prop · GG03159 · 1992-12-31 00:00:00 — Möjlighet ges tiU påbyggnadsutbUdning i teckenspråk (20 Prop. 1992/93:159 veckor). Utbildningen föreslås ha 45 platser, Bilaga 1.5 Antaletplatser på teckenspråks/dövblindtolkutbildningen ökas från 45 till 75 platser, Gymnasiekompetensbör krävas för antagning till tolkutbildning. Tolkutbildningen föreslås bli högskoleanknutenoch därmed jämställd med annan språkutbildning sora detta också ökarforsknings- och utvecklingsmöjligheteraa. För att garantera en godutbildningsnivå, som skall vara lika oavett utbildningsort, skall studieplanerutformas för teckenspråkslinjen och tolkutbildningaraa, Läraraaskompetens skall öka genom fortbildningsinsatser och genom att UHÄ ges i uppdragatt utforma en grandutbildning för lärare i tolkämnet, Teckenspråksläraraaskompetens ökas genom att utbildning på högskolenivå etableras. Ökadeinsatser för dövblinda - aktiveringskurser vid folkhögskola. Föratt möjliggöra samverkan och kunskapsöverföring mellan olika skolor föreslåsatt TÖI får i uppdrag att tillskapa ett resurscenter för utveckling ochproduktion av studiematerial samt för utarbetande av studieplaner. Kostnad Imiljon kr . Remissinstanseraaär överlag positiva till utredningens olika förslag rörandeutbildningsåtgärder. AMS,, hörselskadade och språkstörda barn, och Stockholmsuniversitet och Strömbäcks folkhögskola m.fl. ställer sig tveksamma ellermycket tveksamma till om en förlängning av den grandläggande teckenspråksutbildningenfrån 34 är tillräcklig. påpekar att nuvarande ordning, där dövblindtolkutbildningingår i teckenspråkstolkutbildning, inte fungerar. Om man inte kan ha enspeciell dövblindtolkutbildning föreslår föreningen attdövblindtolk-kompetensen läggs som en vidareutbildning. Fleraremissinstanser däribland i län. i ,(), ,hörselskadade och språkstörda barn tillstyrker förslaget om att högskoleanknytatolkutbildningen då detta kan höja yrkesstatusen och därmed underlättarekryteringen till utbildningen. menar att strävan bör vara såsnart som möjligt förändra tolkutbildningaraa till högskoleutbildningar.Hörselskadades Riksförbund ser det som ett steg i rätt riktning medhögskoleanknytning av tolkutbildningen och menar att det är viktigt att detomfattar både teckenspråkstolkutbildningen och i anser att Prop. 1992/93:159 en högskoleanknutentolkutbildning kan förläggas till folkhögskola. Bilaga 1.5 anser att enbart högskoleanknutna tolkutbildningar inte ärstatushöj ande. Förbundet menar att detta endast är en av många åtgärder sombehövs för att öka rekryteringen. Någraandra remissinstanser ställer sig tveksamma till förslaget. Institutionen förLingvistik vid ser inte någon vinst med attgrandutbildningen för tolkar eller den fördjupade dövblindtolk-utbildningenknyts till högskolan samt raotsätter sig förslaget om en högskoleanpassning avtidigare folkhögskoleutbildning till högskolenivå. vid anser förslaget om att inrätta ytterligareutbildningsvägar inora grandskollärarat-bildningen och ämnesläraratbildningenskulle irmebära en splittring av resuseraa för teckenspråksläraratbildningenvarför institutionen avstyrker detta förslag. För att tillgodose behovet avteckenspråkslärare inom olika slag av verksamheter bör raan i enlighet medutredningens förslag bibehålla den folkhögskoleförlagdateckenspråkslärarlinjen. Vad gäller den grandläggande tolkutbildningen ställersig sig bakora utredningens förslag föratoradet att man ställer sig frågande till vad den föreslagna högskoleanknytningenav utbildningen innebär. Institutionen raotsätter sig bestämt utredningensförslag ora att genomgången högre tolkutbildning skall utgöra ett krav förtolklärare och ingå i deras utbildning. Detta förslag innebär enligtinstitutionen att döva tolklärare utesluts och därtill koraraer att denutbildning som ges vid har ett helt annat syfte. Denskall tillgodogöra behovet av tolkar för döva vid högskolestudier och hardärför ett annat innehåll än vad blivande tolklärare behöver i sin utbildning. Nämndenför vårdartjänst (NV) raenar att en styraing av tolkutbildningaraa tillhögskolenivå kan ge ökad status åt tolkyrket men också resultera i att allt förfå tolkar med nödvändig kompetens utbildas. NV förordar att tolkutbUdningenfortsättningsvis får anordnas vid folkhögskolor och att saraarbetet med brakarorganisationemaförstärks. Nämnden menar vidare att ett ökat kursutbud för vidareutbildningbör anordnas på högskolenivå. Fleraremissinstanser betonar vikten av att information ora utbildning i teckenspråkfrämjas på olika sätt. betonar den betydelsefolkbildningen har haft och har för rekrytering av tolkar. Det är genomstudiecirklar och folkhögskolekurser som de flesta som valt tolkyrket fått singrand för fortsatt tolkutbildning. ABF påpekar att studiecirkelverksamhetenutgör basen i all utveckling av teckenspråket och påtalar alt antalet deltagarei teckenspråkscirklar och intresset för teckenspråk är och högt och t.o.m.ökar trots bristen på cirkelledare. AMS påpekar bl.a. att det redan i information om yrket teckenspråkstolk både i arbetsförmedlingaraasutbildningsregister och i yrkesregistret. AMS är också berett att snabbt föraut all den inforraation som kommande beslut kräver. Föreningen att TÖI och i samverkan med brakarorganisationer-na, tolkorganisationeraaoch tolkcentraleraa bör uppdras att genomföra en kampanj för att få flersökande till utbildningarna. 1992/93:159språkstolkars förening (STTF) raenar att det, med hänsyn till det bristan- Bilaga 1.5 de underlaget samt tolkutbildaraas behov av grandutbildning, är förtidigt att nu öka antalet platser på tolkutbildningen från 45 till 70. STTFanser att kompetensen i dövblindtolkning bör separeras från teckenspråksutbildningenpå grand av de utgör två helt skilda tolkmetoder. Statenshandikappråd (SHR) pekar dels på den betydelse komvux skulle kunna ha som utbildningsanordnareav tolkutbildningar dels på att man vid planering av innehållet bör beaktabehovet av tolkar som kan ftmgera i interaationella sammanhang.Landstingsförbundet anser att verksamheten med aktiveringskurser för dövblindabör utökas för att bättre svara mot befintliga behov. Skolverketframhåller särskilt vikten av att den grandläggande teckenspråksutbildningenfår fortsatta raöjligheter att spridas och utvecklas, både inom gynmasieskolanoch vuxenutbildningens ram. Verket nämner särskilt den möjlighet tillutbildningen i teckenspråk som ges i form av distansutbildning vid för vuxna i Häraösand. () är tveksamt till inrättandet av ett resurscenter. De uppgifter somplaneras för detta center bör kunna lösas inom ramen för nuvarande myndigheteroch intresseorganisationer. Utredningentar upp frågan om auktorisation för teckenspråkstolkar och föreslår attförordningen (1985:613) om auktorisation av tolkar och översättare ändras såatt auktorisation får avse också teckenspråkstolkar. Flera remissinstanser harkommenterat frågan. -som har att pröva frågor om auktorisation- ser inga principiella hinder mot att en auktorisation av teckenspråkstolkar införs.Kommerskollegium anser dock att frågan bör utredas ytterligare, bl.a. medhänsyn till hur den framtida utbildningen av teckenspråkstolkar kommer attutformas samt oklarheten i fråga om finansieringen av auktorisations-systemet.Övriga remissinstanser som yttrat sig stöder förslaget ora auktorisation. Sammanställning av remissyttranden över '"P- 1992/93:i59 Hjälpmedelsutredningensbetänkande '' ' (SOU 1989:39) Hjälpmedelsverksamhetens utveckling betänkande har sammanlagt 83 organ avlämnat yttranden. Efterremiss har yttrande avgetts av följande myndigheter: (SoS),(), (), (), Universitets- och högskoleärabetet (UHÄ) med underremisser,(), (),(), , Styrelsen för teknisk utveckling (STU),(), Statskontoret, , () och Arbetarskyddsstyrelsen (ASS). Efterremiss har yttrande avgetts av samfliga landsting. Vidarehar efter remiss yttrande avgetts av följande organ: , Malraökommun. , Sjukvårdens ochsocialvårdens planerings- och rationaliseringsinstitut (Spri),, , (),i (LO), akademikemas centralorganisation (SACO-SR),Handikappförbundens centralkomraitté (HCK), (),Pensionäreraas riksorganisation (PRO), (),(), AB Sjukvårdshuvudmännens upphandlingsbolag ochSvenska sjukvårdsleverantörers förening. Följandeinstanser har på eget imtiativ inkommit med yttranden: Talboks- ochpunktskriftsbiblioteket, kommun, kommun, (), ILCO i . , HCK i , HCK iKronobergs län, , ,(RNj), neurosedynskadade (FfdN),Apoteksbolaget, (), Föreningen rekryteringsgrappen,. , ungdomaroch vuxna (FUB), Handikapprörelsens socialdemokratiska , hörselskadade och språkstörda bara (DHB),(), (), (), Svensk teknisk audiologisk förening. Riksförbundetför mag- och tarrasjuka (RMT), Bröstcancerföreningaraas riksorganisation(BRO), och (). Bilaga1.6 Flertalet remissorgan är positiva till den kartläggning av hjälpmedelsverksamhetensom utredningen gjort. konstaterar att utredningensbeskrivande delar av hjälpmedelsverksamheten ger en bra bild av dagensförhållanden. Några hälso- och sjukvårdshuvudmän biträder utredningensbedömning om att hjälpmedelsverksamheten i stora delar fungerar rätt väl. Bristeraafår sökas inom organisationen för utprovning, tillhandahållande ochuppföljning. SHR menar att det varit värdefullt att ftinktionshindrade självafått ge sin syn på verksamheten i bl.a. den brakarstudie som ingår som en delav utredningens arbete. Även utredmngens slutsatser ifråga om utveckling ochkostnader m.m. delas av flertalet remissinstanser. T.ex. Landstingsförbundetframhåller att utredningens syn på kostnadsökningen expansivaperiod överensstämmer med förbundsstyrelsens. Däremotär remissorganen inte lika odelat positiva till utredningens olika förslag.Värmlands läns landsting menar att förslagen ofta är inlindade i resonemang ochi bedönmingar som gör att de inte är alldeles lätta att följa. Dettaförhållande plus utredningens s.k. noll-direktiv ger förslagsdelen ett någotuddlöst intryck, anser . finner det vara olyckligtatt handikapprörelsen och utredningsmannen redovisat olika uppfattningar om denframtida verksamheten. Flerahuvudmän efterlyser klarare ställningstaganden från utredningens sida.Göteborgs- och framhåller bl.a. att utredningen på ettmer entydigt sätt borde ha klargjort omfattningen av sjukvårdshuvudmännensansvar och gränser för vissa hjälpmedel. Finansieringen av den framtidahjälpmedelverksamheten är ett annat område som vissa huvudmän efterlyserförslag om. finner det anmärkningsvärt attutredningen inte lämnat något förslag om finansiering av den framtidaverksamheten, särskilt mot bakgrand av den mycket snabba kostnadsutvecklingen. Handikapporganisationeraa har en rad kritiska synpunkter på utredningensförslag av både raer övergripande natur och i enskildheter. HCK kan t.ex. intese att de förslag som lagts frara i något väsenfligt avseende komraer att lösade problem som redovisats i kartläggningsmaterialet. Liknande synpunkterframförs av SRF. Utredningenframhåller att det inte varit dess uppgift att föreslå några förändringar avhuvudmannaskapet inora hjälpraedelsförsörjningen. Man konstaterar dock - raedhänvisning till pågående utredningsarbete om förändrat huvudraannaskap för denframtida äldre- och handikappomsorgen - att också frågan om det framtidaansvaret för hjälpmedelsförsörjningen bör tas upp till prövning i det sararaanhanget. Remissorganenägnar denna fråga betydande uppmärksamhet. En majoritet av remissorganenavstyrker tanken på att primärkomrauneraa ocksåskulle få ett ansvar för hjälpmedelsverksamheten. läns Prop.1992/93:159 landsting menar att det vore djupt olyckligt om hjälpmedelscentraleraasBilaga 1.6 verksamhet splittrades upp på olika huvudmän och föreslår därför ettleasingsystem, vilket skulle innebära att korarauneraa skulle kunna"hyra" utprovning, service och rådgivning särat de aktuellaordinerade hjälpraedelen från . kaninte acceptera en ordning där ordinationsrätten finns inora kommuneraa ochansvaret för att tillhandahålla hjälpmedel ligger på landsfinget, och varaarsamtidigt för att bygga upp dubbla hjälpmedelsorganisationer.Landstingsförbundet menar att just hjälpmedelsverksamheten är en av de svårastedelfrågoraa inom den föreslagna huvudmannaskapsreformen, varför man kräver enomsorgsfull utredning . Handikapporganisationerna avvisar också tankenpå att huvudmannaskapet bör förändras. Enligt organisationeraa skalllandstingen vara verksamhetsansvariga, raedan kommuneraa bör ha ansvar för denuppsökande verksamheten. Enminoritet av remissorganen ställer sig dock bakom tanken på att också primärkommuneraaskulle få ett ansvar inora hjälpraedelsverk-samheten. Svenska kommunförbundetanser att detta bör gälla framför allt de bostadsanknutna hjälpmedlen, menockså hjälpmedel för det dagliga livets behov. Även raenaratt frågan om hjälpmedelsverksamheten raåste bli föremål för ytterligare utredning.Kopparbergs läns landsting finner det naturligt att den huvudman som har ansvarför verksaraheten också skall ha ansvar för att hjälpmedel tillhandahålls ochsvara för kostnaderaa för dessa hjälpmedel. Även läns landstingframför liknande synpunkter och framhåller att ansvaret församordning kan åvila t.ex. när det gäller expertmedverkan, tekniskservice och lagerhållning. Utredningenmenar att det är meningsfullt att genom uppräkning av produktersöka definiera hjälpmedelsområdet. Inte heller kan en viss skada, sjukdom ellerett visst funktionshinder läggas till grand för ett hjälpmedelsbehov. Uppstårett behov skall det enligt utredningen tillgodoses. Flertaletremissorgan ställer sig mer eller mindre positiva till detta synsätt.Vårdhögskolan i menar att de traditionella handikapp-och hjälpraedelsbegreppeninte längre ftmgerar som underlag för bedömningar av hjälpmedelsbehov.Östergötlands läns landsting framhåller att det avgörande raåste vara ora ett hjälpraedelkan rainska eller elirainera effekteraa av en funktionsnedsättning. Dennaprodukt raåste ofta vägas raot andra medicinska eller andra åtgärder. Det hadedärför varit av värde att få den definitionen fastlagd av utredningen, frarahållerlandstinget. AMS anser att den föreslagna definUionen också borde ha innefattathjälpmedel inom skolans och arbetslivets område. Vissaremissinstanser vänder sig mot förslaget att slopa definitioneraa. Stockholmsläns landsting anser förslaget vara olyckligt, eftersom man utan rimligagränsdragningar försätter personalen i en besvärlig arbetssi- tuationsaratidigt som brakaraa utlämnas tUl en subjektiv bedömning. 1992/93:159Medicinska fakulteten vid är av liknande upp- Bilaga 1.6fattning och menar att det är nödvändigt raed en klarare avgränsning avhjälpmedelsbegreppet. Gränsdragningen och ansvaret för s.k. vårdar-hjälpmedel iförhållande till handikapphjälpmedel berörs av flera remissorgan, vilka menaratt det är otillfredsställande att utredningen inte redovisat något förslag idenna del. Ansvaretför hjälpmedel vid vård och behandling, det dagliga livet, sport, motion ochhobby Utredningentar upp frågan om vilka hjälpmedel som skall tillhandahållas kostnadsfritt.Hjälpmedel och behandling bör även innefatta vissa medicinska produkter som t.ex.insulinpumpar och venfilatorer. Ansvaret bör även innefatta hjälpraedel för ennormal fritid, men däremot inte hjälpmedel sora ingår i motions-, sport- ochhobbyverksamhet. Det bör heller inte ingå i huvudmännens ansvar att svara förnormal hemutrastning. Remissopinionenhar skilda meningar i dessa frågor. framhåller attgränsdragningen mellan handikapphjälpmedel och övriga produkter som förekommerinom vård och behandling kan vara svår. Med hänvisning till pågåendeberedningsarbete inom i fråga om kontroll av medicin-tekniskaprodukter och dentalmaterial bör den av utredningen föreslagna uppdelningenanstå av patientsäkerhetsskäl, men också på grand av behovet avkompletteringar och förtydliganden. ASS berör frågan ora s.k. vårdarhjälpmedeloch menar att dessa skall provas ut i samråd med brakaren och den personal soraskall använda hjälpmedlet. Östergötlandsläns landsting tar upp frågan ora utredningens beskrivning av begreppet"normal". Utredningens formuleringar blir inte till någon hjälp t.ex.vid de ständigt återkoraraande diskussioneraa om vad som är normal resp. ickenormal hemutrastning. Ytterligare ett antal sjukvårdshuvudmän tar upp dennafråga. menar att gränsdragningen mellan hjälpmedelför s.k. normal fritid å ena sida och annan hobby och fritidsverksamhet å denandra sidan, kan vara svår att upprätthålla i praktiken. läns landstingtror att det komraer att bli svårt - ora raan följer utredningens förslag - atti det enskilda fallet avgöra vad sora är sport, motion och hobbyverksamhetresp. s.k. normal fritid. SHIF avvisar utredningens tankegångar vad gällerbegränsningen av hjälpmedel för sport och idrott. Tvärtom menar förbundet, atthjälpmedel för idrott och fritid skall tillhandahållas handikappade människortill rimliga kostnader. Hjälpmedlen behöver inte delas ut gratis, men till ettsubventionerat pris. Bidragsgivningenmom hjälpmedelsverksamheten Prop. Bilaga1.6 Utredningen anser att det för dem sora står utanför det stafliga bUstödet ärdet angeläget att kunna få tillgång till landstingens s.k. raopedbidrag. Regleraaför bidrag för glasögon till bara och ungdomar bör enligt utredningen ses över. Samtligareraissorgan som yttrat sig i de båda frågoraa framför krttiska synpunkter pånuvarande verksamheter. Vad gäller landstingens mopedbidrag menar flertalet attbidragsformen är otidsenlig och bör inordnas i det statliga bilstödet. Inteheller bidraget för inköp av glasögon till bam och ungdomar bör ifortsättningen vara en uppgift för landsfingen. Även i detta fall kan - efteren eventuell utredning -bidraget administreras av försäkringskassoma. Malmökommun anser att det nuvarande schablonbidraget till glasögon bör slopas ochersättas med ett upphandlingsavtal raed leverantörer av glasögon till bara ochungdomar. Denenskildes rätt till hjälpmedel Medhänvisning till svårighetema att särskilja rätten till hjälpmedel från rättentill andra medicinska insatser föreslås att huvudmännen själva skall få avgöravilka hjälpmedel som skall tillhandahållas kostnadsfritt. Mångareraissorgan delar inte utredningens förslag i denna del. Om varje huvudman fårmöjlighet att själv avgöra vilka hjälpmedel som skall tillhandahållaskostnadsfritt, är risken uppenbar att verksamheten inte blir likvärdig överhela landet befarar . Fråganom att besvära sig över hjälpmedelsbeslut tas upp av flera remissorgan.Konsumentverket menar att en möjlighet att överpröva hjälpmedelsbeslut måstetillskapas. Handikapporganisationerna avvisar tanken på att den framtidahjälpmedelsverksamheten skall utgöra en del av sjukvården. Med dennautgångspunkt menar man att rätten till hjälpraedel skall garanteras i lag ochatt brakaren skall ges rätt att överklaga hjälpmedelsbeslut. Någraremissorgan anser att frågan om en eventuell lagreglering av hjälraedelsverksarahetenraåste utredas ytterligare. Bl.a. måste raan belysa eventuella konflikter medannan lagstiftning anser . Även Landstingsförbundetframför liknande synpunkter. Socialsryrelsen anser ätt raan bör pröva enlagreglering, inte minst mot bakgrand av handikapprörelsens starka krav. Ettantal sjukvårdshuvudmän ställer sig bakom utredningens bedömning att någonlagreglering av hjälpmedelsverksamheten inte bör ske. Det vore, menarKristianstads läns landsting, olyckligt att särbehandla den grappenhandikappade jämfört med övriga grapper i sarahället, varför raan ställer sigtveksam till en lagstiftning inom området. menaratt en lagstifining inte kan ha annat än negativa konsekvenser, eftersomhjälpmedel är en bland andra åtgärder inom vården som kan övervägas och sammaregler bör gälla för alla åtgärder inom hela hälso- och sjukvårdsområdet. BUaga1.6 Med hänvisning till en eventuell framtida decentralisering av hjälp- raedelsverksamhetenpå grand av äldreomsorgsreformen bör man väga in behovet av specialistkompetenshos sjukvårdshuvudmännen, föreslår utredningen. Flertaletremissorgan ansluter sig till utredningens synpunkter i denna fråga.Handikappinstitutet framhåller att de olika centraleraa och de Ortopedtekniska avdelningaraainom hjälpmedelsförsörjningen bör få en nyckelroll i den framtidadecentraliserade verksamheten. Handikapporganisationerna däremot avvisartanken på att hjälpmedelsverksamheten skall decentraliseras till primärkommuneraa. Hjälpmedelsbehovsom behöver särskUd uppmärksamhet behövs särskilda hjälpmedelsinsatser för personer med psykisk utvecklingsstöraingsamt för handikappade som i praktiken bor på institution. Flertaletremissorgan ställer sig bakom utredningens bedönmingar i denna del. menar att det är viktigt att ansvarsfrågan blir tydlig och attmtinema för att tillgodose behoven inte försvårar handläggningen. SHR riktaruppmärksamheten på hjälpmedels-behoven inom den slutna psykiatriska vården ochframhåller att det råder stor brist på hjälpmedel bland dessa patienter. Föratt säkra datatekniken inom hjälpmedelsområdet bör regionala centrer byggas uppoch bör i detta sammanhang ges en samordnande roll,föreslår utredningen. Samtligaremissorgan ställer sig positiva till förslaget. ser positivtpå att teknisk korapetens och ny kunskap saralas in och kan återföras till detlokala planet. framhåller att datatekniken har en mycketstor potential inom hjälpmedelsområdet och att den påbörjade utvecklingenkommer att accelerera genom nya material, reglerteknik m.m. RTPmenar att i analogi med nu näranda resurscentrer bör man kunna tillskapa motsvarandecentrer inom det ortopedtekniska området. Utredningenframhåller att inom vissa delar av hjälpraedelsverksara-heten bör resurser ochorganisation ses över. Därmed skulle väntetiderna för vissa hjälpraedel, förvilka väntetideraa är oacceptabelt långa, kunna nedbringas. Flerasjukvårdshuvudraän konstaterar att för att få vissa hjälpmedel är väntetidernamycket långa, vilket inte kan accepteras. I några sjukvårdsområden har mandärför vidtagit olika åtgärder för att reducera väntetiderna.Förslaget att skall utarbeta allmänna råd Prop. 1992/93:159 förhörsel vården kan vara ett sätt att minska väntetideraa inom detta BUaga 1.6område anser . Andra sätt att rainska köer och väntetider ärett utökat primärkommunalt inflytande inom hjälpmedelsverksamheten och därmedockså ordinationsrätt för personal. Härigenom borde verksamheteneffektiviseras och väntetideraa rainska, framhåller . Enklarehjälpmedel skall kunna saluföras över disk direkt till brakaraa. Apoteksbolagetföreslås att i raindre skala via några apotek påbörja en försöksverksamhet inomorarådet. 1 anslutning härtill betonar utredningen att informationen kringhjälpmedel för det dagliga livet måste bli bättre och mer tillgänglig för allmänheten. Remissorganenställer sig över lag posifiva till att de enklare hjälpmedlen skall kunnatillhandahållas i smidigare former än . Vissa av de aktuella produkteraaär i praktiken inte heller tillgängliga på den öppna marknaden. Någrasjukvårdshuvudmän markerar att det inte kan vara en landstingsuppgift attsaluföra enklare handikapphjälpmedel. Däremot förklarar sig Apoteksbolaget -att i likhet med vad som gäller för de kostnadsfria förbrakningsartiklaraa -berett att via några apotek ta på sig ett distributionsuppdrag även för andrahjälpmedel. Någraremissinstanser framhåller vikten av att hitta nya distributionsformer förenklare hjälpmel för bl.a. äldre personer som inte behöver sjukvårdensresurser. anser att ett eventuellt fraratida nyttdistributionssystem måste ses som ett komplement och inte som en konkurrenttill nuvarande system. Situationen för grappen svårt handikappade som behövermånga olika slag av hjälpraedel får inte försämras. Ändrathuvudmannaskap för vissa hjälpmedel Utredningenföreslår att huvudraannaskapet för texttelefoner, hjälpmedel inom den koraraunalabamorasorgen samt vid statliga specialskolor och vid folkhögskolor ändras såatt sjukvårdshuvudmännen får det saralade ansvaret.