prop · GG031 · 1992-12-31 00:00:00 — Med tanke på syftet med högskolelagen - att ge den grundlägganderegleringen i lagform - har det emellertid ansetts lämpligt att direkt i lagenange att påföljden avstängning har avsetts kunna förekomma. Inplaceringen ilagen hänger också samman med bestämmelserna i efterföljande paragraf omavskiljande. Det är sålunda genom dessa båda stadganden sammantagna som detklart framgår att tillfällig avstängning och avskiljande är två helt skildainstitut. 6 § Regeringen får meddela föreskrifter om att en student tills vidare skall avskiljas från utbildningen i de fall då studenten 1. lider av psykisk störning, 2. missbrukar alkohol eller narkotika, eller 3. har gjort sig skyldig till allvarlig brottslighet. Somytterligare förutsättning for ett avskiljande gäller att det, till följd avnågot sådant förhållande som avses i första stycket 1-3, bedöms föreligga enpåtaglig risk att studenten kan komma att skada annan person eller värdefullegendom under utbildningen. 7 §En for högskolan gemensam nämnd skall pröva frågor om avskil jande. Nämndens ordförande skall vara Jurist och ha erfarenhet som do mare. Nämndensbeslut i avskiljandefrågor får överklagas till kammarrätt av studenten. Ettbeslut om avskiljande skall, om den som har avskilts begär det, omprövas . Bestämmelsernaom avskiljande motsvarar i sak de som finns i 10 a §högskolelagen. Texten har bearbetats redaktionellt, men någon ändring avinnebörden har inte åsyftats. Förprövning av överklaganden av vissa beslut på högskoleväsendets områdesvarar en särskild överklagandenämnd. Nämndensbeslut med anledning av ett överklagande dit får inte överklagas. Ienlighet med vad som föreslogs i propositionen (1991/92:76) om vissa förändringarav myndighetsstrukturen inom högskole- och studiestödsområdena har dentidigare ombildats . nya organförutsågs få betydligt vidgade uppgifter, bl.a. överklaganden Prop.1992/93:1 av professorstillsättningar. Syftet med nämnden har varit bl.a. att avlasta regeringenbesvärsärenden. I likhet med vad som gäller beträffande skolväsendetsöverklagandenämnd föreskrivs därför att nämndens beslut med anledning av ettöverklagande dit inte får överklagas. Det finns anledning anmärka att överklagandeförbudet intebara gäller för huvudssaken utan även sådana avgöranden som exempelvis besluti awisningsfrågor. Även de har ju kommit upp med anledning av ett överklagande. Sådana ledamöter i styrelsen och andra organ inomhögskolorna som är representanter för studenterna skall utses i den ordning somregeringen föreskriver. I sådana föreskrifter får regeringen överlämna åtenskilda individer eller åt sammanslutningar att utse ledamöter. Här lämnas bemyndigande för regeringen att föreskriva omtillvaga-gångssättet vid utseende av studenternas representanter i styrelse ochandra organ. Hur dessa föreskrifter bör se ut beror bl.a. på om regeringen görbruk av bemyndigandet i 4 kap. 4 § att föreskriva om s.k. kårobligatorium. Om det lämnas till ett enskilt organ eller enskildapersoner att bestämma om ledamöter i statliga myndigheters styrelser och andraledningsorgan utgör det en form av myndighetsutövning genom enskild. 1 likhetmed vad som f n. är fallet har här lämnats lagstöd för sådan delegering närdet gäller studentrepresentanter. Något stöd för delegering till företrädare för deanställda har inte lämnats. Detta hänger samman med att sådana representanterinte längre ges ställning som ledamöter i styrelsen eller andrå organ. De harendast närvaro- och yttranderätt i styrelsen (2 kap. 4 § tredje stycket). En kommun, som till sin högskoleutbildning har tagit emoten sökande som inte är folkbokförd i kommunen, har rätt till ersättning forutbildningen från den kommun där denna student är kyrkobokförd. Om kommunerna inte kommer överens om annat, lämnasersättning med det belopp som föreskrivs av regeringen eller myndighet som regeringenbestämmer. Bestämmelserna i första och andra styckena ägermotsvarande tilllämpning på högskoleutbildning som anordnas av ett landsting. Paragrafen motsvarar i sak 34 § andra och tredje styckenai den nuvarande högskolelagen. Jfr vad som ovan sagts i anslutning till 4 kap.2 § beträffande andra stycket. 4 och 5 §§ 4 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddelaföreskrifter om organisationen av kommuners och landstings högskoleutbildning samtom kommuners och landstings befattning i öv- Prop. 1992/93:1 rigt med sådanutbildning. 5§ Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddelaytterligare föreskrifter angående högskolan. Idessa paragrafer ges regeringen vissa generella bemyndiganden. Bestämmelsen i4 § gäller normgivningsmakten gentemot kommuner och landsting. Här ges stöd föratt ålägga kommuner och landsting skyldigheter både när det gäller derasorganisation av sitt högskoleväsende och i övrigt. En så vid befogenhet ärnaturlig sedd i samband med bestämmelsen i 1 kap. 10 § om att kommuner ochlandsting får driva högskolor endast med regeringens medgivande. Högskolelagenupptar, som förut nämnts, endast de centrala reglerna rörande universitet ochhögskolor samt vissa bestämmelser som betingas av konstitutionella skäl.Föreskriften i 5 § syftar till att göra klart att det får ankomma på regeringenatt ge det regelverk som därutöver erfordras. Medhänvisning till vad jag anfört hemställer jag att regeringen föreslår riksdagenatt dels anta förslagen till 1. högskolelag, och 2. lag om ändring i lagen (1982:764) om vissaläkartjänster vid upplåtna enheter, m.m., delsgodkänna vad jag anfört om 3. strateginför förändringar av det svenska universitets- och högsko lesystemet (avsnitt 3), och 4. principerför dimensionering och resurstilldelning (avsnitt 11), dels 5. bemyndigaregeringen att avveckla samtliga allmänna utbildnings linjer fr.o.m. /94. Jaghemställer vidare att regeringen bereder tillfälle att 6. tadel av vad jag har anfört om examensordning m.m. för grundläg gande högskoleutbildning (avsnitten 5.2-5.6), tillträde till grundläggan de högskoleutbildning (avsnitten 6.2-6.4), forskarutbildning (avsnitt 7), ledningsprinciper (avsnitt 9.1) samt kvalitet och utvärdering (avsnitt 10). Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genompropositionen förelägga vad föredraganden anfört för de åtgärder ochde ändamål som föredraganden hemställt om. Sammanfattning av departementspromemorian Pop.1992/93:1 (Ds 1992:1) och högskolor ' 1regeringsförklaringen från anges arbetet med att stärkaSverige som kunskapsnation som en av regeringens huvuduppgifter. Inom ramenför denna ambition spelar den högre utbildningen och forskningen en nyckelroll. Attstärka kvaliteten inom utbildning och forskning blir avgörande för Sverigesframtida utveckling. Iregeringsförklaringen förenas denna kvalitetssyn med en strävan att vidgafriheten inom olika delar av samhällslivet. Det gäller inte minst utbildningen.Universitet och högskolor skall inte vara en direkta utlö-pare av den centralstatsmakten utan inta en mera oberoende ställning i förhållande till denna. Detanges således vara regeringens strävan att finna vägar för en successivfrigörelse av viktiga delar av den högre utbildningen och forskningen fråndagens direkta statliga inflytande. På så sätt gagnas både kvaliteten ochfriheten i samhället i stort. Ipromemorian presenteras en reformstrategi för universiteten och högskolorna.Promemorian har utarbetats av tjänstemän inom utbildningsdepartementet.Underlag har hämtats från tidigare politiska beslut, från andra myndigheter ochgenom omfattande underhandskontakter inom universitet och högskolor. UtbildningsministerPer framhåller att promemorian inte varit föremål för beslut ienskildheter vare sig i regeringen eller från utbildningsministerns sida.Huvudinriktningen på de presenterade förslagen ligger dock inom ramen för vadhan bedömer vara förenligt med regeringens politik för den högre utbildrungenoch forskningen. Remissbehandlingenav promemorian anges vara en viktig del av underlaget för de politiska beslutsom senare skall fattas av regering och riksdag om universitetenoch högskolorna. Utbildningsministern understryker därför avslutningsvisvikten av en öppen diskussion av de aktuella frågorna. Kap.I Grundläggande mål för universitet och högskolor Inledningsviskonstateras att ett statligt högskoleväsende från strikt konstitutionellsynpunkt inte kräver någon reglering i lag. Med tanke på universitetens ochhögskolornas betydelse för landet bör emellertid grunddragen i derasorganisation fastläggas av . Detta sker enligt promemorian enklastoch tydligast i form av en lag. Förslagen syftar till att ge de statligauniversiteten och högskolorna Därigenomstärks kvaliteten inom utbildning och forsk- Prop. 1992/93:1 ning som resursutnyttjandet bedöms kunna förbättras. Denökade friheten för universitet och högskolor avser: -kinrättandet och tillsättningen av professurer * omfördelningsmöjligheternamellan anslag. Den ökade friheten i alla dessa avseenden medför enligt promemorian attuniversiteten och högskolorna får ett ökat ansvar för verksamhetens resultatoch kvalitet, vilket ställer skärpta krav på uppföljning och utvärdering. Statsmakternasframtida beslut om universiteten och högskolorna föreslås i promemorian ske debgenom vissa strategiska bestämmelser i förslagen till debmed vissa principer för dimensionering och resurstilldelning som avsestillämpas i -k framtida budgetprocesser. Avsiktenär att en ny ordning skall kunna börja tillämpas . Följandegrundläggande mål anges för forskning och utvecklingsarbete: Ihögskolelagen bör kravet på hög vetenskaplig kvalitet anges (1 kap. 3 §).Vidare bör principen om forskningens frihet, dvs. forskningsproblem får frittväljas, forskningsmetoder får fritt utvecklas samt forskningsresultat fårfritt publiceras - liksom nu vara en av de centrala föreskrifterna ihögskolelagen (1 kap. 4 §). Följandeallmänna mål formuleras avseende dels all grundutbildning, delsforskarutbildning (1 kap. 7 §): Dengrundläggande högskoleutbildningen skall, utöver kunskaper och färdigheter, gede studerande förmåga till självständig och kritisk bedömning, förmåga attsjälvständigt lösa problem samt förmåga att följa kunskapsutvecklingen, alltinom det område som utbildningen avser. Utbildningen bör också utveckla de studerandesförmåga till informationsutbyte på vetenskaplig nivå. Forskarutbildningenskall, utöver vad som gäller för grundtit-bildningen, ge de kunskaper ochfärdigheter som behövs för att självständigt kunna bedriva forskning. Kap.2 Grundläggande högskoleutbildning Prop. Bilaga1 Den centralt reglerade linjeorganisationen föreslås avskaffas och ersättas aven examensordning (bilaga till högskoleförordningen). I denna föreslås vilkaexamina som får utfärdas, vilka krav som skall uppfyllas för att erhållarespektive examen - examensbeskrivningar - samt vilka universitet ochhögskolor som får rätt att utfärda respektive examen. kandidatexamenefter studier om , magisterexamen efter studier om minst fyra årsamt högskoleexamen efter studier om . Vidareföreslås i promemorian 23 olika yrkesexamina. Förslag beträffande yrkesexaminaför lärare och inom det konstnärliga området kommer att lämnas senare undervåren. Enförteckning över samtliga examina som föreslås i promemorian framgår av enunderbilaga till denna bilaga. Tillgodoräknandeav studier vid andra högskolor bör också regleras i förordningen. Den lokalatillämpningen av denna bestämmelse får inte vara restriktiv om nationell ochinternationell rörlighet skall befrämjas. Vidarebör bestämmelser införas i förordrungen som gör det möjligt att i kursplanenbegränsa studentens rätt att genomgå fler än fyra prov. Graderade betyg börnormalt ges. Varjeuniversitet och högskola bör fr.o.m. själv anta sina studenter.Det innebär att de själva beslutar om vilka behörighetskrav och vilkaurvalsprinciper som skall tillämpas. Viss teknisk samordning av högskolornasantagningsverksamhet bör ske på frivillig basis. Föreskrifternai förordningen föreslås begränsas till ramföreskrifter rörande behörighet ochantagning, studieplan och handledning samt examina och examination. Reglerföreslås införas som innebär att lokala högskolemyndigheter kan besluta att enetapp av forskarutbildningen får avslutas med licentiatexamen. Kap.4 Uppföljning och utvärdering Dennya friheten ställer enligt promemorian ökade krav på uppföljning ochutvärdering så att statsmakterna kan få underlag för framtida beslut, vilketkräver en tydlig ansvarsfördelning och genomtänkta former för redovisning. Universitetoch högskolor förutsätts också följa upp och utvärdera verksamheten på egetinitiativ för att öka kvaliteten. Kap. 5 Dimensionering ochresurser Prop. Bilaga1 Efter viss diskussion görs inledningsvis den samlade bedömningen att detav 1989 beslutade anslagssystemet bör kunna vidareutvecklas så attvissa angivna krav kan tillgodoses, inklusive en väsentligt ökad lokalflexibilitet. Statsmakternasframtida beslut om dimensionering av grundutbildningen bör göras i meröversiktliga termer. Därmed ges större utrymme för universitet och högskolor attanpassa utbildningsutbudet till studenternas efterfrågan. Dessutom börbesluten inriktas på antalet examinerade och inte som på antaletnybörjarplatser. Vadgäller statsmakternas framtida resurstilldelning till universitet och högskolorbör även i fortsättningen ett starkt samband finnas med det gjvnautbildningsuppdraget. kommer i sitt slutbetänkande (april1992) att - på pedagogiska grunder - göra bedömningar av resursbehovet förolika typer av utbildningar. Entänkbar utformning av det utbildningsuppdrag, som varje universitet ochhögskola bör få inför varje treårsperiod skisseras i promemorian. Uppdraget,som innehåller de kvantitativa målen, bör uttryckas i prestationstermer, såsomdet faktiska antalet helårsstudenter, antalet helårsprestationer och antaletexaminerade. Antalet helårsstudenter bör fördelas grovt på olikautbildningsområden, medan antalet examinerade anges dels totalt, dels försådana examina där statsmaktema har anledning att förvissa sig om etttillräckligt antal. Tvåalternativa modeller för hur resurstilldelningen skall kunna påverkas avstudenternas efterfrågan diskuteras i promemorian. Avvägningenmellan fasta och rörliga resurser till forskning - balansgången mellankontinuitet och förnyelse - är av stor betydelse för forskningspolitiken. 1promemorian diskuteras konsekvenser för statsmakterna, högskolan och forskarnaav olika relationer mellan fasta och rörliga forskningsresurser. Föratt öka möjligheterna att på kort sikt beakta ändrade behov och fömtsättningarbör anslagssystemet utformas så att respektive högskolestyrelse undertreårsperioderna har möjlighet att göra vissa begränsade omfördelningar mellanfakultetsområdena. Föratt säkra utbudet av små, exklusiva ämnen bör en förteckning som fördelaransvaret för forskarutbildning inom mer ovanliga ämnesområden anges iregleringsbrev. Förutomallmänt förenklade bestämmelser i förslaget till högskoleförordning innebärförfattningsförslagen att inga nya tjänster som högskoleadjunkter skallinrättas. Doktorsexamen kommer därmed att krävas för alla lärartjänster ihögskolan med undantag av det konstnärliga området. I enlighet med tidigareriksdagsbeslut skall alla professurer fr.o.m. Prop. 1992/93:1 den 1 juliinrättas och omprövas av styrelsen för respektive universitet Bilaga 1 ochhögskola. Tillsättning bör göras av rektor. Enligtförslaget till högskolelag kan professorer endast kunna skiljas från tjänstenom de genom brottslig handling eller upprepat åsidosättande avtjänsteåliggandena visat sig olämpliga att inneha tjänsten eller är skyldigaatt avgå med pension (4 kap. 4 §). Det innebär att professorer inte bör kunnasägas upp t.ex. med hänvisning till medelsbrist. Kap.7 Den institutionella organisationen Olikamodeller för den institutionella organisationen diskuteras, varav endast densom avviker mest från dagens modell illustreras i författningsförslagen. Dettainnebär dock inte något ställningstagande för just den modellen. Iförfattningsförslagen skisseras den modell för den institutionella orgarusationensom innebär att fakultetsnämnder, dekaner, institutionsstyrelser och prefektskulle utses av styrelsen eller av rektor på delegation. Utgångspunktenär att universitet och högskolor bör ges större frihet än att utforma sininterna organisation. Genom vissa föreskrifter om sammansättningen avhögskoleorganen skapas garantier för erforderlig kompetens. De studerande börgaranteras inflytande i de organ som skall besluta om utbildning. Det hardäremot inte ansetts nödvändigt att i fortsättningen reglera medverkan frånföreträdare för yrkeslivet och inte heller för de anställda Tjänstersom professor och högskolelektor skall även fortsättningsvis tillsättas efterförslag av en tjänsteförslagsnämnd. I förslaget till förordning föreslåsnämnden få en förenklad sammansättning med tre sakkunniga och en ordförandesom samtliga utses av fakultetsnämnden. 7Riksdagen 1992/93. Förteckning över förslag till examina 1992/93:1 Bilaga 1 ■kKandidatexamen efter studier om minst tre år ■kMagisterexamen efter studier om minst fyra år ■kHögskoleexamen efter studier om minst ett och Förkandidatexamen och magisterexamen bör gälla särskilda krav på fördjupning inomnågot änme i studiema, svarande mot 60 respektive 80 poäng. 1 fbrdjupningskravetbör även ingå ett självständigt arbete om minst 10 poäng för kandidatexamenoch ett om minst 20 poäng eller två om vardera minst 10 poäng formagisterexamen. Sammanfattning av betänkandet (SOU 1992:1) pop- i992/93:i Frihet, Ansvar, Kompetens - ' grundutbildningens villkor i högskolan Frihet,ansvar, kompetens Frihet,ansvar och kompetens är nyckelorden i detta betänkande om villkoren för dengrundläggande utbildningen vid universitet och högskolor i . Dessa trehonnörsord är avsedda att markera en perspektivförskjutning i förhållande tilldet som ligger bakom oss, som de innebär ett återknytande till vadsom skulle kunna kallas för klassiska akademiska ideal. Detfrihetsbegrepp som vi vill argumentera för innebär naturligtvis inte enisolering eller avgränsning av universitet och högskolor från det omgivandesamhället. Den frihet det gäller ligger på ett annat plan: en inre frihet sommed delvis olika tillämpningar gäller både lärare och studenter. Denkarakteriseras bland annat av den öppna debatten där var och en har rätt attframföra sin åsikt och där ingen annan auktoritet gäller än argumentensbärkraft. Den akademiska seminarieformen eller den öppna disputationen med desskritiska granskning kan ses som en symbol för detta förhållningssätt. Utvecklingenfrån och framåt innebar att ansvaret för det inre livet viduniversitet och högskolor i flera avseenden fråntogs dem som var verksamma inomutbildning och forskning. Den decentraliseringsprocess som pågått och alltjämtpågår i den svenska högskolan och de förändringar av studieorganisationen fr.o.m.1993/94 som aviserats av regeringen innebär ett återförande av ansvaret tilllokal nivå. Detta ansvar måste delas av studenterna, lärarna och högskolornasledningsorgan. Denenskilde studenten måste få lov att ta ansvaret för sin utbildning - både fördess innehåll och för genomförandet av den. har ellerhögskolan ett ansvar för att ge studenterna det stöd de behöver för att kunnaträffa adekvata val, och för att kunna tränga in i ämnesområdet på envetenskaplig nivå. Ansvaretför undervisningens innehåll och kvalitet bör så långt det är möjligt åvila denenskilda institutionen. Inom institutionen bör den enskilde läraren ha ett personUgtansvar för sin undervisning och sina studenter. Detta betyder inte att vianser att undervisningen är lärarens ensak. Men det faktum att samarbetemellan lärarna inom en institution eller inom ett utbildningsprogram ärnödvändigt innebär inte att den enskilde lärarens ansvar för sin undervisningoch sina studenter kan flyttas över på ett kollektiv eller en nämnd. Kompetensär ett ord som rymmer mer än ordet kunskap. Vi har valt det som en avledstjärnorna för den framtida utvecklingen för att mar- kera att den modernahögskolan är något mer än det som med en stilen Prop. 1992/93:1 klichébrukar kallas för "kunskapsorganisation". Att framhäva kompe- Bilaga 2 som ett viktigt begrepp när det gäller högskolans fortsattautveckling innebär också att man betonar en ofrånkomlig relation mellan utbildningoch yrkesliv. Kompetensi den mening som vi vill föra fram förutsätter frihet och ansvar. Vi tror attsåväl högskolan som det omgivande samhället i längden tjänar på en fortsattutveckling med dessa tre begrepp som ledstjärnor. Detär viktigt att påminna om att termen "högskolan" inte betecknar ett enhetiigtsystem. uppdrag omfattar i princip alla slag av utbildningvid alla högskolor. En del av förslagen har visserligen giltighet inom helahögskolesystemet. Men alla delar av betänkandet har inte samma relevans föralla delar av "högskolan". Vi har förutsatt som självklart att förden enskilda högskolan gäller det vi här säger i tiUämpliga delar. Grundutbildningensstatus i högskoleorganisationen har vi sett som det grundläggande problemet ivårt utredningsarbete. Undervisningens och den grundläggande utbildningensstatus i högskolan är väsentligt lägre än forskningens, och dess ställning harförsämrats successivt under . De åtgärder vi vill föreslåi syfte att höja grundutbildningens status gäller i huvudsak följande områden: Meritvärdering: Pedagogiska meriter måstedokumenteras och beaktas vid tjänstetillsättning m.m. på ett tydligare och mergenomtänkt sätt än vad som i allmänhet varit fallet. Kompetensutveckling för lärare: hävdar att detär nödvändigt med en grundläggande pedagogisk utbildning för all personal med undervisningsuppgifter.Alla lärare bör dessutom ha rätt till kontinuerlig fortbildning i syfte attvidareutvecklas i sin roll som lärare. För behörighet till lärartjänster börett krav på pedagogisk utbildning av en viss minsta omfattning införas. Utvecklingsarbete: Det måste finnas resurser - bådelokalt, vid den enskilda högskolan, och på nationell nivå - för utveckling avutbildningen och stimulans till experiment i undervisningen. Högskolans grimdutbildningsråd,som tillkom efter förslag av utredningen, är ett led i denna strävan. Sambandet mellan utbildning och forskning ärfundamentalt för universitet och högskolor. Vi föreslår en rad åtgärder för attstärka detta samband. Detlärarstöd som ges studenter inom olika utbildningar är mycket varierande, iform och i omfattning. En av våra mest grannlaga uppgifter har varit attdiskutera i vilken mån det finns pedagogiskt motiverade skäl till dessaskillnader, som har vuxit fram inom olika undervisningstraditioner och ofta ärbaserade främst på historiskt betingade resurs- Vi har stannatför att behandla principerna för resurstilldel- Prop. 1992/93:1 ning tillgrundutbildningen i ett separat betänkande . Viframför i detta betänkande en del förslag som kan medföra ökade kostnader förgrundutbildningen inom högskolan. På några punkter lämnar vi en översiktligkostnadsuppskattning, men kostnaderna för och finansieringen av dessa åtgärderkan enligt vår uppfattning knappast diskuteras separat från frågan om de basalaresurserna för utbildningen. Vi återkommer därför med en samlad diskussion omkostnadsfrågorna i vårt avslutande betänkande. "Dengoda institutionen", som åberopas i direktiven, har naturligtvis stått ifokus för hela utredningsarbetet. Alla våra förslag syftar ytterst till attförverkliga detta ideal. Men vi har också mera specifikt försökt att finnakriterier för hur en god organisation av universitet och högskolor skallutformas och ledas. Vihar i enlighet med våra direktiv försökt att "arbeta öppet ochokonventionellt".