prop · GG0332 · 1992-12-31 00:00:00 — kommun betonar att det är angeläget med åtgärderi syfte att komma till rätta med för höga renantal och problem med strövrenar. Opartiska betesinventeringar, markanvändnings- ochutvecklingsplanering, företagsregister för rennäringen, stöd förtillskottsutfodring, anpassade skatteregler och utökade sanktionsmöjlighetermot samebyn är åtgärder som bör verka för en bättre balans i relationernamellan rennäringen och andra intressen. kommun anser i likhet med rennäringsgruppen attrenbetesinventeringarna mäste fullföljas och att sedan nya och mer konkretgrundade högsta renantal bestäms. : Renbetesrätten är kollektiv förmedlemmarna i sameby. får bestämma det högsta antal renar somfår hållas på bete inom byns betesområde. Med hänsyn till vad som bestämts omhögsta renantal kan sameby bestämma hur många renar medlem högst får inneha.Det är endast i som lantbruksnämnden bestämt högsta renantaletmedan i flertalet övriga områden finns gamla byordningar som anger högstaantal. För stort renantal är en grundorsak till de storamotsättningar som råder mellan rennäringen och markägarna. Flera samebyar håller klart högre renantal än tillåtet.Enligt många markägare är det verkliga renantalet dubbelt så stort, kanskemer. Detta leder i sin tur till att rennäringen utnyttjar allt större områdenför vinterbete och att renströvningen ökar. Det visar också detprincipiellt felaktiga i att samebyn själv räknar renarna. LRF anser att frågan om högsta tillåtna renantal måste tasupp till snar omprövning dels utifrån vad markerna tål för betesttyck, dels utUrånrisken för skador på andra näringars verksamhet. Utredarna konstaterar ocksåatt ett i förhållande till betesresurserna för högt renantal kan för en samebyfå en mängd negativa konsekvenser. Det kan leda till överbetning av markernaoch problem med att styra renarnas betning samt uppkomsten av strövren som kanförorsaka skador på växande grödor. : För att komma till rätta med denför stora ren-stammen är det av största vikt att myndigheterna får tillgångtill effektiva sanktionsmöjligheter gentemot samebyar och enskilda renägare. Förbundet tillstyrker därför Rennäringsgmppens förslag omatt rennäringslagen kompletteras med vitesbestämmelser, vid sidan av nugällande möjligheter till tvångsslakt. Lydelsen av 15 § måste dock ändras så att skallföreskriva vite" om det inte finns särskilda skäl emot ett sådantförfarande. I 71 § haruppenbarligen av misstag skrivits "renägare" i stället för "mark ägare". Markägare som lider skada av otillåten renskötsel måste givetvisha 275 möjlighet att vialänsstyrelsen kunna fä vitesföreläggande för samebyn att Prop. 1992/93:32bortföra renarna. Det måste dessutom finnas lagliga möjligheter att infånga Bilaga 2.10 eller tvångsslakta renar. Utövervad rennäringsgruppen föreslär är det förbundets bestämda krav att demyndigheter som administrerar rennäringen ges tillgång till effektivainstrument för att kontrollera det faktiska renantalet. Sädana möjlighetersaknas och det är anmärkningsvärt att Rennäringsgruppen inte kommit mednågra förslag beträffande skärpta regler för när och av vem som renräkning kanutföras. Skogsindustrierna:Det är ställt utom allt tvivel att samerna har betydligt fler renar än förutoch, på många håU, betydligt fler renar än tillåtet. Det är det storarenantalet som är den huvudsakliga anledningen till de samlevnadsproblemmellan skogsbruk och rennäring som kan förekomma. Effektiva styrmedeloch former för reglering och kontroll av renantalet är en fråga av synnerligenstor betydelse. Vi delar utredningens åsikt att en första viktig åtgärd härvidär att fullfölja renbetesinventeringarna och sedan bestämma nya ochkorrekt grundade högsta renantal. Tillräckliga medel måste säkerställas fördenna verksamhet. : Högsta tillåtna renantal bör bestämmas med utgångspunkt itillgängliga betesresurser. Renbetesinventeringar måste därför få hög prioriteti Lantbruksstyrelsens arbete med rennäringsfrågor. Införandetav ett renkonto inom ramen för en reformerad beskattning i övrigt gersamebyarna förutsättningar till att hålla en jämnare renstam över åren. 1.3.2Frågor om medlemmarnas jakt- och fiskerätt Länsstyrelseni : Det är riktigt som Rennäringsgruppen säger att jakt- ochfiskerätten i princip är obegränsad för medlemmar i samebyn. Det är alltsåinte så att rätterna är begränsade till att täcka husbehov eller att jakträtteninte skulle gälla enskild mark. Men rätterna gäller vid sidan av markägarensfiske- och jakträtt. Rennäringenscivilrättsligt grundade fiske- och jakträtt innebär en begränsning imarkägarens äganderätt. Det är en grannlaga och svår uppgift för länsstyrelsenoch lantbruksnämnden att få till stånd såväl en säker och rättvis jakt som ensamordning av fiskevård och upplåtelser i de vatten som är delade mellanrennäringen och andra fiskerättshavare. Somframhålls av Rennäringsgruppen är det viktigt att samebyns enskilda medlemmarblir bundna av de överenskommelser som samebyn träffar med myndigheter ochorganisationer inom jakt- och fiskevården. Länsstyrelseni : Förslaget till ändring i 35 § rennäringslagen tillstyrks.Förslaget ger bystämma möjlighet att fatta beslut om vissa inskränkningar imedlemmarnas jakt- och fiskerätt i de fall det bedöms angeläget för jakt- ochfiskevården. VUhelmina kommun: När detgäller styrningen av samebymedlemmarnas jakt- och fiskerätt har kommun inget att erinra mot förslaget att samebyn för hela byns räkning kan träffa överenskommelse med t.ex. fiske vårdsorganisationer om att samebyns medlemmar t.ex. avstår frän nätfiske. kommun stöderförslaget till ändring i 35 § rennäringslagen att Prop. 1992/93:32 samebynkan begränsa eller styra de enskilda samebymedlemmarnas jakt- Bilaga 2.10och fiskerätt. : I utredningen uttalas att jakt- och fiskerätten är i principobegränsad för individuell medlem i samebyn. Uttalandet förefaller obetänktenär frågan är tvistig både vad gäller intensitet och omfång. 1.5 Sanktionsmöjligheter mot sameby och mot enskild medlem Domänverket:Rennäringsgruppen påminner om att samhället har dåliga och i vissa fall ingamöjligheter alls att ingripa mot en sameby som btyter mot föreskrifterna irennäringslagen. tillstyrker rennäringsgruppens förslag tilländringar i rennäringslagen innebärande möjlighet till vitesföreläggande vidbrott mot denna, t.ex. innehav av för högt renantal och underlåtenhet attgenomföra renräkning. Länsstyrelseni : Som gruppen påpekat är de tvångsåtgärder som för närvarandestår till buds inte särskilt praktiskt användbara. Inte minst när det gälleratt komma till rätta med strövrensförekomsten har tvångsslakt visat sig vara entrubbig och inte särskilt effektiv metod med många praktiska problem. Inteminst tvångsslakten i vid några fillfällen har visat pådetta. Underde har antalet strövrenar varit mycket stort i vissa delar avHärjedalen. Irritationen hos befolkningen har varit betydande. Länsstyrelsenhar fått ta emot åtskiUiga klagomål överden omfattande och tilltagande strövningen. har tills vidaresträvat efter att lösa problemen förhandlingsvägen och själv gjort insatser föratt åstadkomma detta, bl.a. genom att sätta till en förhandlingsgrupp meduppgift att söka nå överenskommelse rörande byarnas intresseområden ivinterbeteslandet. Länsstyrelsensbedömning är att nuvarande sanktioner inte är tillräckliga för att upprätthållaerforderlig respekt för bestämmelser och beslut. instämmer iRennäringsgruppens förslag att införa ett system med vitesföreläggande knutettill de situationer som räknas upp i rapporten (15 § m.fl.). Direkta ekonomiskasanktioner bör vara ett verkningsfullt instrument och inte minst ha enpreventiv effekt. Ävenom vitesmöjligheter införs för att komma till rätta med strövrenarna börmöjligheten att tillgripa tvångsslakt finnas kvar. stöder därvidvad representanter i gruppen anfört på den punkten. Rentpraktiskt medför strövrensvite säkerligen mänga besvärliga bevis-ochkontrollproblem. I vissa trakter kan exempelvis renar från mer än en byuppehålla sig, vilket komplicerar den vitesföreläggande och -utdömandemyndighetens arbete. Över huvud taget intymmer ett system med strövrensviteväsentliga problem från rättssäkerhetssynpunkt. Om Rennäringsgruppens förslaggenomförs är det ytterst angeläget att det är väl genomarbetat. Medhänsyn till lantbruksnämndens uppgift att lämna råd, administrera, handläggafrägor om stöd till rennäringen m.m. ligger det närmast till hands Prop.1992/93:32 att låta pröva frågor om vitesföreläggande. Länsstyrelsensaknar närmare kännedom om de inbördes förhållandena i länets samebyar och hardärför inte tillräckligt underlag för att bedöma behovet av utökadesanktionsmöjligheter mot enskild medlem. Det är i vart fall bekant att på sinahåll förekommer vissa splittringstendenser och samarbetssvårigheter. Måhändaskulle vitesbestämmelser enligt gruppens förslag kunna bidra till att kommatill rätta med sådana företeelser. Som påpekats borde vitesbestämmelser i bystadgori varje fall rent preventivt kunna fylla en viktig funktion. Länsstyrelseni instämmer i att annat än tvångsåtgärder bör tillgripas iförsta hand när renskötseln inte fungerar enligt lag. Samhället bör byggastoppstängsel där det behövs, reparera och bygga ut flyttningsleder och gehjälp till stödutfodring när vinter- eller flyttningsbete inte räcker fill. Menliksom det finns i andra verksamheter bör det finnas tvångsåtgärder för att fårenägare att driva sin näring inom lagens gränser. Ettströvrensvite har föreslagits av bl.a. denna länsstyrelse. Vite bör kunnaföreläggas om ett betydande antal renar finns på otillåten mark och det inte ärursäktligt att renarna finns där. Föreläggandet bör konstrueras så att man lättkan kontrollera i vad mån föreläggandet åtlyds. T.ex. "att senast den ...visa att X antal renar antingen har slaktats eller förts tUlpunkt B". Ett föreläggande bör gälla utan hinder av att det överklagas. Vitesföreläggandebör kunna begäras antingen av lantbruksnämnden eller av en markägare som ansersig lida skada eller olägenhet av någon betydelse av renarna. Vitet börföreläggas av och dömas ut av en domstol. Normaltbör samebyn vara adressat, men det bör också vara möjligt att förelägga enenskild renägare att ta bort djur. Länsstyrelsenanser att tvångsslakt bör undvikas så långt som är möjligt. I yttersta nödfall bör slakt dock kunna äga rum. Särskilda föreskrUter om tvångsslakt bör ges av regeringen eller av den myndighet som regeringen be stämmer. Ocksålänsstyrelsen ser det som en brist att byns majoritet inte har medel att få enenskild medlem att respektera lagens och byns regler. Vite och skadestånd börövervägas. Ettbybeslut om sanktion mot en medlem skall naturligtvis kunna överklagas avdenne. Länsstyrelseni tillstyrker förslagen om ändringar i rennäringslagen med nyaföreskrifter om viten. betonas att nuvarande regler i rennäringslagenom tvångsslakt bör bibehållas. Åtminstone under en övergångstid bör dessasanktionsmöjligheter vara tUlämpliga som alternativ till varandra. : LRF får konstatera att då efterlevnaden av rennäringslagen uppenbarligen inte kan uppnås med nuvarande sanktions regler så mäste lämpliga förändringar och kompletteringar ske. Vad som i första hand krävs är att rennäringslagen tillförs sanktionsregler som överens stämmer med vad som normalt ingår i lagar som gäller inom andra nä- 278 ringsområden.Enligt skogsvårdslagen kan som exempel tillsynsmyndighet . 1992/93:32 vidbeslut om föreläggande eller förbud utsätta vite, vid brott mot vissa lag-Bilaga 2.10 regler eller föreskrifter kan böter utdömas och vid awerkning sominnebär brott mot skogsvårdslagen kan hela virkeslikviden förklaras förverkad.LRF anser att förhållandena är helt oacceptabla om ansvariga myndigheter pårenskötselns område under en följd av år endast kan konstatera kontinuerligaavvikelser mot regler och bestämmelser som fastställts och inte har möjligheteratt stävja detta. Densanktionsmöjlighet som länsstyrelserna har till sitt förfogande för attkomma till rätta med renstammens storlek är tvångsslakt. Det torde av rentpraktiska skäl vara utsiktslöst att enbart genom tvångsslakt bringa ner dagensrenstam till acceptabel nivå. har också tillämpningen av dennalagregel inte visat att den leder till avsedd effekt. LRFtillstyrker utredarnas förslag att rennäringslagens 15, 66,70 och 71 §§kompletteras med föreskrifter om vite. Det är därvid viktigt att vite enligt 15§ kan riktas både mot sameby och mot enskilda medlemmar i byn. Förslageti 15 § bör dock utformas så, att skaU föreskriva vite om intesärskilda skäl föranleder annat. Det behövs för att understtyka myndighetens skyldigheter. Länsstyrelseni har konstaterat, att den inte har ens formellmöjlighet att kontrollera samebyns uppgifter. Det måste därför klargöras attmyndigheterna har både rätt och skyldighet att kontrollera renantalet. LRFUrågasätter också om inte lantbruksnämnden borde ges rätt att vid behov göraegen räkning samt att extra räkning enligt 66 § borde få ske även på begäran avmarkägare inom renskötselområdet. Beträffande förslag till ändring av 71 §skall "renägare" rimligen bytas mot "markägare" för atternå önskat syfte. Vilhelminakommun: Vitesföreläggande mot såväl sameby som enskild medlem i samebyn kanvara ett bra sanktionsinstrument när föreskrifterna i rennäringslagen inteföljs. Initiativ om vite eller tvångsslakt bör även tillkomma skadelidandemarkägare och jakträttsinnehavare. Skogsindustrierna:Utredningens förslag om större krav på reglering av renantalet och ökaddisciplin då det gäller denna fråga finner vi fullt rimliga. Det är bra med enstarkare ledning och planering inom byarna och förslagen att till samebyarnasstadgar ta in sanktionsmöjligheter mot enskilda medlemmar samt stöd i övrigtförefaller väl motiverade. Likasåstöder vi förslagen angående vites- och sanktionsmöjligheter från samhälletssida. Sådana möjligheter fanns tidigare inom rennäringslagen. Andra näringar, t.ex.skogsbruket, får genom skogsvårdslagen tåla sådana sanktionsmöjligheter. Dådet gäller reglering av renantalet saknas emellertid helt ett resonemang ombehov av kontrollåtgärder från samhällets sida. Det är naturligt attrenräkning, redovisning av renlängder m.m. normalt handläggs av samerna själva.Det måste emellertid definitivt finnas möjlighet för samhället att vid behovutföra kontroller. Detta är lika naturligt och nödvändigt som att skattemyndigheternaskall ha rätt att kontrollera innehållet i en självdeklaration. Vidföreläggande enligt 15 § rennäringslagen om att minska antalet renar 279 föreslåsatt samhället också ges möjlighet att gå in med vitesföreläggande. Prop.1992/93:32 Vi finner detta riktigt men ej tillräckligt. Det bör övervägas attäven i detta Bilaga 2.10 fall ge möjlighet att förordna omatt renarna skall slaktas och säljas om vitesföreläggandet inte leder tillåsyftat resultat. Sådan möjlighet finns bara i de fall 71 § ärtillämplig. Rennäringsgruppensolika förslag som syftar till att underlätta en anpassning till eventuelltföreläggande om en reducering av renantalet förefaller väl motiverade. Dettagäller särskilt förslaget om "renkonto" med möjlighet att över fleraår fördela inkomsterna från ett större slaktuttag så att skattekonsekvensernautjämnas. : Av Rennäringsgruppens redovisning framgår att enighetinte kunnat uppnås i vad mån bestämmelserna om tvångsslakt skall finnas kvar ilagstiftningen som bestämmelser om vite införs. Efter att ha tagitdel av erfarenheterna av den genomförda tvångsslakten -- är det möjligt att det numera föreligger enighetom att bestämmelserna om tvångsslakt skall utmönstras ur lagstiftningen.Riksförbundet får överlämna av Samernas landsmöte XLV Vemdalsskalet 1989beslutad resolution E och med hänvisning till vad som redovisas i resolutionenyrka att nuvarande bestämmelser om tvångsslakt utmönstras ur lagstiftningen.Ytterligare belägg för detta borde framkomma då iVästerbottens län avser att framlägga en rapport om vad som blev effekterna avbeslutet om tvångsslakt. Fören långsiktig lösning av strövrensfrågan är det nödvändigt att snarastklarlägga de bakomvarande orsakerna till att renar stannar kvar på vinterbetesmarkernaöver sommaren. 2 Företagsregister för rennäringen Domänverketinstämmer helt i Rennäringsgruppens åsikt att avsaknaden av tillförlitligastatistiska uppgifter om rennäringen, såväl renantal som i övrigt, starktförsvårar en dialog om markanvändningen. Skogsbruket kan redovisa statistiköver utförda åtgärder och uppvisa planer för framtiden på både kort och långsikt vid kontakter med rennäringen, men har alltid svårt att få någotmotsvarande material i gengäld. Datainspektionen:Av rapporten framgår att registret kommer att innehålla "identifierbarapersonliga uppgifter". För att datalagen (1973:289) skall bli tUlämpligkrävs dock förutom att registret skall innehålla personuppgifter att det försmed hjälp av automatisk databehandling (ADB). Det framgår inte av rapporten omdetta är avsikten. Skall registret förasmed hjälp av ADB föreligger tillståndsplikt i vart fall på den grunden att registret skall omfatta uppgifter om personer som saknar naturlig anknytning till den registeransvarige (lantbruksnämnden). För att inspektionen skall kunna meddela tUlstånd för registret krävs särskilda skäl. Enligt datalagens förarbeten kan det förhållandet att ett register skall använ das för statistiska bearbetningar, som är avsikten med det aktuella registret, i sig utgöra sådana skäl under förutsättning att enskilda personers identitet inte offentliggörs. Tillståndav Dl behövs inte för personregister vars inrättande beslutas av Prop.1992/93:32 eller regeringen (s.k. statsmaktsregister). Innan sådantbeslut fat- Bilaga 2.10 tas skall dock yttrande enligt 2 a § datalageninhämtas från DI i fråga om ett register som det aktuella. Beslutarregeringen eller att inrätta företagsregistret skall den myndighetsom är registeransvarig enligt 7§ dataförordningen (1982:480) anmälaregistret till DI. Bestämmelserna i 5 och 6§§ datalagen om skyldighet för DIatt meddela föreskrift gäller även i fråga om statsmaktsregister i den mäninte regeringen eller har meddelat föreskrift i samma hänseende. Irapporten uppges att det pä sikt är önskvärt att företagsregistret byggs ut medfler uppgifter. DI vill med anledning därav avslutningsvis påpeka att yttrandeenligt 2 a § datalagen skall inhämtas även i fall då ett tidigare inrättatstatsmaktsregister ändras (jfr granskningsbetänkande1983/84:30 s. 21ff och 1985/86:25 s. 24 f). Länsstyrelseni tillstyrker förslaget om företagsregister. Dessutom behövsdet en vederhäftig och aktuell markbeskrivning med analys av resp. samebysbetesmöjligheter och högsta möjliga renantal. Länsstyrelseni tillstyrker förslaget om företagsregister. : Inom rennäringen saknas ett säkert statistiskt underlag förbedömning av förhållanden inom näringen. Detta gäller även sädana grundläggandefaktorer som antal renar i landet och deras fördelning på olika byar ochföretagare. Än större är ovissheten i fråga om lönsamheten hos näringen iskilda regioner och för olika företagstyper. LRFkonstaterar att rennäringen är den enda av de s.k. areella näringarna somsaknar tillförlitliga uppgifter om sin verksamhet. Det är enligt förbundetsmening av stort värde att riktiga uppgifter finns att tillgå när rennäringendeltar i diskussioner med myndigheter och enskUda intressenter. LRF harförståelse för att statistiken ej får avfattas så att enskilda företagare kan identUieras. Vilhelminakommun: Rennäringsgruppen har betonat att det är viktigt att rennäringenssysselsättningseffekt och dess regionalekonomiska betydelse kan dokumenterasgenom ett relevant material. När det gäller konkurrens och motstående intressenav mark anser kommunen att ett företagsregister har ett stort värde både församebyn och för samhället. Kommunen stöder således förslaget att samebyamaskall vara skyldiga att lämna renlängderna till lantbruksnämnden(). Skogsindustriernatillstyrker förslaget om företagsregister. : saknas tillförlitliga statistiska uppgUter om rennäringen.Denna brist på uppgifter försvårar en seriös diskussion med andra näringar.Förbundet tillstyrker därför gruppens förslag om ett företagsregister förrennäringen. : För upprättande av företagsregister är det enligtriksförbundet till fyllest med renlängd som underlag härför. 3 Detekonomiska stödet Prop. Bilaga 2.10 Skogsstyrelsen:Det är viktigt att inte stöd eller annat ges så att någon näring favoriseraspå den andres bekostnad. stödföreskrifter (SKSFS 1985:2) har i4 § en regel som anger att stöd till skogsvårdsåtgärd inte får ges om åtgärdeneller följdåtgärd påtagligt skadar bl.a. rennäringens intressen. Skogsstyrelsenföreslår att stödföreskrifterna för rennäringen förses med en liknandebestämmelse till skydd för skogsbrukets intressen. Länsstyrelseni : gällande regler fungerar tillfredsställande varför ingaförändringar är aktuella. Ett aUmänt önskemål är att bidragsnivån höjs och attsärskilda medel anvisas för upprustning av riksgränsstängslen och de byskiljandestängslen. Dessa har bl.a. på grund av medelsbrist lämnats att förfalla. Vilhelminakommun tillstyrker förslaget. : Det är angeläget att Lantbruksstyrelsen begär anslag urstatsbudgeten för upprustning av renskötselanläggningar. Vidare får understtykasatt behovet av rörelsekapital vid nyetablering inberäknas i rendriftslånet. Riksförbundetsgrundläggande uppfattning om bidragsandelen vid ekonomiskt stöd ärRennäringskommitténs förslag. Men i awaktan på medelstillskott till Samefondenkan bidragets storlek regleras genom de möjligheter till förhöjt bidrag somfinns i dagens föreskrifter. Skogsstyrelsen:Enligt utredningen så är "ett utnyttjande av naturbete kombinerat medtillskottsutfodring " en anpassning av rennäringentill "de förändringar i betessituationen, som blivit en följd av utvecklingeni motstående näringar". Enligt är detta en ej heltfullständig beskrivning. Tillskottsutfodring hänger också klart ihop med dethöga renantalet. Ett högt renantal leder till ett minskat naturbete genomöverbetning och därigenom ett större behov av tillskottsutfodring. Utfodringenhar dock också många positiva effekter på renskötseln, exempelvis minskad riskför strövrensförekomst, ökad tamhetsgrad, högre överlevnad, bättre kalvningsresultat,enklare flyttningar m.m. Det kan ifrågasättas om inte de positiva effekternaöverstiger kostnaderna. Pä grund härav utgör därför tillskottsutfodringen ett naturligt inslag i rationell renskötsel i många samebyar. Medhänvisning till de många positiva effekterna för rennäringen tillstyr ker förslaget om ekonomiskt bidrag för inköp av hö. Detta måste även vara positivt för jordbruket på trakten och bidra till ett bibehål lande av öppna jordbruksmarker. avvisar däremot bestämt förslaget att hämta medel för bidraget från skogsvärdsavgiften. Som ovan nämnts har tillskottsutfodringen många positiva effekter inte bara på rennä ringen. Finansieringen bör därför ske via allmänna regionalpolitiska medel. Om medlen tas från skogsvårdsavgiften skulle en ny princip stadfästas, näm- 282 ligenden att en näring stödjer en annan - ibland konkurrerande - verksam- Prop.1992/93:32 het. Domänverket:Frågan om tillskottsutfodring har ett klart samband med högsta tillåtnarenantal. Genom sådan utfodring kan nöd- och katastrofsituationer för renarnaundvikas. Detta är givetvis bra men är en viktig faktor som måstebeaktas, då fungerande regler för efterlevnad av högsta renantal skallutformas. Detär bra att Rennäringsgruppen föreslår att stöd till tillskottsutfodring inteskall kunna utgå till samebyar som har väsentiigt flera renar än högsta renantaletmedger eller som inte har genomfört renräkning. Detstarka sambandet mellan renskötseln och samekulturen och dess bevarandeframhålls ofta. I konsekvens med detta bör stöd till rennäringen utgå avallmänna samhällsmedel. Det synes mycket tveksamt att ta regionalpolitiskamedel i anspråk och medel från skogsvårdsavgifterna bör absolut inte komma ifråga för sådant ändamål. Som motiv för detta alternativ anförs awerkning av hänglavbärandeskog.