prop · GG03250 · 1992-12-31 00:00:00 — Hanframhöll att lärarcertifikatet skulle komplettera underlaget för anställning avlärare. För att få certifikat skulle en person ha dels högskoleutbildning,dels en av rektor godkänd provtjänstgöring. Chefen för att lärarnas kompetens och bakgrund har en avgörande betydelse förkvaliteten i skolans arbete. hänvisade särskilt tilldetta uttalande och fann det motiverat att införa en ordning medprovtjänstgöring efter avslutad lä-ramtbildning. Utskottet förutsatte attriksdagen skulle få ta ställning till ett förslag efter det att ärendet berettsytterligare av regeringen (bet. 1991/92:20, rskr. 1991/92:282). Iårets budgetproposition (prop. 1992/93:100 bil. 9) anför statsrådet att honavser att ta initiativ för att ytterligare belysa frågorna om hurlärarkåren i yrkesutbildningen i synnerhet och den nya gymnasieskolan iallmänhet skall kunna tillföras kvalificerad kompetens från universiteten ochyrkeslivet. Lärarcertifikat kan, framhöll statsrådet , vara en väg att uppnådetta. Frågornaom gymnasielärarna för yrkesämnen och om lektorer samt om kontakter mellan dengymnasiala utbildningen å ena sidan och universiteten och högskolorna å denandra behandlas i denna proposition i flera sammanhang. Närdet gäller frågan om lärarcertifikat vill vi framhålla följande. Det förs förnärvarande en intensiv diskussion om dessa frågor inom lärarnas ochskolledarnas organisationer. Lärarnas förslag har dock karaktären avlegitimation, med såväl återkallelserätt som etiska regler. Den diskussionen ärsåväl viktig som intressant. Men det är också viktigt att den drivs av lärarnasoch skolledarnas egna organisationer. Till saken hör att professionalitet barakan utvecklas av de professionella själva. Med den pågående debatten har lärareoch skolledare markerat en vilja och ett intresse för att göra detta. Det finnsdärför skäl att följa den vi- dåre diskussionen omlärarcertifikat och lärarlegitimation med stor öppenhet och uppmärksamhet. Regeringensförslag: Kommuner och landsting skall sträva efter att anställa lärare medforskarutbildning för undervisningen i gymnasieskolan, den gymnasialavuxenutbildningen och påbyggnadsutbildningen. Detta bör framgå av skollagen. Regeringensbedömning: skall i sin uppföljning särskilt redovisa tillgången pålektorer i kommuner och landsting samt redovisa omfattningen av derasrekryteringsåtgärder. Läroplanskommitténsförslag: Kommittén framhåller vikten av att olika åtgärder vidtas för att ökaantalet forskarutbildade lärare i den gymnasiala utbildningen. Kommitténframhåller också att det finns andra vägar att stimulera kontakterna mellan dengymnasiala utbildningen och högskolan. I betänkandet föreslåsutbytestjänstgöring mellan gym-nasieskola/komvux och universiteten ochhögskolorna samt att gymna-sieskolan/komvux anlitar experter för vissa momenteller inslag i utbildningen. Remissinstanserna:Har inget att erinra. Skälenför regeringens förslag och bedömning: Riksdagensrevisorer framhåller i sin rapport (1992/93:RR4) Gymnasieskolan - Resurser,resultat och utveckling att tillgången på lektorer kan ses som en viktigvärdemätare på kvalitet i gymnasieskolan. har vid ett flertaltillfällen betonat att det behövs en ökning av antalet lektorer igymnasieskolan. Även regeringen har framhållit vikten av fler forskarutbildadelärare i skolan. I propositionen (1991/92:75) om lärarutbildning underströkchefen för lektorernas betydelse för gymnasieskolan.Han framhöll också att hela gymnasieskolan och den gymnasialavuxenutbildningen skulle vara väl betjänta av lärare med den högre utbildningsom lektorer har. Detta innebär ett betydligt större underlag för anställandeav lektorer än tidigare, då lektorer bara anställdes på de teoretiska linjernai gymnasieskolan. fanns enomfattande statlig reglering av lektorstjänsterna. Så har det t.ex. funnits avriksdagen och regeringen uttalade riktlinjer för antalet inrättadelektorstjänster. Antalet tjänster som faktiskt varit besatta med behörigapersoner har dock aldrig nått upp till de eftersträvade talen. Skälen härför ärflera. Ett är bristen på forskarutbildade och ett annat är bristen påforskarutbildade som velat tjänstgöra i skolan. tillkommer också det i vissafall svaga intresset hos kommunerna för att 6Riksdagen 1992/93. Möjligen kan detta ha sin grund i bristande Prop.1992/93:250 insikter om värdet av forskarutbildade i skolan. Varförforskarutbildade i gymnasieskolan och komvux? Denmål- och resultatstyrda skolan ställer på flera sätt högre krav på lärarna änvad den tidigare regelstyrda skolan gjorde. Kursplanerna anger de kunskaper ochfördigheter som eleverna skall uppnå och lärarna får i kursplanerna inte någonvägledning i hur undervisningen skall genomföras. kan dock ge utkompletterande material. Det ställs därmed högre krav på lärarnasprofessionalitet . Genom kraven på vad undervisningen skall ge förresultat har samhällets uppdrag till lärarna gjorts tydligare sommetoderna för att uppnå målen överlämnas till lärarnas professionalitet. I degymnasiala utbildningarna blir ett vetenskapligt betraktelsesätt en viktig delav undervisningen. Med ett sådant betraktelsesätt är tillgången påforskarutbildade lärare, lektorer, mycket viktig. Lektorer är genom sinforskarutbildning en stor tillgång i undervisningen. Lektorer kan också genomden specialiserade utbildning de har i högre grad ge förklaringar, belysasammanhang och strukturera kunskap inom sitt ämnesområde. De har också kontaktmed nyare forskningsrön inom sitt ämnesområde från forskningen och symposieroch kan sprida derma kunskap både till sina elever och till kolleger. Dåeleverna gÖr, sitt specialarbete kan de få en kvalificerad handledning i hurman finner och hanterar källor. De forskarutbildade lärarna kan också vara ettstöd för sina kolleger med sina fördjupade ämneskunskaper och störreerfarenhet av att värdera och analysera information. De kan på så sätt höjakvaliteten på skolans undervisning. Detnya styrsystemet förutsätter att skolans resultat utvärderas. Utvärderingsuppgiftenåvilar inte bara staten och huvudmannen utan även den enskilda skolan och denenskilda läraren. Den träning som lektorer fått under sin vetenskapligautbildning är en utmärkt förberedelse för detta utvärderingsarbete. I dessaavseenden kan således lektorerna vara ett stöd för skolledningen och sinakolleger. Även för utvecklingsuppgifter bör lärare med forskarutbildning kunnavara av stort värde för huvudmannen. Om skolan på ett mer systematiskt sättutnyttjar den speciella kompetens som personer med forskarutbildning tillägnatsig, kommer skolan att kunna bli ett positivt yrkesalternativ för forskare.Detta skulle i sig också kunna bidra till att höja lektorstjänsternas status. Regeringenhar i propositionen (1992/93:170) Forskning för kunskap och framsteg uttryckten målsättning att fördubbla antalet doktorsexamina som avläggs till år2000. Det ökade antalet doktorer bör, enligt regeringens mening, betyda attantalet forskarutbildade som kan söka sig till skolan ökar.Detta ger kommunerna möjlighet att rekryte- Prop. 1992/93:250 ra en störreandel forskarutbildade lärare än . Detfinns några bestämmelser om behörighetskrav för lektorer - utöverkraven för lärartjänst i allmänhet i skollagen. I samband med att den statligaregleringen av lärartjänsterna avskaffades upphävdes de tidigare mycketdetaljerade bestämmelserna om vilken utbildning som krävdes för den ena ellerandra typen av lärartjänst. Skollagen stadgar att det förtillsvidareanställning som lärare krävs lärarutbildning med huvudsakliginriktning mot den undervisning anställningen avser (med vissa möjligheter tillundantag som anges i lagen). Detidigare bestämmelserna och allmänna råd för tillsättning avlektorstjänster innebar att endast doktorsexamen och licentiatexamen enligt debestämmelser som gällde före medförde behörighet förlektorstjänst. Kommuner och landsting - som har det fullaarbetsgivaransvaret - bör sträva efter att som lektorer i första handrekrytera personer med doktorsexamen eller licentiatexamen enligt den gamlaordningen. Detfinns nu en ny licentiatexamen där man kan avsluta sina forskarstudier efter80 poäng av forskarutbildningen. För licentiatexamen fordras en vetenskapliguppsats om minst 40 poäng. Regeringenanser att det är av stor vikt att öka antalet lektorer inom gymnasieskolan, dengymnasiala vuxenutbildningen och påbyggnadsutbildningen. Därför bör ävenpersoner med licentiatexamen enligt den nya ordningen kunna anställas somlektorer. Såväl doktorsexamen som licentiatexamen ryms inom begreppetforskarutbildning, även om licentiatexamen i första hand är tänkt som en etappi en fullständig forskarutbildning. Detbör av skollagen framgå att varje kommun och landsting bör sträva efter attanställa lärare med forskarutbildning för undervisning i gymnasieskolan, dengymnasiala vuxenutbildningen och påbyggnadsutbildningen. Vi föreslår ettsådant tillägg. Regeringenkommer att ge i uppdrag att särskilt följa vilkarekryteringsåtgärder kommunerna vidtar. Ilikhet med vill vi betona att det utöver en ökning avantalet lektorer i gymnasial utbildning bör eftersträvas andra former avkontakter mellan den gymnasiala utbildningen och universiteten ochhögskolorna. Genomregeringens förslag i denna proposition kommer gymnasieskolan att kunna ökakvaliteten och flexibiliteten på utbildningen genom kursutformningen. Elevernakommer redan i gymnasieskolan att stifta bekantskap med den högre utbildningenssätt att arbeta. Tillgången på forskarutbildade lärare är av väsentligbetydelse för kvaliteten på Chefen förUtbildningsdepartementet tog i propositionen om lärarutbildning upp frågan omutbytestjänstgöring mellan gymnasieskolan samt universitet och högskolor.Regeringen vill än en gång understryka det betydelsefulla i kontakter mellanden gymnasiala utbildningen och universitet och högskolor. Nya impulser och enberikad undervisning kan komma både skolan och universitet och högskolor tilldd. 9.3Kompetensutveckling för skolans personal Regeringensförslag: Kommuner och landsting åläggs i skollagen att se till att det finnsen planering för personalens kompetensutveckling. Skälenför regeringens förslag: uttalade i samband med beslutet omkommunalt huvudmannaskap för lärare, skolledare, biträdande skolledare ochsyofunktionärer (prop. 1989/90:41, bet. 1989/90:UbU9, rskr 1989/90: 58) attbåde lärarutbildning och lärarfortbildning är mycket viktiga faktorer när detgäller att åstadkomma en likvärdig undervisning i den svenska skolan. Iriksdagens beslut med anledning av propositionen om ansvaret för skolan (prop.1990/91:18, bet, 1990/91:UbU4, rskr. 1990/91:76) betonades ånyo attfortbildningen för skolans personal utgör en viktig del i en mål- ochresultatorienterad styrning av skolan. Som ett led i att skapa och vidmakthållaen likvärdig skola för aUa har staten ett ansvar för att det finns tillgångtill fortbildning av god kvalitet i alla delar av landet liksom till sådanfortbildning som är betingad av centralt beslutade reformer. Riksdagoch regering har således ett flertal gånger understrukit vikten av att statenkan använda fortbildning eller kompetensutveckling som ett medel i en mål- ochresultatorienterad styrning av skolan. har kotrununernas ansvar förutvecklingen av sin personal understrukits. Denya principerna för skolans styrning innebär att får ett tydligareansvar och större befogenheter att direkt leda den statligt finansieradefortbildningsverksamheten och också att ange dess konkreta innehåll utifrån demål och regeringen ställer upp för fortbildningen. De signaler somstyr prioriteringar kan sägas vara av tre slag: -och regeringensmålformuleringar för fortbildningen -målen för skolans verksamhet -resultaten av utvärderingen avskolan. Tilldetta kommer givetvis det intresse som visas från skolpersonalens sida och frånde ansvariga skolhuvudmännen. Sedanden har dessutom kommunerna det fulla arbetsgivaransvaret förlärarna. De är enligt skollagen skyldiga att se till att fortbildning anordnas förden personal som har hand om utbildningen. 1992/93:250 Statensdetaljreglering av vilka fortbildningsbehov som kommunerna skall tillgodoseupphörde när sektorsbidraget infördes . harett kommunalt utjämningsbidrag införts i stället för sektorsbidraget. Trotsbetoningen av statens intresse för fortbildningen som styrmedel så harverkligheten inneburit en svagare statlig styrning av fortbildningsverksamheten.Skolverkets undersökning av fortbildningen i kommunerna visar dock att mångakommuner har blivit medvetna om fortbildningens strategiska betydelse. Före1991 styrde staten inriktningen av fortbildningen genom att -kommunen fick angivet vilkafortbildningsområden som ansågs nationellt angelägna och därför berättigadetill ledighet för studier med viss löneförmån -högskolansfortbUdningsavdelningar via tilldelades medel för attgenomföra kurser. Inuvarande system anger staten övergripande mål för skolans verksamhet,angelägna fortbildningsområden och liknande i propositioner och riksdagsbeslut.I vad mån statens mål och utpekade fortbildningsområden verkligen påverkarkommunernas fortbildningsplanering och leder till fortbildning inom angivnaområden kan konstateras först i efterhand genom utvärdering av . Riksdag,regering och de centrala skolmyndigheterna har använt fortbildning som ettmedel att genomföra förändringar i nationella styrdokument såsom läroplaneroch kursplaner. har lärare haft behov av kompetensutveckling inomsina ämnesområden. har också sambandet mellan lokaltutvecklingsarbete och personalutbildning stärkts. För att markera det bredaresyfte som fortbildning har kommer vi fortsättningsvis att benämna denkompetensutveckling. Statenhar således ett särskilt ansvar för kompetensutveckling i samband medförändringar av centrala mål genom läroplan och kursplaner. Regeringen hardärför i direktiven tiU den fördjupade anslagsframställning skalllämna gett i uppdrag att presentera en planering förgenomförandet av lärarnas och skolledarnas kompetensutveckling i samband medgenomförandet av de förändringar som blir följden av denna proposition. Lärareanvänder många olika sätt för att hålla sig ä jour med utvecklingen inom sinaundervisningsämnen och vidga sin kompetens. Arbetsgivaren prövar olika sättatt informera om nyheter eller genomföra reformer. Kurser, studier viduniversitet och högskolor och studiedagar är några vanligakompetensutvecklingsformer. I pilotutbildning, utbildning av personallag ochliknande har man utbildat en nyckelgrupp som i sin tur för kunskapen vidare.Kompetensutveckling sker också genom individuella litteraturstudier, genomutlandsstudier och genom studie-och resestipendier. För yrkeslärare förekommeryrkesstudier. tjänstgöring både inom ochutom landet är ytterligare en form av kom- Prop. 1992/93:250petensutveckling som förekommer. Regeringen har i proposition om skolansinternationalisering föreslagit åtgärder för kompetensutveckling av lärare ochrektorer inom detta område. Distansutbildningär en form av personalutbildning som skulle kunna utvecklas betydligt. Sett urekonomisk synvinkel är distansutbildning en mycket rationell utbildningsform.Regeringen tillkallade en särskild utredare (1992:48) för attbelysa statens ansvar för den framtida utvecklingen av distansutbildning och ivilka organisatoriska former ett sådant ansvar bör tas. Utredaren har lämnatbetänkandet (SOU 1993:23) Kunskapens krona. Skolverketskartläggning av kompetensutvecklingen i kommunerna visar att drygt hälften avlandets skolchefer anser att högskolornas betydelse har minskat som utbildningsanordnare.Kommunerna använder sig i stället i större utsträckning av konsulter eller denegna personalen. Ändå anger nästan alla skolchefer att högskolan fortfarande ärden viktigaste utbildningsanordnaren. Forskningenger inte belägg för att en särskild kompetensutvecklingsform skulle vara mereffektiv än en annan. Forskningen visar att det är viktigare att lärarna känneratt de kan påverka sin kompetensutveckling och att omgivningen ställer tydligakrav och ger stöd än att kompetensutvecklingen har en särskild form. Regeringenvill därför inte peka ut en särskild form av kompetensutveckling som mervärdefull än andra. Däremot kan säkert exempel finnas på former förkompetensutveckling som ur kostnadsynpunkt är mer eller mindre rationella. Utvärderingarvisar att skolpersonalens öppenhet för förändringar ökar i takt med derasdelaktighet i förändringsarbetet. För att kompetensutveckling skall geförbättringseffekter i skolan behöver den också arrangeras utifrån en mycketgod kännedom om den lokala skolan. Omgivningenbehöver ställa tydliga krav på skolan och återkommande visa tyngden bakomkraven och ge sitt stöd till skolans egna ansträngningar attförbättras för att förbättringen skall inträffa. Studiedagaringår i finska, norska och svenska skolors kompetensutvecklingssystem. Lärareger en förhållandevis negativ recension av studiedagar som instrument förkompetensutveckling. Många utvärderingar visar att framför allt enstakastudiedagar är en ineffektiv form av kompetensutveckling. Trots detta visarstudier att svenska skolor samordnar sina insatser förkompetensutveckling dåligt eller inte alls och att studiedagar ofta anordnasutan att vara inordnande i någon systematisk plan. Tillsammansmed feriearbetstiden representerar studiedagarna en avsevärd resurs förkompetensutveckling. Maximalt utnyttjad kan tiden räcka till 13-17 dagarskompetensutveckling . Denna resurs borde i större utsträckning änför närvarande kunna slås ihop till mer sammanhängande utbildning för denenskilde läraren. kartläggning framgår attmånga kommuner lägger samman Prop. 1992/93:250 fortbildningstidtill längre utbildningsomgångar. Särskilt tycks kompletteringsfortbildningenför grundskollärare ha bidragit till ett sådant mer effektivt utnyttjande avden tid som står till förfogande. Attkompetensutvecklingen ingår i en samordnad plan tycks vara viktigare för godeffekt än själva formen för kompetensutveckling. Regeringenvill understryka betydelsen av att insatserna för kompetensutvecklingkoncentreras på att sådant sätt att en viss längd och därmed djup säkerställs.Kommunen har också möjligheter att erbjuda lärare längre, mer sammanhängandekompetensutveckling genom att använda de betydande resurser som kombinationerav studiedagar och fe-rieförlagd kompetensutveckling ger. Enplanering for skolpersonalens kompetensutveckling Enligt2 kap. 7 § skollagen skall varje kommun och landsting se till att fortbildninganordnas för den personal som har hand om utbildningen. Skolverketutkom med en rapport som behandlar fortbildningen för lärare.Enligt rapporten kunde kommunerna då inte precisera sitt fortbildningsbehov isamband med gymnasiereformen. Det fanns däremot ett stort behov av kunskaper ombakgrunden till och konsekvenserna av reformen. Rapporten visade också att del av kommunerna saknade planer för sin gymnasiefortbildning. Somvi påpekade är det av avgörande betydelse för effekten av olika kompetensutvecklingsinsatserom det finns en samordnad plan för kompetensutvecklingen. Regeringen anser detdärför vara av stor betydelse för skolans utveckling att kommuner ochlandsting ser till att det finns en genomtänkt planering förkompetensutveckUngen av personalen och att denna planering görs utifrån klaraprioriteringar. Huruvida denna planeringen skall ske centralt i kommunen ellerinom respektive skola måste avgöras lokalt. Regeringen utgår ifrån att varjekommun beslutar om medelsfördelning för kompetensutveckling utifrån bestämdaprioriteringar. Motbakgrund av de förhållanden vi redovisat föreslår vi nu att kommuner ochlandsting i skollagen åläggs att se till att det finns en planering förpersonalens kompetensutveckling. Genom att föreslå en sådan skyldighet villregeringen markera kompetensutvecklingens betydelse för att främja enutveckling av skolan och ett genomförande av de nationella målen för skolan.Skyldigheten kommer, om bifaller vårt förslag till komplettering av2 kap. 7 § skollagen, att gälla den pedagogiska personalen i hela detoffentliga skolväsendet. 10 Ikraftträdande och genomförande Regeringensforslag: Den nya gemensamma läroplanen för gymnasieskolan, komvux, SSV,gymnasiesärskolan och särvux införs . Läroplanen gäller allutbildning inom de angivna skolformerna. Det nya betygssystemet träder i kraftden för de reformerade utbildningarna. Frånsamma tidpunkt tillämpas de ändringar som krävs i skollagen, med undantag förde bestämmelser i 5 kap. 5 § första stycket om behörighetskrav för nationellaprogram, som skall gälla fr.o.m. /99, i 6 kap. 3 § andra stycket omstadieindelningen, som gäller fr.o.m. , och i 6 kap. i övrigtangående gymnasiesärskolan, som skall vara genomförda senast /96. Läroplanskommitténsförslag: föreslår att läroplanen och övriga måldokument förgymnasieskolan och komvux skall träda i kraft den 1 juU 1993. Remissinstanserna: Kommenterari allmänhet inte förslag på denna punkt. förordar i likhet med att staten endastfastställer en senaste tidpunkt då de nya läroplanerna skall gälla och att mani övrigt får besluta lokalt om genomförandestrategi. , liksomett antal kommuner, framhåller vikten av resurser för implementeringen. Dettahindrar inte, menar , att kan erbjuda t.ex.informationsinsatser eller stöd för utvecklingsarbete. Skolledarförbundetframhåller likaledes behovet av resurser, som bör gå öronmärk-ta tillkommunerna för fördelning genom skolstyrelsen till skolorna. kommun menar attbåde och Betygsberedningen tycks utgå ifrån att målstyrningoch decentralisering av ansvar är redan genomförda reformer. Utgångsläget är iverkligheten ett annat. Läroplansförslaget visar tydligt på betydelsen av attalla berörda blir engagerade i sin skolas gemensamma mål. Förankringen blandlä-rama bör utgå ifrån att förändringarna inte främst handlar om ökade kravutan om andra krav. Intresset för skolutveckling riskerar att förlamas omskolans personal inte bereds utrymme för att göra läroplanens mål ochvärderingar till sina. Skälenför regeringens förslag: Somvi inledningsvis redovisat är den nya läroplanen för de frivilliga skolformernaen konsekvens av de beslut som redan fattats om dels en ändrad styrning avskolan, dels reformeringen av gymnasieskolan och komvux. Komvuxreformengenomfördes medan gymnasiereformen införs successivt efterbeslut av resp. kommun. Flertalet kommuner kommer att ha börjat införa reformenför merparten av sin Det hade därför varit önskvärt, om Prop. 1992/93:250 en nyläroplan hade kunnat träda i kraft , som Läroplanskommitténföreslog. Detta har emellertid inte varit möjligt. Vi föreslår därför att dennya läroplanen får gälla för all utbildning i det fri-vilUga skolväsendet fr.o.m.den 1 juli 1994. Detta innebär att den nya läroplanen skall gälla även i defall kommunen ännu inte infört den nya gymnasieskolan. Detta överensstämmer meddet tillvägagångssätt regeringen valde vid revideringen av läroplanför gymnasieskolan. Regeringen räknar med att kunna utfärda den nya läroplanenunder senhösten 1993. Deförändringar som regeringen i avsnitt 7 föreslår för gymnasiesärskolan, vilkasyftar till att så långt möjligt och lämpligt göra denna skolform likvärdigmed gymnasieskolan, bör få genomföras med start i årskurs 1 tidigast år1994/95. De skall senast vara genomförda i årskurs 1995/96. Den nyaläroplanen skall dock, som framgått, införas i hela gymnasiesärskolan den 1juli 1994. Förslageni denna proposition medför behov av ändringar av kursplaner eller, som ärfallet med kärnämnena, nya kursplaner. Dessutom skall de betygskriterierutarbetas, vilka skall fogas till kursplanerna. Regeringen kommer i annatsammanhang att ge i uppdrag att förbereda detta arbete så attregeringen resp. kan, vid bifall till förslagen i dennaproposition, fatta beslut om kursplaner och betygskriterier som skall gällafr.o.m. , Det nya betygssystemet skall tillämpas från detta datumför de reformerade skolformerna. Tidigarekursplaner, timplaner och betygssystem tillämpas för linjer och specialkurser igymnasieskolan och för gymnasiesärskolan fram till dess de gamla utbildningarnaupphör.