prop · GF03128 · 1992-01-01 00:00:00 — Det kan hända att man på vissa håll skulle ta hänsyn till vilket avgörande som meddelats först eller vilket som tidigast vunnit laga kraft. För egen del känner jag sympati för att låta det inhemska avgörandet gälla framför det andra. En sådan lösning skulle harmoniera med bestämmelsen i artikel 27.3. Jag vill dock inte låsa svensk rätts ståndpunkt i denna fråga genom att införa en lagregel som kan visa sig vara oförenlig med rättsutvecklingen på ett internationellt plan. I praktiken rör det sig sannolikt om extrema undantagsfall. Problemet bör utan vidare kunna överlämnas till rättstillämpningen. 3.3.6 Den nordiska verkställighetslagstiftningen Mitt förslag: I avvaktan på en mera genomgripande översyn av den nordiska verkställighetslagstiftningen skall de nu gällande reglerna kompletteras med en bestämmelse om att de inte gäller i den mån den nya inkorporeringslagen är tillämplig. Det skall också införas en ny regel om att danska och norska exigibla skuldebrev skall kunna utgöra grund för verkställighet i . Promemorians förslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna: Endast en remissinstans har berört de nordiska frågorna. Man har därvid framhållit vikten av att den nordiska lagstiftningen på området anpassas till bestämmelser. Skälen för mitt förslag: I artikel 55 i finns en uppräkning av mellanstatliga konventioner som träder tillbaka till förmån för bestämmelser. Bland dessa konventioner ingår konvention mellan , , , och om erkännande och verkställighet av domar och konvention mellan samma länder om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område. konvention ersätter den . inte har tillträtt konvention är konvention är alltjämt tillämplig i förhållande till . Av artikel 56 i framgår att de i artikel 55 uppräknade konventionerna skall fortsätta att gälla i den mån de har ett vidare tillämpningsområde än . nordiska verkställighetskonvention är en ramkonvention som huvudsakligen hänvisar till ensartade nordiska lagar på området, för del lagen (1977:595) om erkännande och verkställighet av nordiska domar på privaträttens område. Den nordiska lagstiftningen har ett vidare tillämpningsområde och omfattar dessutom fler exekutionstitlar än . Redan av dessa skäl kommer den nordiska lagstiftningen att behövas också i fortsättningen. Den nordiska lagstiftningen rör bara frågor om erkännande och verkställighet, inte frågor om domstols behörighet (med undantag av en bestämmelse om litispendens). Bl.a. följande måltyper omfattas inte av men väl av den nordiska lagstiftningen.dom eller förlikning rörande vårdnad om eller rätt till umgänge med barn m.m. (6 § jämförd med 7 § första stycket punkten 2)dom eller förlikning som skall gälla i ett annat nordiskt land enligt konvention med , , och innehållande internationellt privaträttsliga bestämmelser om äktenskap, adoption och förmynderskap (7 § första stycket punkten 1)dom eller förlikning angående rätt till arv eller testamente, efterlevande makes rätt, boutredning eller skifte med anledning av dödsfall eller ansvarighet för den dödes gäld i vissa fall (7 § första stycket punkten 5)dom eller förlikning angående rättshandlings eller annan åtgärds ogiltighet eller återgång av konkurs eller förhandling om offentligt ackord utan konkurs i vissa fall (7 § första stycket punkten 6 d)beslut om ersättning för rättegångskostnad i brottmål om ersättningen skall utgå till enskild part och i de tvistemål som inte omfattas av (jfr 2 § första stycket punkten 4)beslut om ersättning till vittne och sakkunnig i brottmål och i de tvistemål som inte omfattas av (jfr 2 § första stycket punkten 5)beslut om återbetalning till staten av förskott som utbetalats till vittne, målsägande och part (2 § första stycket punkten 6). De exekutionstitlar som omfattas av den nordiska lagstiftningen men som inte berörs av ärför del ''''''''udenretligt forlig'''''''' som under vissa förutsättningar verkställs i (liksom i och ) enligt 5 § punkten 2 och 10 § andra stycket, exigibla skuldebrev som under vissa förutsättningar verkställs i och men inte i samt växlar och checkar som under vissa förutsättningar verkställs i men inte i och ;för del beslut av finsk exekutiv myndighet varigenom köpare eller säljare har ålagts betalningsskyldighet i samband med återtagning av gods som har sålts på avbetalning som under vissa förutsättningar verkställs i (liksom i och ) enligt 5 § punkten 3 (finsk överexekutors lagsökningsutslag liksom finsk betalningsorder -- 2 § punkterna 1 och 2 -- kommer däremot att falla under );för del exigibla skuldebrev som under vissa förutsättningar verkställs i och men inte i och av norsk åklagarmyndighet utfärdat föreläggande om ersättningsskyldighet som under vissa förutsättningar erkänns och verkställs i (liksom i och ) enligt 2 § första stycket punkten 3. Från norsk sida finns önskemål om att växlar och checkar som blir verkställbara i enligt en beslutad ny exekutionsordning skall bli verkställbara även i övriga nordiska länder. Svenska utslag i mål om betalningsföreläggande och handräckning kommer inte att omfattas av eftersom de meddelas av kronofogdemyndighet och inte av domstol (se avsnitt 3.3.5). Dessa utslag kan inte heller verkställas med stöd av den samnordiska lagstiftningen i dess nuvarande skick. Nordiska överläggningar som syftar till att anpassa den nordiska verkställighetslagstiftningen till och den nya svenska summariska processen har inletts. En första fråga under dessa överläggningar är att klargöra om 1977 års konvention skall revideras eller om det nordiska samarbetet på området skall bygga på samnordisk lagstiftning, utan formliga konventionsåtaganden. En utgångspunkt för överläggningarna är att se till att de måltyper och de exekutionstitlar som inte omfattas av blir föremål för en så omfattande och enhetlig nordisk reglering som möjligt. Den internationella familjerätten övervägs inom på grundval av tre betänkanden, (SOU 1987:18) Internationella familjerättsfrågor, (SOU 1987:73) Internationella förmynderskapsfrågor och (SOU 1989:100) Adoptionsfrågor. En del av de frågor som behandlas i betänkandena har brutits ut och gjorts till föremål för delreformer (se bl.a. lagen 1988:1321 om nordiska rättsförhållanden rörande förvaltarskap enligt m.m. och lagen 1990:272 om vissa internationella frågor rörande makars förmögenhetsförhållanden). Frågor om internationell familjerätt kommer allteftersom att diskuteras i en nordisk arbetsgrupp för internationella familjerättsfrågor som inrättades av den nordiska ämbetsmannakommittén för lagstiftningsfrågor. Man kommer därvid att ta upp inte bara lagvals- och domsrättsfrågor utan även frågor om erkännande och verkställighet på familjerättens område. Arbetet med att reformera den internationella familjerätten kan inte beräknas vara slutfört . Det blir därför nödvändigt att tills vidare behålla de regler om erkännande och verkställighet av olika familjerättsavgöranden som finns nordiska lagstiftning. När det gäller olika exekutionstitlar som faller utanför och som därför borde regleras i den nordiska verkställighetslagstiftningen, har , och förklarat sig villiga att ändra sin lagstiftning för att möjliggöra erkännande och verkställighet av svenska utslag i mål om betalningsföreläggande och vanlig handräckning. För del kan det bli aktuellt att ompröva inställningen till de danska och norska exigibla skuldebreven. och har också anledning att överväga möjligheterna av att verkställa danska växlar och checkar mot bakgrund av att dessa kan verkställas i . Likaså bör , och överväga detsamma beträffande norska växlar och checkar. Det kan beräknas ta ytterligare någon tid innan överläggningarna rörande den nordiska verkställighetslagstiftningen kan slutföras. I avvaktan härpå bör nordiska verkställighetslag ändras för att klargöra att den är tillämplig endast i den mån inte är det. Jag är vidare beredd att redan nu inta en ändrad attityd till de norska och danska exigibla skuldebreven. I förarbetena till nordiska verkställighetslag förklarades den restriktiva attityd som intagit till de danska och norska exigibla gäldsbreven bl.a. med olikheterna mellan ländernas system för verkställighet av domar; verkställigheten i och handhas av namsretten resp. fogderetten och dessa kan pröva eventuella invändningar från gäldenären och tvister parterna emellan under själva verkställighetsförfarandet. Också principiella betänkligheter mot att utan vidare godta skuldförbindelser som underlag för verkställighet anfördes (prop. 1976/77:128 s. 21 och 41). För sådana skuldebrev gäller bl.a. att gäldenären redan vid skuldebrevets tillkomst medger att det får verkställas utan föregående domstolsförfarande. Till skillnad från vad som gäller i fråga om danskt udenretligt forlig -- som är verkställbart i -- är skulden inte nödvändigtvis förfallen till betalning för handlingens tillkomst. I fråga om de norska skuldebreven gäller som regel att gäldenärens underskrift skall vara bestyrkt eller bekräftad på visst sätt, t.ex. av publicus. När det gäller de danska skuldebreven ställs inte några motsvarande krav. Det kan nämnas att anledningen till att de norska skuldebreven inte omfattas av regleringen i artikel 50 om s.k. officiella handlingar är att bekräftelsen inskränker sig till att avse underskriften. Såväl de danska som de norska skuldebreven godtas för verkställighet i övriga nordiska länder. Däremot tillerkänns de ingen rättskraft. I gäller som förutsättning för verkställighet att gäldenären undertecknade handlingen i fråga i resp. och att han då hade hemvist i just denna stat. Motsvarande krav ställs upp i den norska och danska lagen. I gäller därutöver att ansökan om verkställighet inte får bifallas utan att gäldenären beretts tillfälle att yttra sig över ansökningen. Om gäldenären kommer in med ett bestridande som inte är uppenbart ogrundat skall ansökningen avslås. Dessa villkor överensstämmer med vad som gäller för verkställighet i av danskt udenretligt forlig enligt 10 § andra stycket lag. Den norska lagen innehåller inte samma begränsningar som den finländska utan föreskriver att gäldenären skall beredas tillfälle att yttra sig över en ansökan om verkställighet av ett danskt skuldebrev, såvida inte särskilda skäl talar mot detta. Den danska lagen innehåller inga särregler för de norska skuldebreven över huvud taget. Som jag redan påpekat är det angeläget att söka få till stånd en så enhetlig och omfattande nordisk reglering som möjligt på detta område. Samarbetet de nordiska länderna emellan bygger på ett särskilt förtroende för rättssystemen i de olika länderna och utgångspunkten borde därför vara att en exekutionstitel som kan verkställas i det land där den tillkommit också skall kunna verkställas i andra nordiska länder, om gäldenären inte därigenom försätts i ett sämre läge än han skulle ha i det förstnämnda landet. Den omständigheten att övriga nordiska länder har godtagit de aktuella exekutionstitlarna för verkställighet talar starkt för att bör kunna göra detsamma. Jag föreslår mot denna bakgrund att bestämmelser om att danska och norska exigibla skuldebrev skall kunna utgöra grund för verkställighet i redan nu fogas till lag och att bestämmelserna utformas efter mönster av de redovisade finländska bestämmelserna härom, dvs. i överensstämmelse med vad som enligt 10 § andra stycket lag redan gäller vid verkställighet i av danskt udenretligt forlig. Härigenom blir också den svenska regleringen enhetlig när det gäller förutsättningarna för verkställighet av danskt udenretligt forlig och danska och norska exigibla skuldebrev. Frågan om verkställighet av danska och norska växlar och checkar bör däremot beredas ytterligare mellan de nordiska länderna. Jag vill i detta sammanhang nämna att konventioner som på särskilda områden reglerar frågor av det slag som behandlas i gäller framför (artikel 57.1). Det innebär att t.ex. nordiska konvention om indrivning av underhållsbidrag inte påverkas av att de nordiska länderna tillträder . 3.3.7 Följdändringar i annan lagstiftning Mitt förslag: De lagar som rör erkännande och verkställighet av schweiziska resp. österrikiska domar skall tills vidare kompletteras med en bestämmelse om att lagen inte gäller i den mån den nya inkorporeringslagen är tillämplig. Motsvarande bestämmelse skall införas i vissa forumregler i sjölagen och sjömanslagen. Promemorians förslag: Överensstämmer med mitt förslag. Promemorian innehåller dock inget förslag till lagtext beträffande ändringen i sjölagen. Remissinstanserna: har, mot bakgrund av att innehåller en del bestämmelser av sjörättslig natur, ifrågasatt om det inte av praktiska skäl vore lämpligt att i sjölagen införa en hänvisning till eller erinran om dessa bestämmelser. anser för sin del att sjömanslagens förbud mot att dra tvist om anställningsförhållande inför utländsk myndighet helt bör upphävas. De schweiziska och österrikiska verkställighetslagarna Av artikel 55 i framgår att denna konvention ersätter bl.a. konvention mellan och om erkännande och verkställighet av domar och skiljedomar och konvention mellan och om erkännande och verkställighet på privaträttens område. Enligt artikel 56 skall dock dessa konventioner fortsätta att gälla i den mån konventionen i fråga har ett vidare tillämpningsområde än . Konventionerna med och har införlivats med svensk rätt genom särskilda lagar resp. 1983. Den schweiziska konventionen har ett vidare tillämpningsområde än i och med att den omfattar även familjerättsliga frågor. Tillämpningsområdet för den österrikiska konventionen torde däremot i princip falla inom ramen för . Den torde därför helt upphöra att gälla i och med att träder i kraft mellan och . Tillträdet till innebär alltså att och lagar bör ändras resp. upphävas. Innan så sker bör ha överläggningar med och . I avvaktan härpå bör en regel föras in i dessa lagar som medför att de inte skall tillämpas i den mån gäller. I 337 § andra stycket sjölagen finns regler om domstols behörighet i mål som gäller avtal om befordran av passagerare eller resgods. Enligt dessa regler får talan i sådana mål under vissa förutsättningar väckas vid domstol i den stat där käranden har sitt hemvist eller eljest är varaktigt bosatt resp. i den stat där befordringsavtalet träffades. Bestämmelserna grundar sig Atenkonvention om befordran till sjöss av passagerare och deras resgods. har inte tillträtt Atenkonventionen utan har i stället i väsentliga delar anpassat sin lagstiftning till denna (se prop. 1982/83:159). Av artikel 57.1 framgår att en förutsättning för att skall kunna fortsätta att tillämpa dessa bestämmelser i sjölagen är att har tillträtt Atenkonventionen. En konflikt kan därför uppstå mellan 337 § andra stycket sjölagen och behörighetsregler. Denna fråga och angränsande spörsmål har utförligt behandlats i promemorian (Ds 1991:70) angående tillträde till konvention om kvarstad och liknande säkerhetsåtgärder på havsgående fartyg (arrestkonventionen). I den promemorian föreslås olika ändringar i 337 § sjölagen, bl.a. att dess bestämmelser inte skall gälla om annat följer av . Eftersom kan komma att träda i kraft före arrestkonventionen bör en sådan komplettering av paragrafen genomföras redan i detta sammanhang. Härigenom torde också de av framförda synpunkterna vara tillgodosedda. De förslag till ytterligare ändringar i 337 § sjölagen som lagts fram i den nämnda promemorian kommer att tas upp i samband med behandlingen av frågan om tillträde till arrestkonventionen (jfr avsnitt 2.6 och vid artikel 54 A i avsnitt 5). Promemorian har remissbehandlats. En lagrådsremiss rörande de frågor som behandlas i promemorian håller på att utarbetas inom . I sammanhanget bör också nämnas att sjölagen är föremål för en mera vittomfattande översyn. har i betänkandet (SOU 1990:13) Översyn av sjölagen 2 behandlat bl.a. forumreglerna i sjömål. Betänkandet har remissbehandlats. Frågan om en mera genomgripande sjölagsreform övervägs inom . I 14 § sjömanslagen föreskrivs att tvist om anställningsförhållande inte får dras inför utländsk myndighet. Artikel Vb i Protokoll Nr 1 till innehåller en särbestämmelse om tvister mellan befälhavare och besättningsmedlem på havsgående fartyg som är registrerat i något av vissa uppräknade länder, bl.a. , och . Enligt denna bestämmelse skall domstol i annan konventionsstat undersöka om den diplomatiska eller konsulära tjänsteman som är ansvarig för fartyget har blivit underrättad om tvisten. Domstolen skall sedan låta målet vila tills underrättelse har skett. Den skall avvisa målet, om tjänstemannen förklarar att han har utövat de befogenheter som han har enligt konsulär konvention eller, om någon sådan konvention inte finns, inom den utsatta tiden har gjort invändning om domstolens behörighet. Genom sjömanslag slopades en tidigare legal behörighet för befälhavare att ingå anställningsavtal på redarens vägnar. Sådana avtal ingås numera i allmänhet med rederierna. Likaså slopades en regel om konsuls behörighet att pröva anställningstvister på utländsk ort. De övriga nordiska sjömanslagarna är oförändrade i denna del. Det är mot denna bakgrund tveksamt om bestämmelsen i artikel Vb över huvud taget kommer att få någon betydelse för . Tvister som gäller anställningsförhållande kommer därmed att falla under allmänna regler, vilket innebär att sådana tvister kan komma att bli prövade av utländsk domstol. Härvid bör dock beaktas de skyddsregler som är uppställda till skydd för den anställde i artikel 5.1 och artikel 17.5. Det uppstår därmed en konflikt mellan och regeln i 14 § sjömanslagen. Denna lag är föremål för översyn. sjömanslagsutredning (K 1990:01) har i betänkandet (SOU 1991:103) En ny sjömanslagstiftning föreslagit att 14 § sjömanslagen helt upphävs. Samma uppfattning har, som nämnts, kommit till uttryck i utredningens remissvar i förevarande lagstiftningsärende. Betänkandet är på remiss. Frågan huruvida 14 § sjömanslagen helt skall upphävas bör avgöras i samband med den mera heltäckande översyn av lagen som är på gång. Jag vill därför inte föreslå att vi tar ett sådant steg. I avvaktan på att att översynen slutförs måste dock paragrafen anpassas till regler. Detta kan lämpligen ske genom att den kompletteras med en bestämmelse om att förbudet i fråga inte gäller i den mån bestämmelser föreskriver annat. Jag har i denna fråga samrått med chefen för . Av artikel 57.1 i framgår att den speciella internationella verkställighetslagstiftningen inte påverkas av konventionen. Den svenska lagstiftning som gäller exempelvis familjerättsliga underhållsbidrag behöver således inte ändras. Tillträdet till aktualiserar också frågan, om utsökningsbalkens bestämmelser om ställande av säkerhet får tillämpas i förhållande till parter från någon annan konventionsstat. Av artikel 45 framgår att säkerhet, borgen, deposition och liknande inte får begäras på ett diskriminerande sätt av den som söker verkställighet av en utländsk dom. Bestämmelserna i utsökningsbalken tar dock inte hänsyn till parternas nationalitet, hemvist eller vistelseort. De kan därför kvarstå oförändrade. Vissa bestämmelser i skapar behov av särskilda föreskrifter av praktisk natur, som kan ges lägre dignitet än lag. Sålunda bör regeringen meddela föreskrifter om utfärdande av äkthetsbevis för att den som ansöker om verkställighet av en svensk dom utomlands skall kunna uppfylla kraven i artikel 46.1, liksom de kompletterande föreskrifter som eventuellt kan behövas för att bevis om delgivning bevaras i tillräcklig utsträckning (jfr artikel 27.2 och artikel 46.2). Vidare bör regeringen meddela föreskrifter om utfärdande av intyg om att en meddelad dom är verkställbar i , så att den som ansöker om verkställighet av en svensk dom i en annan konventionsstat skall kunna uppfylla kravet i artikel 47.1. Däremot krävs inga särskilda föreskrifter med anledning av kravet i samma artikel på att sökanden skall visa att domen delgivits motparten; det får ankomma på sökanden att själv ombesörja denna delgivning och att förete bevis om detta. Av artikel 61.4 framgår att träder i kraft i den tredje kalendermånaden efter det att ratifikationsinstrumentet har deponerats hos det schweiziska federala rådet. Det är därför inte möjligt att säkert ange konventionen kan träda i kraft för del. Ikraftträdandet av förslaget till ändring i den österrikiska verkställighetslagen beror inte bara på när tillträder konventionen utan också på när gör det. Den föreslagna lagstiftningen bör därför träda i kraft den dag regeringen bestämmer. 3.4 Konventionens praktiska tillämpning Under remissbehandlingen har från flera håll framskymtat en oro inför konventionens praktiska tillämpning. Denna oro har kommit till uttryck på olika sätt. En del remissinstanser pekar på behovet av information och utbildning. Andra efterlyser preciseringar i intern svensk lagstiftning eller klargörande motivuttalanden i olika frågor. Jag vill mot denna bakgrund göra en del påpekanden. Protokoll Nr 2 och två av de till konventionen fogade förklaringarna innehåller bestämmelser som syftar till en enhetlig tolkning av konventionen. I preambeln till Protokoll Nr 2 har konventionsstaterna t.ex. förklarat sig medvetna om avgöranden angående tolkningen av Brysselkonventionen intill tidpunkten för undertecknandet av . Av artikel 1 i samma protokoll framgår att konventionsstaternas domstolar skall ta tillbörlig hänsyn till varandras avgöranden. I förklaringarna görs liknande uttalanden med avseende på och domstolarna i EFTA- länderna. Vid tolkningen av bestämmelserna i kan svensk domstol alltså komma att ta hänsyn till normer som fastslagits av eller domstolar i de andra konventionsstaterna. Av EG- domstolens praxis framgår att bestämmelserna ofta -- dock inte alltid -- skall tolkas autonomt, dvs. ur ett övergripande perspektiv, och inte enligt nationella normer. Jag har tidigare utvecklat dessa frågor (avsnitt 2.11) och kommer strax att behandla dem ytterligare (inledningen till avsnitt 5). Mot denna bakgrund kan konstateras att det ligger en fara i att lagstiftningsvägen precisera svensk rätts ståndpunkt i de frågor som berörs i konventionen. Det är ju långtifrån givet att en sådan lagbestämmelse kommer att vara förenlig med utländska domar som vi åtagit oss att ta hänsyn till. Motsvarande synpunkter gör sig gällande med avseende på motivuttalanden. Jag är därför ganska återhållsam med sådana uttalanden. Konventionsstaterna kommer att inrätta ett system för informationsutbyte rörande domar som meddelats enligt och Brysselkonventionen. Uppgiften som förmedlande organ kommer i sannolikt att läggas på . I uppgiften ingår att sammanställa materialet och distribuera det till domstolarna. Eftersom är förhållandevis ny, är den litteratur som behandlar konventionen ganska knapphändig. Däremot finns en rikhaltig doktrin när det gäller Brysselkonventionen. De förpliktelser som följer av att verkställa utländska domar medför inga nya direkta kostnader för det allmänna såvitt gäller domar som har meddelats i de nordiska länderna, i och i . De verkställs redan i efter en prövning vid kronofogdemyndigheten såvitt gäller nordiska domar och efter en exekvaturprövning vid såvitt gäller schweiziska och österrikiska domar. Ett svenskt tillträde till konventionen medför visserligen nya uppgifter för och högsta domstolen genom att exekvaturprövningen där kommer kommer att omfatta också nordiska domar och domar från alla , om konventionen får den avsedda anslutningen. Vid en bedömning av resursbehovet bör dock beaktas att exekvaturprövningen är begränsad och föga resurskrävande jämfört med den fullständiga prövning som äger rum i en vanlig rättegång, dvs. det alternativ som står borgenärerna till buds enligt gällande regler. har i sitt remissvar anfört att hovrätten kan komma att behöva ökade resurser till följd av tillträdet till konventionen. Min bedömning är att den nya uppgiften som exekvaturorgan enligt åtminstone i ett inledande skede kan fullgöras inom ramen för redan tillgängliga resurser. Frågan får naturligtvis utvärderas sedan konventionen varit i kraft .