prop · GG0360 · 1992-12-31 00:00:00 — har ifrågasattförfarandet att staten överför sina internationella åtaganden på kommunernasamt har liksom vissa kommuner och påpekat att förslaget kanmedföra behov av ökade ekonomiska resurser. En majoritet av remissinstansernahar påpekat att åliggandet för kommunen att mäta föroreningar endast böromfatta de kommuner där det finns risk för att de svenska motsvaranderekommenderade luftkvalitetsvärdena, som ibland är hårdare än EG:s gränsvärden,överskrids. Flertalet remissinstanser, däribland ,och , har invändningar mot förslaget attkomplettera bestämmelserna i 4 kap. 1 § PBL avseende luftkvalitet. Skälenför regeringens förslag: Enligt promemorian behövs inte några särskildaåtgärder vidtas för att i bringa halterna av luftförorening till denivåer som krävs enligt EG:s direktiv /779/EEG om gränsvärden och vägledandevärden för luftkvalitet avseende svaveldioxid och svävande partiklar. Detsammaantas i fråga om direktiven /884/EEG om ett gränsvärde för bly i luften och85/203/EEG om luftkvalitetsnormer för kvävedioxid. Någon annan uppfattning harinte framkommit under remissförfarandet. Ävenom direktiven därför inte kräver åtgärder i form av lagstiftning för att minskaluftföroreningarna i luften krävs enligt att anpassar sinlagstiftning till de krav om miljökvalitetsnormer m.m. som finns i direktivet.I saknas - med undantag för lagen (1990:1079) om tillfälliga bilförbud- lagstiftning om kvalitetsnormer i form av fastställda gränsvärden förförorenande ämnen. 1992/93. Fleraremissinstanser sätter frågetecken för att regleringen införs i hälso- Prop. 1992/93:60 skyddslagen. Med hälsoskydd avses i hälsoskyddslagen ätgärder för atthindra uppkomsten av sanitära olägenheter och för att undanröja sädanaolägenheter. Med sanitär olägenhet avses en stöming som kan vara skadlig förmänniskors hälsa och som inte är ringa eller helt tillfällig. I inledningen till de nu aktuella direktiven anges attsyftet är att skydda människors hälsa och miljön. Det är därför nödvändigt attinföra gränsvärden som inte får överskridas inom medlemsstaternas territorierunder bestämda perioder. Detta värde skall grunda sig på resultaten av detarbete som utförts för , särskilt i fråga om de sambandmellan dos och effekt som fastställs för den aktuella typen av förorening.Trots de åtgärder som vidtas kan det visa sig omöjligt att följa detta gränsvärdeinom vissa områden. Tillfälliga avvikelser är därför tillåtna. Det är enligtdirektiven nödvändigt att upprätta mätstationer för kontrollen av attgränsvärdena följs. När det gäller luftföroreningar av bly skall medlemsstaternasäkerställa att provtagningsstationer upprättas och drivs på platser därmänniskor kan komma att exponeras kontinuerligt och därmedlemsstaterna bedömer att det årliga gränsvärdet Pb/m-*, uttrycktsom årlig, genomsnittlig koncentration inte kan efterlevas. För att mäta sådanaföroreningar som avses i direktivet 80/779/EEG om svaveldioxid och sot skallmätstationer upprättas som kan tillhandahälla de uppgifter som behövs förtillämpningen av direktivet, särskilt i områden där det är sannolikt attföroreningshalterna kommer att närma sig eller överskrida gränsvärdena. Vidövervakning av koncentrationen av kvävedioxid är det två olika fall som måstebeaktas. Det är för det första områden som framför allt påverkas av föroreningfrån motorfordon och därför begränsas till områden intill tungt trafikeradevägar. Aktiviteterna enligt direktivet skall också avse mer vidsträcktaområden, där utsläpp frän fasta källor ocksä bidrar till föroreningen iväsentlig grad. För samtliga tre nu ifrägavarande direktiv gäller attlämpliga åtgärder skall vidtas för att föroreningshalterna inte skallöverskrida de föreskrivna gränsvärdena. Av direktiven framgår inte närmarevilka åtgärder som skall vidtas. Den materiellt sett viktigaste föreskriften i direktivensynes vara skyldigheten att utföra mätningar. Av direktiven framgår attmätningsverksamheten är en förebyggande åtgärd för att motverka sådanaolägenheter som faller inom hälsoskyddslagens tillämpningsområde. Direktiven är ett led i ansträngningarna att motverkaspridning från dif fusa källor. Miljöskyddslagen har ett mer begränsat tillämpningsområde. Den avser enskilda fasta anläggningar där det bedrivs miljöfarlig verksam het. I motsats till vad som gäller i fråga om hälsoskyddslagen skulle alltså miljöskyddslagens tillämpningsområde behöva utökas om de aktuella reg lerna skulle införas i den lagen. Med anledning av vad någon remissinstans anfört finns det i sammanhanget skäl att påpeka att även hälsoskyddslagen tillhör den centrala miljölagstiftningen. Detta framgår bl.a. av regeringens direktiv till miljöskyddskommittén. Enligt direktiven förutsätts hälsoskydds lagen ingå i den samordnade lagstiftning som förväntas bli slutresultatet av kommitténs arbete. Detta framgår även av regeringens prop. (1990/91:90) 18 Någon tvekan om det lämpliga i att inordna de nu aktuella Prop. 1992/93:60 bestämmelserna i hälsoskyddslagen kan enligt regeringensmening därför inte föreligga.Den reglering som är direkt nödvändig till följdav direktiven är föreskrifter om mätning samt om gränsvärden. 1promemorian har föreslagits en skyldighet för kommunen att mäta förekomsten iluften av de aktuella föroreningarna. Denna generella skyldighet harkritiserats av flera remissinstanser på den grunden att det saknas skäl attutföra mätningar i de kommuner där det inte finns någon risk för att gränsvärdenaöverskrids. invänder mot att promemorieförslaget medför attstatliga myndigheter får avkräva enskilda kommuner mätningar, som i många fallär mycket dyrbara oberoende av om det över huvud taget föreligger någon riskför att gränsvärden överskrids. Enligt1992 års kompletteringsproposition (prop. 1991/92:150) får kommuner ochlandsting inte åläggas nya uppgifter utan att de får möjlighet attfinansiera dessa med annat än höjda skatter. Lagtextenbör med hänsyn till angivna omständigheter utformas så att det framgår attmätning behöver ske endast om det kan antas att det finns risk för attgränsvärdena överskrids. Med den begränsningen kommer den obligatoriskamätningsplikten inte att omfatta flera kommuner än de som redan mäter luftföroreningar.Mätningsskyldigheten torde därför inte medföra ökade kostnader för kommunerna. Iremissyttranden finns uppgifter om att tillämpar en avsevärt lägregräns för högsta tillåtna luftföroreningar än vad som följer av EG-normerna.EG:s gränsvärden kan också komma att skärpas . Dessa förhållandenmedför att det är olämpligt att direkt i lagtexten fastställa tilllämpligagränsvärden. I hälsoskyddslagen bör i stället införas ett bemyndigande förregeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att i den utsträckning detbehövs med hänsyn till av godkända åtaganden enligtEES-avtalet meddela för hela gällande föreskrifter om gränsvärden förhögsta tillåtna halt i luften av de föroreningar som omfattas av EG-direktiven.De i sådana föreskrifter meddelade gränsvärdena får inte vara högre änmotsvarande EG-gränsvärden som ingår i . När sådana föreskriftermeddelats uppfylls också formkravet enligt EG:s direktiv att det skall finnasgränsvärden i föreskrifter som gäller för hela territoriet. Vidarebör det finnas en lagstadgad skyldighet för konununema att till regeringeneller den myndighet som regeringen bestämmer lämna rapport om utfördamätningar. Enligt dessa föreskrifter bör kommunerna vara skyldiga att följa demätmetoder som föreskrivs i EG:s direktiv. Direktivenanger inte vilka åtgärder som skall vidtas om gränsvärdena överskrids. Även omregler om mätningar av luftföroreningar införs med stöd av hälsoskyddslagen såär det genom olika administrativa förfaranden, d.v.s. en kombination avtillståndsprövning enligt miljöskyddslagen, fysisk planering inklusivetrafikplanering och åtgärder vid genomförandet av planerna i form av förbudm.m. som en norm i praktiken kan iakttas. En kvalitetsnorm blir därför iförsta hand styrande för myndigheternas verksamhet och berör i allmänhet endastindirekt medborgarna. I miljöskyddslagen finnsinte någon klart angiven gräns för hur mycket omgivningen får påverkas i negativ riktning. Lagen reglerar i huvudsak en- 19 Mot bakgrund av lagtexten går det inte att få ett Prop.1992/93:60 klart besked huruvida en planerad ny verksamhet ryms inomtillåtlighetsreglerna eller om miljön skulle bli så mycket sämre på grund avden nya verksamheten, att den därför inte kan tillåtas. Likväl harbedömningsgrunder motsvarande kvalitetsnormer haft ett avgörande inflytandeöver tillståndsgivningen av miljöfarlig verksamhet enligt miljöskyddslagen.Detta har varit särskilt tydligt i fråga om lokaliseringen av nya verksamheter.Det har således inte varit ovanligt att en ansökan om miljöfarlig verksamhetav visst slag inte har bifallits med hänvisning till att tillkomsten kanbefaras leda till en oönskad ökning av belastningen på omgivningen. Det nuföreslagna införandet av bindande luftkvalitetsnormer ihälsoskyddslagstiftningen underlättar sådana bedömningar. Vissaremissinstanser har haft invändningar mot förslaget att reglerna omluftkvalitetsnormer också skulle få ett genomslag i reglerna om översiktsplanenligt PBL. Syftet med direktiven är bl.a. att medlemsstaterna i handlingsprogrameller årsrapporter skall redovisa hur luftkvaliteten gradvis skall förbättrasi områden, där gränsvärden överskrids. Eftersom kommunen själv avgör när översiktsplanenskall upprättas eller revideras kommer den föreslagna ändringen i PBL, enligtdessa remissinstanser, inte att ge underlag för nationella handlingsprogrameller årsrapporter. Vidarekan översiktsplanens konsekvenser för luftkvaliteten beaktas utan uttryckliglagreglering i PBL. Regeringen utgår från att i sitt s.k.granskningsyttrande över översiktsplanen kommer att ta upp sådana fall därgränsvärden för luftkvalitet kan komma att överskridas. Däremot anserregeringen i likhet med m.fl. remissinstanser att översiktsplanensnytta i det förebyggande miljöarbetet bör utvecklas ytterligare, bl.a. i frågaom miljökonsekvenser. Regeringen utesluter inte heller att det kan finnas behovav att skärpa kraven på översiktsplanen i frågor som miljö, hälsaoch säkerhet. Såsom bl.a. pekar på är frågan nära förknippad med deöverväganden som görs i pågående utredningar om en ny miljöbalk och omkonununemas arbete för en god livsmiljö. Regeringen instämmer i att frågan kankomma upp på nytt i samband med arbetet på en ny miljöbalk. Den kan också kommaatt beröras i samband med en allmän översyn av PBL. Attförbättra luftkvaliteten lokalt kräver ofta en rad samverkande ätgärder förett större omräde. Den enskilda kommunens möjligheter att vidta åtgärder somförbättrar luftkvaliteten är relativt begränsade. Också av dessa skäl är detolämpligt att kommunen åläggs att i översiktsplanen redovisa hur luftkvalitetenkan förbättras. SomStatens naturvårdsverk påpekar är underlaget om gränsvärden, centrala miljömåloch miljödirektiv ofta alltför omfattande och svåröverskådligt för att blidirekt användbart i den kommunala planeringen. Regeringen delar verketsbedömning att länsstyrelsernas arbete med s.k. regionala miljöanalyser börkunna utveckla en samlad regional bild som underlag för diskussioner omätgärder, handlingsprogram etc. Sammanfattningsvisanser regeringen att det inte nu är lämpligt att lagreglera krav påöversiktsplanens innehåll i fråga om konsekvenser för miljön. Det föreslagna tillägget i hälsoskyddslagen ärtillräckligt för att uppfylla Prop. 1992/93:60 EG:s direktiv avseendeluftkvalitet. Regeringens förslag: I (1987:10), PBL,införs en bestämmelse att vissa detaljplaner som kan antas medföra betydandemiljöpåverkan i vissa fall skall föregås av ett program som innefattar enmiljökonsekvensbeskrivning. Som en följdändring införs i 8 kap 2 § PBLkabinbanor bland bygglovsplikliga företag. Ilagen (1970:244) om allmänna vatten- och avloppsanläggningar (va-lagen) införskrav på en miljökonsekvensbeskrivning när en allmän va-anläggning eller enutvidgning av en sådan planeras, om anläggningen kan antas medföra betydandemiljöpåverkan. Promemorians förslag: Överensslämmer i princip medregeringens förslag. Dessutom föresläs i promemorian tiUståndsplikt enligtnaturresurslagen för vissa jämvägsprojekt. Remissinstanserna: Tillstyrker i allmänhet förslagen ellerlämnar dem ulan erinran såvitt avser och lagen om allmännavatlen-och avloppsanläggningar. Flertalet anser alt en särskild lagsliftning äralt föredra när det gäller krav på järnvägar. förordar ett meragenerellt utformat krav på miljökonsekvensbeskrivningar för detaljplaner. Någraföreslår att projekt utöver dem som anges i direktivet skall omfattas av eltsädant krav. framhåller vikten av precisering av terminologioch definitioner. och några kommuner har avstyrktalt etl krav pä miljökonsekvensbeskrivningar införs i PBL. Kommunförbundetanser att de allmänna kraven på planeringsunderlag och avvägningar i fysiskplanering tillsammans med gällande regler om miljökonsekvensbeskrivningar väluppfyller de intentioner som ligger bakom EG:s direktiv. Skälen förregeringens förslag: Regler om miljökonsekvensbeskrivningar motsvarande rådetsdirektiv /337/EEG om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga ochprivata projekt finns i flera olika svenska lagar. I naturresurslagen hartagits in bestämmelser om miljökonsekvensbeskrivningar i ett nytt 5 kap, Ipromemorian finns en redogörelse för den svenska lagstiftningen på omrädet ochdess förhållande lill ifrågavarande EG-direktiv. Av den redogörelsen framgåratt direktivet i de flesta fall har motsvarigheter i den svenskalagstiftningen. Avsikten med nu aktuella lagförslag är enbart att införakompletterande bestämmelser med anledning av EG-direktivet. Flera remissinstanser anser emellertid att ändringar i densvenska lagstiftningen om miljökonsekvensbeskrivningar också bör ske utanförramen för EG-direktivet. Vad gäller , PBL förordar ettgenerellt utformat krav pä miljökonsekvensbeskrivningar. den av redovisade uppfattningen att grundtankarnai PBL om ak- Prop. 1992/93:60 tivt och tidigt deltagande av medborgarna samt omutvecklingsarbete frän program till färdig plan passar väl samman medanvändning av miljökonsekvensbeskrivningar för att främja en hållbarutveckling. Vid tillämpningen av PBL finns det goda förutsättningar för attmiljökonsekvensbeskrivningar kan komma in pä ett tidigt stadium ibeslutsprocessen. Miljökonsekvensbeskrivningar som en del av beslutsunderlagetvid arbetet med den fysiska planeringen bör kunna ge ett bra stöd förbedömning av lämpliga alternativ för lokalisering av stora projekt ochanläggningar som har väsentlig omgivningspåverkan eller som rör särskiltvärdefulla områden. I detta sammanhang bör dock endast krav påmiljökonsekvensbeskrivningar införas i den utsträckning det krävs på grund avEG-direktivet. Ett mer allmänt krav i PBL på miljökonsekvensbeskrivningar börutredas i ett vidare sammanhang, där vunna erfarenheter av tillämpningen av denu föreslagna reglerna kan vara ett värdefullt underlagsmaterial. miljöpolitiska proposition En god livsmiljö(prop. 1990/91:90) fann även den dåvarande regeringen starka skäl för attanvända miljökonsekvensbeskrivningar vid tillämpningen av PBL. Dock ansågsinte tiden mogen för att lagstifta i frågan. Vid genomförandet av EG:sdirektiv gör sig dock lagstiftningskrav gällande med särskild styrka. Vidkontrollen av medlemsstaternas tillämpning av EG:s rättsakter harEG-kommissionen visat tydliga ambitioner att åstadkomma en god efterlevnad avdirektivet om miljökonsekvensbeskrivningar. Det är därför inte tillräckligtatt konstalera att kan anses uppfylla de intentioner som ligger bakomdirektivet ulan att lagregler beslutas. Däremot finns det inte skäl att nuinföra krav på miljökonsekvensbeskrivningar i vidare mån än som krävs för attuppfylla direktivets krav. I likhet med vad som föreslås i promemorian bör krav pämiljökonsekvensbeskrivningar införas som ett led i detaljplaneförfarandel. Ellförtydligande kan här vara på sin plats. I 5 kap. 1 § första stycket 2 PBLuppställs som huvudregel krav på detaljplan för ny enstaka byggnad varsanvändning fär betydande inverkan pä omgivningen. Detta uttryck är inteliktydigt med betydande miljöpåverkan, som innebär en störreomgivningspåverkan. Det kan inte råda nägon fvekan om att en åtgärd som harbetydande miljöpåverkan skall prövas genom detaljplan och inte med stöd av denundantagsbestämmelse som medger att prövning kan ske i samband med prövning avansökan om bygglov eller förhandsbesked. Det finns således inte skäl attinföra krav pä miljökonsekvensbeskrivningar vid bygglovsprövning. Enligt promemorian bör reglerna ommiljökonsekvensbeskrivningar anknytas till ett krav på obligatoriskt program i5 kap. 18 § PBL i ärenden om sammanhållen bebyggelse, industrianläggningar,fritidsanläggningar eller hotellkomplex som kan antas medföra en betydandemiljöpåverkan. Som påpekats av någon remissinstans är dock dennauppräkning inte helt klar och innebär en viss diskrepans i förhällande tilldirektivet. De fall som skall medföra miljökonsekvensbeskrivningar bör iställetpreciseras till fall när mark används för industriändamål, ny sammanhållenbebyggelse, skidliftar eller kabinbanor, hotellkomplex eller fritidsbyar ellerpermanenta täv- lings-eller teslbanor för bilar eller motorcyklar. Detta bör medföra en kon- Prop. 1992/93:60 sekvensändring i 8 kap. 2 § PBL såvitt avser bygglovsplikt förkabinbanor. Som föreslagits i promemorian bör reglerna ommiljökonsekvensbeskrivningar anknytas till elt krav på obligatoriska program i5 kap. 18 § PBL. Programmet skall sammanfatta vilka utgångspunkter och mälsom bör gälla för detaljplanen och kan också ange rekommendationer för bebyggelsensutveckling och för utformning av miljön inom planområdet. Den miljökonsekvensbeskrivning,som skall knytas till programmet, skall enligt 5 kap. 3 § naturresurslagenmöjliggöra en samlad bedömning av konsekvenserna för miljön, hälsan ochhushållningen med naturresurser. Enligt förordningen (1991:738) ommiljökonsekvensbeskrivningar skall dessa bl.a. innehålla en motiveradredovisning av alternativa lokaliseringar och utformningar av en tänkt åtgärd. Det finns i det här sammanhanget anledning att understrykaviklen av det planeringsunderlag som en miljökonsekvensbeskrivning utgör underhela planprocessen. För att arbetet med en miljökonsekvensbeskrivning skallkunna ge ett så bra underlag som möjligt bör del påbörjas redan under arbetetmed översiktsplanen och utvecklas successivt under detaljplanens programskede.För att ge fullt utbyte bör emellertid miljökonsekvensbeskrivningenkompletteras parallellt med färdigställandet av detaljplanen. Regeringen delar ochNaturvårdsverkets uppfattning att översiktsplanen i mänga fall bör varatillräcklig som program för detaljplaneläggning. Det är inget som i principhindrar att en redovisning av översiktsplanens innehåll anses uppfylla kravetpå program som följer av vårt förslag. Nägon uttrycklig lagreglering av detlaerfordras inte. I sädana fall tillkommer utarbetandet av enmiljökonsekvensbeskrivning som en komplettering till en översiktsplan när ensådan plan kan anses motsvara kraven på program för delaljplaneläggning. I EG-direktivet finns i bilaga 2 angivna projekt för vilkaskall finnas möjlighet att kräva miljökonsekvensbeskrivning innan tillståndges om medlemsstaterna anser att delta krävs pä grund av projektels karaktär.Om det kan antas medföra en betydande miljöpåverkan bl.a. på grund av sin art,storlek eller lokalisering, skall en miljökonsekvensbeskrivning göras. I direktivelsbilaga 2 upptas anläggning av vattenledningar över långa avstånd. Dettaregleras i svensk lagstiftning i va-lagen. I den lagen finns inga bestämmelserom miljökonsekvensbeskrivningar. Därför föreslås i promemorian att enbestämmelse om krav pä sädana införs i lagen. är tveksamma till behovet att i va-lagen införa en bestämmelse om krav på miljökonsekvensbeskriv ningar. Vattenöverdomstolen ifrågasätter om inte del behov av miljökonse kvensbeskrivningar som möjligen kan föreligga i fråga om va-anläggningar blir tillräckligt tillgodosett genom den i promemorian föreslagna ändringen i 5 kap. 18 § . menar att eftersom alla va-anläggningar med betydande miljöpåverkan prövas enligt reglerna i miljöskyddslagen, där det redan finns ett krav pä miljökonsekvensbeskriv ning, det saknas behov av en ändring i va-lagen i samband med . i anser att det inte finns skäl att generellt kräva miljökonsekvensbeskrivningar vid planering av allmänna va-anläggningar 23 utankravet bör endast avse större allmänna va-anläggningar som kan antas Prop.1992/93:60 medföra en betydande miljöpåverkan exempelvis vattenledningar överlånga avstånd. Prövningen enligt miljöskyddslagen avser inte ledningarnasom sädana utan tar sikte på utsläppen från avloppen. Det ligger väl i linjemed säkerhetskraven i 12 § va-lagen att införa regler ommiljökonsekvensbeskrivningar. Regeringens bedömning är därför att det krävs enbestämmelse om miljökonsekvensbeskrivningar i va-lagen för att uppfylladirektivet. Kravet bör dock i enlighet med direktivet begränsas till attomfatta anläggningar som kan antas ha en betydande miljöpåverkan. I det aktuella direktivet och i departementspromemorianfinns också krav på miljökonsekvensbeskrivningar för järnvägslinjer förfjärrtrafik och för spårvägar, upphöjda eller underjordiska järnvägar, hängbanoreller liknande banor av speciell typ som endast eller i huvudsak används förpassage-rartrafik om de har en betydande miljöpåverkan. I promemorian föreslås att en ny paragraf skall införas i4 kap. NRL, 1 a §, för att uppfylla direktivets krav angående denna spårbundnatrafik. Enligt förslaget skulle tillstånd krävas av regeringen för att byggajärnvägslinjer för fjärrtrafik samt för anläggningar för annan spårbundentrafik som kan antas medföra en betydande miljöpåverkan. Därmed skulle dessaomfattas av kravet pä miljökonsekvensbeskrivningar som gäller alla ansökningarom tillstånd enligt 4 kap. NRL. Regeringen kan redan nu med stöd av 4 kap. 2 § NRL prövaanläggningar som kan antas få betydande omfattning eller bli av ingripandebeskaffenhet. I sädana ärenden finns det krav på miljökonsekvensbeskrivning.Därmed uppfylls dock inte det obligatoriska kravet påmiljökonsekvensbeskrivning för järnvägar för fjärrtrafik enligt direktivet. I promemorian anges också att det finns ettutredningsförslag (Ds 1989:69) till en ny lag om markanvändning för järnväg -en banlag - som bereds i . Detta lagförslaginnehåller bestämmelser om miljökonsekvensbeskrivningar. I promemorian angesatt om detta förslag leder till lagstiftning kan direktivet bli uppfyllt utansärskilda regler i NRL. De flesta remissinstansema förespråkar alternativet att ensärskild banlag införs. ställer sig helt avvisande till etttillägg i NRL och förordar i stället en banlag med bestämmelser om miljökonsekvensbeskrivningar.Banverket förespråkar också en särskild banlag. kan endast i andrahand tänka sig en prövning enligt NRL. Denna bör då endast omfatta projekt dären betydande påverkan på miljön kan antas. anser att förslaget omändring i NRL bryter det mönster som präglar 4 kap. NRL men eftersom detsaknas annan möjlighet till tidig prövning av järnvägar anser verket förslagetändå acceptabelt som en temporär lösning. anser det angelägetatt en särskild banlag utarbetas. I awaktan på detta ansernaturvärdsverket att alternativet att göra järnvägar prövningspliktiga enligtmiljöskyddslagen är att föredra framför en prövningsplikt enligt NRL. Beredningen av utredningsförslaget Markanvändning förjärnväg pågår alljämt i . Regeringen har dock för avsikt alt 24 till överlämna en proposition om lagommarkanvändning för järn- Prop. 1992/93:60 väg . Avsikten är atti lagen föra in regler om lokalisering av järnvägar. Lagen kommer att knytastill NRL och innehålla krav pä miljökonsekvensbeskrivningar. Sädanabeskrivningar bör komma in på ett tidigt skede i beslutsprocessen. Genom denlagsliftning som då kominer att föresläs kommer kraven i EG-direktivet attvara uppfyllda. Lagen kan träda i kraft tidigast .