prop · GG03211 · 1992-12-31 00:00:00 — Regeringens proposition 1992/93:211 om rätt att förrätta vigsel inom andra trossamfund änSvenska kyrkan m.m. Regeringenföreslår att anta de förslag som har tagits upp 1 bifogade utdrag urregeringsprotokollet den 25 febmari 1993. I propositionen föreslås ändringar i de nuvarande reglemaom vigselrätt för andra trossamfund än . Det föreslås bl.a. attKammarkollegiet skall pröva frågan om vigselrätt för sådana trossamfund samtförordna vigselförrättare inom samfund som har fått vigselrätt. En annan nyhetär att de nuvarande behörighetsbevisen för vigselförrättare avskaffas. De nya reglemaföreslås träda i kraft . I 1992/93. Lag om ändring i Härigenomföreskrivs att 4 kap. 3 § äktenskapsbaUcen skall ha följande lydelse. Behörigatt vara vigselförrättare är 1. prästi , 2.präst eller annan befattningshavarei ett annat trossam-fiind, om regeringen har medgett sarrifundet vigselrätt ochlänsstyrelsen har utfärdat ett intyg om prästens eller befattningshavarensbehörighet, 3.lagfaren domare i tingsrätt,eller 4.den som harförordnat till vigselförrättare. Behörigatt vara vigselförrättare är 1. prästi , 2.sådan präst eller annanbefattningshavare i ett annat trossamfund som har förordnande enligt bestämmelserruii lagen (1993:000) om rätt att förrätta vigsel inom andra trossamfund änSvenska kyrkan, 3.lagfaren domare i tingsrätt,eller 4.den som harförordnat till vigselförrättare. Dennalag träder i kraft . 2Förslag till Prop. Lag om rätt att förrätta vigsel inom andra trossamfund än 1 §Annat trossamfund än kan ges tillstånd att förrätta vigsel, om samfundets verksamhet är varaktig och samfundet har en sådan organisation att det på goda gmnder kan antas att äkten- skapsbalkens bestämmelser om vigsel och därmed sammanhängande åtgärder kommer att iakttas. Har tillstånd givits, får vigsel inom samfundet förrättas av den som förordnats enligt 2 § att vara vigselförrättare. Frågorom tillstånd enligt första stycket prövas av Kammarkollegiet efter ansökan avsamfundet. Ett tillstånd gäller tills vidare. 2 §Kammarkollegiet får, efter ansökan av ett trossamfund som har fått tillstånd att förrätta vigsel, förordna en präst eller någon annan befattningshavare inom samfundet att vara vigselförrättare. Innanen person förordnas till vigselförrättare skall Kammarkollegiet pröva att hanhar de kunskaper som behövs för uppdraget. Kammarkollegiet får uppdra åttrossamfundet att utföra detma prövning. Ettförordnande att vara vigselförrättare gäller tills vidare, om det inte har begränsatsatt gälla till en angiven dag. 3 §Om Kammarkollegiet finner att ett trossamfund som fått tillstånd att förrätta vigsel inte längre uppfyller kraven eidigt 1 §, skall Kammarkollegiet återkalla tillståndet. Uppfylleren vigselförrättare inte längre kraven enligt 2 § andra stycket eller misskötervigselförrättaren sin uppgift, skall Kammarkollegiet återkalla förordnandetatt vara vigselförrättare. Ettförordnande att vara vigselförrättare skall återkallas av Kammarkollegiet, omsamfundet begär det. Omen vigselförrättare avlider, skall samfundet aiunäla detta tillKammarkollegiet. 4 §Ett trossamfund som har fått tillstånd att förrätta vigsel skall hålla Kammarkollegiet underrättat om vem som är behörig att företräda samfundet samt om samfundets postadress. Densom har förordnats till vigselförrättare skall hålla Kammarkollegietunderrättat om sin postadress. 5 § Beslut av Kammarkollegiet enligt denna lag får inte överklagas. Denna lag träder i kraft . Ettförordnande att vara vigselförrättare som har meddelats före ikraftträdandetoch som inte har upphört att gälla före den tidpunkten gäller som om det hademeddelats med tillämpning av denna lag. Utdragur protokoll vid regeringssammanträde den 25 febmari 1993 Närvarande:statsministem Bildt, ordförande, och statsråden . , ,, , , , , , , , ,, , , , , , P. , Proposition om rätt att förrätta vigsel inom andratrossamfund än m.m. Enligt4 kap. 3 § är präster och andra befattningshavare inom andratrossamfund än behöriga att förrätta vigsel om regeringen har medgettsamfundet vigselrätt och har utfärdat intyg om behörigheten. Idet praktiska rättslivet har det visat sig att reglerna om när behörigheteninträder har missuppfattats i en del fall. Detta har lett till att vigslar harförrättats utan att vigselförrättaren har varit behörig, vilket har fått tillföljd att förrättningarna har varit ogiltiga. Det har också hänt att en vigselhar förrättats sedan vigselförrättarens behörighet har upphört, även det medföljd att förrättningen har varit ogiltig. inom upprättad departementspromemoria. Behörighet attförrätta vigsel inom andra trossamfund än m.m. (Ds 1992:94),föreslås att reglerna ändras. Enligt förslagen skall beslut om vigselrätt förandra trossamfund än samt om förordnande resp. entledigande av vigselförrättareinom ett trossamfund som fått vigselrätt fattas av en myndighet.Kammarkollegiet. Promemorian har remissbehandiats. Till protokollet i dettaärende bör fogas en sammanfattning av promemorian som bilaga 1, de lagförslagsom läggs fram i promemorian som bilaga 2 och en förteckning över remissinstansemasom bilaga 3. Remissyttrandena finns tillgängliga i lagstiftningsärendet(dnr 92-3292). Regeringenbeslutade den 11 febmari 1993 att inhämta Lagrådets yttrandeöver förslag till lag om ändring i och Prop. 1992/93:211förslag till lag om rätt att förrätta vigsel inom andra trossamfund än . Lagrådsremissens lagförslag bör bifogas protokollet i detta ärende sombilaga 4. Lagrådethar lämnat lagförslagen utan erinran. Lagrådets yttrande bör fogas vidprotokollet som bilaga 5. Jag har gjort några redaktionella ändringar i de remitterade lagförslagen. Iärendet har jag samrått med chefen för . Sedanslutet av har andra trossamfund än kunnat fåtillstånd att förrätta vigsel. Detta bygger på en gällande principi svensk rätt om valfrihet i fråga om formen för äktenskaps ingående. Det haransetts stämma bäst med den principen att vigsel inom trossamfund skall varatillgänglig för alla, dock med det förbehållet att vigsel skall kunna skeendast inom trossamfund som har en organisation som erbjuder tillräckligagarantier för att lagens föreskrifter om vigsel och därmed sammanhängandeåtgärder iakttas Ofr prop. 1951:100 s. 91). Före1952 gmndades medgivanden av vigselrätt på samfundens troslära. Vigselrättmedgavs generellt för prästerskapet inom vissa erkända främmande trossamfund.Innan en präst inom ett sådant trossamfund fick utöva sin behörighet att vigaskulle det styrkas, i hos och på övriga orterhos , dels att samfundets prästerskap hade rätt att med lagaverkan förrätta vigsel och dels att personen i fråga var präst i samfundet ochenligt samfundets regler var behörig att viga (se prop. 1951:100 s. 83). Från1952 har frågan om medgivande av vigselrätt inte längre samband med samfundens troslära.I förarbetena till religionsfrihetslag framhölls att något anspråk pårätt att viga med laga verkan inte kan härledas ur rätten att åtnjutareligionsfrihet men att varje samfund är oförhindrat att, på det sätt samfundetfinner lämpligt, omgärda sina medlemmars äktenskap med religiös helgd. Fråganom religiösa ceremonier också skall bilda utgångspunkt för äktenskapetsborgerliga rättsverkningar sades vara ett praktiskt spörsmål som måste avgörasmed hänsyn inte bara till kravet på likställighet utan också till behovet avgarantier för att lagens bestämmelser om vigsel iakttas. Ettmedgivande av vigselrätt måste, enligt propositionen, gmndas på attdet finns ett tillräckligt behov. Det ansågs dock böra ankomma Prop.1992/93:211 på trossamfiinden att själva, med hänsyn till behovet av vigselförrättareoch övriga omständigheter, avgränsa de befattningar som skulle vara förenademed vigselrätt och uppställa sådana utbildnings- och kompetenskrav att dessabefattningar kunde bilda underlag för ett mer generellt medgivande. Det skulleankomma på regeringen att, efter en utredning av omständighetema i varjesärskilt fall, avgöra om de religiösa samfundens präster eller predikanterskulle få viga med rättslig verkan. Om fömtsättningar för ett mer generelltmedgivande saknades, ansågs det inte vara något hinder att regeringenbegränsade sitt medgivande till att gälla vissa personer med personligaförordnanden (se prop. 1951:100 s. 91 f.). Enligt är präster och andrabefattningshavare i andra trossamfund än behöriga att förrättavigsel, om regeringen har medgett trossamfundet vigselrätt och länsstyrelsenhar utfärdat intyg om behörigheten (4 kap. 3 § ). Ett sådantintyg skall enligt förordningen (1987:1017) om vigselförrättare i annattrossamfund än utfärdas på samftindets begäran av länsstyrelseni det län där samfundets styrelse har sitt säte. Samfundet har inte skyldighetatt meddela att en vigselförrättares behörighet har upphört. Omsamfundet har medgetts vigselrätt före , fmns dock en sådanskyldighet (jfr 2 § kungörelsen /1951:703/ med vissa bestämmelser ang. vigselförrättareinom annat trossamfiind än ). Vid sin prövning av frågor som rör vigselrätt harregeringen i enlighet med vad som uttalades förarbeten hållit fastvid principen att ett trossamfund som skall medges vigselrätt skall kunnaerbjuda tillräckliga garantier för att föreskrifter om vigseloch därmed sammanhängande åtgärder iakttas. Enligt den praxis som harutvecklats görs en samlad bedömning av flera omständigheter. Det krävs att detsökande samfundet har en tillräckligt fast organisation och att det kanbetraktas som varaktigt. Samfundets verksamhet skall sålunda ha pågått under eninte obetydlig tid och den skall ha en viss omfattning. I regel krävs därjämteett ganska betydande antal medlemmar. Som ett riktmärke har använts attmedlemmarna bör vara fler än 3 000. Det krävs också i regel att samfundet har antagit stadgarvarav framgår bl.a. dess beslutande organ, hur styrelsen utses och var styrelsenskall ha sitt säte. Också villkoren för medlemskap i samfundet bör framgå avstadgarna. Vidare har kvalifikationerna hos den eller dem som avsesbli Slutligen har det fordrats att sam- Prop. 1992/93:211 fundethar en vigselordning som uppfyller vad som krävs för att en vigsel skall varagiltig enligt regler. Ävennär det gäller formen för förordnande av vigselförrättare har regeringen hållitfast vid de principer som uttalades förarbeten. Vissa trossamfundsom har medgetts vigselrätt har anförtrotts uppgiften att själva utse vigselförrättare.I regeringens beslut om vigselrätt har angivits vilket organ inom samfundet somskall utse vigselförrättare och vilka kvalifikationskrav som vigselförrättarenskall uppfylla. Ofta följer rätten att förrätta vigsel en viss befattning inom samfiindet.För andra trossamfund har regeringen begränsat sina medgivanden till att avsevigselrätten och förbehållit sig rätten att utse de enskilda vigselförrättama. fall då regeringen utser vigselförrättare anges numera i beslutet attförordnandet gäller så länge vigselförrättaren kvarstår i sin befattning.Beslutet brukar dessutom innehålla en upplysning om att den som fått rätt attförrätta vigsel inte är behörig att göra det förrän har utfärdatett intyg om behörigheten. Foratt en vigsel skall vara giltig fordras bl.a. att vigselförrättaren är behörig(se 4 kap. 2 § ). Detta krav grundar sig på vigselns egenskapav offentlig förrättning, vilken egenskap det har ansetts vara viktigt attsträngt hålla fast vid (jfr , s. 69). Enligt giftermålsbalkensregler inträdde behörighet för vigselförrättaren i och med själva förordnandet.Visserligen fick behörigheten inte utövas innan hade utfärdatbehörighetsintyg, men om så ändå skedde var en förrättad vigsel inte ogiltig.När infördes sammanfördes de bestämmelser som gälldevigselrätt för andra trossamfund än med reglema om behörighetatt förrätta vigsel till en lagparagraf, 4 kap. 3 § . Dåuppställdes som ett ytterligare villkor för behörigheten att harutfärdat behörighetsintyg för vigselförrättaren. Dennaordning har visat sig medföra problem. Det har förekommit att vigselförrättareinte har uppfattat att ett intyg från är en förutsättrung förbehörighet. Vigsel har sålunda i många fall förrättats av personer som välförordnats att vara vigselförrättare men för vilka behörighetsbevis inteutfärdats. Detta har medfört att förrättningarna är ogiltiga som vigslar. Dethar också förekommit att vigslar har förrättats sedan vigselförrättarensbehörighet har upphört, exempelvis därför att personen i fråga har lämnat detsamfund för vilket vigselrätten medgetts. Vigselförrättningama hardärmed varit Prop. 1992/93:211 ogiltiga. Har vigselförrättaren, som i de fall jag har nämnt, intevarit behörig och är vigselförrättningen därför ogiltig, kan regeringen godkännaförrättningen om det finns synnerliga skäl. Sådana synnerliga skäl kan föreliggaexempelvis om vigseln är ogiltig trots att alla inblandade utgått från att denvar giltig. Frågan om godkännande tas upp av regeringen på ansökan av maimeneller kvinnan eller, om någon av dem har avlidit, av arvingar till den avlidne(4 kap. 2 § ). Ett godkännande innebär att äktenskapet ansesha bestått alltsedan vigseln. Visserligen kan en vigsel godkännas iefterhand på grund av synnerliga skäl. En sådan situation är dock förenad med svårigheteroch oro för enskilda. Vidare kan det förhållandet att vigseln inte är civilrättsUgtgiltig föra med sig problem av moralisk eller religiös art för personer som harupptagit äktenskapligt samliv i förlitan på att de genom vigseln blivit attbetrakta som makar inte bara i religiöst hänseende utan också rättsligt. Reglema bör enligt min mening ändras så att det interiskeras att vigslar blir ogiltiga på det sätt som kuimat ske . Som jag har anfört i det föregående (avsnitt 2.1) är det iSverige en gammal princip att vigsel inom andra trossamfund än skallvara möjlig. har också olika trossamfund medgetts vigselrätt. Deproblem som jag har redovisat hör samman med denna princip så till vida att deinte skulle ha uppkommit om inte vigselrätt hade medgetts andra trossamfund änSvenska kyrkan. Enligt min mening bör vi dock slå vakt om den angivnaprincipen. De problem som finns synes också i huvudsak kunna lösas genom att reglemaom medgivande av vigselrätt och förordnande av vigselförrättare utformas någotannorlunda. I detta sammanhang avser jag också att ta upp frågan omärenden angående vigselrätt kan handläggas av en myndighet i stället för, som , av regeringen. 2.3.2 Vem skall besluta i frågor om vigselrätt förtrossamfund? Mitt förslag: Kammarkollegiet, och inte som regeringen,skall pröva frågor om vigselrätt. Promemorians förslag: Överensstämmer med mitt (sepromemorian s. 14). Remissinstanserna: Nästan alla remissinstansernatillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. En remissinstans anser attden nuvarande ordningen bör bestå. 1* 1992/93. Skälen för mitt förslag:Att delegera regeringsärenden har sedan Prop. 1992/93:211 länge varit ettviktigt sätt att rationalisera regeringens verksamhet. Detta gäller bådeärenden som regeringen avgör efter besvär och ärenden som regeringen prövar somförsta och enda instans. Enligt de rUctlinjer som gäller för delegeringsarbetetbör regeringen befrias från ärenden som inte kräver ett ställningstagande frånregeringen som politiskt organ (jfr prop. 1989/90:100 bil. 2 s. 49). Jag anseratt det därför bör övervägas om prövningen av frågor om vigselrätt för andratrossamfund än kan delegeras till en myndighet. Somframgår av redogörelsen i det föregående (avsnitt 2.2) har i regeringenspraxis, viUcen får ses i belysning av tidigare förarbetsuttalanden, utbildatsfasta normer för bedömningen av frågor om vigselrätt för trossamfund. En samladbedömning görs av flera omständigheter, såsom samfundets organisation ochverksamhet, antalet medlemmar i samfundet och samfundets vigselordning. Ävenkvalifikationerna hos den eller dem som avses bli vigselförrättare ingår idenna bedömning. Somjag kommer att utveckla längre fram (avsnitt 2.3.4) bör väsentligen sammaprinciper tillämpas även i fortsättningen. Mot bakgrund av detta finns detknappast fog för att anse att prövningen av frågor om vigselrätt kräver ettställningstagande av regeringen som politiskt organ. En klar majoritet av remissinstansemadelar denna ståndpunkt. Prövningen av ärenden om vigselrätt bör därför flyttastill ett underordnat organ. Ipromemorian föreslås att Kammarkollegiet skall pröva dessa frågor. Majoritetenav remissinstansema är positiva till det. Kammarkollegiet uttalar för egen delatt kollegiet är lämpat att handlägga frågor om vigselrätt. Samarbetsnämndenför statsbidrag till trossamfund (SST) anser att det bör övervägas omprövningen skall flyttas över till nämnden eller om nämndens kompetens bör tastill vara på något annat sätt. Nämnden, som består av företrädare för olikatrossamfund och församlingar, har till uppgift att fördela statsbidrag tillandra trossamfund än (se 1 och 2 §§ förordningen /1989:272/ medinstruktion för till trossamfund). Sverigesfrikyrkoråd och De fria kristna samfundens råd instämmer i SST:s synpunkter.Det anmärks dock att det fmns olika uppfattningar bland medlemssamfunden om SST:sroll. Jaganser för min del - i likhet med de flesta remissinstanserna - attKammarkollegiet är den myndighet som är mest lämpad att pröva frågor omvigselrätt för andra trossamfund än . SST har dock kunskaper omolika trossamfund som bör tas till vara. Till detta återkommer jag ispecialmotiveringen. Enremissinstans ifrågasätter om det är nödvändigt att pröva frågan omett trossamfiind skall anförtros vigselrätt. Det anförs att beslutet Prop.1992/93:211 om förordnande av vigselförrättare får anses innebära även ettställningstagande till frågan om samfundets vigselrätt. Närfrågan om vigselrätt prövas skall det göras en samlad bedömning av fleraomständigheter. Jag återkommer längre fram till dessa (avsnitt 2.3.4). Vad somfrämst skall bedömas är samfundets organisation och verksamhetens varaktighet.Denna prövning är av särskilt slag och av grundläggande betydelse. Den bör,enligt min mening, hållas åtskild från prövningen av enskilda vigselförrättare. Etttrossamfund kan i vissa fall fråntas sin vigselrätt. Även denna prövning böranförtros åt Kammarkollegiet. 2.3.3Förordnande och entledigande av vigselförrättare Mittförslag: Beslut om förordnande av vigselförrättare skall meddelas avKammarkollegiet. De nuvarande behörighetsbevisen skall avskaffas ochbehörigheten att viga inträda genom beslutet. Ett förordnande skallgälla tills vidare eller till en viss angiven dag. Förordnande av vigselförrättareskall kunna återkallas av Kammarkollegiet. Promemoriansförslag: Överensstämmer med mitt (se promemorian s. 11). Remissinstanserna:De flesta remissinstansema har tillstyrkt förslaget. En remissinstans anser attvigselförrättare bör förordnas av . Skälenför mitt förslag: Eidigt nuvarande regler är präster och andrabefattningshavare i andra trossamfund än behöriga att viga, omdels regeringen har medgett samfundet vigselrätt och dels harutfärdat intyg om behörigheten. En följd av att behörighetsbevis utfärdas är,förutom att vigselförrättaren blir behörig, att det hos olika länsstyrelserfinns uppgifter om vilka som är behöriga vigselförrättare. Enligt min mening ärdet, med hänsyn till att det rör sig om myndighetsutövning, ställt utom tvivelatt uppgifter om behöriga vigselförrättare måste fiimas hos någon myndighet. Idetta avseende fyller tydligen behörighetsbevisen en god funktion. Samtidigtmåste man konstatera att det faktum att behörigheten inträder först närbehörighetsbevis har utfärdats är orsaken till många av de olägenheter som jagtidigare har redovisat. Dethar nämligen visat sig att ordningen med behörighetsbevis har missuppfattats påmånga håll. Man har inte förstått att behörighetsbevisen är en fömtsättningför att vigselförrättaren skall vara behörig. Vigslar har därför i flera fallförrättats av personer som väl varit förordnade som vigselförrättare men sominte fått behörighetsbevis Dennuvarande ordningen kom till när infördes. gällde attvigselförrättaren var behörig innan hade utfärdat något intyg.Behörigheten fick visserligen inte utövas dessföriiman, men om så skedde ansågsvigseln ändå giltig. Om behörigheten gäller från förordnandet eliminerastydligen de nyssnämnda problemen. En ny ordning bör därför utformas på detsättet. Enåtergång till den ordning som gällde före äktenskapsbaUcen skulle dock innebäraatt det inte kommer att finnas helt tillförlitliga register över behöriga vigselförrättarehos någon myndighet. Som jag har berört utser trossamfunden själva vigselförrättarei de flesta fall. Det är visserligen möjligt att ålägga trossamfunden enskyldighet att hos en myndighet anmäla viUca vigselförrättare som förordnats,men man kan enligt min mening inte bortse från att sådana uppgifter, t.ex. avförbiseende, kan försenas eller helt utebli. Att införa en uppgiftsskyldighetmed exempelvis vite som sanktion gör ingen skillnad i detta avseende. Vadjag har sagt leder till den slutsatsen att beslut om förordnande av vigselförrättarebör fattas av en myndighet. Vigselförrättarens behörighet bör, som jag redansagt, inträda genast med beslutet. Myndigheten får därigenom en aktuellförteckning över de personer som är behöriga att vara vigselförrättare. Fråganuppkommer då om det finns anledning att behålla de särskilda behörighetsbevissom länsstyrelsema utfärdar. Förutom att de medför behörighet för vigselförrättareoch itmehåller vissa uppgifter om vigselförrättare torde behörighetsbeviseninte ha någon annan funktion än att de gör det möjligt för vigselförrättarenatt styrka sin behörighet (jfr NJA II 1951 s. 315). I alla dessahänseenden kan behörighetsbevisen enligt den föreslagna ordningen ersättas avdet förordnande som myndigheten utfärdar. Särskilda behörighetsbevis kan därförundvaras. Jaghar föreslagit att Kammarkollegiet skall anförtros prövningen av vilka trossamfiindsom skall ha vigselrätt. Det ter sig då naturligt att Kammarkollegiet också fårbesluta om förordnande och entledigande av vigselförrättare. Detta är ocksåpromemorians förslag. Det tillstyrks av majoriteten av remissinstansema. Enremissinstans anser att vigselförrättare bör förordnas och entledigas av länsstyrelsemaeftersom dessa har god lokal- och personkännedom och dessutom förordnarborgerliga vigselförrättare. Länsstyrelsemasysslar med vigselärenden därigenom att de förordnar borgerliga vigselförrättareoch utfärdar behörighetsbevis för vigselförrättare i andra trossamfund änSvenska kyrkan. Som jag har anfört bör behörighetsbevisen inte längrefinnas kvar. Att ge länsstyrelserna uppgiften att pröva frågor om förordnandeoch entledigande av vigselförrättare skulle innebära en spridning av prövningen till ett stortantal myndigheter, vilka var för sig endast Prop. 1992/93:211 undantagsvisskulle komma i kontakt med denna ärendetyp. En sådan ordning skulle ocksåinnebära att uppgifter om behöriga vigselförrättare inte skulle vara samladevid en myndighet, vilket försvårar för den som vill kontrollera om en viss vigselförrättareär behörig. Minslutsats är att Kammarkollegiet bör besluta inte bara i frågor om vigselrättför trossamfund utan också i frågor om förordnande av vigselförrättare. Påmotsvarande sätt bör Kammarkollegiet besluta i frågor som rör återkallelse avett förordnande att vara vigselförrättare. Härigenom uppnås, även i fråga ombehörighetens upphörande, att registret över vigselförrättare kan hållasaktuellt. Attinte trossamfunden själva utan Kammarkollegiet beslutar om återkallelse medförvisserligen att en person kan vara behörig att viga, trotsatt hans samfund inte önskar det. Men denna konsekvens, som får vägas motfördelen av att det inte kan råda någon tvekan om när behörigheten upphör, kanenligt min mening accepteras. Enannan fråga är for hur behörigheten skall gälla. För närvarandeutformas förordnandena för vigselförrättare i regel så att de gäller så länge vigselförrättarenhar kvar sin befattning. Det kan emellertid uppstå situationer där det inte äralldeles klart humvida en vigselförrättare har lämnat sin befattning ellerinte. Även detta har orsakat problem med vigslar som visat sig vara ogiltiga.