar har ökat har människor somdrunknat inte blivit fler. Detta torde kunna tillskrivas en stor användning avflytvästar. Förden skyddsutrustning som används inom privatlivet finns inga särskilda krav,utöver vad som har redovisats . Det kan konstateras att detförekommer åtskilliga situationer i privatlivet där olika skydd kommer tillanvändning. Som exempel kan nämnas bruk vid hobbyverksamhet av borrmaskineroch vinkelslipar, som kräver ögonskydd, eller mäleriar-beten, som kräverandningsskydd. Gräsklippning och arbete med motorsåg kan bullra sä högt att hörselskyddbehövs och för motorsåg även sågnings-skydd. Enligt finns detåtskilliga fritidssysselsättningar som är jämförbara med sådant yrkesarbete somkräver personlig skyddsutrustning. 3.2 Överförandet av direktivet till svensk rätt Sådanskyddsutrustning som tillhandahålls arbetstagare genom arbetsgiva res försorg omfattas i av arbetsmiljölagen. 1991/92:170, bi laga 9, har det föreslagits vissa ändringar i denna lag för att göra detmöjligt 16 att överföra direktivet ompersonlig skyddsutrustning till lagstiftning, såvitt avser dess tillämplighetpä arbetsmiljöområdet. Överförandet avses till övervägande del ske genomföreskrifter av Arbetarskyddsstyrelsen. Det som återstår nu är attta ställning till behovet av - och tekniken för -att överföra direktivet tilllagstiftning på konsumentområdet. Detta behandlas i det följande. 3.3 Behovet av anpassning Regeringensbedömning: Det behöver införas nya föreskrifter för att man skall uppnå detresultat som i fråga om direktivet om personlig skyddsutrustningsyftar till på konsumentområdet. Promemoriansbedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstansernainstämmer i promemorians bedömning. Skälenför regeringens bedömning: Direktivet om personlig skyddsutmstning har tvåsyften. Ett är att förhindra att farlig skyddsutrustning kommer ut påmarknaden. Det andra syftet är att undanröja hinder mot att sådan utrustningtillåts föras fritt över gränserna. Eninledande fråga är om produktsäkerhetslagen räcker för att tillgodose detförstnämnda syftet. Den lagen har, såsom tidigare redovisats (avsnitt 3.1),liksom direktivet, till ändamäl att motverka att farliga varor orsakar skador. Det kan emellertid genastslås fast att det finns en grundläggande skillnad mellan direktivet ochproduktsäkerhetslagen. Direktivet uppställer säledes ett förbud mot att farligpersonlig skyddsutrustning släpps ut på marknaden (artikel 2.1 och 2.3).Produktsäkerhetslagen är inte utformad på motsvarande vis. Den innefattar inteett förbud mot tillhandahållande av farliga varor, utan anger de rättsligaförutsättningarna för att ett förbud skaU kunna meddelas. Produktsäkerhetslagenkan därför knappast, i sin nuvarande utformning, anses tillräcklig för attsäkerställa att det angivna resultat som EG-direktivet syftar till uppnås.Däremot synes produktsäkerhetslagen passa väl som instrument för att uppnå detsom anges i direktivets s.k. säker-hetsklausul (artikel 7). Den behandlarsituationen då personlig skyddsutrustning som bär EG-märket och som användsför avsett ändamål "skulle kunna medföra en säkerhetsrisk för människor,husdjur eller egendom". I ett sådant fall skall medlemsstaten i fråga"vidta alla nödvändiga åtgärder för att dels ta bort utrustningen frånmarknaden, dels förbjuda utsläppandet pä marknaden och fri rörlighet förden". Någon särskild lagstiftning vid sidan om produktsäkerhetslagen föratt efterkomma detta krav torde inte behövas, nägot som skall beröras närmarelängre fram (avsnitt 3.7). Som har anförts(avsnitt 3.1) saknas i utanför arbetsmiljöområdet bindande regler omvilka krav som personlig skyddsutrustning skall uppfylla för att fåtillhandahållas. Till skillnad från vad som gäller pä arbetsmiljöområdet,erbjuds konsumenterna för privat användning flera olika sortersskyddsutrustning, som aldrig har underkastats nägra säkerhets- Om särskilda säkerhetskrav, liksom regler om provning ochkontroll, införs i fräga om sådan utrustning, innebär det således att konsumentskyddetförstärks. Det kan med fog hävdas att det inte finns anledning att gekonsumenterna i ett sämre skydd än det som konsumenterna inom EG har.Redan detta är ett skäl att införa bindande säkerhetskrav för personligskyddsutrustning pä konsumentområdet. Till detsom har sagts nu kommer att för enskilda produkter innebär attSverige och övriga EFTA-länder tar över EG:s gemensamma föreskrifter ochproduktkrav, principen att erkänna nationella likvärdiga regler (den s.k. Cassisde Dijon-principen) samt EG:s system för att fastställa hur produkter skallprovas, kontrolleras och märkas. Sverigeblir genom förpliktat att genomföra de författningsändringar somkan behövas för att man skall uppnå det resultat som direktivet om personligskyddsutrustning syftar till. Det måste uppenbarligen, mot bakgrund av vad somhar anförts i det föregående, tillskapas nya svenska regler som ger dettaresultat. Regeringens förslag: bestämmelser ompersonlig skyddsutrustning införlivas med svensk rätt huvudsakligen genomföreskrifter som meddelas av regeringen eller av den myndighet som regeringenbestämmer. Detta gäller dock i förvarande lagstiftningsärende bara i fråga ombestämmelsernas tillämplighet pä konsumentområdet. särskild lag ges de bemyndiganden för regeringen som behövs. I lagen angesäven de grundläggande förutsättningarna för att personlig skyddsutrustningskall få tillhandahållas för privat bruk. Där tas också bestämmelser om straffoch tillsyn m.m. in. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens, sepromemorian s.31. Remissinstanserna:Förslaget att införliva EG-reglerna om personlig skyddsutrustning - vad gällerderas tillämplighet på konsumentomrädet - på det sätt som anges i promemorian tillsfyrkseller lämnas utan erinran av de flesta remissinstanserna. Kommerskollegiumifrågasätter om inte allt slags personlig skyddsutrustning kan regleras i enlag och stå under tillsyn av en tillsynsmyndighet. Om detta inte sker bör ivarje fall samrådet mellan berörda myndigheter formaliseras. sätter i fråga om lagförslagens långtgående fullmakt ochavsaknad av materiella bestämmelser står i överensstämmelse med 8 kap. 2 §regeringsformen och pekar som tänkbar lösning pä möjligheten att i lagtextenhänvisa till de materiella reglerna i respektive EG-direktiv. Kommerskollegiumanser att det av lagen bör framgå vilka de bakomliggande EG-rättsakterna är,liksom lagens syfte att uppnå fri cirkulation av varor. Liknande synpunkterförs fram av , ochFöretagamas Skälen för regeringens rörslag Prop. En gemensam lagfor all personlig skyddsutmstning? anser att konstruktionen med flera lagar,liksom den delvis oklara ansvarsfördelningen mellan berörda myndigheter, ärolycklig. Man ifrågasätter om inte all personlig skyddsutrustning kan reglerasi en lag. Frägan är, sägs det, om inte praktiskt taget all personligskyddsutrustning -utom den som är avsedd särskilt för barn - kommer tillanvändning i arbetslivet i en eller annan form. Det anförda ger anledning till följande kommentar.Personlig skyddsutrustning torde, som har nämnts tidigare (avsnitt 3.1), påprivatlivets område användas inom huvudsakligen tre områden: vid hobbyarbeten,vid utövande av sport, idrott och friluftsliv samt för att förhindra skador pågrund av olyckshändelser och liknande. Det står klart att en hel del av den personligaskyddsutrustning som används i privatlivet också förekommer i arbetslivet ochdärför omfattas av arbetsmiljölagen. Det torde dock främst gälla skydd vidfritids- och hobbyarbeten. avviker en inte obefydlig del av de skyddsom erbjuds på marknaden för hobby- och fritidsarbeten från dem som används iarbetslivet genom att ha ett enklare utförande. Dessa senare skydd omfattasinte av arbetsmiljölagen och ingår inte i Arbetarskyddssfyrelsens ansvars- ochtillsynsområde. Det som har sagts nu senast gäller i än högre grad störredelen av de skydd som används vid sport, idrott och friluftsliv.