prop · GF0340 · 1992-01-01 00:00:00 — En hänvisning bör därför göras i 22 kap. 12 § AFL till 3 kap. 12 § samma lag. Regler för beräkning av sjukpenning och sjuklön till fosterförälder berörs även i avsnitt 3.2. 3.1 Ändring av sjukpenninggrundande inkomst Mitt förslag: skall ändra en försäkrads sjuk- penninggrundande inkomst (SGI) fr.o.m. den dag då kassan fått kännedom om att hans inkomstförhållanden, arbetstid eller andra omständigheter har undergått ändring av betydelse för rätten till sjukpenning eller för sjukpenningens storlek. Om sjukpenning skall utges i omedelbar anslutning till en sjuk- löneperiod, skall ändringen av SGI dock alltid gälla fr.o.m. med sjukpenning. Detsamma skall gälla när sjukpenning skall utges jämsides med sjuklön. Skälen för mitt förslag: I 3 kap. 5 § första stycket AFL föreskrivs att skall ompröva en försäkrads SGI bl.a. när kassan fått kännedom om att den försäkrades inkomstförhållanden m.m. har under- gått ändring av betydelse för rätten till sjukpenning eller för sjukpen- ningens storlek. Den försäkrade är enligt 6 § samma kap. skyldig att så snart det kan ske och senast anmäla sådan ändring i sina inkomstförhållanden m.m. som påverkar rätten till sjukpenning eller sjukpenningens storlek. Sedan den försäkrade anmält ändrad inkomst till får enligt 3 kap. 5 § andra stycket ändring av hans SGI inte ske förrän efter det kassan fått kännedom om in- komständringen. Undantag gäller dock i vissa fall, t.ex. när den försäk- rade beviljas förtidspension. Ändring av SGI skall då ske så snart an- ledning till ändringen uppkommit. har beslutat om införande av en lagstadgad rätt till sjuklön (prop. 1990/91:181, SfU18, rskr. Reglerna i lagen (1991:1047) om sjuklön, som träder i kraft , innebär att en arbetstagare ges rätt att av ett sjuk- domsfall (sjuklöneperioden) behålla viss andel av den lön och de andra anställningsförmåner som han går miste om till följd av sjukdomen. Andelen utgör, utom för arbetstagare med omfattande korttidsfrånvaro, med sjuklön och . Rätt till sjukpenning, föräldrapenning m.m. föreligger inte . Om sjukdomsfallet fortsätter efter sjuklöneperioden skall försäkrings- kassan - efter anmälan av arbetsgivaren - pröva arbetstagarens rätt till sjukersättning enligt bestämmelserna i . Ersättningens storlek blir då beroende bl.a. av storleken på den SGI som fast- ställt. Som redovisats skall enligt gällande regler en ändring av den försäkrades SGI inte ske förrän efter det fått kännedom om att inkomsten ändrats. En försäkrad som underlåtit att anmäla ändrad inkomst och vid sjuklöneperiodens slut står kvar i en för låg SGI kommer till följd härav att få sänkt sjukersätt- ning. En sådan ordning är inte tillfredsställande. Några administrativa hinder för att slopa väntetiden innan en SGI-ändring får verkan förelig- ger inte. Jag anser därför att det finns skäl att slopa kravet i 3 kap. 5 § andra stycket AFL om att det skall förflyta innan en ändring av SGI kan ske. Detta förslag får betydelse också för andra förmåner som fast- ställs på grundval av SGI. Följden av en sådan ändring kan bli en viss fördröjning vid utbetalning av ersättning till försäkrade som i ett ersättningsärende anmäler ändrad inkomst. Om inkomständringen föranleder att företa en inkomstutredning som kan förutses ge upphov till en icke obetydlig försening av utbetalningen finns emellertid möjlighet att med stöd av 20 kap. 2 a § AFL meddela ett provisoriskt beslut. En arbetsgivare skall enligt 12 § första stycket lagen om sjuklön till anmäla sjukdomsfall som har gett arbetstagare hos honom rätt till sjuklön, om sjukperioden och anställningen fortsätter efter sjuklöneperiodens utgång. Anmälan skall göras inom sju kalender- dagar från denna tidpunkt. För att undvika att en ändring av SGI och därmed att sjukpenningens storlek vid övergången från sjuklön till sjukpenning blir beroende av när får en impuls till ändring - vilket torde ske tidigast då kassan får uppgift om sjukdomsfallet från arbetsgivaren - bör en sär- regel införas i 3 kap. 5 § AFL av innebörd att ändring i dessa fall av den försäkrades SGI skall få giltighet fr.o.m. med sjuk- penning. Denna regel bör gälla de fall då sjukpenning skall utges i omedelbar anslutning till en sjuklöneperiod. Också i situationer då sjuklön och sjukpenning skall utges (se under avsnitt 3.2) kan det på likartat sätt vara av betydelse att en SGI-ändring får verkan redan från första sjukpenningdagen. Den före- slagna särregeln bör därför omfatta också sådana fall. En fråga som har anknytning till det föregående och som socialförsäk- ringsutskottet tagit upp i betänkandet (1990/91:SfU9) Vissa ändringar i sjukförsäkringen m.m. är möjligheten att slopa förhandsregistreringen av SGI. Utskottet ansåg att denna möjlighet skulle utredas närmare. Detta gav som sin mening regeringen till känna (rskr. Frågan bereds inom och jag avser att återkomma till med ett förslag . Endast den som omfattas av ett anställningsförhållande har rätt till sjuklön enligt sjuklönelagen. Angående gränsdragningen mellan arbets- tagare å ena sidan och olika former av uppdragstagare och självständiga företagare å den andra har i förarbetena (prop. 1990/91:181 s. 67) ut- talats bl.a. att den torde, så som allmänt sker i t.ex. arbetsdoms- tolens praxis, få göras på grundval av en helhetsbedömning av avtalet mellan parterna och övriga omständigheter i fallet. Om avgränsnings- frågan är svårbedömd kan det finnas skäl för att till- lämpa 20 kap. 2 a § första meningen AFL. Enligt detta lagrum skall kassan, om det inte utan betydande dröjsmål kan avgöras om rätt till ersättning enligt AFL föreligger men det finns sannolika skäl för att en sådan rätt finns, besluta att ersättning skall betalas ut med skäligt belopp om detta är av väsentlig betydelse för den försäkrade (nämnda prop. s. 89). I anslutning till dessa frågor har socialförsäkringsutskottet i betänkan- det (1990/91:SfU18) Sjuklön m.m. anfört att regeringen bör närmare överväga möjligheterna att lösa de problem som gränsdragningen mellan arbetstagar- och uppdragstagarbegreppen kan ge upphov till i det före- slagna sjuklönesystemet samt återkomma till med de förslag som övervägandena ger anledning till. Vad utskottet anfört i denna del beslöt att ge regeringen till känna (rskr. Den beredning som fordras för att åtstadkomma en lösning på vissa frågor kring arbetstagarbegreppet är ännu inte genomförd. Sedan be- hövligt underlag för regeringens ställningstagande har tagits fram avser jag att återkomma till regeringen med förslag till åtgärd. Jag vill i an- slutning härtill peka på att försäkringskassorna - även om de enligt gällande regler inte kan lämna bindande förhandsbesked - bör kunna bistå med vägledande upplysningar och synpunkter i en del fall där oklarhet föreligger om den försäkrades ställning i ersättningshänseende. 3.2 Sjukpenningberäkning och årsarbetstid Mitt förslag: En ändring görs i 3 kap. 12 a § AFL i paragrafens lydelse fr.o.m. så att, i de fall sjuklön och sjukpenning skall utges för , årsarbetstiden fastställs med bortseende från beräknat antal timmar i förvärvsarbete hos arbetsgivare som skall svara för sjuklön. Motsvarande ändring görs i 3 kap. 12 § AFL så att, i de fall sjukpenning och fosterbarnsersättning utges , årsar- betstiden fastställs på grundval av beräknat antal timmar i för- värvsarbete som inte omfattar vårduppgiften. Skälen för mitt förslag: Som en följd av det nya systemet med sjuk- lön införs i 3 kap. AFL fr.o.m. en ny paragraf, 12 a §. I denna föreskrivs att, om en arbetsgivare skall svara för sjuklön för som sjukpenning kommer i fråga, sjukpenningens storlek fastställs på grundval av en sjukpenninggrundande inkomst som inte omfattar anställningsförmåner från den arbetsgivaren. Bestämmelsen har tillkommit för att sjukpenning som utges på grund- val t.ex. av annat förvärvsarbete som en arbetsgivare betalar sjuklön inte skall omfatta inkomstbortfallet från anställningen. Bestämmelsen får tillämpning även i fråga sjukpenning på grundval av fosterbarnsvård som en fosterförälder erhåller om han eller hon inte kan fortsätta att vårda barnet . Eftersom även årsarbetstiden har betydelse för sjukpenningens storlek , dvs. av ett sjukdoms- fall, bör bestämmelsen kompletteras så att sjukpenningen i nämnda fall fastställs med bortseende från den årsarbetstid som härrör från an- ställning som berättigar till sjuklön. En motsvarande komplettering bör även göras i 3 kap. 12 § AFL, som gäller situationer då den försäkrade uppbär ersättning för fosterbarnsvård. I dessa fall bör arbetstiden i vårdarbetet inte beaktas vid årsarbetstidens bestämmande. 3.3 Ersättning vid resa i samband med hälso- och sjukvård Mitt förslag: Ersättning för resekostnader i samband med vård- besök hos primärvård som sker inom ramen för lag- reglerad försöksverksamhet eller hos dagverksamhet skall lämnas efter samma regler som gäller vid resa för motsva- rande landstingskommunala vård. Skälen för mitt förslag: Försöksverksamhet med primär- vård kommer att påbörjas på några orter i landet med stöd av en särskild lag (SFS 1991:1136). Nuvarande bestämmelser om ersättning vid sjukresor innefattar inte resor för besök hos primär- vård i regi. Bestämmelsen i 2 kap. 6 § AFL om ersättning för resekostnader i samband med läkarvård eller annan sjukvårdande behandling gäller - frånsett vissa specialfall - sådana behandlingar som avses i 2 eller 5 § samma kapitel, dvs. öppen hälso- och sjukvård som bedrivs av staten, ett landsting eller en kommun som inte tillhör något landsting samt vård och behandling som lämnas av försäkringsanslutna privatpraktiserande läkare eller sjukgymnaster. Den nya lagstiftning som föreskriver skyldighet för sjukvårdshuvudmännen att administrera ersättningarna vid sjukresor (lagen (1991:419) om ersätt- ning vid sjukresor) leder inte till någon ändring i detta hänseende. Det är enligt min mening naturligt att ersättning för resekostnader i samband med primärvård utges i samma ordning och på samma villkor oavsett om en sjukvårdshuvudman (landsting eller motsvarande) eller en primärkommun som ingår i ett landsting svarar för vården. För att möj- liggöra detta bör det införas ett tillägg i 2 kap. 6 § AFL, som gör para- grafen tillämplig också beträffande resekostnader i samband med besök för behandlingar som ges med stöd av lagen om försöksverksamhet med primärkommunal primärvård. övertar kommunerna från landstingen ansvaret för dagsjukvården i samband med dagverksamheter, dock med undantag för läkarvården. Enligt nuvarande ordning kan ersätta en resa för vård och behandling inom dagsjukvården, men bedömningen av sådana ersättningsanspråk är restriktiv. Detta beror i huvudsak på att de insatser som görs inom dagsjukvården av sjuksköterskor och sjukgymnaster ofta är av social karaktär och föranledda av s.k. naturligt åldrande. Dessa insatser är således i stor utsträckning inriktade på att den enskilde skall kunna bo kvar i den egna bostaden. Genom huvudmannaskapsförändringen kommer ersättningsfrågan i ett nytt läge vad gäller resor för äldre till dagsjukvård från de olika sär- skilda boendeformer för service och omvårdnad som kommunerna skall svara för. En resa från detta kommunala boende till kommunens dag- sjukvård får närmast ses som en överflyttningsresa som kommunen får bära det ekonomiska ansvaret för. Detta gäller enligt nuvarande regler för landstingen vid överflyttning av en patient mellan olika vårdinrätt- ningar i regi. Vid resa till och från dagsjukvård för äldre som bor kvar i sin bostad bör dock ersättning för resan kunna lämnas av , på samma grunder som kan utbetala sådan ersättning. För att möjliggöra detta bör tillägg göras i 2 kap. 6 § AFL även i förevaran- de hänseende. 3.4 Sjukpenninggrundande inkomst m.m. i samband med viss utbildning Mitt förslag: Föreskrifterna i AFL om att fastställd SGI inte får sänkas under tid då den försäkrade bedriver vissa studier och om att särskild efterlevandepension skall minskas med timersättning som utges vid vissa studier anpassas med anledning av ändringar i skollagen (1985:1100). görs en rättelse i lagtexten i 3 kap. 5 § AFL. Skälen för mitt förslag: I prop. 1990/91:85 Växa med kunskaper har föreslagits att den kommunala vuxenutbildningen (komvux) får en annan omfattning än tidigare och att svenska för invandrare (sfi) infogas i det offentliga skolväsendet. Svenska för invandrare blir beteckningen på hela den sammanslagna undervisning som föreslagits i prop. 1989/90:102 om reformerad svenskundervisning för vuxna invandrare och som införts . har fattat beslut med anledning av prop. 1990/91:85 (UbU16, rskr. Lagändringarna skall i huvudsakliga delar tillämpas i fråga om utbildning som äger rum efter . Det anförda föran- leder anpassning av föreskrifterna i 3 kap. 5 § tredje stycket AFL om att fastställd SGI inte får sänkas under tid då den försäkrade bedriver vissa studier och 8 kap. 12 § f) AFL om att särskild efterlevandepension skall minskas med timersättning som utges vid vissa studier. Ändringar- na bör träda i kraft . Också föreskrifter i 11 kap. 2 § k) AFL om att timersättning som utges vid vissa studier är pensions- grundande behöver ändras på motsvarande sätt. Detta bör dock av lag- tekniska skäl göras i annat sammanhang. Bestämmelsen i 3 kap. 5 § första stycket b) AFL, som anger att sjuk- penningförsäkringen skall omprövas när vissa pensionsförmåner beviljas den försäkrade eller ändras med hänsyn till ändring i den försäkrades förmåga eller möjlighet att bereda sig inkomst genom arbete, ändrades med ikraftträdande genom lagen (1990:156) om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring. Därvid gjordes ett tillägg i lagtexten med hänsyn till att möjligheten att bli be- viljad förtidspension av enbart arbetsmarknadsskäl slopades. Vid en kort därefter beslutad ändring i paragrafens tredje stycke (SFS 1990:637) beaktades av förbiseende inte den vidtagna ändringen i första stycket b), utan detta lagrum erhöll därvid den lydelse det hade närmast före ändringen . Också efter den senaste ändringen i paragra- fen (SFS 1991:471) kvarstår första stycket b) oförändrat. I anslutning till den anpassning till skollagen som skall ske i paragrafen bör en rättel- se göras så att det tillägg som beslöts genom lagen 1990:156 återinförs. I denna del bör lagändringen träda i kraft . 3.5 Kostnadsansvaret för vissa förbrukningsartiklar vid vistelse på vårdinrättning Mitt förslag: Kommunerna skall svara för kostnaderna för de för- brukningsartiklar som efter förskrivning kostnadsfritt skall till- handahållas den enskilde vid vistelse på sjukhem och andra vård- inrättningar som enligt lagen (1990:1402) om övertagande av vissa sjukhem och andra vårdinrättningar övertagits av en kom- mun. Skälen för mitt förslag: Fr.o.m. övertar kommu- nerna från landstingen i den utsträckning som framgår av lagen 1990:1402 ansvaret för och driften av sjukhem och andra vårdinrättning- ar. Hälso- och sjukvården vid dessa vårdinrättningar kommer då inte längre att betraktas som sluten utan som öppen vård och likställs med vård i den enskildes hem. Inom sluten vård gäller att sjukvårdshuvud- mannen helt svarar för kostnaderna för bl.a. läkemedel och förbruk- ningsartiklar. Vid öppen vård svarar sjukförsäkringen helt för kostnader- na för vissa läkemedel och förbrukningsartiklar. För prisnedsatta läke- medel betalar konsumenten en reducerad kostnad. Avsikten har dock inte varit att den organisatoriska nyordning som följer av äldrereformen skall medföra att sjukförsäkringen eller patien terna skall bära kostnaderna för dem som vistas vid de nämnda vårdin- rättningarna vad gäller läkemedel och vissa förbrukningsartiklar resp. prisnedsatta läkemedel. Beträffande läkemedel har därför undantagsbestämmelser införts i lagen (1981:49) om begränsning av läkemedelskostnader, m.m. som innebär att varken sjukförsäkring eller patienter skall behöva svara för några läkemedelskostnader vid vistelse på dessa vårdinrättningar (prop. 1990/91:14, SoU9, rskr. 97, SFS 1990:1467). Det är enligt min mening naturligt att ett motsvarande synsätt skall gälla i fråga om förbrukningsartiklar enligt nämnda lag. Det är här fråga om injektionssprutor, kanyler, katetrar, bandage och därmed jämförliga förbrukningsartiklar som, i den omfattning regeringen föreskriver det, kostnadsfritt skall tillhandahållas den som på grund av allvarlig sjukdom eller efter behandling för en sådan sjukdom är i fortlöpande behov av artiklarna (6 §). De närmare föreskifterna finns i kungörelsen (1972:189) om kostnadsfria förbrukningsartiklar vid sjukdom. Frågan var kostnadsansvaret för nämnda förbrukningsartiklar skall ligga bör närmare övervägas av den pågående utredningen med uppgift att göra en översyn av avgiftssystemen inom vissa delar av och kom- munala hälso- och sjukvården (dir.1991:79). Jag avser att föreslå rege- ringen att lämna tilläggsdirektiv till utredningen. I avvaktan på resultatet av utredningens arbete anser jag att även dessa förbrukningsartiklar bör omfattas av undantagsbestämmelser liknande dem som finns för läke- medel. Det innebär att den som vistas på en sådan vårdinrättning som övertas av kommunen också fortsättningsvis skall vara garanterad kost- nadsfrihet för artiklarna och att kommunen skall åläggas skyldighet att svara för kostnaderna för förmånen. Bestämmelserna bör tas in i 2 a och 10 §§ lagen om begränsning av läkemedelskostnader, m.m. Eftersom lagen (1990:1467) om ändring i lagen om begränsning av läkemedels- kostnader, m.m. träder i kraft först får komplette- ringarna ske genom lag om ändring i nämnda ändringslag. 3.6 Försäkring mot kostnader för sjuklön Mitt förslag: Ett tillägg görs i lagen om försäkringsavtal för att klargöra att lagen inte skall tillämpas på försäkring hos en allmän försäkringskassa mot kostnader för sjuklön. Skälen för mitt förslag: Lagen (1927:77) om försäkringsavtal (FAL) äger tillämpning på avtal, varigenom försäkring meddelas av någon som driver försäkringsrörelse. I 1 § andra stycket FAL anges att lagen inte gäller återförsäkring eller försäkring som avses i lagen om allmän för- säkring, lagen (1973:370) om arbetslöshetsförsäkring, lagen om arbets- skadeförsäkring eller lagen (1979:84) om delpensionsförsäkring. Begreppet försäkringsrörelse är inte definierat i lag. I 2 § försäkrings- rörelselagen (1982:713) föreskrivs att lagen inte gäller för försäkrings- rörelse som drivs enligt andra författningar. I förarbetena (prop. 1981/82:180 s. 133) sägs att försäkringsverksamhet som drivs enligt andra författningar än försäkringsrörelselagen är den verksamhet som drivs av bl.a. allmän försäkringskassa enligt AFL. Enligt 17 § lagen (1991:1047) om sjuklön (SjLL) införs fr.o.m. en möjlighet för en arbetsgivare, vars sammanlagda löne- kostnader under ett kalenderår inte beräknas överstiga 60 gånger det för året gällande basbeloppet enligt 1 kap. 6 § AFL, att försäkra sig hos den allmänna för kostnader för sjuklön enligt SjLL. Ett avtal om sådan försäkring avses reglera rättsförhållandet mellan försäk- ringsgivaren och försäkringstagaren. Vad som föreskrivs i FAL skall alltså inte gälla i fråga om försäkring mot kostnader för sjuklön. Detta bör klargöras genom ett tillägg i 1 § andra stycket FAL. Mitt förslag: får utan hinder av sekretess läm- na ut uppgifter till en arbetsgivare om resultatet av en sjukkontroll som sker , under förutsättning att upp- giften behövs för bedömning av arbetstagarens rätt till sjuklön. Skälen för mitt förslag: Enligt 11 § lagen (1991:1047) om sjuklön får utföra sjukkontroll . Resultatet av denna sjukkkontroll kan ha betydelse för arbetsgivarens bedömning av rätten till sjuklön för en anställd. Enligt bestämmelser i 7 kap. 7 § sekretesslagen (1980:100) gäller sekretess hos allmän försäkringskassa i ärende enligt lagstiftningen om allmän försäkring eller arbetsskadeför- säkring eller om annan jämförbar ekonomisk förmån för enskild, för uppgift om någons hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, om det kan antas att den som uppgiften rör eller någon honom närstående lider men om uppgiften röjs. Utan hinder av sekretessen får uppgift dock lämnas till enskild enligt vad som föreskrivs i lagstiftningen om allmän försäkring. För att sjukkontroll skall fylla sitt syfte krävs det att har möjlighet att vid behov föra resultatet av kontrollen vidare till den arbetsgivare som har att betala ut sjuklön i det enskilda fallet. Mot denna bakgrund bör därför en bestämmelse föras in i lagen om sjuklön som ger rätt att utan hinder av sekretess lämna över uppgift om resultatet av en sådan kontroll till ar- betsgivaren, om detta behövs för att denne skall kunna ta ställning till rätten till sjuklön för den anställde. Vidare får en komplettering av lag- teknisk natur göras i 7 kap. 7 § sekretesslagen. 4 Förlängd samordningstid inom arbetsskadeförsäkringen 4.1 Nuvarande regler Lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring (LAF) trädde i kraft och gäller skador som visat sig denna dag eller . Den som förvärvsarbetar i verksamhet här i riket är enligt LAF försäk- rad för arbetsskada. Egenföretagare och uppdragstagare är dock försäk- rade endast under förutsättning att de är bosatta i . Försäkringen omfattar även den som genomgår utbildning i den mån utbildningen är förenad med särskild risk för arbetsskada. Med arbetsskada avses skada till följd av olycksfall eller annan skadlig inverkan i arbetet. Även skada som framkallats genom smitta kan i den mån regeringen så föreskrivit anses som arbetsskada. Den som drabbas av arbetsskada skall i princip försättas i samma situ- ation som om skadan inte hade inträffat. LAF lämnar ersättning för inkomstförlust för skador och sjukdomar som uppkommit i arbetet och som varar än . efter det att skadan inträffade, den s.k. samordningstiden, skall sjukförsäkringen enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring (AFL) i princip svara för ersättningen till den skadade. Under dessa kan bl.a. sjukpen- ning från sjukförsäkringen utges. Om sjukdomen kvarstår efter samordningstidens slut ersätter arbets- skadeförsäkringen nödvändiga kostnader för bl.a. läkarvård, sjukhusvård och läkemedel. Om sjukdomen medfört en fortsatt nedsättning med minst en fjärdedel av förmågan att skaffa sig inkomst genom arbete, utges sjukpenning från arbetsskadeförsäkringen. Hel sjukpenning för dag utgör - för den som har en fastställd sjukpenninggrundande inkomst - i normalfallet en trehundrasextiofemtedel av denna inkomst, dvs. av den sjukpenninggrundande inkomsten. I det fall nedsättningen av arbetsförmågan blir bestående utges livränta från arbetsskadeförsäk- ringen. Livräntan utgör skillnaden mellan den inkomst som den försäk- rade skulle ha haft om han inte hade skadats och den inkomst han trots skadan beräknas få. Förmågan att skaffa sig inkomst genom arbete mås- te dock vara nedsatt med minst en femtondel och den årliga inkomstför- lusten uppgå till en fjärdedel av det basbelopp som gällde vid början av det år livräntan skall börja utges. Arbetsskadeförsäkringen ersätter en årlig inkomstförlust upp till sam- ma inkomsttak som gäller för ATP, dvs. Livräntan grun- dar rätt till ATP. Arbetsskadeförsäkringen skall finansieras genom socialavgifter och avkastning från arbetsskadefonden. Avgiften utgör av avgiftsunderlaget. 4.2 Behovet av förändring av regelsystemet m.m. Antalet arbetsskadeärenden har ökat mycket snabbt. var antalet ärenden som skulle prövas hos försäkringskassorna drygt 64 000. An- talet ärenden, som hade stigit till knappt 119 000, minskade jämfört med året innan. beräknas antalet ärenden uppgå till ca 114 000. Försäkringens kostnader (inkl. ersättningar enligt äldre lagstiftning) har - 1990 ökat från 1 813 milj.kr. till 9 839 milj.kr. Kostnaderna för arbetsskadesjukpenning uppgick till 670 milj.kr. och till 6 149 milj.kr. Motsvarande kostnader för arbetsskadelivräntor är 223 resp. 2 540 milj.kr. Arbetsskadefondens medelsbehållning har stadigt minskat och fonden uppvisar ett underskott. Vid utgången av var det ackumulerade underskottet närmare 14 000 milj.kr. och bedöms vid utgången av uppgå till ca 20 200 milj.kr.