prop · GF03157 · 1992-01-01 00:00:00 — Regeringen förelägger vad som har tagits upp i bifogade utdrag ur regeringsprotokollet för de åtgärder och de ändamål som framgår av föredragandens hemställan. ?Propositionens huvudsakliga innehåll? I propositionen konstateras inledningsvis att beslut om gymnasieskolans och vuxenutbildningens reformering ligger fast, men att ytterligare några frågor behöver underställas . Kommuner och landsting föreslås få möjlighet att redan vid intagningen av elever till gymnasieskolan ge en garanti till dem som söker till ett program, som är grendelat, att de kommer in på önskad gren efter . Utbildningar, som är likvärdiga med ett nationellt program men som är speciellt utformade efter individuella önskemål benämns specialutformade program. Övriga individuella utformningar av utbildning i gymnasieskolan benämns individuella program. Inom ramen för individuella program skall skolan anordna utbildning i kärnämnena svenska, engelska, samhällskunskap och matematik för dem som är lärlingar i ett företag. Utbildningen skall anpassas så att den kan kombineras med lärlingsskapet. Skolan skall även tillhandahålla utbildning i övriga kärnämnen för de lärlingar som så önskar. I propositionen nämns att dessa förslag inte tillgodoser alla ambitioner att finna vägar för en attraktiv utbildning med stark anknytning till näringslivet. Denna fråga kommer därför att beredas vidare. I propositionen Växa med kunskaper (prop. 1990/91:85) beskrevs några teoretiska kompletteringskurser, som skulle kunna ersätta tredje året på ett nationellt program för elever som önskar byta inriktning. Det finns ingen anledning att konstruera sådana fasta kurser, eftersom dessa elever i stället kan gå på ett specialutformat program. Det är viktigt att de som kan läsa in ett ämne på egen hand också kan få ett betyg. Kommunerna kommer därför att få skyldighet att anordna särskilda prövningar och fyllnadsprövningar i ämnen som förekommer i kommunens gymnasieskola eller komvux. För att inte ekonomiska överväganden skall försvåra för kommunerna att genomföra prövningar, kommer kommunerna och landstingen att själva få avgöra vilken avgift som skall tas ut. Kommuner och landsting föreslås också få möjlighet att ta ut ansökningsavgift till kurser inom gymnasial vuxenutbildning och påbyggnadsutbildning. Dessa avgifter skall återbetalas till sökande som inte tas in på kursen och till dem som fullföljer kursen och får ett betyg. I propositionen förslås också att benämningen på några grenar i gymnasieskolan ändras, att det för elever med påtagliga studiesvårigheter finns möjlighet till s.k. mindre studiekurs och att bestämmelserna om minsta garanterad undervisningstid förenklas. Vidare tas frågan om särskilda förkunskapskrav till vissa utbildningar upp. Skyldigheten att betala interkommunal ersättning förtydligas beträffande rätt till s.k. Rh- anpassad utbildning för svårt rörelsehindrade ungdomar. Även vissa problem som rör lanthushållsskolorna tas upp. Studieförbunden föreslås få möjlighet att anordna kompetensinriktad undervisning. Universitets- och högskoleämbetet (UHÄ) har uppgiften att bedöma om annan högskoleutbildning är likvärdig med svensk lärarutbildning. Regeringen har i prop. 1991/92:76 föreslagit att UHÄ läggs ner . Mot den bakgrunden föreslås att denna uppgift överförs från UHÄ till statens skolverk. Lag om ändring i skollagen (1985:1100) Härigenom föreskrivs i fråga om skollagen (1985:1100) dels att 2 kap. 4 §, 5 kap. 3-5, 13, 14, 16, 20, 24 och 26 §§, 11 kap. 5 § samt rubriken närmast före 5 kap. 13 § skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas två nya paragrafer, 5 kap. 6 a § och 11 kap. 21 a §, samt närmast före 11 kap. 21 a § en ny rubrik av följande lydelse. Den kommunala organisationen för skolan 4 § För att få anställas som lärare i det offentliga skolväsendet utan tidsbegränsning skall den sökande uppfylla ett av följande krav: 1. Sökanden har genomgått svensk eller därmed jämställd nordisk lärarutbildning med huvudsaklig inriktning mot den undervisning anställningen avser. Om det saknas sökande som uppfyller kraven enligt 1 eller 2, men det finns särskilda skäl att anställa någon av de sökande utan tidsbegränsning, får sådan anställning ändå komma till stånd, i fall den sökande har motsvarande kompetens för den undervisning som anställningen avser och det dessutom finns skäl att anta att sökanden är lämpad att sköta undervisningen. 3 § Inom de nationella programmen kan finnas olika grenar. Grenarna kan vara nationellt eller lokalt fastställda. Regeringen får meddela närmare föreskrifter om grenarna. 4 § De nationella programmen skall vara grund för fortsatt utbildning på högskolenivå och för yrkesverksamhet. 5 § Varje kommun är skyldig att erbjuda utbildning på nationella program för samtliga de ungdomar i kommunen som avses i 1 § första stycket förutsatt att de 1. har slutfört sista årskursen i eller motsvarande och 2. inte har gått igenom utbildning på ett nationellt program eller likvärdig utbildning. Erbjudandet skall omfatta ett allsidigt urval av nationella program. Antalet platser på de olika programmen och deras grenar skall anpassas med hänsyn till elevernas önskemål. Erbjudandet skall avse utbildning som anordnas inom kommunen eller i en annan kommun eller ett annat landsting i enlighet med samverkansavtal. Två eller flera kommuner som gemensamt erbjuder en utbildning på ett nationellt program bildar ett samverkansområde för den utbildningen. Kommuner som har slutit samverkansavtal med ett lands?ting om en viss utbildning bildar ett samverkansområde för den utbildningen. 14 § 16 § Den som har tagits in på ett nationellt program i gymnasieskolan och påbörjat det, har rätt att fullfölja sin utbildning på det programmet i kommunen eller inom samverkansområdet eller, om utbildningen har ett landsting som huvudman, inom det landstingsområdet. Detta gäller även om de förhållanden som låg till grund för mottagandet ändras . Om eleven har medgivit att programmet ändras, har han rätt att fullfölja utbildningen på det ändrade programmet. 24 § 26 § 11 kap. vuxenutbildning (komvux) 5 § Såvitt gäller läroböcker, skrivmateriel, verktyg, skyddskläder och andra därmed jämförliga hjälpmedel som varje elev har för eget bruk och behåller som sin egendom, får huvudmannen bestämma att hjälpmedlen skall anskaffas av eleverna själva på egen bekostnad eller erbjudas mot avgifter som högst motsvarar huvudmannens anskaffningskostnader. I övrigt skall hjälpmedel som används i komvux tillhandahållas utan kostnad för eleverna, om inte något annat följer av föreskrifter som meddelas av regeringen. ??????????? Denna lag träder i kraft . En sådan förklaring som universitets- och högskoleämbetet lämnat enligt 2 kap. 4 § första stycket 2 i dess äldre lydelse skall gälla också efter ikraftträdandet. Lag om ändring i lagen (1991:1108) om statens skolor för vuxna Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1991:1108) om statens skolor för vuxna dels att nuvarande 7 § skall betecknas 8 §, dels att 6 § skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas en ny bestämmelse, 7 §, av följande lydelse. 6 § Såvitt gäller läroböcker, skrivmateriel, verktyg, skyddskläder och andra därmed jämförliga hjälpmedel, som varje elev har för eget bruk och behåller som sin egendom, får styrelsen bestämma att hjälpmedlen skall anskaffas av eleverna själva på egen bekostnad eller erbjudas mot avgifter som högst motsvarar statens anskaffningskostnader. Styrelsens beslut enligt första meningen får inte överklagas. I övrigt skall hjälpmedel som används i statens skolor för vuxna tillhandahållas utan kostnad för eleverna, om inte något annat följer av föreskrifter som meddelas av regeringen. ??????????? Denna lag träder i kraft . ?Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde ? Närvarande: statsministern , ordförande, och statsråden . , , , , , , , , , , , , , , , , P. och . ??????????????? Proposition om vissa gymnasie- och vuxenutbildningsfrågor m.m. har på grundval av propositionen Växa med kunskaper - om gymnasieskolan och vuxenutbildningen (prop. 1990/91:85, UbU16, rskr. 356) beslutat om reformering av gymnasieskolan och vuxenutbildningen med början /93. I det följande kallar jag denna proposition Växa med kunskaper. Utbildningsministern har i budgetpropositionen 1992 (prop. 1991/92:100 bil. 9) föreslagit att de höjningar av sektorsanslaget som beslutat om på grund av gymnasieskolans reformering inte skall genomföras under /93. beslut om gymnasieskolans och vuxenutbildningens reformering i övrigt ligger fast. Under arbetet med att genomföra de beslutade förändringarna har det visat sig att ytterligare några frågor bör underställas . ?2 Några utgångspunkter för den fortsatta utvecklingen av gymnasial utbildning? Regeringen redovisade i inledningen till bilaga 9 till budgetpropositionen 1992 (prop. 1991/92:100) vissa principer och utgångspunkter för förändringsarbetet inom det svenska utbildningsväsendet. Regeringen slog där fast att mångfald och decentralisering är det bästa sättet att hantera den växande och snabbt föränderliga kunskapsmassan. Det är också det bästa sättet, i en föränderlig värld, att minimera risken för att misstag får alltför omfattande konsekvenser. Detta ställer nya krav på kvalitet, flexibilitet och lyhördhet för förändringar inom utbildningsområdet. Det finns några klara tendenser inom utvecklingen av framtidens teknologi, arbetsmarknad och samhällsliv i vid mening som också berör utbildningen. Kraven på kompetens och utbildning växer inom snart sagt alla områden. Antalet tjänster med små krav på utbildning eller utan krav på teoretiska kunskaper blir allt mindre. Gamla gränser mellan exempelvis arbetare och tjänstemän samt mellan olika yrken är på väg att suddas ut. Inom såväl företag som offentlig sektor blir det allt vanligare att i stället tala om kvalificerade medarbetare, som alla måste ha en grund av goda kunskaper i kärnämnen, en kvalificerad utbildning och som har ett kontinuerligt behov av fortbildning på och utanför arbetsplatsen. Det blir också allt vanligare att människor byter arbetsplats, yrke eller yrkesinnehåll under sin yrkesaktiva tid. Likaså kommer behovet av unika kombinationer av kompetens och utbildning att växa på morgondagens arbetsmarknad. Dessa tendenser måste också sätta sin prägel på utvecklingen av gymnasieskolan. Utformningen av den treåriga gymnasieskola som är på väg att införas har sin grund i dessa iakttagelser. Den skapar utrymme för den allmänna kompetens- och kunskapshöjning som blir en nödvändighet. Den syftar också till att få bort vattentäta skott mellan teoretiska, studieförberedande utbildningsvägar och yrkesutbildningar samt att skapa utrymme för fler övergångar och kombinationer mellan teoretisk och yrkesinriktad utbildning. Förslagen i denna proposition innebär ytterligare steg i denna riktning. Jag har tidigare framhållit nödvändigheten av ett utbildningsväsende som präglas av kvalitet, flexibilitet och variationsrikedom. Det innebär att arbetet för en avreglering av utbildningsväsendet måste fortsätta. Den treåriga gymnasieskolan och de nationella programmen är den ram inom vilken skolan skall ges ett stort utrymme för att komponera kombinationer och utbildningsvägar. Avregleringen syftar också till att olika utbildningsformer - exempelvis gymnasieskola, vuxenutbildning och studieförbund - skall kunna verka på lika villkor, där de utifrån sina respektive inriktningar möts. ser det också som angeläget att skapa större möjligheter till en ökad samverkan mellan skolan och företagen, för att skapa verklighetsnära och kvalitativt högtstående utbildningsvägar. Dessa konstateranden ligger till grund för förslagen i denna proposition. Den gymnasiala utbildningen är nu inne i en period av omfattande förändring. fattade beslut om reformering av både gymnasieskolan och den kommunala vuxenutbildningen (prop. 1990/91:85, UbU16, rskr. Det är ingen tvekan om att denna reform kommer att höja utbildningens kvalitet. Människors kunnande och kompetens är allt viktigare faktorer för företagens, och därmed , förmåga att konkurrera och utvecklas. Enligt en rapport från statens industriverk (1991:2) är utbildningsnivån inom industrin lägre i än i våra viktigaste konkurrentländer. Förstärkningen av den gymnasiala utbildningen för både ungdomar och vuxna kan därmed bli av avgörande betydelse för utvecklingen av svenskt samhälls- och näringsliv. Enligt vad jag erfarit kommer ett 70-tal kommuner och ett flertal landsting att anordna utbildning i gymnasieskolan inom något eller några av de nya programmen /93. De allra flesta av dessa kommuner kommer således att införa den nya gymnasieskolan successivt. Endast tre kommuner planerar att införa den nya gymnasieskolan fullt ut . Många av dem som startar har deltagit i försöksverksamheten med treårig yrkesinriktad utbildning i gymnasieskolan. Utredningen angående utvärderingen av försöksverksamheten med treårig yrkesinriktad utbildning i gymnasieskolan, UGU, har presenterat sitt slutbetänkande. Genom bl.a. tidigare delbetänkanden från UGU har vissa erfarenheter från försöksverksamheten kunnat beaktas redan vid riksdagsbeslutet . Slutbetänkandet ger nu ytterligare bevis för att den beslutade ordningen för arbetsplatsförläggning av undervisning, nämligen av den totala undervisningstiden som fördelas på de tre årskurserna efter lokala beslut, innebär en avsevärd förbättring i förhållande till försöksverksamhetens 10, 10 och . Den nu beslutade ordningen ger en flexibilitet och större möjligheter att anpassa arbetsplatsförläggningen i förhållande till lämpliga arbetsplatser. Av UGU:s utvärdering framgår också att det bör finnas möjligheter för skolan att komplettera sådana delar av utbildningen som en elev inte kunnat eller haft möjlighet att tillgodogöra sig på arbetsplatsen. Enligt UGU hör breddningen av de informella kontakterna mellan skola och arbetsliv till de positiva effekterna av försöksverksamheten. Skolan har fått en direkt återkoppling i frågor om vad respektive branscher kräver av nyutbildad personal. Skolan har fått ta del av den tekniska utvecklingen och fått inblick i frågor om arbetsorganisation och personalutveckling. Branschföreträdarna har å sin sida fått de övergripande målen för gymnasieutbildningen klara för sig, mål som innebär mer än bara yrkesförberedelse. Många branschorganisationer har, bl.a. genom de centrala yrkesnämnderna, lagt ned ett omfattande arbete på att utbilda representanter i yrkesråd och andra skolkontaktorgan, vilket skapat förståelse för hur skolan arbetar. På många håll vittnar både skol- och arbetslivsrepresentanter om att försöksverksamheten inneburit en vitalisering och förbättring av yrkesrådens funktion. Genom att yrkesråden endast är rådgivande har, framhåller UGU, frågan ständigt uppkommit om hur yrkesrådens status skall kunna höjas. har behandlat frågan om yrkesråden (1990/91:UbU16 s. 45, rskr. 356) och anförde då att de centrala yrkesnämnderna och de lokala yrkesråden har en viktig funktion. fann det dock inte motiverat att i lag reglera deras ställning. Jag vill för min del kraftigt understryka betydelsen av goda kontakter mellan skolan och arbetslivet. Ett nära samarbete gagnar båda parter. Genom att arbetslivet har möjlighet att påverka och delta i delar av ungdomarnas utbildning kan arbetslivet ta sin del av ansvaret för att det får väl utbildad arbetskraft. Eftersom skolans personal får samarbeta med personer, som har direkta erfarenheter av utvecklingen i arbetslivet, kan skolan fortlöpande modernisera sin utbildning. bidrar de nära kontakterna till att båda parter får realistiska förväntningar på varandra. I likhet med finner jag att såväl de centrala yrkesnämnderna som de lokala yrkesråden spelar en stor roll för utbildningens kvalitet. Jag förutsätter att denna min syn delas både av dem som arbetar i skolan och av branscherna själva. Även om det numera inte finns någon föreskrift som gör samarbetsorganen obligatoriska, torde det ligga i alla parters intresse att ha sådana. Den tyngd dessa samarbetsorgan har ligger i deras kompetens och anpassning efter lokala förhållanden. Ingendera faktorn skulle i sig höjas genom en statlig reglering av sammansättning och arbetsformer. Jag anser det därför inte påkallat att nu reglera dessa organs ställning och uppgifter. En annan slutsats av UGU:s utvärdering av försöket med treårig yrkesinriktad utbildning är att goda resultat är beroende av om det finns kunniga och entusiastiska personer som verkligen vill arbeta för en god utbildning. Då går det att få fram arbetsplatser för arbetsplatsförläggningen, då blir handledningen på arbetsplatsen bra, då fungerar samarbetet mellan lärarna i yrkesämnen och lärarna i teoretiska ämnen. En annan slutsats är att samarbete och arbetsplatsförläggning fungerar allt bättre ju mer erfarenhet de ansvariga skolledarna, lärarna och handledarna har. Jag finner att dessa - i och för sig föga förvånande - slutsatser av försöksverksamheten ger anledning till goda förhoppningar om att den beslutade gymnasiereformen skall leda till en mycket god utbildning för våra ungdomar. Jag har redovisat de krav på bredd i kunskaper som arbetslivet ställer. Detta är ett av skälen till att alla nationella program innehåller en kärna av allmänna ämnen. Jag vill särskilt framhålla att den nya gymnasieskolan därigenom ställer ännu högre krav på samarbete mellan lärare i teoretiska ämnen och yrkeslärare än vad den nuvarande gymnasieskolan redan gör. I den proposition (prop. 1991/92:75) om lärarutbildning m.m. som presenterats för har utbildningsministern berört detta. Han framhåller också värdet av att skolan har lärare med olika bakgrund. I stället för en reglering av hur man skall inhämta sina kunskaper för att få fast anställning som lärare, går utvecklingen snarare mot en reglering av vilka kunskaper som skall krävas av dem som skall utöva läraryrket. Den nya gymnasiala utbildningen - och i särskilt hög grad de 14 yrkesförberedande programmen i gymnasieskolan - kommer att innehålla en mängd kurser som fordrar olika lärarkompetenser. I betydligt större utsträckning än blir det omöjligt för en lärare att besitta alla skilda yrkeskompetenser inom ett program. Jag vill påstå att dagens yrkeslärare ofta fungerar som klasslärare i den meningen att han eller hon har praktiskt taget hela undervisningen i yrkesämnena. Även i den nya gymnasieskolan är det självfallet naturligt att en lärare har merparten av undervisningen i yrkesämnena. Jag räknar med att det kommer att krävas fortbildning för att vidga många lärares kompetens. Därutöver kommer det emellertid att krävas undervisning inom så vitt skilda områden att skolan måste anlita yrkesutövare inom olika områden för vissa utbildningsinslag. En del av dessa utbildningsinslag kommer eleverna att kunna få under den arbetsplatsförlagda delen av utbildningen. Jag räknar dock med att det ändå kommer att finnas behov av att anlita "experter" för undervisning i skolan inom vissa kurser, dvs. Dessa "experter" kommer förmodligen fortfarande att ha sin huvudsakliga anställning inom yrket och tjänstgöra i skolan på timbasis. Den lärare som har merparten av undervisningen inom programmet bör därvid ansvara för att hålla samman programmet. Jag har inledningsvis angett att mångfald och flexibilitet är några av utgångspunkterna för förändringarna av det svenska utbildningsväsendet. Den struktur som den reformerade gymnasieskolan har med 16 nationella program kan ge intryck av en relativt låst form som knappast uppfyller kravet på flexibilitet. Jag ser emellertid de fasta programmen som en tillgång under inledningen av reformeringen av den gymnasiala utbildningen. En fast struktur på gymnasieskolan kan knappast ens och långt mindre i ett längre perspektiv svara mot utbildningsbehovet inom alla yrkesområden. I ett föränderligt samhälls- och arbetsliv är det än mer naturligt att skolan genom att erbjuda nya valbara kurser ger eleverna möjlighet att successivt anpassa sin utbildning till önskat yrkesområde. Jag vill här också hänvisa till vad jag i det följande kommer att anföra om individuella program, specialutformade program, utbildning för lärlingar och kompetensinriktad utbildning inom studieförbunden. De nuvarande linjerna och specialkurserna kan också ge intrycket av en mångfald, som de fasta programmen ytligt sett saknar. Dagens ca 500 studievägar är visserligen många men när den enskilde eleven väl valt studieväg är studiegången betydligt fastare än vad de nya programmen kommer att vara. Att programmen ger eleverna en större bredd i kunskaper än vad dagens linjer och specialkurser ger, har jag redan berört. Jag vill nu redovisa vilken flexibilitet och därmed mångfald av valmöjligheter som programmen erbjuder eleverna samt den utveckling av den gymnasiala utbildningen som jag förutser. Många av programmen har grenar, nationella eller lokala, som eleverna kan välja inför det andra årets studier. Vissa elevers val av program är beroende av om de också kommer in på den önskade grenen. I annat fall skulle de ha valt ett annat program. Regeringen har därför i sitt beslut om programmål för de gymnasiala utbildningarna markerat betydelsen av att eleverna kan identifiera sig med den verksamhetsinriktning de väljer. På samma sätt markerade i beslutet om gymnasieskolan att inget borde hindra den skola som så vill att göra klassindelningen på ett sådant sätt att den speglar elevernas val av gren i årskurs 2. Jag föreslår i det följande en lösning på problem som trots detta kvarstår. Specialisering mot ett yrkesområde kan också ske genom att eleverna får välja mellan kurser, vilket torde komma att bli vanligt särskilt inom de program som saknar grenar men även förekomma inom andra program. Eleverna kan även bredda eller fördjupa sin utbildning genom utbyte eller tillval av ämnen från annan gren eller annat program. Diskussionerna om en övergång från många smala utbildningar till färre och bredare utbildningar med möjlighet till specialisering genom grenval eller valbara kurser har pågått . Under senare delen av har försök med treåriga yrkesinriktade utbildningar och förberedelserna för gymnasiereformen pågått. Det är knappast förvånande att dessa diskussioner i vissa fall fortsätter även efter beslut om de 16 nationella programmen och de nationella grenarna. Jag har erfarit att det nu i vissa fall finns allt större förståelse för att en ordning med specialisering mot yrkesområden i form av valbara kurser ger en större flexibilitet än vad grenindelningarna gör. Jag ser det som naturligt att dessa diskussioner fortsätter och att vi får en utveckling av gymnasieskolans program till att bli mer uppbyggda på kurser än på fasta grenar. Jag vill dock framhålla att jag ser kärnan av allmänna ämnen som omistlig och att den breddning av utbildningarna som reformen innebär är ett stort framsteg. Vad jag ser som en naturlig fortsättning på utvecklingen av den gymnasiala utbildningen är att kommunerna allt mer utnyttjar möjligheterna att inom den beslutade grundstrukturen för gymnasieskolan profilera sin utbildning efter elevernas och arbetslivets önskemål. En sådan utveckling anknyter enligt min mening i hög grad till de ambitioner om mångfald, flexibilitet och hög kvalitet i utbildningen som regeringen satt upp. ?3 Nya läroplaner och kursplaner? Regeringen har gett läroplanskommittén (U 1991:02) nya direktiv. Kommittén skall lämna förslag till bl.a. en läroplan med nya mål och riktlinjer för gymnasieskolan och den kommunala vuxenutbildningen. Kommittén skall också lämna förslag till hur undervisningen i moderna språk kan få ökat utrymme på de studieförberedande programmen och hur undervisningen i svenska kan förstärkas på alla program. Kommittén är oförhindrad att lämna också andra förslag till kvalitetsförbättringar av den gymnasiala utbildningen, som får timplanekonsekvenser. Jag kan därför behöva återkomma till regeringen med förslag om timplaneförändringar, som bör underställas .