prop · GG0350 · 1992-12-31 00:00:00 — Regeringens proposition 1992/93:50 om åtgärder för att stabilisera den svenska ekonomin Regeringenförelägger vad som har tagits upp i bifogade utdrag urregeringsprotokollet för de åtgärder och de ändamål somframgår av föredragandenas hemställan. Regeringenoch Socialdemokratiska arbetarepartiet träffade i september 1992överenskommelse om ett antal ekonomisk-politiska åtgärder i syfte attstabilisera den svenska ekonomin. Det stmktureUa underskottet i statsbudgetenskall minskas kraftigt. Inkomstsidan skall förstärkas, bl.a. för att möjliggöraökade arbetsmarknadspolitiska satsningar. Kostnadsläget i näringslivet skallförbättras. Somen följd av överenskommelsen lämnas i propositionen förslag på en rad områden. Försocialförsäkringama redovisas riktlinjer för ett antal förändringar.Ersättningsnivån i sjuk- och arbetsskadeförsäkringaraa sänks, en karensdaginförs. Pensionsålderahöjs successivt till . Pensionsnivån sänks för flertaletpensionsersättningar. De sämst ställda pensionäreraa kommer att ges visst extrastöd. Andraområden som berörs är utgifter för barabidrag, räntebidrag till bostäder,försvar, jordbmk, bistånd och flyktingmottagande. Den lagstadgade semesternminskas . Isyfte att förbättra kostnadsläget i näringslivet sänks arbetsgivaravgifteraamed fr.o.m. . Inkomstförstärkningar förstaten uppnås genom att den generella mer- värdesskatten bibehålls på nuvarande nivå samt att den reducerade Prop. 1992/93:50mervärdesskatten höjs från . Gmndavdraget inom inkomstbeskattningensänks med . Andrainkomstförstärkningar uppnås genom höjningar av bl.a. bensinskatten. Beslutadesänkningar av kapital- och förmögenhetsskatt förskjuts i tiden. Reallöneskyddeti inkomstskatteskalan tillämpas inte års inkomster. Omfattandeförslag om arbetsmarknadspolitiska åtgärder redovisas. Ca 10 miljarder kronoranvänds för olika åtgärder i syfte att bekämpa arbetslöshet. Utdragur protokoll vid regeringssammanträde Prop.1992/93:50 Närvarande:statsministera Bildt, ordförande, och statsråden . , ,, , , , , , , ,, , , , P. Föredragande:statsråden , , B. , , , och Höralund Proposition om åtgärder för att stabilisera den svenskaekonomin Regeringenoch Socialdemokratiska arbetarepartiet träffade den 20 och 30 septemberöverenskommelse om ett stort antal ekonomisk-politiska åtgärder som måstevidtas för att stabilisera den svenska ekonomin. Deförslag till stabiliserande åtgärder som överenskommelsen innebär skall nuredovisas. Förslagen berör flera olika områden. Först avser jag att redogöraför bakgmnden till att överenskommelsen träffats, vad denna sammanfattningsvisinnebär och vilka ekonoiniska resultat som kommer att uppnås när de olikaåtgärdema har genomförts. Närregeringen tillträdde befann sig svensk ekonomi iallvarlig kris. Devalveringen innebar en temporär förbättring avkonkurrenskraften i svensk industri, men de stmkturförändringar som borde haskett därefter genomfördes inte. Devalveringarnaunder tillsammans med den interaationella uppgången doldegmndläggande stmkturproblem. Regeringenkonstaterade (prop. 1991/92:38) att de inhemska problemen varbetydande och krävde en resolut kursomläggning i den ekonomiska politiken.Därtill kom en svag internationell konjunktumtveckling, även om det då fannsgoda fömtsättningar att skulle få en viss draghjälp . Någonvändpunkt för svensk del var emellertid inte i sikte. Både tillväxten iekonomin som helhet och industriproduktionen bedömdes också under år 1992utvecklas sämre än i OECD-området i övrigt. Arbetslösheten väntades öka, liksomantalet varsel och konkurser. Såväl näringslivets investeringar som lönsamhetenfömtsågs falla. stod detklart att de offentliga finansema för- Prop. 1992/93:50 sämrades snabbt sedanett år tillbaka. En faktor som bidrog härtill var den kraftiga ökningen av deoffentliga transfereringama . Dämtöver medfördekonjunkturaedgången och ett antal andra faktorer såsom nedväxlingen iinflationstakt att skatteinkomsteraa minskade snabbt. Tilldetta kom de ökade problemen på kreditmarknaden. Sedan mellankrigstidensfinansiella kris har en betydande stabilitet rått på svensk kreditmarknad.Under senare år har dock flera kreditinstitut dragit på sig stora och växandekreditförluster på gmnd av den ekonomiska stagnationen, fellandefastighetspriser och en alltför expansiv kreditgivning. Samtidigtvar och är det nödvändigt att fullfölja den desinflationsprocess som hadeinletts . Detta är i själva verket ett nödvändigt villkor föratt bryta stagnationen. Motden bakgmnden formulerade regeringen en ekonomisk-politisk strategi, varsfrämsta syfte är att förbättra utvecklingskraften i svensk ekonomi. bättre fömtsättningar för varaktig ekonomisktillväxt i hela genom strategiska skattesänkningar,infrastmkturinvesteringar, satsning på forskning och utbildning och andraåtgärder som främjar investeringar och sysselsättning sanering av de offentliga finansema för att säkra enlåg inflation och låg ränta skärptkonkurrens och förändringstryck i den svenska ekonomin. Utgångspunkten för regeringens ekonomiska politik är en fest växel kurspolitik. Den hade redan tidigare belästs när kronan knöts till ecun . Politikenkräver såväl statsfinansiell disciplin och motsvarande återhållsamhet ikommunema som utbudsstimulerande åtgärder för den konkurrensutsatta sektom. Regeringenföreslog således och fettade beslut om kraftiga besparingar 35miljarder kronor i statens utgifter. Det kommunala skattestoppet förlängdes.Samtidigt avvecklades eller sänktes tillväxt-hänunande skatter motsvarande 9miljarder kronor. Ett omfattande privatiseringsprogram antogs, löntagarfondernaavskaffades och viktiga avregleringar genomfördes eller förbereddes. Enomfettande översyn av transfereringssystemen inleddes i syfte att minska deoffentliga utgifteraa och stärka drivkrafteraa för arbete och sparande. Ävenom situationen på kort sikt såg mörk ut utgjorde möjligheten till en interaationelluppgång en ljuspunkt. Den skulle underlätta kampen mot arbetslösheten och hållatillbaka en försämring av de oftläntliga finanseraa. Tillde ljusa inslagen i vår omvärld hör etableringen av EG:s inre marknad och EES.En liknande integrationsprocess pågår i och stora vinster finnsalltjämt att hämta i de teknologiska utveckling. På lång sikt innebär också Öst- och omställning från socialistisk planhushållning till Prop.1992/93:50 marknadsekonomi en betydande tillväxtpotential. TillIjuspunkteraa här hemma hörde redan då den sjunkande inflationen, den snabbtstigande produktiviteten och en positiv utveckling av handelsbalansen. Idetta perspektiv fanns det anledning att se den andra halvan av anmed stor tillförsikt. Klarade vi väl av den nödvändiga förayelsen ochomvandlingen hade goda utsikter att få uppleva ett sekelskifte präglatav hög ekonomisk tillväxt och ett ånyo växande välstånd. Mentrots de goda fömtsättningaraa i ett medel- och långsiktigt perspektiv var och är den svenska ekonomin synnerligen känslig för såväl yttre som inrestömingar. Undersensommaren och har de svenska strakturproblemen blivit uppenbaraför allt fler. Statsfinansemahar, främst på gmnd av fellande inkomster, försämrats och budgetunderskottetökat. Arbetslösheten har fortsatt att växa. Finanskrisen har fördjupats ochbörjar nu sätta spår i den reala ekonomin. Dennaförsämring av den omedelbara konjunkturbilden tillsammans med interaationellafektorer medförde att den ekonomiska politikens inriktning och stramhetifrågasattes. Detta resulterade i ökad oro på penning- och valutamarknadema. Denakuta krisen i svensk ekonomi har således både interaationella och inhemskaorsaker. Deninteraationella konjunkturen har blivit svagare än väntot. Trots successiva räntesänkningar låter återhämtningen där väntapå sig. En betydande spännvidd i räntenivå har uppkommit mellan ochVästeuropa. Detfe har sänkt dollarkursen och kraftigt försämrat de europeiskaförefegens konkurrenskraft. IEuropa har utvecklingen i hög grad bestämts av återverkningama av den tyskaåterföreningen. Kostnaderaa för denna ledde till enmycket expansiv finanspolitik, vilket bidragit till en för tyska förhållandenhög inflationstekt. Denna har mötts med penning-politisk åtstramning genom högaräntor. Räntoraa i andra europeiska länder har dragits upp som följd härav. Denhöga räntenivån i dämpar aktiviteten i företegen och håller tillbakahushållens konsumtionsmöjligheter. Undersommaren har osäkerhet uppstått om den fortsatte integrationen i Europa.Tveksamhet om möjligheteraa att fiiUfölja Maastrichtöverenskommelsen haruppkommit efter den danska folkomröstningen och kommit till uttryck också iflera andra länder. Till denna osäkerhet har lagts problemen inom deteuropeiska valutesamarbetet (EMS). Såväl möjlighetema att förverkliga denekonomiska och monetära unionen (EMU) i den tekt som fömtsätts iMaastrichtöverenskommelsen som sannolikheten för svaga ekonomier att uppfyllakvalifikationskraven för valuteunionen har satts i fråga. Förväntningarom förändringar i kursrelationeraa inom det europeiska valutesamarbetet uppstodunder sommaren. och Itelien lämnade i mitten av septembervalutakursmekanismen (). allmänthöga räntenivån har därmed kommit ökade räntedifferenser Prop. 1992/93:50mellan främst D-marken och ett antel andra valutor. Denutlösande fektora bakom flera av de senaste årens kriser på de svenska perming-och valutemarknaderaa har varit händelser i vår omvärld. Det gäller såvälvaluteflödena och åtföljande räntehöjningar /, somhöstens akute kris. I båda fellen var utvecklingen i betydelsefull. Ihöst förstärktes impulseraa från beslut att lärtma sinensidiga anknytning till ecun och late valutakursen flyte av turbulensen inomdet europeiska växelkurssamarbetet. Detförhållandet att kriserna i sammanfellit med eller utlösts av oro i våromvärld kan dock inte tes till intäkt för att orsakema står att finna iintemationella förhållanden. Höstens kris är bara en i raden av orosperioder påde svenska penning- och valutemarknaderaa. Förklaringen till att kronan varitså sårbar och påverkats kraftigare än jämförbara länders valutor måste sökas iinhemska förhållanden. Följaktligen är det här som åtgärderaa måste sättes in. ,regeringen och den socialdemokratiska oppositionen har agerat kraftfullt föratt försvara kronan. Den senaste tidens utveckling visar att en festväxelkurspolitik måste ha stöd av en stram finanspolitik. På så sätt kandrastiska räntehöjningar undvikas. Såvälfinanspolitiken som penningpolitiken niåste understödjas av en stmkturellförändring av ekonomin. Raden av häftigt uppflammande akute kriser är nämligenytterst symptom på djupgående stmktureUa obalanser i den svenska ekonomin. Denakute krisen drevs fram av en överhettning under senare delen av 1980-teletbåde på arbets- och festighetsmarknadema. Flera allvarliga ekonomisk-politiskamissgrepp gjorde att stetsmaktema teppade kontrollen över den ekonomiskautvecklingen. Marginalskattema sänktes , avregleringen av kreditväsendetkom till medan skatteregleraa i kombination med hög inflation alltjämtuppmuntrade lånande i stället för sparande, transfereringssystemenkännetecknades av skenande utgiftsökningar och på vissa marknader råddebristande konkurrens. Underflera decennier har konkurrenskraften försvagats till följd av en inflation somhar överstigit omvärldens. Denna försvagning har mötts med devalveringar ochoffentlig expansion, vilket ytterligare drivit på prisstegringstakten ochlångsiktigt ökat inflationsgapet gentemot omvärlden. Dessutom har en nödvändigstrakturomvandling förhindrats. Dessavägar är nu stängda. måste en anpassning ske så att inflationen varaktigtöverensstämmer med den i våra viktigaste konkurrentländer. För att vämasysselsättning och välfärd krävs att inflationsbekämpningen överordnas andraekonomisk-politiska ambitioner och krav. Detstrakturella budgetunderskottet, dvs. den del av underskottet som inte ärkonjunkturberoende, måste elimineras. Det kräver en väl avvägdkombination av åtgärder. Huvudinslagen i de åtgärder som föreslås ärminskade offentliga utgifter och en skattepolitik som inriktes på att förstärkaden konkurrensutsatte sektora. förbättras genom skatteväxling från produktion till konsumtion ges Prop.1992/93:50 industrin ökad möjlighet att bättre hävda sig på de interaationellamarknadema. Försvaretför den faste växelkursen är ett omistligt inslag i ekonomiskapolitik. Det lägger en fast gmnd för ökade investeringar, sysselsättning ochvälfärd. har under denna höst tegit ett viktigt steg på vägen mot attbli ett hårdvalutaland. Föratt denna politik skall kunna fuUföljas också på måste vissaftindamentela fömtsättningar vara lika goda eller bättre än i andra länder.Inte bara inflationen måste vara i paritet med omvärlden utan också lönsamheteni näringslivet. Detomedelbara kravet är en löne- och produktivitetsutveckling som gör att svenskindustri kan återta marknadsandelar. För en god stendard-och reallöneutvecklingpå medellång och lång sikt krävs att produktivitetsutvecklingen i helaekonomin är jämförbar med andra länders. Föratt sanera de offentliga finansema krävs ingrepp i ett antel olikautgiftssystem. Det är i förste hand inkomstöverföringar som måste skäras ner.Dessa har vuxit snabbt under 1980-telet. Deras snabba tillväxt tränger utinvesteringar och sänker reallönema. Fömtom de direkte kostnaderaa för dennautgiftsökning tillkommer i flera transfereringssystem en svag koppling mellanavgifter och förmåner. Motiven för arbete är svaga. Denna utveckling måstebrytes. Utgiftssystemen måste förändras så att de tydligare än gynnararbete och sparande. Utensnabba och handfeste åtgärder skulle stetens räntekostnader stiga på ett oacceptebeltsätt. Höga räntekostnader tränger ut andra utgifter ur budgeten. Att reducerade offentliga utgifteraa innebär att underskottet minskar, och därmed dämpasockså upplåningsbehovet och ränteutgiftema. Finanspolitiska åtgärder ökarförtroendet för den svenska ekonomiska politiken och gör det möjligt attkrympa vår räntemarginal mot utlandet. Även på dette sätt leder finanspolitiskaåtgärder till att stetens räntekostnader minskar. Underde har en rad steg tegits i den ekonomiska politiken som bidrartill att förbättra fömtsättningama för en god ekonomisk utveckling på1990-telet. De sänkte skattesatsema för både inkomsttegare och företeg,energipolitiken, ecu-anknytningen, EES-avtelet samt ansökan om medlemskap i exempel på dette. I dessa avgörande frågor har enighet rått mellan de femstörste riksdagspartiema. Denna politik som också åtnjuter brett stöd frånarbetsmarknadens parter utvecklas nu vidare. Densvenska ekonomin är i gmnden sterk. Inflationstekten och kost-nadsökningaraa hardämpats kraftigt. Konkurrenskraften har förbättrats och produktiviteten ökar.Utrikeshandeln med varor och tjänster visar överskott. Det firms godamöjligheter att svensk ekonomi väl kan utnyttja en kommande interaationellkonjunktumppgång. En nödvändig fömtsättning är dock att stetsfinansemasaneras. Alteraativetär fortsatt höga räntor, ekonomisk stegnation, permanent hög arbetslöshet ochvälfärdssystem som gradvis vittrar sönder. Följden skulle bli en oacceptebelsocial utslagning. Statsfinansielldisciplin är av avgörande vikt för att få ner räntan och Prop. 1992/93:50därmed minska avkastningskravet på investeringar i framtida produktion. Det ärockså nödvändigt att på andra sätt bidra till en kostnadsutveckling som gördet möjligt för såväl stora som små företeg att återte marknadsandelar. Justnu pågår en stor utslagning av industriell kapacitet i . Under mindreextrema förhållanden skulle en hel del av de utslagna företegen ha haft godafömtsättningar att klara konkurrensen. Den sänkning av arbetsgivaravgifteraasom nu föreslås syfter till att stärka överlevnadsförmågan i det privatenäringslivet. Allaåtgärder som syfter till att skapa varaktiga expansionsmöjligheter i denkonkurrensutsatte sektora blir särskilt betydelsefiilla. Många av de förslagsom regeringen avser att presentera i kommande propositioner måste ses i ljusetav ambitionen att klara de långsiktigt lönsamma jobben i näringslivet. 1den krisuppgörelse som har slutits mellan regeringen och den socialdemokratiskaoppositionen finns alla element i den strategi som jag redovisat ovan. Därfinns såväl den verkande som den långsiktigt strukturellasaneringen av de offentiiga finansema. Saneringen innebär att den temporärabörda besparingarna utgör kommer att bäras av alla, vilket garanteraruppslutningen och trovärdigheten kring politiken. Åtgärder vidtes också föratt bidra till den inhemska kostnadsanpassningen liksom för att stötte detfinansiella systemet och betelnings-systemet med de medel som står till buds ien öppen ekonomi. Ettaimat inslag i krisuppgörelsen är intensifierade arbetsmarknadspolitiskainsatser. Arbetslösheten är för svenska förhållanden mycket hög och utgör ettallvarligt problem. Det finns en bred samsyn att vidte ett antel åtgärder sompå kort sikt minskar de negativa sociala effektema av arbetslöshet och som pålängre sikt bidrar till den nödvändiga återhämtningen inom svenskt näringsliv.Långsiktigt beroende av kontante bidrag skapar sociala problem för individeroch utgör en oacceptebel finansiell belastning för stetsmakteraa. Därför är detviktigt att hävda arbetslinjen och föraya arbetsmarknadspolitiken. Deåtgärder som regeringen och socialdemokrateraa enades om den 20 septemberangriper det stmktureUa underskottet, dvs. den del av underskottet som inteförsvinner vid en konjunktumppgång. De utgörs huvudsakligen av StmktureUaförändringar i stetsutgiftema och i utgiftema inom socialförsäkringssystemet.Dette är avgörande för att kimna bryte den långsiktiga utgiftstrenden. Kompletterandeinkomstförstärkningar föreslås också. Inkomstförstärkningarna skall bl.a.täcka kostnaderaa för de arbetsmarknadspolitiska utgifter som samtidigtföreslås. Isyfte att öka aktiviteten i den svenska ekonomin föreslås att arbetsgivaravgifteraasänks . Den lagstedgade semesternreduceras , dvs. en återgång sker till vad som gällde föreändringen . Det får fömtsattes att denna reduktion får genomslag påsamtliga avtelsområden. motsvarar en ytterligare kostnadssänkning inäringslivet med under fömtsättning att minskningen gäller alla anställda. Kostnads- Prop.1992/93:50 minskningen inträder fr.o.m. intjänande årets början den 1 april1993. Effekten av de sänkte arbetsgivaravgiftema begränsas till näringslivet. Näringslivetsarbetskraftskostnader sänks med . Tillsammans med låga löneökningar ochökad produktivitet förstärks konkurrenskraften. Arbetsgivaravgiftssänkningenfinansieras fullt ut genom en skatteväxling där den allmänna mervärdesskattenbehålls på och den reducerade mervärdesskatten höjs från 18 till 21 %.Gmndavdraget i inkomstbeskattningen sänks . Skatteväxlingensyfter till att förskjute skattebördan från produktion till konsumtion. av utgiftsminskningaraa och skatteförändringaraa kan genomföras den Ijanuari 1993, andra kräver längre beredning. Avsikten är att ikraftträdandeskall kunna ske så snabbt som möjligt. Regeringenoch socialdemokrateraa är eniga om att tillsätte en beredning i syfteatt genomföra en ny försäkringsmodell som iimebär att sjuk- ocharbetsskadeförsäkringama flyttes ut ur stetsbudgeten. Genomdenna förändring kommer verksamheten att bedrivas i ett system där imderskottinte är möjliga. Härigenom uppnås att villkoren automatiskt anpassas till deekonomiska förändringama. Försäkringenskall vara generell i den meningen att rätten till ersättning liksomgmndvillkoren skall garanteras i lag och i princip omfette alla invånare mellan16 och . Finansieringen av gmndvillkoren sker med enhetliga avgifter.Arbetsmarknadens parter bör ges huvudansvaret för försäkringarna. Detkan övervägas om andra försäkringar, såsom arbetslöshetsförsäkringen ochförtidspensioneringen också bör föras in i det nya systemet. Sjuk-och arbetsskadeförsäkringen skall lyftes ut ur budgeten så snart dette kan ske. Finansieringenavses från början ske med stetsbidrag men i successivt avtegande grad. Som ettförste steg i denna riktning införs en allmänsjukförsäkringsavgift. Den beräknas på i huvudsak samma underlag somarbetsgivaravgifteraa, dock enbart på inkomster upp till 7,5 basbelopp.Avgiften debiteras den enskilde och motsvarar beloppsmässigt ungefär dentidigare aviserade avgiftshöjningen till arbetslöshetskassan eller 3,7miljarder kronor. Denlångsiktiga förändringen av sjuk- och arbetsskadeförsäkringen kan integenomföras . Snabba åtgärder är dock nödvändiga både för att få ettbättre fungerande system och minska underskottet. De förändringar som tidigaregenomförts, sänkningen av ersättningsnivån i sjukförsäkringen fr.o.m. den 1mars 1991, införandet av sjuklön från den samtförlängningen av samordningstiden mellan sjuk-och Prop. 1992/93:50arbetsskadeförsäkringen har minskat kostnaderaa i försäkringssystemet.Sjuktelet har också sänkts. Den lägre sjukfrånvaron kan dock delvis tillskrivasdet nuvarande konjunkturläget. Det är viktigt att systemet förändras så att detfungerar väl i såväl låg- som högkonjunkturer. Regeringenbör föreslå sänkte ersättningsnivåer i sjuk- och arbetsskadeförsäkringaraa.Förslag om en karensdag kommer att läggas fram med ikraftträdande den Iapril 1993. Samordningen mellan försäkringaraa gäller emellertid endast t.o.m.dag 180. Erdigtnuvarande regler utgår sjuklön från arbetsgivaren under de två förste veckoma ien sjukperiod. Denna lagstedgade sjuklön utgör av inkomsten dag 1-3 och dag 4-14. Därefter utgår sjukpenning dag 15-90 och fr.o.m. dag 91med . Ersättningen är maximerad till av inkomsten fr.o.m. dag 15. Dag15-90 omfettes de fleste arbetstegare av ersättning enligt avtel medarbetsgivaren . Om ersättning utgår efter dag 90 avräknas denna frånförsäkringskassans ersättning. Deersättningsregler som föreslås innebär att en karensdag införs, att sjuklöndärefter utgår och sedan under återstoden avarbetsgivarperioden. Motsvarande nivåer vad gäller sjukpenning skall vara 65 %dag 23 och därefter . Efter arbetsgivarperiodens slut skall sjukpenningutgå t.o.m. dag 365. Fr.o.m. dag 366 skall kompensationsnivån isjukpenning-försäkringen vara . Den nu gällande samordningen med arbets-skadesjukpeimingent.o.m. dag 180 bibehålls. Kompensationsnivån vad gällerrehabiliteringsersättningen sänks från . Regeringen fömtsätter atteffekteraa av en karensdag skall vara lika för alla anställda. Dessaförändringar kommer sammanteget att minska inkomstöver-föringama till hushållenmed ca . Härvid har beaktets en arbetsgivaravgiftshöjning föratt överföra utgiftsminskningen till steten samt attkommuneraa inte skall förorsakas minskade skatteinkomster till följd av degjorda förändringama. År1976 sänktes den allmänna pensionsåldera från 67 till . harfolkhälsan förbättrats, viUcet medfört en ökad medellivslängd. Sorn en följdbl.a. härav har de offentliga utgifteraa för pensioner ökat kraftigt. Sedan1950-telet har sänkt pensionsålder och ökad medellivslängd tillsammansresulterat i att den genomsnittliga tiden som ålderspensionär ökat med mer än30 %. De ökade kostnaderaa motiverar att åtgärder vidtes för att nedbringa dessa. Hälsotillståndetbland yngre pensionärer har förbättrats. Det innebär att fler än harförmåga att fortsatte arbete . gör det rimligt att höjapensionsåldera för att minska de offentliga utgifteraa. Underde förste decennieraa på 2000-telet kommer relationen mellan anteletpensionärer och antelet yrkesverksamma att försämras. Försörjningsbördan förde yrkesverksamma kommer att öka. börförändras så att det ökar sparandet och klarare premierar arbets- Prop.1992/93:50 insatser och därmed ökar det långsiktiga arbetskraftsutbudet ochtillväxten. Pensionssystemet ses över av den parlamenteriskapensionsarbetsgmppen. Det är dock angeläget att redan nu minska belastningarnapå pensionssystemet. I överenskommelsen med socialdemokrateraa ingår därföratt den allmänna pensionsåldem skall höjas med . Dennahöjning bör genomföras med ett kvartel från och med den 1 januari 1994till dess pensionsålder uppnåtts . förlängsefter hand arbetsgivaravgiften så att full avgift tes ut istället för som .