prop · GF03113 · 1992-01-01 00:00:00 — Aktier i företag utanför EG får däremot inte annat än i undantagsfall noteras inom EG om de inte är officiellt noterade antingen i hemlandet eller i det land där majoriteten av aktierna handlas. I direktivet uppställda regler för företag och andra emittenter av officiellt noterade värdepapper innebär i huvudsak följande. Företagen skall iaktta likabehandling av aktieägare och innehavare av andra värdepapper. Aktieägarna skall informeras om bolagsstämmor. Företagen skall också publicera förslag om utdelningar, nyemissioner m.m. Den behöriga myndigheten skall underrättas om bl.a. tilltänkta ändringar i bolagsordningar. Årsredovisningar skall offentliggöras . En allmän informationsplikt gäller beträffande verk- samhetsförändringar som kan påverka företagets finansiella ställning eller värdepapperskurser. Emittenter, vars värdepapper är officiellt noterade både inom och utanför EG, skall se till att det i vederbörande offentliggörs information som är minst likvärdig med den som lämnas i icke-medlemsländer. En behörig myndighets beslut att avslå en ansökan om officiell notering eller att avföra ett värdepapper från sådan notering skall kunna gå att få prövat av domstol. Detsamma gäller när beslut om godkännande för officiell notering inte har fattats från det att en fullständig ansökan härom getts in. Personer som är eller har varit anställda vid en behörig myndighet skall vara underkastade tystnadsplikt beträffande all konfidentiell information som de fått i sin tjänst, om inte annat anges i lag. Direktivet föreskriver ett nära samarbete mellan medlemsländernas behöriga myndigheter. Tystnadsplikten hindrar inte det informationsutbyte mellan dessa myndigheter som därvid förutsätts äga rum. Den behöriga myndighet som mottar konfidentiell information skall se till att sekretessen för denna bevaras. Ett direktiv om sådana uppgifter som skall offentliggörs vid förvärv eller avyttring av ett större innehav i ett bolag vars aktier är officiellt noterade vid en fondbörs (flaggningsdirektivet, se avsnitt 6) innehåller vissa tillägg till det första börsdirektivet. Dessa tillägg rör, vilket framgår redan av direktivets rubricering, bolagens informations- plikt i s.k. flaggningsfall. Skälen för mitt förslag: Som tidigare nämnts skall inregistrering av fondpapper kunna ske vid en börs. Det dominerande syftet med inregistreringskraven är att tillförsäkra investerarna utförlig och riktig information om fondpapperen och dess utgivare. Detta uppnås genom att krav ställs på utgivarna att fortlöpande offentliggöra uppgifter om sin verksamhet och fondpapperen, att upprätta och offentliggöra prospekt i samband med inregistreringen (se avsnitt 3.1.9) och, om inregistreringen avser aktier, upprätta och offentliggöra halvårsrapporter (se avsnitt 3.1.10). För att det skall kunna uppstå en regelbunden handel med fondpapperen ställs också vissa andra grundkrav på utgivaren och fondpapperen. Vid inregistrering av aktier krävs bl.a. att bolaget är av viss storlek och att aktierna har tillräcklig spridning. Vid inregistrering av obligationer krävs att lånet har viss minsta storlek. Som konstaterat överensstämmer de regler som tillämpas för inregistrering av fondpapper vid till största delen med vad som gäller inom EG. En anpassning av sakinnehållet i dessa regler till EG:s minimikrav framstår därmed inte som särskilt komplicerad. Det är t.o.m. så att inregistreringskraven vid fondbörsen i vissa avseenden går längre än EG-direktivets. I direktivet finns t.ex. ingen motsvarighet till fondbörsens krav att aktiebolag skall uppfylla börsmässiga krav på soliditet, likviditet och lönsamhet. EG-direktivet kräver således inte någon egentlig kvalitetsprövning av utgivaren eller hans verksamhet. Å andra sidan finns det i direktivet föreskrifter som fondbörsen saknar. Fondbörsen har t.ex. inga regler om att utgivare av obligationer skall lämna information om sin verksamhet m.m. I likhet med kommittén anser jag att en anpassning av inregistreringsreglerna till EG:s minimikrav bör ske och att de nya reglerna skall gälla lika för alla börser. Kommittén har valt att ta in fullständiga inregistreringsvillkor i sitt förslag till lag om börs- och clearingverksamhet. Således innehåller lagförslaget inte bara de grundläggande principerna utan även sådana detaljföreskrifter som återfinns i förordningen om . Kommitténs tanke med den ändrade ordningen är att emittenten och börsen direkt av lagen skall kunna utläsa vilka regler som gäller för att inregistrering skall få ske. Detta anser man vara särskilt viktigt med hänsyn till att även privatägda börser kommer att omfattas av bestämmelserna. För egen del anser jag att den av kommittén valda systematiken innebär vissa olägenheter eftersom varje liten ändring i detaljreglerna måste underställas prövning. De praktiska nackdelarna med en sådan lösning är enligt min mening större än de av kommittén angivna fördelarna med att ha samtliga inregistreringsregler samlade i lagen. Jag förordar därför att den nuvarande ordningen med allmänt hållna regler i lagen bibehålls. Således anges i mitt lagförslag den allmänna ramen för inregistreringskraven medan det överlämnas åt regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, finansinspektionen att utforma detaljföreskrifterna. Dessa måste minst hålla den minimistandard inom detta område som EG har ställt upp. Det blir sedan en sak för varje enskild börs att avgöra om man vill tillämpa inregistreringskrav som är strängare än vad föreskrifterna anger. De närmare bestämmelserna om emittenternas informationsskyldighet återfinns i inregistreringskontrakten. Kommittén vill behålla denna ordning och därmed bevara den typ av självreglering som samspelet mellan börsen och emittenterna vilar på. Enligt kommitténs tolkning ger dock inte utrymme för en ordning som innebär att emittenterna tillåts att påverka de informationsföreskrifter som avses i det första börsdirektivet. En sådan lösning som att informationsskyldigheten detaljregleras i författning avfärdas emellertid av kommittén. Härvid framhålls bl.a. att detaljerade regler på värdepappersmarknaden av effektivitetsskäl bör utarbetas så nära marknaden som möjligt och i samarbete med där verksamma organisationer. Också den möjligheten att börsen ensidigt får fastställa kontraktsinnehållet menar kommittén vara förenad med nackdelar. Den lösning kommittén stannat för innebär att inspektionsmyndigheten -efter delegation - får möjlighet att medverka vid kontraktsförändringar dels för att kunna eventuellt påskynda en förändring, dels för att vid behov kunna påverka innehållet i kontraktet, om det inte skulle överensstämma med de krav som ställs upp inom EG. I ytterlighetsfall, där enighet inte kan nås mellan parterna och en ändring är angelägen, menar kommittén att inspektionen skall kunna ensidigt fastställa informationsskyldighetens innehåll. Jag delar kommitténs uppfattning så långt, att grunden för emittenternas informationsplikt bör finnas i lagen. I fråga om detaljföreskrifterna förordar jag emellertid en annan modell än den kommittén stannat för. Här liksom i andra frågor är det viktigt att en smidig anpassning till EG:s minimivillkor kan komma till stånd. Det är också av vikt att det i detalj- föreskrifterna uppställs krav som verkligen når upp till den minimistandard som EG-direktivet anger. Härom får inte råda någon tvekan. Sådan osäkerhet skulle kunna uppstå om varje enskild börs fick utforma regler som i alla enskildheter måste uppnå EG:s minimistandard. Därvid är att märka att man, som kommittén gjort, inte kan förutsätta att det kommer att finnas endast en börs för handel med aktier. Modellen måste kunna fungera även för det fall flera sådana börser etableras. För att säkerställa en smidig och tillförlitlig anpassning till EG- standarden bör därför regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, finansinspektionen utfärda föreskrifter om informationslämnandet. Den grundläggande nivån på informa- tionsskyldigheten, som måste iakttas vid alla börser, kommer därmed att läggas fast i dessa föreskrifter. Med tanke på den kritik som framförts vid hearingen mot den lösning jag valt vill jag framhålla att utrymmet för självreglering när det gäller inregistreringsvillkor eller informationsskyldighet inte behöver bli mindre med mitt förslag än med den lösning kommittén förordat. Oavsett vilken regleringsmodell som väljs så måste EG:s minimistandard iakttas. Det är bara om föreskrifter meddelas som det sker någon inskränkning av området för självreglering jämfört med kommitténs uppläggning. Ett flertal remissinstanser har pekat på de goda erfarenheter av självreglering som vi har i och ansett att denna modell bör kunna förekomma även fortsättningsvis. Jag anser att detta är väl värt att pröva, vilket innebär att föreskrifter som meddelas med stöd av börslagstiftningen åtminstone inledningsvis bör följa EG:s minimistandard och inte mer, om inte särskilda skäl talar för strängare föreskrifter. Utvecklingen av självregleringen bör följas noga av finansinspektionen. Om det skulle visa sig att det uppstår behov av att få till stånd en generell höjning av inregistreringskraven eller en förbättring av informa- tionsgivning från emittenterna, bör inspektionen i första hand verka för att detta löses genom självreglering och, först om detta inte är genomförbart, ta initiativ till att föreskrifter meddelas. Det ligger närmast till hands att finansinspektionen tilldelas uppgiften att närmare utforma detaljföreskrifterna både vad gäller inregistreringsvillkoren och informationsskyldigheten. Ett sådant förfarande har valts tidigare när det gällt att anpassa ett svenskt regelsystem till EG-normer med detaljerat och omfattande innehåll. Jag tänker här på den nya lagstiftning om värdepappersfonder som trädde i kraft /91. Förfarandet har praktiska fördelar; bl.a. kan finansinspektionen relativt enkelt och snabbt utfärda föreskrifter. Denna flexibilitet kan visa sig värdefull framöver med den ökande internationella integreringen. får förutsättas följa den utveckling av reglerna som kan komma att ske inom ramen för det avsedda EES- samarbetet och därvid se till att föreskrifterna fortlöpande anpassas till de regeländringar som sker. Om inregistrerings- och informationskraven nu preciseras i föreskrifter, så hindrar detta naturligtvis inte att systemet med inregistreringskontrakt lever vidare. I kontrakten kan behöva tas in bestämmelser som kompletterar föreskrifterna eller anger högre krav än vad dessa innehåller. Det finns naturligtvis också möjlighet att i inregistreringskontrakten ta in bestämmelser i andra frågor än de nu nämnda som börsen och emittenterna kan ha intresse av att få reglerade sinsemellan såsom avgiftsuttag, sanktionsbestämmelser och hur eventuella tvister skall lösas. Som tidigare anförts (avsnitt 3.1.7) skall varje enskild börs besluta om inregistrering av fondpapper där. I konsekvens härmed bör även beslut om avregistrering fattas av börsen. Även i fråga om sanktioner mot emittenter som bryter mot informationsskyldigheten bör börsen ha beslutanderätten. Denna fråga behandlas närmare i ett senare avsnitt (3.6) En anpassning av den svenska börslagstiftningen till kräver att det införs en rätt att få börsers beslut om avslag på ansökan om inregistrering och om avregistrering domstolsprövade. En regel härom bör tas in i börslagstiftningen. Ett vanligt förekommande villkor vid obligationslån som tas upp på den allmänna marknaden, bl.a. av bostadsfinansieringsinstituten, är att obligationerna skall inregistreras vid . Villkoret har sin grund i att vissa placerare får förvärva obligationerna endast om de är inregistrerade vid fondbörsen. Inregistrering kan också utgöra en förutsättning för att obligationerna skall vara möjliga att pantsätta. I en skrivelse till (dnr 6855/89) har - med hänvisning till att börsmonopolet upphävs och möjlighet skapas för etablering av nya börser - hemställt att det i den nya börslagstiftningen tas in en övergångsregel som gör det möjligt för emittenter av obligationslån med angivet villkor att i stället inregistrera obligationerna vid annan svensk börs än , om detta skulle vara mer fördelaktigt från ekonomiska och marknadsmässiga synpunkter. Härigenom skulle också, enligt föreningen, kvardröjande effekter av börsmonopolet undvikas. OM har anslutit sig till bankföreningens förslag. I övrigt har ingen yttrat sig över detta. Obligationsvillkoren utgör ett privaträttsligt avtal mellan emittenten och långivarna, dvs. köpare av obligationerna. Ändring av villkoren kräver normalt godkännande från samtliga obligationsinnehavare. En lagregel av det slag som bankföreningen önskar skulle innebära att ingrepp gjordes i avtalsförhållandet mellan emittenten och obligationsinnehavarna. I och för sig kan den nya börslagstiftningen medföra att förutsättningarna för det ifrågavarande villkoret om inregistrering vid ändras, om nya börser etableras. Frågan är dock om dessa omständigheter verkligen kan motivera att lagstiftaren griper in i enskilda avtals- förhållanden, särskilt som det inte kan uteslutas att den efterfrågade ändringen, om den genomförs, riskerar att medföra försämringar för obligationsinnehavarna. Inregistrering vid en "mindre" börs än fondbörsen skulle kunna innebära minskad likviditet i handeln med obligationerna, vilket betyder att de som innehar obligationerna får svårare att omsätta dem och att prisbildningen blir mer osäker. Detta skulle visserligen också drabba emittenten på så sätt att det kan bli svårare för honom att finna avnämare till nya obligationslån om det visar sig att andrahandsmarknaden för tidigare lån inte fungerar tillfredsställande. Å andra sidan kan emittenten välja inregistrering på en annan mer likvid marknad för de nya lånen. Härtill kommer att möjlighet alltid finns för emittenten att inhämta godkännande från obligationsinnehavarna till en ändring av det aktuella lånevillkoret, även om det beträffande vissa lån med större spridning, skulle innebära en del administrativa problem. Enligt min mening föreligger det inte tillräckligt starka skäl för att ta in en sådan övergångsregel som bankföreningen förordat. Börsverksamhet skall enligt mitt förslag kunna drivas av bl.a. aktiebolag. En fråga som följer härav är om aktierna i ett börsdrivande bolag skall kunna inregistreras vid en börs och därmed bli föremål för handel där. Ur bolagets synvinkel kan det finnas flera väsentliga fördelar med en inregistrering av aktierna, bl.a. kan detta underlätta bolagets kapitalförsörjning och bidra till en ökad spridning av ägandet i bolaget. Jag ser heller inte några hinder av allmän karaktär mot att en inregistrering av och börshandel med ett börsdrivande bolags aktier sker. Dock uppstår speciella problem om inregistrering skulle göras vid den egna börsen. Av vad som tidigare anförts framgår att det skall åligga börsen att bl.a. besluta om avregistrering av aktier och om sanktioner mot bolag som inte iakttar inregistreringsvillkoren. Om det börsdrivande bolagets egna aktier fick inregistreras vid börsen så skulle det innebära att börsen fick besluta i nämnda frågor rörande de egna aktierna. Detta vore enligt min mening Detsamma gäller om aktier i det börsdrivande bolaget, utan inregistrering, skulle noteras vid den egna börsen. Däremot torde den här typen av intressekonflikter inte uppstå om börsens aktier noteras vid en annan marknadsplats här i landet eller i utlandet. har bl.a. mot bakgrund av kravet i EG:s första börsdirektiv på att officiellt noterade värdepapper skall kunna fritt överlåtas föreslagit att systemet med bundna aktier avskaffas (SOU 1992:13). Mitt förslag: Skyldigheten för en emittent att vid inregistrering av värdepapper upprätta och offentliggöra en särskild redogörelse för sina förhållanden, s.k. prospekt, utvidgas till att omfatta samtliga emittenter av fondpapper utom staten. Prospekt behöver inte heller upprättas vid inregistrering av andelar i en värdepappersfond. Inregistrering av fondpapperen vid börsen får inte ske förrän prospektet har godkänts av börsen och därefter offentliggjorts. Sakinnehållet i prospektbestämmelserna anpassas till minimi- reglerna i EG:s andra börsdirektiv. Kommitténs förslag överensstämmer i princip med mitt. Remissinstanserna lämnar kommitténs förslag utan erinran. Nuvarande regler Enligt 13 § förordningen om skall aktiebolag i samband med ansökan om inregistrering av bolagets aktier vid fondbörsen offentliggöra en särskild redogörelse för bolagets förhållanden. Denna redogörelse kallas introduktionsprospekt. Ett prospekt behöver bara lämnas om börsstyrelsen finner skäl till det. Introduktionsprospektet skall innehålla de uppgifter som skall finnas i ett emissionsprospekt enligt 4 kap. 20-22 och 24 §§ aktiebolagslagen. Detta betyder i korthet att prospektet skall innehålla bl.a. balansräkningar , koncernresultat, upplysningar av betydelse för en bedömning av bolagets verksamhetsresultat, uppgifter om bolagets styrelseledamöter, revisorer, och ledande befattningshavare samt redogörelse för ägar- och rösträttsförhållanden i fråga om bolagets aktier. Uppgifterna skall granskas av bolagets revisorer och deras berättelser över granskningen skall tas in i prospektet. Vid utformningen av ett introduktionsprospekt beaktas också regelmässigt Näringslivets Börskommittés rekommendation om utformning av prospekt. Styrel- sen för börsen har möjlighet att medge partiell befrielse från skyldigheten att lämna uppgifter och kan också kräva ytterligare upp För utländska bolag vilkas aktier redan är officiellt noterade vid en etablerad börs eller annan likvärdig marknadsplats i utlandet tillämpar fondbörsen något flexiblare regler. Inom EG antogs ett andra börsdirektiv, dvs. direktiv /390/EEG av om samordning av kraven på upp- rättande, granskning och spridning av prospekt som skall offentliggöras vid upptagande av värdepapper till officiell notering vid fondbörs, se bilaga 12. Det andra börsdirektivet syftar till att underlätta för företag inom EG att notera sina värdepapper vid börser i flera medlemsländer. De aktuella kraven syftar också till att garantera att investerarna i de olika medlemsländerna får tillgång till likvärdig information om företagen och dess värdepapper. Denna information skall hålla viss standard och vara så objektiv som möjligt. Direktivet är tillämpligt på värdepapper som är föremål för ansökan om officiell notering vid en fondbörs i ett . Undantagna är dock statspapper samt andelar i värdepappersfonder och bevis om delaktighet i likartade kollektiva investeringsformer. Varje skall utse en eller flera behöriga myndigheter (competent authorities) med uppgift att granska de ifrågavarande prospekten. En börs kan utses till behörig myndighet. Ansökan om officiell notering får inte bifallas förrän ett prospekt har godkänts av den behöriga myndigheten och offentliggjorts. Godkännande får endast lämnas om prospektet innehåller minst de uppgifter som anges i direktivet. Om revisionsberättelse skall ingå i prospektet skall även den granskas. Enligt direktivets allmänna regel skall prospektet innehålla den information som allt efter slaget av utgivare och arten av de värdepapper för vilka inregistrering söks, fordras för att investerare och deras rådgivare skall kunna bilda sig en välgrundad uppfattning om utgivarens tillgångar och skulder, finansiella ställning, vinster och förluster och framtidsutsikter. Generellt gäller att prospektets innehåll skall vara lätt analyserbart och så utförligt som möjligt. I särskilda bilagor till direktivet redovisas i detalj de uppgifter som skall finnas med i ett prospekt. Separata uppräkningar görs däri för aktier, skuldebrev (obligationer m.m.) och bevis som representerar aktier. Bl.a. skall prospektet innehålla uppgifter om vilka som är ansvariga för introduktionen och för revisionen av utgivaren, allmänna upplysningar om utgivaren och hans ekonomiska ställning och verksamhet samt mer ingående uppgifter om de ekonomiska förhållandena . Ett medlemsland har möjlighet att ge den behöriga myndigheten befogenhet att medge undantag från prospektskyldigheten, helt eller delvis, i vissa särskilt angivna fall. En behörig myndighet kan tillåta att viss information inte redovisas. Bl.a. gäller detta upplysningar som är av ringa betydelse och information vars offentliggörande skulle strida mot allmänna intressen eller skada utgivaren. I det senare fallet får dock utelämnande inte ske om detta kan antas vilseleda allmänheten rörande förhållanden som är nödvändiga att känna till vid en uppskattning av de ifrågavarande värdepapperens värde. Direktivet lämnar också utrymme för de behöriga myndigheterna att i särskilda fall medge att prospektets innehåll görs mindre omfattande. Prospekten skall, som nämnts, normalt offentliggöras innan officiell notering kan ske. I vilka former offentliggörandet skall ske regleras i direktivet. Innehållet i det andra börsdirektivet har ändrats genom två senare direktiv. Det första är direktiv /345/EEG av om ändring av direktiv /390/EEG om samordning av kraven på upprättande, granskning och spridning av prospekt som skall offentliggöras vid upptagande av värdepapper till officiell notering vid fondbörs, se bilaga 13, innehåller regler om ömsesidigt godtagande av börsprospekt mellan medlemsländer. Vidare finns bestämmelser som anger vilket lands behöriga myndighet som skall granska och godkänna ett prospekt i de fall ansökan om officiell notering vid fondbörs görs i flera . Här finns också regler om sekretess hos de behöriga myndigheterna och om överenskommelser med icke EG- länder om ömsesidigt godtagande av prospekt. Det andra ändringsdirektivet är direktiv /211/EEG av om ändring av direktiv /390/EEG såvitt avser ömsesidigt godtagande av prospekt för erbjudande till allmänheten som prospekt för notering av värdepapper vid fondbörs, se bilaga 14. Syftet med direktivet är att prospekt vid erbjudanden av värdepapper till allmänheten, som uppfyller fordringarna enligt prospektdirektiv (se avsnitt 5), skall kunna godtas som prospekt vid ansökan om officiell notering vid fondbörs. Prospekt över värdepapper som bjuds ut till allmänheten (public-offer prospectus) och som är högst skall godtas som börsprospekt (listing particulars) i övriga EG- länder, oavsett i vilket medlemsland prospektet godkänts som prospekt vid offentligt erbjudande. Dock kan den behöriga myndigheten kräva att prospektet översätts och även kompletteras med viss information som är specifik för det land där den officiella noteringen skall ske. Skälen för mitt förslag: En anpassning till kräver att skyldigheten att upprätta prospekt vid inregistrering av värdepapper vid börs utvidgas till att avse alla typer av fondpapper. I överensstämmelse med undantas dock staten från denna skyldighet. Detsamma gäller i fråga om sådana fondpapper som utgör andelar i en värdepappersfond; behovet av information om värdepappersfonder och andelar i dessa är redan tillgodosett genom de bestämmelser som finns i lagen om värdepappersfonder. I övrigt bör bestämmelserna om prospektet anpassas till föreskrifterna i EG:s andra börsdirektiv. Enligt dessa skall prospektet granskas och godkännas samt därefter offentliggöras innan inregistrering får ske. Granskningen och godkännandet skall avse att prospektet innehåller de uppgifter som krävs. Det är således inte fråga om att kontrollera huruvida sakuppgifterna är riktiga. Som nämnts skall börsen besluta om inregistrering av fondpapper vid börsen. Uppgiften att granska och godkänna prospekt bör därför tilldelas börsen. I den nuvarande lagstiftningen har den aktuella typen av prospekt åsatts beteckningen introduktionsprospekt. För att lättare skilja dessa prospekt från dels sådana som skall upprättas enligt bestämmelserna i aktiebolagslagen (emissionsprospekt), dels sådana som, enligt vad som nedan fram- går, föreslås bli obligatoriska vid erbjudanden till allmänheten, anser jag att ifrågavarande prospekt i stället bör benämnas börsprospekt.