prop · GG0360 · 1992-12-31 00:00:00 — Vidinförlivandet i den svenska rättsordningen av internationella överens- Prop.1992/93:60 kommelser måste stadgandet i 8 kap. 3 § regeringsformen (RF)beaktas. Bilaga 1 Föreskrifter om förhållandet mellan enskilda och detallmänna, som gäller åligganden för enskilda eller i övrigt avser ingrepp ienskildas personliga eller ekonomiska förhållanden, skall meddelas genom lag.Även föreskrifter angående kommunernas befogenheter och åligganden skallenligt 8 kap. 5 § RF meddelas genom lag. Enligt 8 kap. 7 och 11 §§ RF kanfrågor om bl.a. miljövård delegeras till regeringen eller myndighet underregeringen. Andra former för genomförande av internationella överenskommelserän lagstiftning kan övervägas i den män de bestämmelser som skall införlivasmed svensk rätt inte ger upphov till rättigheter och skyldigheter för enskildaeller kommuner. Föreskrifter som enbart riktar sig till statliga myndigheterbehöver inte meddelas i lagform. Enligtdirektiven som behandlas i denna promemoria skall avtalsparterna upprättaprogram för vissa åtgärder, lämna rapporter om vidtagna åtgärder m.m. Sådantsammanhänger inte med ikraftträdandet av och kräver inte hellerlagstiftning. Frågorna aktualiseras istället när avtalet skall tillämpas.Vidare innehåller direktiven genomgående ett antal definitioner. Dessa behöverinte tas in i den svenska lagtexten. I vissa fall har definitionernakommenterats i motivtexten. Givelvis skall definitionerna beaktas vidrättstillämpningen. Sverigesoch övriga EFTA-staters ståndpunkt vid EES-förhandlingarna har varit att dekravnivåer frän miljöskyddssynpunkt som innehåller är uppfylldagenom den iniljöpolitik som redan tillämpas i EFTA-länderna. Dennaprincipiella inställning ligger naturligtvis även till grund för dennapromemoria. Eftersom samtliga rättsakter som behandlas i detta sammanhang ärEG-direktiv får den enskilda EFTA-staten välja form och metod förgenomförandet. En fråga i förhandlingarna om gällde villkoren igällande tillstånd enligt miljöskyddslagen (1969:387). Från EG:s sida krävdeslänge att samtliga sådana tillstånd skulle ses över i samband med genomförandetav . Kravet finns dock inte uttryckt i . fall EFTA-länderna upprätthåller handelsrelaterade miljökrav som ärsträngare än vad som gäller inom EG eller i nägot fall saknar lagstiftning tillmotsvarighet av har träffats s.k. övergängsarrangemang som innebäratt EFTA-länderna får behälla sina gällande regler eller färvänta med att införa motsvarande lagstiftning. Dekrav på implementering och transformering som och EG- domstolens avgöranden medför gör det nödvändigt att överväga lagtekniska frågor på ett sådant sätt att det är klarlagt att uppfyller sina åtagan den enligt . I förhållande till den del av som behandlas i denna promemoria finns de viktigaste svenska bestämmelserna i miljöskyddslagen. Denna lag innebär att det krävs tillstånd för miljöfarlig verksamhet. För varje enskild anläggning fastställs individuella utsläppsvill kor till omgivningen. EG-direktiven anger bestämda utsläppsgränser för ut släpp av vissa ämnen frän anläggningar av olika slag. Dessa gränsvärden har karaktären av minimiregler. Medlemsstaterna får därför införa strängare regler. framgår direkt genom författningstexten och kan i fråga 50 omgränsvärden som föreskrivs i ett direktiv ge utrymme för att individuellt Prop. 1992/93:60 fastställa strängare utsläppsvillkor. Detmest långtgående sättet att implementera till svensk rätt påmiljöområdet vore att förklara att de relevanta EG-direktiven skulle gälla somsvensk rätt. I finns dock redan i de flesta fall lagstiftning ellerandra åtgärder vidtagna med syfte som motsvarar . Den nu nämndalagstiftningstekniken skulle därför i många fall leda till att flera reglerskulle gälla för samma miljöproblem. Smidigare lösningar måste uppenbarteftersträvas. Påvissa punkter kan man enligt EG-direktiven finna strängare gränsvärden än vadsom brukar tillämpas i praxis enligt miljöskyddslagen. I sådana fall bör detfinnas anledning till omprövning av de fastställda tillståndsvillkoren. Ensärskild fräga gäller på vilken konstitutionell nivå svensk lagstiftning börändras. I denna promemoria har frågan lösts så att bemyndigande att meddelaföreskrifter har föreslagits när EG-direktivet ger ett handlingsutrymme för enmyndighet. I övriga fall har bestämmelser tagits in direkt i den föreslagnalagtexten. Viden jämförelse torde de flesta gränsvärden enligt EG:s direktiv innehållas iden svenska miljöpolitiken. Generella svenska gränsvärden skulle sannolikt i deflesta fall innehålla befydligt strängare utsläppsgränser än EG-reglerna.Berörda EG-direktiv är genomgående minimidirektiv. Därför finns det inte hellernågot EG-rättsligt hinder mot att åsatta strängare gränsvärden än de somgäller enligt EG:s rättsakter. När gränsvärden för miljöfarliga utsläpp införsi svensk rätt i form av generellt gällande föreskrifter innebär det enprincipiell omställning av den svenska normgivningen på området. Det framstårdå som angeläget att normerna medför en ökad ambitionsnivå. ärinte de bästa för detta syfte. skall enligt sina direktiv(Dir 1989:32 och 1991:51) lämna förslag till generellt gällande utsläppsregler.Det finns skäl att anta att dessa förslag kommer att ligga pä en högambitionsnivå. När det gäller implementeringen av är det därförviktigt att de regler som beslutas inte i onödan bryter upp miljöskyddslagensregelsystem. Miljöreglerär av naturliga skäl lämpliga att utforma efter internationellaöverenskommelser. Ehuru svära att härleda för det mottagande landet och dessmyndigheter är vatten- och luftföroreningar i ett land i dess helhet nästanalltid av såväl inhemskt som utländskt ursprung. En aldrig så god inhemsklagstiftning är därför på miljöområdet inte ett tillräckligt sfyrmedel. Utvecklingen måste ske isamspel mellan nationell och internationell lag stiftning. Enskilda stater måste ha möjlighet att i den nationella lagstift ningen bestämma regler som, om tillämpningen ger en gynnsam miljöeffekt, kan tjäna som förebilder för internationella överenskommelser. Men det in ternationella konventionsarbetet ger också möjligheter att i enskilda länder motivera en mer skärpt miljölagstiftning än vad som annars skulle ha åstad kommits. Den angivna grundsynen finns det goda möjligheter att behålla också i förhällandet till EG. Detta beror bl.a. pä att EG har kommit längre än flertalet av de enskilda medlemsstaterna när det gäller utvecklingen av miljölagstiftningen. Genom EG:srättsordning och berörs ett flertal länders lagstiftning. Självaimplementeringsfasen är dock individuell för varje enskilt land när det gällerinförlivande av direktiv. Detta framgår såväl av som avEES-avlalel. Lösningarna måste sökas med utgängspunkt i bäde ochden nationella lagstiftningen. Under arbetet med denna promemoria har kontaktermed EG:s miljödircktorat förekommit i den här frågan. Det har därvid inte visatsig möjligt alt få exempel pä lagsliftning frän nägot annal land som skullekunna tjäna som förebild för svenskt vidkommande. 1992/93:60 Bilaga 1 Förslag:Krav pä miljökonsekvensbeskrivningar införs i ärenden enligt VA-lagen ochplan- och bygglagen samt beträffande vissa jämvägsprojekt. Rådets direktiv S5/337/EEG om bedömning av inverkan pumiljön uv vissa offentliga ochprivutu projekt har -dnVägita med stöd avRomfördraget, särskilt arlikel 100 och 235. I direktivets inledning hänvisastill EG:s iniljöhandlings-program , 1977 och 1983. I dessaframhålls nödvändigheten av att inverkan på miljön beaktas på ett så tidigtstadium som möjligt vid all teknisk planläggning och i olika beslutsprocesser. Direktivet skall lilläinpas för bedömningen avmiljöeffekterna av sådana offentliga och enskilda projekt som kan antas medförabetydande påverkan pä miljön. Undantag gäller för projekt som i detalj reglerasgenom särskild nationell lagstiftning eftersom syftena med direktivet, bl.a.all tillhandahålla uppgifier, då uppnäs genom lagstiftningen. Staterna skall vidla alla nödvändiga åtgärder för allsäkerställa att projekt som kan antas medföra en betydande iniljöpåverkan bl.a.på grund av sin art, storlek eller lokalisering blir föremål för en bedömningav denna påverkan innan tillstånd ges. 1 undanlagsfall behöver föreskrifterna i direktivet inletillämpas hell eller delvis beträffande ell visst projekt. 1 så fall skallmedlemsstaterna undersöka om någon annan fyp av bedömning är lämplig och om detfinns uppgifier som bör göras tillgängliga för allinänheten. Uppgifier omundantaget samt skälen för detta skall vara tillgängliga för dem som särskiltberörs. Bedömningen av miljöpåverkan skall på ett lämpligt sättidentifiera, beskriva och bedöma de direkta och indirekta effekterna av eltprojekt beträffande följande faktorer: -människor,fauna och flora, -mark, vatten,luft, klimat och landskap, -samspeletmellan dessa faktorer -materiellatillgångar och kulturarvet. De projekt som anges i bilaga 1 lill direktivet skall bliföremål för en bedömning (miljökonsekvensbeskrivning). Del är bl.a.oljeraffinaderier, vär- mekraftverkoch andra förbränningsanläggningar med en värmeproduktion Prop. 1992/93:60 påminst , kärnkraftverk och anläggningar för lagring av kärn- Bilaga1 avfall. Vidare omfattas järn- och stålverk, integrerade kemiska anläggningar,motorvägar, motortrafikleder, järnvägslinjer för fjärrtrafik, flygplatser meden banlängd av 2 100 m eller mer, hamnar och inre vattenvägar för farfyg på merän samt anläggningar för omhändertagande av giftigt och farligtavfall. Deprojekt som anges i bilaga 2 till direktivet skall bli föremål för en miljökonsekvensbeskrivningnär det krävs på grund av projektets karaktär. I detta syfte kanmedlemsstaterna bl.a. bestämma att en bedömning skall göras för vissa typer avprojekt eller fastställa sådana kriterier eller gränsvärden som krävs för attavgöra vilka projekt enligt bilaga 2 som skall bli föremål för en bedömning.Denna bestämmelse skall läsas tillsammans med artikel 2 i direktivet som sägeratt medlemsstaterna skall vidta alla nödvändiga åtgärder för att säkerställaatt projekt som kan antas medföra en befydande miljöpåverkan bl.a. på grund avsin art, storlek eller lokalisering blir föremål för en bedömning av dennapåverkan innan tillstånd ges. Bilaga 2 omfattar ett stort antal verksamheterinom jordbruk, utvinningsindustri (däribland utvinning av torv, malm ochråolja), anläggningar för energiproduktion, bearbetning av metaller,glastillverkning, kemisk industri (som inte omfattas av bilaga 1),livsmedelsindustri (bl.a. bryggerier, mejerier och slakterier), textil-,läder-,trä- och pappersindustri, gummiindustri, infrastrukturprojekt (bl.a. vägar,hamnar och flygfält som inte omfattas av bilaga 1 samt byggande av rörledningarför gas och olja) samt andra verksamheter bl.a. avloppsreningsverk. Ändringarav projekt som anges i bilaga 1 omfattas också av bilaga 2. Exploatörenskall enligt artikel 5 i skälig omfattning lämna åtminstone följandeuppgifter: - en beskrivning av projektet med uppgifter omlokalisering, utformning och omfattning, - en beskrivning av planerade åtgärder för attundvika, minska och om möjligt avhjälpa befydande skadliga verkningar, - de data som krävs för att påvisa och bedöma denhuvudsakliga inverkan på miljön som projektet kan antas medföra, - en icke-teknisk sammanfattning av dessa uppgifter. Ytterligareuppgifter som exploatören kan avkrävas om det anses relevant anges i bilaga 3till direktivet. Där nämns bl.a. en översiktlig redovisning av dehuvudalternativ som exploatören övervägt och de viktigaste orsakerna till denvalda lösningen med beaktande av miljöeffekterna. Myndighetermed miljöansvar som kan antas bli berörda av ett projekt skall enligt artikel 6ges möjlighet att yttra sig över en ansökan om tillstånd. Medlemsstaterna skallgenom allmänna föreskrifter eller i vaije enskilt fall utse de myndigheter somskall höras oeh dessa myndigheter skall ges tillgång till de uppgifter sominhämtats enligt artikel 5. Varjetillståndsansökan och de uppgifter som inhämtats enligt artikel 5 skall göras tillgängliga för allmänheten. De som är särskilt berörda skall ges tillfälle att yttra sig innan projektet påbörjas. Den närmare utformningen av informationen och samrådet skall bestämmas av medlemsstaterna. ende på respektive projekts karaktär och lokalisering får medlemsstaterna 53 bestämma vilka som ärsärskilt berörda, ange var informationen skall finnas Prop. att tillgå samt fastställapå vilka sätt allmänheten skall informeras. får medlemsstaternabestämma hur allmänheten skall ges tillfälle att yttra sig, t.ex. skriftligeneller genom en offentlig utfrågning samt bestämma lämpliga tidsgränser förde olika stegen i proceduren i syfte att säkerställa att ett beslut fattas inomrimlig tid. Enmedlemsstat som uppmärksammar att ett projekt kan antas medföra en befydandeinverkan på miljön i en annan medlemsstat skall översända informationen sominhämtats enligt artikel 5 till den andra staten och samråda med dettaunderlag (artikel 7). Deuppgifter som inhämtats enligt artikel 5, 6 och 7 skall beaktas vid tillståndsgivningen(artikel 8). Närett beslut har fattats skall den ansvariga myndigheten eller myndigheternainformera dem som är särskilt berörda om innehållet i beslutet och om devillkor som är knutna till detta. De skäl och överväganden som beslutet grundarsig på skall också anges om medlemsstaternas lagstiftning så kräver (artikel 9). Bestämmelsernai direktivet skall inte begränsa myndigheternas skyldighet att tillämpanationella regler om industri- och affärshemligheter och att ta hänsyn tillallmänna intressen (artikel 10). Artikel11 reglerar hur information skall utbytas mellan kommissionen ochmedlemsstaterna. Medlemsstaterna skulle från anmälan av direktivet,dvs. , ha vidtagit nödvändiga åtgärder för att följadirektivet (artikel 12). Direktivet begränsar inte medlemsstaternas möjligheteratt fastställa strängare regler i fråga om bedömningar av inverkan på miljön. InomEG pågår ett arbete med att omarbeta detta direktiv i anledningav Esbokonventionen om miljökonsekvensbeskrivningar i ett gränsöverskridandesammanhang. Det nya direktivet kan föreligga . Direktivetträdde i kraft . Enligt EG:s övervakningsrapport avseende 1990 ärdirektivet fortfarande på ett övergångsstadium. Utom i extrema fall avstårkommissionen från att vidta åtgärder när det gäller innehåll och slutsatser imiljökonsekvensbeskrivningarna eftersom direktivet är neutralt på denna punkt.Följaktligen är konsekvensanalyser ofta av kvalitet ochunderskattar skadan för miljön även där man följer den procedursom är föreskriven i direktivet. Dessutom ges åsikter som uttrycks avallmänheten inte tillräcklig fyngd av myndigheterna.Miljökonsekvens-beskrivningen tenderar sålunda ofta att bli en formell processavsedd att berättiga genomförandet av ett projekt som har bestämts i förväg påbasis av ekonomiska och tekniska kriterier. Kommissionenhar avslutat åtgärder mot , och Tysk land för att inte ha underrättat kommissionen om nationella implemente- ringsåtgärder, varefter samtliga dessa stater antagit lagstiftning under är 1990. hade inte någon lagstiftning på området. har fått synpunkter såvitt avser landets samtliga treregioner. 1992/93:60 nen har ingen lagstiftning på området.Såväl den vallonska som den fiam- Bilaga 1 ländska regionen hade fåttanmärkningar för felaktig transformering. Ifrågavarande direktiv var det endasom fick anmärkningar för i övervakningsrapporten. Kritiken gälldeförsenad implementering. Såvitt avser anges i rapporten att deneffektiva tillämpningen av direktivet ofta hindras på grund av frånvaron av väldefinierade och enhetliga kriterier för implementeringen av direktivet. INederländerna har enligt rapporten alltför många projekt av myndigheternabeviljats undantag från direktivets regler. I övervakningsrapporten betonas särskilt att dennationella lagstiftningen skall ta hänsyn inte bara till bilaga 1 utan ocksåtill bilaga 2. Antalet klagomål frän enskilda mot särskilda projekt ökarkonstant, i synnerhet mot projekt som gäller infrastrukturen och uppförande avavfallsbehandlingsanlägg-ningar. På grund av brister i den nationella lagstiftningen harkommissionen inlett åtgärder enligt mot och . Den svenska lagstiftningen på området utgörs av 5 kap.lagen (1987:12) om hushällning med naturresurser m.m. (NRL), 13 §miljöskyddslagen, 13 kap. 19 § vattenlagen (1983:291), 15 § väglagen(1971:948), 3 § lagen (1977:439) om energiplanering, förordningen(1991:738) om miljökonsekvensbeskrivningar, 25 § naturvårdsförordningen(1976:484), 11 § miljöskyddsförordningen (1989:364) samt 24 och 38 §§vägkungörelsen (1971:954). Beträffande de tre lagar som anknyts till naturresurslagenfrån , dvs. minerallagen (1991:45), lagen (1966:314) omkontinentabockeln och lagen (1983:293) om inrättande, utvidgning och avlysningav allmän farled kan regeringen genom denna NR-Lanknytning föreskriva om kravpå miljökonsekvensbeskrivningar enligt dessa lagar från nämnda datum. Avpropositionen 1990/91:90 framgår att avsikten är att införa sädana krav. Regeringenhar därför beslutat om tillägg till förordningen ommiljökonsekvensbeskrivningar. Enligt 5 kap. 1 § NRL skall en ansökan om tillstånd för enanläggning eller en åtgärd som avses i 4 kap. NRL innehålla enmiljökonsekvensbeskrivning. Det innebär att en ansökan om tillstånd föranläggningar eller åtgärder som omfattas av obligatorisk prövningsplikt enligt 4kap. 1 § NRL skall innehålla en miljökonsekvensbeskrivning. Den obligatoriskaprövningsplikten omfattar bl.a. olika fyper av industrianläggningar som järn-och stålverk, massafabriker och stora energianläggningar. Där innefattasalltså de flesta av de verksamheter som omfattas av EG-direktivets bilaga 1. Ävensädana anläggningar som efter särskilt beslut av regeringen prövas enligt 4 kap. 2 § skall innehålla en miljökonsekvensbeskrivning. Enligt den bestämmelsen kan regeringen pröva anläggningar eller åtgärder som kan an tas fä befydande omfattning eller bli av ingripande beskaffenhet men som inte omfattas av kravet på obligatorisk prövning enligt 4 kap. 1 §, t.ex vissa 55 kommunikationsanläggningar.Ett exempel på en anläggning som skall prö- Prop. 1992/93:60 vas enligt 4 kap. 2 § är den planerade fasta förbindelsen över . Imiljöskyddslagen (1969:387) har i 13 § föreskrivits att en ansökan om tillståndskall innehålla en miljökonsekvensbeskrivning som möjliggör en samlad bedömningav en planerad anläggnings, verksamhets eller åtgärds inverkan på miljön,hälsan och hushållningen med naturresurser. Regeringen får enligtmiljöskyddslagen föreskriva vilka anläggningar som skall tlllståndsprövasenligt lagen. Detta har regeringen gjort i en bilaga till miljöskyddsförordningen(1989:364). Bland de tillståndspliktiga verksamheterna finns de flesta av deverksamheter som anges i EG-direktivets bilaga 1 och 2. Enligt10 § miljöskyddslagen och bilagan till miljöskyddsförordningen gäller för ettbefydande antal anläggningar, inrättningar, utsläpp m.m. att regeringen harföreskrivit skyldighet om anmälan i stället för tillståndplikt. Sådanaverksamheter omfattas inte av regler om miljökonsekvensbeskrivningar.Lagtexten innehåller inga kriterier för indelningen i tillstånds- resp.anmälningspliktiga verksamheter. miljöpolitiska proposition (prop.1987/88:85 s 260) sägs att utgångspunkten för vilket ansvarsområde resp.myndighet skall ha bör vara de miljöeffekter som är förbundna med verksamheten.Av befydelse är hur länge en störningseffekt varar, hur stort geografisktområde som påverkas och hur allvarliga effekterna är för hälsa och miljö.Enligt direktivet skall reglerna om miljökonsekvensbeskrivningar omfatta allaprojekt som kan ha en befydande miljöpåverkan. Att införa kriterier för när enverksamhet skall vara tillstånds- resp. anmälningsskyldig samt att bedöma ommiljökonsekvensbeskrivningar skall göras för anmälningspliktiga verksamheterbör inte göras i detta sammanhang utan tas upp t.ex. i samband medmiljöskyddskommitténs arbete. Beträffandevattenlagen (1983:291) föreskrivs i 13 kap. 19 § vad en ansökan i ettansökningsmål skall innehålla. Denna bestämmelse har kompletterats med krav påatt en ansökan även skall innehålla en miljökonsekvensbeskrivning. Iväglagen (1971:948) finns det bestämmelser om miljökonsekvensbeskrivningar.En arbetsplan för byggande av väg skall enligt 15 § väglagen innehålla enmiljökonsekvensbeskrivning. Enligt paragrafen skall en sådanmiljökonsekvensbeskrivning innehålla en redovisning av de väntademiljöeffekterna samt förslag till skyddsåtgärder som behövs för att förebyggastörningar eller andra olägenheter från trafiken. Enligt5 kap. 2 § NRL får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmerföreskriva att det i ärenden enligt någon av de NRL-anknutna lagar som anges i1 kap. 2 § skall upprättas en miljökonsekvensbeskrivning. Här följer en kortgenomgång av de lagar som inte redan behandlats. Närdet gäller p/an- och bygglagen (1987:10) (PBL) har inte något direkt lagkravinförts om att kommunerna skall upprätta miljökonsekvensbeskrivningar.Kommunerna förväntas frivilligt tillämpa detta arbetssätt, vilket mångakommuner redan gör. I propositionen (1990/91:90) En god livsmiljö uttaladesockså att miljökonsekvensbeskrivningar som en del av beslutsunderlaget för denfysiska planeringen bör kunna ge ett bra stöd för bedöm- av lämpliga alternativ för lokalisering av stora projekt och an- Prop. 1992/93:60 läggningar som har en väsentlig omgivningspåverkan. Beträffandenaturvårtblagen (1964:822) har regeringen med stöd av bemyndigandet i 5 kap. 2§ NRL i 25 § naturvårdsförordningen (1976:484) föreskrivit att vissa fyper avansökan om tillstånd enligt naturvårdslagen skall vara åtföljda av enmiljökonsekvensbeskrivning enligt 5 kap. NRL i den utsträckning som behövs idet enskilda fallet. Närdet gäller övriga lagar som är NRL-anknutna har regeringen i enlighet med 5kap. 2 § NRL utfärdat förordningen (1991:738) om miljökonsekvensbeskrivningar.Där har beträffande lagen (1985:620) om vbsa torvfyndigheter i 3 § förordningenom miljökonsekvensbeskrivningar föreskrivits att till en ansökan ombearbetningskoncession enligt lagen skall bifogas en miljökonsekvensbeskrivning.Beträffande lagen (1902:71 s.I), innefattande vbsa bestämmeber om elektriskaanläggningar föreskrivs i 4 § förordningen om miljökonsekvensbeskrivningar atttill en ansökan om koncession enligt lagen skall bifogas en miljökonsekvensbeskrivning.Vad gäller lagen (1978:160) om vissa rörledningar skall enligt 5 § förordningenom miljökonsekvensbeskrivningar till en ansökan om koncession enligt lagenbifogas en miljökonsekvensbeskrivning. När det slutligen gäller luftfartslagen(1957:297) har i 6 § förordningen om miljökonsekvensbeskrivningar föreskrivitsatt till en ansökan om tillstånd till allmän flygplats enligt luftfartslagenskall bifogas en miljökonsekvensbeskrivning. Enligtlagen (1977:439) om energiplanering skall det i varje kommun finnas enaktuell energiplan. Till detta har i lagen införts ett krav på att tillenergiplanen skall höra en miljökonsekvensbeskrivning. Avdenna genomgång framgår att samtliga av de verksamheter som är upptagna iEG-direktivets bilaga 1 omfattas eller från kommer attomfattas av krav på miljökonsekvensbeskrivning enligt svensk lagstiftning medundantag för järnvägslinjer för fjärrtrafik (Artikel 4.1 och punkt 7 i bilaga 1till direktivet). En sådan anläggning kan emellertid prövas av regeringenenligt 4 kap. 2 § NRL. I så fall skall en miljökonsekvensbeskrivningupprättas. Därmed uppfylls dock inte det obligatoriska kravet enligt direktivetpå miljökonsekvensbeskrivningar. Artikel 2.1 fömtsätter att de förfarandentillskapas som krävs för att målsättningarna i direktivet skall uppfyllas. Ettsätt att uppfylla direktivet är att lagstiftningen innehåller uttryckligabestämmelser om prövning av nya järnvägsanläggningar som är avsedda förfjärrtrafik. Samtidigtfinns det ett utredningsförslag till en lag om markanvändning för järnväg (Ds1989:69). Detta lagförslag, som f.n. bereds i ,innehåller bestämmelser om miljökonsekvensbeskrivningar som överensstämmer medväglagens bestämmelser.