prop · GG03169 · 1992-12-31 00:00:00 — Styrelsenföreslås få en treårig mandatperiod och som huvuduppgifter att diskutera frågorav policynatur, fastställa budget samt bedöma pro- jektförslag och fördela utvecklingsmedel för distansutbildning. 1992/93:169verkställigheten skall det föreslagna sekretariatet svara. Vidareföreslås att grupper av experter och rådgivande grupper för olika ändamål knytstill nätverket. Enligtförslaget bör det nationella samordningsorganet erhålla anslag för sinverksamhet direkt från . Medel har beräknats förutvecklingsarbete, genomförande av test av utvecklade distanskurser,behovsanalyser, seminarier, utvärdering, rapporter, information ochdokumentation, internationella kontakter samt det föreslagna kansliet. Enligten tentativ beräkning har resurserna, för att kunna möta såväl det växandebehovet av fortbildning och vidareutbildning genom distansutbildning, som deutvecklingskostnader och kostnader för kompetensuppbyggnad som förknippasdärmed beräknats ligga runt under de tre förstaverksamhetsåren. Detnya nationella organet föreslås inrättas . Nätverket föreslåsverka under en sexårig försöksperiod för att sedan utvärderas av en friståendeutvärderare. Därefter föreslås slutlig ställning böra tas tillverksamhetsformer, kostnader och organisation. Underförsöksperiodens första år prioriteras kompetensuppbyggnad i form avlärarfortbildning, utbildning av instructural designers, redaktörer m.m.Därefter skall kursutvecklingsprojekt ges ökad prioritet. Jaghar gjort den bedömningen att en organisation enligt förslaget skulle betingastora resurser för förberedelse för utvecklingsarbete, medanverksamhetsaspekterna åsidosätts. Enligt min mening bör inriktningen inomdistansutbildningen i stället vara en strävan efter ökad volym och möjlighetatt nå ett större antal studenter på kort sikt. Detta kan uppnås bl.a. genomframtagande av läromedel för större studentgrupper än vad som är fallet. Jagfinner att det sammantaget föreligger ett mycket väl dokumenterat behov avinsatser på distansutbildningens område för att etablera denna verksamhetsformoch ge den goda utvecklingsmöjligheter. Enligt vad jag har erfarit kommer densärskilde utredare, som svarar för Utredningen om effektivare vuxenutbildning,att föreslå inrättande av ett institut fördistansutbildning. Motbakgrund av vad jag har redovisat är jag inte nu beredd att framlägga ettdetaljerat förslag till förändrad organisation av distansutbildningen inom denhögre utbildningens område. Jag förordar dock en förstärkning avdistansutbildningen och avser att återkomma med förslag angående formerna fördenna. I awaktan på förslag från den särskUde utredaren och med avsikten attinhämta redovisning från universitet och högskolor, som är intresserade av attdelta i utvecklingen av distansutbildningen, har jag beräknat medel fördistansutbildningsändamål under anslaget D 42. Vissa särskilda utgifter inomuniversitet och högskolor m.m. Samtligauniversitet och högskolor har till regeringen inkommit med fördjupadeanslagsframställningar. Dessa innehåller bl.a. redovisning och värdering avuppnådda resultat. Till dessa redovisningar återkommer jag under min anmälanav anslagen till respektive universitet eller högskola. Regeringen har på dettasätt fått ett nytt och intressant underlag för sina ställningstaganden. I ettuniversitets- och högskolesystem där resurserna fördelas efter kvalitet ochuppnådda prestationer kommer stora krav att ställas på resultatredovisning ochresulatanalys i årsredovisningarna och i den fördjupade prövningen. och högskolor innehåller vidare en omfattande redovisning avnya initiativ på utbildningsområdet, som i många fall är motiverade ochangelägna. faU dessa förslag gäller en spridning av rätten att utfärda examina, utövervad som angivits i den utfårdade högskoleförordningen, återkommer jag idet följande. flesta fall kan emellertid de föreslagna nya utbildningsinitiativen välrymmas inom den examensrätt som tillkommer det berörda ellerhögskolan enligt högskoleförordningen. Därigenom reduceras frågan till omförslaget ryms inom de resurser som regering och riksdag anvisar eller omförslaget kräver ett tillskott av medel för att kuima realiseras. Jagvill nu i korthet redovisa min inställning till denna typ av frågor. Genom debeslut om utbyggnad av den högre utbildningen, som regering och riksdagfattat, har betydande nya resurser tillförts den högre utbildningen.Det nya planeringssystemet ger universiteten och hökolorna vidsträcktabefogenheter när det gäller att besluta hur de växande resurserna skallanvändas. Motdenna bakgrund förefaller det mig som ett uttryck för onödig centralstyrning omregeringen skulle ta ställning för eller emot merparten av de förslag somframförts. Endast i undantagsfaU, när en ny utbildning kräver betydanderesurstillskott för-att komma till stånd eller då en ny utbildning innebärlångsiktiga och omfattande bindningar av ekonomisk natur, bör regering ochriksdag pröva frågor av denna typ. Minslutsats är alltså att de nya ansvarsprinciperna inom högskoleområdet intebara medför en rätt för universiteten och högskolorna att besluta omutbildningsutbudet utan också en skyldighet att genom en ständigt pågåendeomprioriteringsprocess förnya och utveckla den utbildning som erbjuds. Jaganser vidare att, med några få undantag som jag återkommer till underrespektive anslag, de förslag i detta avseende som framförts måste StäUas motredan existerade utbildningsutbud och att universiteten och högskolorna självamåste avgöra vad som bör rymmas inom ramen för redan befintliga ochtillkommande resurser. Omprioriteringarpå nationell nivå Prop. Jagövergår nu till frågan om vissa erforderliga omprioriteringar på nationellnivå. Dessa omprioriteringar tar sin utgångspunkt i de utvecklingstendenserjag redovisat. Deföreslagna omprioriteringama utgår från de fördjupade anslagsframställningarna.Det utbildningsuppdrag, som avses komma att gälla för respektive universiteteller högskola, har dessutom ingående diskuterats i budgetdialogen mellanutbildningsdepartementet och företrädare för universiteten och högskolorna. Jaghar framhållit att utbildningsstrukturen i huvudsak skall utformas genombeslut av respektive universitet eller högskola. Det är särskUt viktigt att demindre och medelstora högskolorna, som inte kan ha universitetens meraheltäckande bredd i utbudet, utformar ett optimalt utbildningsutbud somanpassas till de egna förutsättningarna för kompetensuppbyggnad ochefterfrågan från studenter och omgivande arbetsliv. Jag vill dock framhållavikten av att högskolorna har en betydande bredd för att kunna tillgodosestudenternas krav på närhet till utbildning. Dettautesluter emellertid inte att det i vissa fall kan krävas nationella beslut föratt möjliggöra de nödvändiga förändringarna. Jagvill , mot bakgrund av vad jag tidigare anfört, ange fyra förhållanden somjag anser särskilt betydelsefulla för detta arbete. -kJämfört med de flesta av våra konkurrentländer återfinns en mycket hög andelav våra studenter på korta utbildningar. Andelen studenter på långautbildningar måste öka för att vi skall kunna hävda oss i internationellkonkurrens. -kPå samma sätt måste utbildningar med inriktning mot den privata sektorn ochnäringslivet förstärkas. Särskilt vid de mindre och medelstora högskolorna ärutbildningsutbudet i alltför stor utsträckning koncentrerat på den offentligasektorns behov. För att kunna spela en roll i näringslivets utveckling böråtminstone vissa av dessa högskolor, vilka genom sin lokalisering finns påorter där näringslivets struktur ger gynnsamma förutsättningar, få en delvis nyroll genom att de inriktas i huvudsak mot behov inom industri, handel ochserviceverksamhet. Jag utgår härvid också från en bedömning av vilka högskolorsom nu har ett utbildningsutbud som lämpar sig för en förändring i dennariktning. De högskolor som jag bedömer har de bästa förutsättningarna för en sådanutveckling är Högskolorna i /, , /,/och samt . kNär det gäller den tekniska utbildningen vid universiteten och högskolorna harjag när jag talade om den högre utbildningens omfattning kunnat konstateraatt en betydande enighet finns om att civilingenjörsutbildningen måste byggasut och att utbyggnaden av den nya ingenjörsutbildningen bör bromsas upp. * Det kraftigt minskadebehovet av förskollärare och fritidspedagoger . 1992/93:169 gör det naturligt att genom centrala beslut genomföra en drastisk minskning avkapaciteten för sådan utbildning. Sker inte detta hotar arbetslöshet för storagrupper. En nedskärning med vad som motsvarar av nuvarandekapacitet bör ske. Mittsammanvägda ställningstagande till dessa förhållanden är följande. Dehögskolor som jag nämnt bör tillföras betydande resurser inom områdenaekonomi, teknik, språk och ADB för att uppnå de av mig tidigare skisserade nyainriktningen och för att kunna erbjuda studenterna en större volym längreutbildningar. Även vid Högskolorna i och i /finnsbehov av en utbyggnad av utbildningskapaciteten inom dessa områden. De av migförordade förstärkningarna omfattar resurser förhelårsstudenter och därmed sammanhängande helårsprestationer enligt nedanståendesammanställning. Detfinns - som jag tidigare visat - ett behov av en begränsad utvidgning avutbildningen av grundskollärare och gymnasielärare. Jag har därför underplaneringsperioden beräknat resurser för helårsstudenter och motsvarande antalhelårsprestetioner inom undervisningsområdet för Högskolan för lärarutbildningi (60), Universiteten i (24) och (24) samt förhögskolorna i (12) och (16) för en sådan utbyggnad. Även förHögskolan i har jag beräknat vissa resurser för en större volym inomlärarutbildningsområdet. Deuniversitet och högskolor som har rätt att utfårda civilingenjörsexamentillförs vissa resurser för utbyggd utbildning inom det tekniska området. Dessaresurser bör framför allt användas för en utbyggnad avcivilingenjörsutbildningen. Det bör därigenom, som jag framhållit, varamöjligt att i nästa treåriga planeringsperiod ge avsevärt högre planeringsmålför civilingenjörsexamen. Högskolornai /, /, , /och Skövdesamt tillförs resurser motsvarande den tidigare planeradeutbyggnaden av ingenjörsutbild- ningen.Dessa resurser kan användas för fördjupad utbildning inom det Prop.1992/93:169 tekniska området. Vid övriga berörda högskolor begränsas detplanerade utbyggnaden med . Förskollärar- och fritidspedagogutbildningarna minskas med en volym som motsvarar knappt 2700 helårsstudenter . Den förlängning av dessautbildningar som jag tidigare redovisat medför å andra sidan att berördauniversitet och högskolor tillförs resurser som motsvarar ytterligare knappt 1100 helårsstudenter mot slutet av planeringsperioden. Vissa högskolor tillförsdessutom en ökad utbildningsvolym totalt inom nu aktuellt område för att skapaen god miljö för den nya och förlängda utbildningen. Förändringarnafördelar sig enligt nedanstående sammanställning. Dettainnebär att ifrågavarande utbildning helt läggs ned vid Högskolorna iFalun/och samt vid . Någon examensrättinom området kommer därför inte längre att behövas vid dessa högskolor. Jagavser återkomma med de förändringar i högskoleförordningen som blir nödvändiga.De som redan antagits till utbildningen i den gamla studieorganisationen kommeratt kunna examineras med stöd av övergångsbestämmelserna ihögskoleförordningen. Jaghemställer att regeringen bereder tillfålle att 6. ta del av vad jag har anfört beträffande dentandvårdande verksamheten i anslutning till tandläkarutbildningen vid KarolinskaInstitutet och (avsnitt 4.4. 7. ta del av vad jag har anfört om den långsiktigainriktningen av utbildningen vid universitet och högskolor (avsnitt 4). 5 Högre konstnärlig utbildning 5.1 Inledning Högrekonstnärlig utbildning är förlagd till åtta konstnärliga högskolor iStockholm. 1 övriga delar av landet är utbildningen förlagd till Lundsuniversitet. Universiteten i och samt till i är , , och kommunikations-och reklamutbildning(GI/IHR), (tidigare benämnd ), Konstaögskolan,i , i och iStockholm. Efterbemyndigande av regeringen tillkallades en särskildutredare, professor 1-agerbielke, med uppdrag att se över denkonstnärliga utbildningen i högskolan (dir. 1990:55). Utredaren överlämnadebetänkandet Konstnärlig högskoleutbildning (SOU 1992:12) . Ensammanfattning av utredningens förslag, en förteckning över remissinstansernajämte en sammanfattning av remissvaren bör fogas till protokollet i dettaärende som bilaga 5. Denhögre konstnärliga utbildningen i det nya universitets- och högskolesystemet Besluthar nu fattats om genomgripande förändringar för den högre utbildningen. Dessaförändringar innebär bl.a. att universitet och högskolor får störresjälvständighet och blir mer oberoende av beslut av regering och riksdag vadgäller utbildningsutbud, antagning av studenter, institutionell organisation,disposition av resurser m.m. Detta gäller självfallet också den högrekonstnärliga utbildningen. Uppdragettill den särskilda utredaren utformades i enlighet med de fömtsättningar somgällde när utredningen beslutedes. Utredarens förslag angåendeutbildningslinjer och deras mål, inriktning, poängtal, dimensionering ochlokalisering är därför inte i alla delar direkt användbara i dagens situation. Dettainnebär på intet sätt att innehållet i betänkandet saknar aktualitet. Betänkandettar upp många aktuella och angelägna frågor för de högre konstnärligautbildningarna. Jag anser att berörda universitet och högskolor bör hautredarens förslag som en viktig utgångspunkt vid si- Prop. 1992/93:169 naställningstaganden till framtida förändringar. Ibetänkandet framförs en rad förslag till förändringar i utbildningsutbudet,samt förslag som innebär ny lokalisering av befintliga utbildningar. T.ex.föreslås att en regiutbildning skall inrättas vid och attinriktningen vetenskaplig fotografering på fotografutbildningen vidUniversitetet i skall överföras till teknisk högskola. Denstörre självständigheten för universitet och högskolor vad gäller beslut omutbildningsutbud och disposition av medel till grundutbildning skall, som jagjust nämnt, även gäUa den högre konstnärliga utbildningen. Sålunda ankommerdet på respektive universitet eller högskola att inom ramen för de tillgängligaresursema ta ställning till de i betänkandet framförda förslagen. Omprioriteringarinom ramen för nuvarande medelstUldelning kan och bör bli aktuella. Universitetoch högskolor bör således inom ramen för examensordningen själva besluta omvilka konstnärliga utbildningar som ska finnas, och om eventuellt redanbefintliga utbildningar skall minska i omfattning eller awecklas. Det finnsockså luckor i utbildningsutbudet inom den högre konstnärliga utbildningen,som man lokalt kommer att kunna fatta beslut om att fylla. Den avUniversitetet i föreslagna utbildningen för musikalartister bordet.ex. kunna komma till stånd inom ramen för de resurser som universitetetdisponerar. Kvalitetsaspekternaskall givetvis stå i centrum också för de högre konstnärliga utbildningarna.Målet måste vara att studenterna lär sig behärska sina konstnärligauttrycksmedel så väl att de senare kan utveckla dem till mästerskap, och attutbildningarna erbjuder en miljö som grundlägger och stimulerar ettkonstnärligt skapande. Omsorgen om de konstnärliga utbildningarnas kvalitetmåste gå före önskemål om en kvantitativ utbyggnad. Kvalitetshöjningarförutsätter inte alltid ökade anslag. Att samla resurser genom enkoncentration av utbildningsutbudet inom ett konstnärligt område till en ellerett par universitet eller högskolor eller att profilera de enskildauniversitetens och högskolornas utbildning kan också bidra till att höja nivån.I utredningen redovisas en rad profileringsförslag. Med anledning av vad jagjust anfört om universitets och högskolors rätt att besluta om sitt egetutbildningsutbud finner jag inte anledning att ta upp förslag om profileringav t.ex. musikerutbildningen. Jag utgår emellertid från att berörda universitetoch högskolor överväger förslagen i sitt eget arbete. Detfinns också möjligheter till en stegvis uppläggning av de konstnärligautbildningarna. En sådan etappindelning skulle kunna skapa enstörre flexibiUtet för såväl studenter som universitet och högskolor. Minbedömning är att en sådan framtida nivåindelning måste växa fram inom deenskilda universiteten och högskolorna. Då det gäller atttillförsäkra de konstnärliga utbildningarna en omgivande miljö med ett riktoch mångskiftande kulturliv, bör den högre konstnärliga utbildningen varalokaliserad i huvudsak till storstadsregionerna. bilaga till den nya högskoleförordningen återfinns examensordningen där detanges vilka examina som får utfårdas, vilka krav som skall uppfyllas för attrespektive examen skall få utfårdas, samt vilka universitet och högskolor somhar rätt att utfårda de olika examina. Fyraexamina har införts för de högre konstnärliga utbildningarna, nämligenkonstnärlig högskoleexamen i dans, i konst och design, i musik samt i scen ochmedier. Konstnärlig högskoleexamen kan uppnås efter olika studietider, menskall omfatta minst 80 poäng. Examensordningen anger med dessa examina inomvilka olika områden universitet och högskolor har befogenhet att utfårdakonstnärlig högskoleexamen. Vid utfårdande av examensbevis kan emellertiduniversitet och högskolor själva ange utbildningens närmare inriktning. och högskolor måste bygga på goda förkunskaper. I den nyagymnasieskolan som beslutat om kommer alla nationella program attvara treåriga. Varje sådant nationellt program ger allmänbehörighet till högskoleutbildning. I betänkandet från den särskilda utredarenföreslås att samtliga högre konstnärliga utbildningar skall bygga pågenomgången gymnasieskola. Remissopinionen tillstyrker införandet av ettsådant behörighetskrav, under förutsättning att dispens i speciella fall skallkunna ges. Behörighetskraven till den högre konstnärliga utbildningen framgårav den nya högskoleförordningen. Minbedömning: De konstnärliga högskolorna i bör tills vidare fortsättasom självständiga enheter. och (GI/IHR) bör ingå i Stockholmsuniversitet fr.o.m. . Resurser avsätts för ett utvidgatsamarbete för de konstnärliga högskolorna i . Utredaren:Har föreslagit en organisation med fyra självständiga högskolor, nämligenKonstfack, , Scen/mediehögskolan och Musik/dans/. Remissinstanserna:Anser med få undantag att stockholmsskolorna Prop. 1992/93:169 även ifortsättningen ska vara självständiga. Skälenför min bedömning: I är de åtta konstnärliga högskolorna friståendei förhållande till . De är emellertid små, och har en iförhållande till sin storlek stor administrativ organisation. Dessaadministrationer blir också sårbara genom att de är så små vid t.ex.tjänstledigheter och sjukdom. Dessutom behöver de enskilda högskolornaperiodvis specialistkompetens i form av ekonomisk och juridisk expertis. Dessaförhållanden motiverar någon form av samarbete mellan de konstnärligahögskolorna i . Jag har därför beräknat vissa resurser under anslagetD 42. Vissa särskilda utgifter inom universitet och högskolor m.m. för ettsådant samarbete. Samarbete bevarar högskolornas autonomi och ger samtidigtmöjlighet att behandla gemensamma frågor, t.ex. sådana uppgifter som kräverspeciell kompetens. På grund av remissopinionen förordar jag inte någonsammanslagning av konstnärliga högskolor i . Den vidgade prövningenav samarbetsmöjligheterna får visa om de syften som motiveratsammanslagningsförslagen kan uppnås på annat sätt, eller om det kan finnasskäl att återkomma till i frågan. Är1977 fördes och kommunikations- ochreklamutbildning (Gl/IHR) in i högskolesystemet som en av åtta konstnärligahögskolor i , trots att utbildningen redan då kunde anses vara snarareakademisk/vetenskaplig än praktisk/konstnärlig. Denna inriktning harförstärkts . Därtill har behovet av forskning vid GI/IHR blivit merpåtagligt. Utbildningen har en naturlig anknytning till bådehumanistisk-samhällsvetenskaplig och teknisk forskning och utbildning. GI/IHRkan alltså av innehåUsmässiga skäl tänkas tillhöra både Tekniska högskolan ochStockholms universitet. Men med tanke på att inom sigerbjuder ett flertal anknytningsmöjligheter vid sina fakulteter och dessutomhar som en möjlig samarbetspartner förefaller det mestnaturligt att GI/IHR blir en del av detta. Vad gäller överförandet tillStockholms universitet avser jag att senare återkomma till formerna för detta. Minbedömning: En utbildning i fri konst vid bör inte inrättas. Utredaren:Har föreslagit att en utbildning i fri konst inrättas vid Lunds universitettidigast /97-1998/99. Remissinstanserna:Det tiotal remissinstanser som yttrat sig i frågan tillstyrker utredarensförslag. Skälenför min bedömning: Utbildning i fri konst ges vid och vidUniversiteten i och . UtbUdningen i fri konst vid iUmeå tillkom . 5 1992/93. 1 samL Nr 169 villkor (SOU 1990:39) är den framtida efterfrågan påkonstnärer med högre konstnärlig utbildning framför allt beroende avsysselsättningsförändringen inom konstområdet, hur stort utflödet frånuniversitet och högskolor blir, och hur rekryteringen till konstnärsyrkena frånandra konstnärliga utbildningar än den högre konstnärliga utbildningenförändras. Försörjningssituationenför konstnärer är till stor del beroende av den samhällsekonomiska situationen.Den stora efterfrågan på konst har under början av 1990-taletsjunkit kraftigt. Med en försämrad ekonomisk situation för landets kommunerföljer att antalet offentliga uppdrag för konstnärer minskar. Läsåret1985/86 utexaminerades 34 studenter. utexamineras ca 50 studenter per årfrån utbildning i fri konst i landet. Det har också blivitvanligare att yrkesverksamma bildkonstnärer har fått sin utbildning utanföruniversitets- och högskolesystemet. Det finns högreutbildning i fri konst på tre orter. Att tillföra ytterUgare en utbildning ifri konst tUl de redan befintliga skulle förmodligen innebära att ännu flersom utexamineras från utbildningarna i fri konst inte kan försörja sig somkonstnärer. Behovetav en ny utbildning i fri konst bör vägas mot andra, mer angelägna behov inomden högre konstnärliga utbildningen. Jag anser av ovan nämnda skäl att enutbUdning i fri konst vid inte bör inrättas. Minbedömning: tillförs för utveckling ochetablering av en designutbildning. tillförs för attkunna undersöka förutsättningarna för att inrätta en utbUdning iklädformgivning samt för förstärkningar av befintliga designutbildningar.Universitetet i och tillförs respektiveSOO för förstärkningar av befintliga designutbildningar. Utredaren:Har föreslagit en anslagsökning om för förstärkningar avdesignutbildningarna. Remissinstanserna:Tillstyrker utredarens förslag. Vad beträffar utbildningen i klädformgivningframhåller att förslaget är intressant, men att flera svårigheterföreligger. Skälen tör min bedömning:Design står för utformning av produkter, framställda i stora serier oberoendeav material och teknik. Betydelsen av design som konkurrensmedel haruppmärksammats på flera håll . hargenomfört utvecklingsprogram för vissa branscher i vilka design utgör enväsentlig del. 1986 fick () i uppdrag avregeringen att göra en stu- die av designens betydelsesom konkurrensmedel för svensk industri. 1992/93:169 StiftelsenSvensk Industridesign tillkom 1988. Högreutbildning i design ges vid samt vid Universiteten i och iUmeå. anvisade för att utvecklautbildningen på designområdet. Dessa medel har fördelats i första hand pålandets tre industridesignutbildningar. Behovet av dessa insatser har varitstort. I ett internationellt perspektiv är de emellertid inte tillräckliga. Industridesignomfattar utformning och utveckling av industriellt framstäUda produkter. Detär av största betydelse att svensk industridesign blir slagkraftig. En inhemskindustridesign på hög nivå är en viktig faktor för svensk exportindustrisframtida konkurrenskraft. Den svenska designtraditionen har en mycket storutvecklingspotential. Genom att utveckla svensk industridesigns starka sidorkan dess position flyttas fram ytterligare och dess möjligheter att hävda sig iinternationell konkurrens öka. De svenska utbildningarna har i många avseendenfunnit sin form.