prop · GG03210 · 1992-12-31 00:00:00 — Om det i en lag eller i en författning som har beslutats av regeringenhänvisas till en föreskrift som har ersatts genom en föreskrift i denna lagtillämpas i stället den nya föreskriften. PunktI innehåller bestämmelser om ordningslagens ikraftttädande och om upphörande avvissa författningar samt om upphörande av lokala föreskrifter, taxor ochreglementen. Enligtandra stycket i punkt 1 skall vid den nya lagens Ucraftttädande LAS, AOst,hamnordningsförordningen och kungörelse med tillämpningsföreskriftertill hamnordningsförordningen upphöra att gälla. Som har anförts i detföregående (avsnitt 4.3.7) kommer hamnordningsförordningen och 1950 årskungörelse att ersättas av ett bemyndigande i 3 kap. 10 § ordningslagen. Enligttredje stycket i punkt 1 skall vid den nya lagens ikraftträdande också punkt 4i övergångsbestämmelsema till förordningen (1990:1510) medlänsstyrelseinsttuktion upphöra att gälla. I den nya lagen kommer länsstyrelsensbefogenhet att meddela vitesföreläggande för att upprätthålla all- mänordning och säkerhet att ersättas med ett bemyndigande i 3 kap. 11 § Prop. 1992/93:210 för att i vissa fall meddela beslut omtillttädesförbud (se avsnitt 4.3.8). Ifjärde stycket i punkt 1 har tagits in en bestämmelse om att vissa taxor ochreglementen skall upphöra att gälla vid den nya lagens Ucraftttädande. AvÖvervägandena i det föregående (avsnitt 4.4.1) följer att underställningenenligt 25 § AOst av lokala taxor och reglementen slopas. Reglementen förkollektivtrafiken kommer att ersättas av bestämmelserna i 4 kap. ordningslagenom ordning och säkerhet i viss kollektiv personttafik. Nuvarande reglementen idetta ämne bör därför upphävas i samband med att ordningslagen träder i kraft.Av övervägandena i det föregående (avsnitt 4.4.1) framgår att övriga gällandetaxor och reglementen inte längre behövs. Även dessa taxor och reglementen börsålunda upphävas som ordningslagen ttäder i kraft. Ifemte stycket i punkt 1 föreskrivs att samtliga nu gällande lokala ordningsstadgorskall upphöra att gälla. För detta har främst lämplighetsskäl ansetts tala. Meden sådan ordning undanröjs också den oklarhet av konstitutionell natur somanses råda för tiden , dä RF i dess nuvai-ande lydelse trädde ikraft, till dess bestämmelsen i 7 § första stycket AOst om rätt för kommunernaatt meddela lokala ordningsföreskrifter anpassades genom lagstiftning (prop. 1982/83:9, bet. 1982/83:JuU6, rskr. 1982/83:58) till RF:s bestämmelserom normgivningsmakten. Enligtpunkt 6 i övergångsbestämmelserna till nuvarande RF gäller en äldre författningeller föreskiift utan hinder av att den inte har kommit till i den ordning somskulle ha iakttagits vid tillämpningen av den nya RF. I punkt 6 föreskrivsvidare att ett bemyndigande, som har beslutats av Konungen och gemensamteller av ensam, fär utnyttjas även fortsättningsvis. Det har inteansetts råda någon oklarhet om att punkt 6 I övergångsbestämmelserna till nyaRF innebär att de lokala ordningsföreskrifter som har beslutats före nya RF:sikraftträdande enligt de dä gällande kompetensreglerna har behållit singiltighet. Inte heller har det ansetts råda någon oklarhet om giltigheten avsådana lokala ordningsföreskrifter som har beslutats efter det att 7 § AOstanpassades till RF, dvs. Kvar står då frågan om delokala ordningsföreskrifter som har beslutats frän nya RF:sikraftttädande och till saknai-grundlagsstöd. Den frågan berördes inte i samband med att 7 § AOst anpassadestill RF (prop. 1982/83:9). Man kan emellertid sätta i fråga om de lokalaordningsföreskrifter som har utfärdats saknai- giltighet. Påsamma sätt kan giltigheten av lokala hamnföreskrifter och föreskrifter som harutfärdats med stöd av 10 § L Instt. och som har meddelats efter den 1 januari1975 sättas i fråga. Bemyndigandena i dessa författningar har nämligen inteanpassats till nya RF. Förslaget till en ny ordningslag innebär emellertid atten sådan anpassning skall göras . Imotiven till övergångsbestämmelserna till nya RF angav föredragande statsrådet(prop. 1973:90 s. 470 f) som en huvudprincip att författningar somgällde när nya RF började tillämpas skulle gälla även i fortsättningen. Prop.1992/93:210 Föredraganden uttalade vidare att det måste anses självklart att enmateriell föreskrift som har beslutats av ett organ som var behörigt till detenligt de kompetensregler som gällde när föreskriften kom till skulle gällaäven i fortsättningen, även om kompetensreglerna senare ändrades. Bettäffandesädana föreskrifter som innebär att överlåter en del av sin normgivningskompetenstill något annat organ uttalade förechaganden att de flesta av debemyndigandeföreskrifter som förekom i gällande rätt skulle fåstöd av bestämmelser i den nya RF. Föredraganden konstaterade emellertid attdet i gällande rätt kunde förekomma bemyndiganden som inte skulle kunnabeslutas i sin dåvarande form med stöd av bestämmelser i den nya RF.Föredraganden var emellertid av den uppfattningen att även sådanabemyndiganden borde gälla tills vidare och övergångsbestämmelsen i punkt 6avsåg också bemyndiganden som hade beslutat i någon annan form ängenom författning. För att undanröja eventuella oklarheter på området förordadeföredraganden också att det i den aktuella övergångsbestämmelsen skulle förasin en föreskrift om att alla äldre författningar eller föreskrifter skulle ägafortsatt giltighet utan hinder av att de inte hade tillkommit i den ordning somskulle ha iakttagits vid tillämpningen av den nya RF. Föredraganden förordadevidare att det till den aktuella övergångsbestämmelsen skulle fogas enföreskrift om att ett bemyndigande, som hade beslutats av Konungen ochriksdagen gemensamt eller av ensam, skulle få utnyttjas även efterden tidpunkt dä den nya RF skulle börja tillämpas tills bestämdenågot annat. Imotiven gjordes emellertid inte något uttalande i frågan om bemyndiganden iregeringsförfattningar, t.ex. AOst och hamnordningsförordningen, skulle hafortsatt giltighet även efter nya RF:s ikraftttädande. Den frägan behandladesinte heller särskilt ingående i samband med lagstiftningsärende(prop. 1982/83:9). Föredragande statsrädet konstaterade endast (a. prop. s. 17)att kommunemas rätt att meddela föreskrifter i en lokal ordningsstadga hadetillkommit före nya om normgivningsmakten och att rätten attmeddela sådana föreskrifter numera inte skulle kunna grundas direkt på AOst.Föredraganden föreslog emellertid av andra skäl än dessa attbemyndigandebestämmelsen i 7 § AOst skulle utformas enligt nya RF:s principer. Deredovisade motivuttalandena ger sålunda inte någon avgörande vägledning förbedömningen av frågan om det ursprungliga bemyndigandet i 7 § AOst har behållitsin giltighet även efter nya RF:s ikraftträdande. Tolkningen avövergångsbestämmelserna i punkt 6 till RF bör därför i första hand ske medutgångspunkt från bestämmelsens ordalydelse. Övergångsbestämmelsema ger ettutttyckligt stöd för fortsatt giltighet av sådana bemyndiganden som hai-beslutats av Konungen och gemensamt eller av ensam. Sålundaomfattar bestämmelsen i denna del inte bemyndiganden i äldreregeringsförfattningar. Första meningen i punkt 6 i övergångsbestämmelsernatill nya RF ger emellertid generellt fortsatt giltighet åt alla äldreförfattningar eller föreskrifter. 1 likhet med utted- ningen anser jag att dettamåste anses gälla för också bemyndigandebe- Prop. 1992/93:210 stämmeiseni 7 § första stycket AOst i dess lydelse före . Någotuttalande i motiven till nya RF eller i något annat sammanhang som strider moten sådan tolkning finns inte heller. Entolkning som den här förordade stämmer också väl överens med det i nuvarande RFklart uttalade syftet att ge grundlagsstöd åt den lokala för-odningsmakten. Motden bakgrunden kan det inte ha varit en önskad eller ens förutsedd konsekvensatt de bemyndiganden som vid nya RF:s ikraftträdande fanns i skildaregeringsförfattningar skulle kunna användas först sedan de efter hand hadeanpassats till de nya bestämmelsema om normgivningsmakten. Sålunda blir mittställningstagande att övergångsbestämmelsen i första meningen i punkt 6 tillRF bör tolkas sä att den också innefattar sådana bemyndigandebestämmelser iregeringsförfattningar som fanns vid nya RF:s ikraftttädande. Minaöverväganden här innebär att det inte finns några tvingande konstitutionellaskäl för att upphäva de lokala ordningsföreskrifter som gäller vidordningslagens ikraftträdande. Som har pekats på kan det emellertid varalämpligt att sä sker. Utredningen har i sin genomgång avde lokala ordningsstadgoma i landets kommuner funnit att de till stor del ärföråldrade och innehåller bestämmelser som inte längre behövs ellerföreskrifter i ämnen som är reglerade i någon annan ordning. Utredningenhar vid sin genomgång också konstaterat att åtskilliga bestämmelser i lokalaordningsstadgor gäller för områden som inte är allmän plats. Mot bakgrund av dessabrister i de lokala ordningsstadgoma har i likhet med utredningen ansetts attde lokala ordningsföreskriftema bör bli föremål för en översyn. En sådanöversyn kan lämpligen åstadkommas, om de lokala ordningsstadgorna upphävs heltoch ersätts av nya ordningsföreskrifter som är anpassade till regleringen idetta lagstiftningsärende. Mot den bakgrunden har en bestämmelse om upphävandeav nu gällande lokala ordningsstadgor tagits in i femte stycket i punkt 1. Ienlighet med detta måste sålunda nya lokala föreskrifter antas och fastställas.Kommunerna måste ges det rådrum som behövs efter ordningslagens ikiaftträdandeför att utarbeta och anta nya föreskrifter. De nuvarande lokalaordningsstadgoma bör till följd av detta upphöra att gälla först efterdet att ordningslagen har trätt i kraft. Utredningen föreslår en giltighetstidav efter ordningslagens ikraftttädande av de lokala ordningsstadgor somgäller när den nya lagen träder i kraft. Uttedningens förslag i det häravseendet har inte mött kritik frän något håll under remissbehandlingen. Ocksåför egen del anser jag att den föreslagna övergångstiden är väl avvägd. Jagförordar sålunda att de lokala ordningsstadgor som gäller vid ordningslagensikraftttädande bör ges giltighet under därefter. En sådanbestämmelse har därför tagits in i femte stycket i förevarande punkt. Sammasynsätt som i fråga om de lokala ordningsstadgoma gör sig gällande ocksåbettäffande de lokala hamnordningama. Även dessa bör sålunda upphävas ochersättas med nya lokala hamnordningar. också här tilluttedningens förslag att de lokala hamnordningar som gäller närden nya lagen träder i kraft bör ges fortsatt giltighet under två årdäref- Prop. 1992/93:210 ter. Isjätte stycket i punkt I anges att de föreskrifter som har meddelats med stödav 10 § länsstyrelseinstmktionen (1971:460, L Instt.) Avövervägandena i det föregående (avsnitt 4.3.8) framgår att under senare ärtillkomna bestämmelser i specialförfattningar har minskat den praktiskabetydelsen av 10 § L Instt. Det har därför ansetts lämpligt att de gällandeföreskrifterna i samband med den nya ordningslagens ikraftträdande ses över iett sammanhang och anpassas till den nya regleringen. Det arbete som en sådananpassning för med sig bör emellertid inte bU lika omfattande som arbetet medatt utforma nya lokala föreskrifter. Mot den bakgmnden har de föreskrifter somhar beslutats med stöd av 10 § L Instt. och som gäller vid den nyaordningslagens ikraftttädande inte getts längre giltighet än därefter. Dethar ansetts väidefullt att ordningslagens bestämmelser om bl.a. tillståndsprövningentillämpas sä snart som möjligt efter lagens ikraftttädande. En sådan ordningföljer också av allmänna förvaltningsrättsliga gmndsatser (jfr RÅ 1988:132). Ipunkt 2 har därför tagits in en bestämmelse som innebär att regleringen i dennya ordningslagen skall tillämpas i de fall då en ansökan eller anmälan enligten författning som anges i punkt 1 andra stycket hai- gjorts före lagensiki-aftträdande men då ännu inte har prövats slutligt. Bestämmelsen harutformats i linje med uttedningens förslag, som inte kritiserats underremissbehandlingen. Bestämmelsen i förevarande punkt innebär t.ex. attregleringen i ordningslagen om polisens och kommunernas villkor elleranvisningar eller tillsägelser eller förbud ur ordnings-och säkerhetssynpunkt(3 kap. 14, 15 och 17 §§), om återkallelse av meddelat tillstånd (3 kap. 18 §)och om tvångsåtgärder (3 kap. 19-21 §§) blU tillämpliga i ärenden som äranhängiga vid ordningslagens ikraftttädande. För prövningen av ärenden omallmänna sammankomster och offentliga tillställningar får den förevarandebestämmelsen mindre betydelse med hänsyn till de begränsade ändringar som hargjorts i regleringen av sammankomster och tillställningar. Ettundantag frän bestämmelsen i punkt 2 har i punkt 5 gjorts i fräga omöverklagande av beslut som har meddelats före ordningslagens ikraftttädande. Enligtpunkt 3 skall ett godkännande enligt 6 § ttedje stycket AOst av en skjutbanasom inte hör till försvarsmakten gälla som ett tillstånd enligt3 kap. 6 § tredje stycket ordningslagen. I 3 kap. 6 § ttedje stycket andrameningen har tagits in ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet somregeringen bestämmer att meddela föreskrifter om utförande och besiktning aven skjutbana som inte hör till försvarsmakten. Det hai- ansetts angeläget attde nya bestämmelsema för sådana skjutbanor blir tillämpliga även på sädanaskjutbanor som har ett gällande tillstånd som har utfärdats med stöd av AOst:sreglering i ämnet. Ett gammalt tillstånd bör dock få gälla även under viss tidefter ordningslagens ikraftttädande. Avbestämmelsen i förevarande punkt följer därför att uinehavaren av en Prop. 1992/93:210 skjutbana som inte hör till försvarsmakten har att underövergångstiden inhämta tillstånd till verksamheten enligt de nyabestämmelsema. Frågorrörande säkerhetskrav för tält och tivolianordningar har behandlats i detföregående (avsnitt 4.2.5 och 4.2.6). Av övervägandena där följer attbestämmelser om ett prövningsförfarande för tält och tivolianordningar hartagits in i 2 kap. 12 och 13 §§ ordningslagen. För att en smidig övergång tillde nya bestämmelsema om besiktning skall bli möjlig har i punkt 4 tagits in enbestämmelse enligt vilken samlingstält och tivolianordningar får användas försitt ändamål även efter ordningslagens ikraftttädande utan attbesiktning har skett. Somframgår av det föregående (se bl.a. avsnitt 4.3.10) innebär mina övervägandenrelativt omfattande ändringar av de överklaganderegler som gäller . Den nyaordningen innebär främst att rätten att överklaga ett beslut till regeringenhar tagits bort. För att övergången tiU de nya bestämmelsema skall bli såenkel som möjligt har i punkt 5 tagits in en bestämmelse om att de nuvarandebestämmelsema om överklagande skall tillämpas på ett beslut som har meddelatsföre ordningslagens Uaaftträdande enligt en författning som avses i punkt 1andra-fjärde styckena. Sålunda blir ordningslagens regler om överklagandetillämpliga först i ärenden där beslut i första instans har meddelats enligtden nya lagens regler. Ipunkt 6 har tagits in en bestämmelse som innebär att om det i en lag ellernågon annan författning görs en hänvisning till en föreskrift som har ersattsgenom en bestämmelse i ordningslagen, skall den nya bestämmelsen tillämpas. 8.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1957:259) omrätt för kommun att uttaga avgift för vissa upplåtelser å allmän plats, m.m. Uttrycket"allmän plats" enligt nuvarande AOst har i den nya ordningslagenersatts med offentUg plats. Lagens rubrik bör anpassas härtill. Det har ansettsatt lagen bör benämnas lag om rätt för kommun att ta ut avgift för vissaupplåtelser av offentlig plats, m.m. 1§ Om tillstånd enligt 3 kap. 1 § ordningslagen (0000:000) har lämnats i frågaom sådan offentlig plats som står under kommunens förvaltning, får kommunen taut ersättning för användningen. Rätt att ta ut ersättning föreligger också ifråga om användning, som avser salutorg eller liknande plats som kommunen harupplåtit till allmän försäljningsplats. Ersättningutgår i form av en avgift med belopp, som kan anses skäligt med hänsyn tilländamålet med upplåtelsen, nyttjarens fördel av denna, kommunens kostnader medanledning av upplåtelsen och övriga omständigheter. Gmnderför beräkning av avgiften beslutas av kommunfullmäktige. Bestämmelsernai andra och tredje styckena gäller inte, när kommunen enligt 3 kap. 2 § andrastycket 2 ordningslagen inte har hörts över ansökan om tillstånd. 1 första-tredjestyckena har endast gjorts en anpassning till den nya ord- Prop.1992/93:210 ningslagen och språkliga justeringar. Fjärdestycket är nytt och har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 5.1).Kommunema ges nu en uttrycklig rätt att ttäffa civilrättsliga avtal omIanspråktagande av annan kvartersmark än sådan som i detaljplan redovisas somkvartersmark för hamnverksamhet och står under kommunens förvalming.Ifrågavarande civilrättsliga avtal undantas från bestämmelsema i lagen omberäkning av avgiftens storlek. 2 §I den omfattning som behövs för att ordna ttafUcen får en kommun ta ut ersättning i form av en avgift för rätten att parkera på sådana offentliga platser som står imder kommunens förvaUning och som kommunen har upplåtit för parkering. Grundernaför beräkning av avgiften beslutas av kommunfullmäktige. För att underlätta för näringsidkare och andra med särskilda behov avatt parkera i sitt arbete eller för dem som bor i ett visst område att parkerainom området får avgifter tas ut efter särskilda gmnder av dem som beslutetgäller. Avgiften fär i sädana fall fastställas till ett engångsbelopp för enviss period. Rörelsehindrade får befrias från avgiftsskyldighet Förupplåtelse på offentUg plats som står under kommunens förvaltning av särskildauppställningsplatser för fordon, som används i yrkesmässig ttafik förpersonbefordran, får kommunen ta ut avgift med det belopp som behövs för atttäcka kommunens kostnader för användningen. Iförsta och tredje styckena har begreppet "allmän plats" ersatts medoffentlig plats som står under kommunens förvaltning. Ändringen följer av attutttycket offentiig plats används i den nya ordningslagen. Iandra stycket har endast gjorts en språklig anpassning till ändringama i 1§. Itredje stycket har förutom att, som ovan nämnts, begreppet allmän plats ersattsmed "offentlig plats" också utttycket "upplåtelsen" ienlighet med vad Lagrådet anfört ersatts med "användningen". 8.3 Förslaget till lag om ändring i renhållningslagen(1979:596) Regleringenav gaturenhållningen har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 5.2).Som där har angetts bör reglema om gaturenhållning samlas i renhållningslagen.Vidare föreslås där att i lagen förs in en skyldighet för fastighetsägare eUernågon annan som enligt 1 kap. 5 § fastighetstaxeringslagen (1979:1152) skallanses som fastighetsägare, att hålla rent på viss kvartersmark. Denskyldigheten har sanktionerats med bötessttaff 1§ Med hushållsavfall avses i denna lag avfall och orenlighet som härrör frånhushåll och därmed jämförligt avfall. Medhantering avses i lagen uppsamling, förvaring, bortforsling och slutligtomhändertagande. Regeringeneller den myndighet som regeringen bestämmer fär föreskriva att hushållsavfalloch annat avfall fär införas till eller utföras ur riket endast efter särskilttUlstånd. Medfastighetsinnehavare avses i lagen den som äger fastigheten eller Prop.1992/93:210 den som enligt I kap. 5 § fastighetstaxeringslagen (1979:1152)skall anses som fastighetsägare. Iparagrafens fjärde stycke, som är nytt, definieras begreppet fastighetsinnehavare. Enligtden nuvarande ordningen anknyter fastighetsuinehavet till bestämmelsema ikommunalskattelagen (1928:370). Genom ändringar i skatteförfattningarna haremellertid begreppet fått en annan innebörd än den urspmngliga. Anknytningentill skattskyldigheten enligt kommunalskattelagen innebär att allajuricUska personer med undantag för dödsbon faller utanför begreppetfastighetsinnehavare, eftersom deras skattskyldighet till inkomstskatt reglerasuteslutande i lagen (1947:576) om statUg inkomstskatt. IenUghet med vad Lagrådet anfört har kopplingen meUan fastighetsinnehavare ochskattelagstiftningen släppts. I stället har gjorts en anknytning till 1 kap. 5§ fastighetstaxeringslagen där den speciella gmpp av nyttjanderättshavare m.fl.som avses med fastighetsinnehavare i renhållningslagen räknas upp. 18§ Såvitt avser gator, vägar, torg, parker och andra allmänna platser, som ärredovisade i detaljplan enligt (1987:10) och för vilkakommunen är huvudman, svarar kommunen för att platserna genom gaturenhållning,snöröjning och liknande åtgärder hålls i ett sådant skick att uppkomsten avsanitär olägenhet hindras samt de krav tUlgodoses, som med hänsyn tillförhållandena på platsen och övriga omständigheter kan StäUas ifråga omtrevnad, framkomlighet och trafiksäkerhet. Kommunens skyldigheter gäller inte,om åtgärderna skall utföras av staten som väghåUare. Inomområden, som i detaljplan redovisas som kvartersmark och som hariordningställts och begagnas för allmän trafik, är fastighetsinnehavarenskyldig att utföra sådana åtgärder som avses iförsta stycket. Utan hinder av vad som sägs i andra stycket ansvarar dock kommunen ienlighet med vad som anges i första stycket för områden som skall användas förallmän trafik och som har upplåtits till kommunen med nyttjanderätt ellerannan särskild rätt enligt 14 kap. 2 § . Närsärskilda skäl föreligger, fär regeringen pä framställning av kommunen medgekommunen undantag från skyldigheten enUgt första stycket. Paragrafen,som har utformats i enUghet med Lagrådets förslag. Innehåller grundläggandebestämmelser om gaturenhållning på platser som har upplåtits för allmän ttafik. Förstastycket innehåller bestämmelser om kommunens skyldighet. Enligt dem är kommunenskyldig att vidta vissa renhällningsätgärder på omräden som i detaljplan redovisassom allmän plats och för vilka kommunen är huvudman enligt bestämmelserna iplan- och bygglagen (1987:10, PBL). Skyldigheten omfattar ocksåvintenenhällning. Kommunens åliggande enligt bestämmelsen skall utföras pä ettsådant sätt att uppkomsten av sanitär olägenhet hincUas samt de kravtillgodoses, som med hänsyn till förhåUandena på platsen och övrigaomständigheter kan ställas i fråga om trevnad, framkomlighet ochttafUcsäkerhet. Bestämmelsen skiljer sig i förhållande till nuvarandebestämmelser i 3 § AOst och 18 § ren- hållningslageni sä måtto att den föreslagna regleringen inte innehåller Prop.1992/93:210 någradetaljbestämmelser om vari åtgärderna skall bestå. somfår anses skäliga fär avgöras med hänsyn till ortsförhållandena, platsensbelägenhet inom samhället och övriga omständigheter och behöver Den omständigheten att stycket givits en mindre detaljeradutformning innebär alltså inte att kommunens skyldigheter har begränsatsi förhållande till nuvarande ordning. Kommunensskyldighet begränsas Uksom nu till det ansvar som ankommer på kommunen somväghållare. Enligtandra stycket gäller samma krav på renhällningsätgärder som enligt förstastycket för omräden som i detaljplan redovisas som kvartersmark.Gaturenhållningsskyldigheten inttäder dock inte fönän området hariordningställts och begagnas för allmän trafik. Sålunda föreligger inte någongaturenhållningsskyldighet för områden som redovisas som kvartersmark, om denttafik som förekommer där endast är mera spontan och området inte särskilt harupplåtits för ändamålet. Begreppetfastighetsinnehavare har definierats i 1 § fjärde stycket förevarande lag.Fastighetsinnehavaren är enligt andra stycket skyldig att svara förgaturenhållningen på område som avses i förevarande stycke. Bestämmelseni ancha stycket kan i vissa fall bli tillämplig pä enskilda vägar enligt lagen(1939:608) om enskilda vägar (EVL). Enligt I kap. 1 § tredje stycket EVL fårvägsamfällighet eller vägförening inte bildas inom område med detaljplan där enkommun är huvudman för allmänna platser. En förening eller samfällighet som harbildats innan området har lagts under sädan plan upplöses emellertid inteautomatiskt. inom område med detaljplan med kommunalt huvudmannaskapför allmän plats kan sålunda leva kvar.