prop · GG0332 · 1992-12-31 00:00:00 — Rennäringenär miljövänlig och bör kunna sambruka marken i förtroendefull samverkan medandra markanvändare. Näringen är utsatt för vissa störningar från andraverksamheter. Svårigheteroch konflikter har uppstått i bl.a. därför attflyttningsvägarna är långa (ibland mer än ) och på sina ställen smala,betesfattiga och/eller svårframkomliga. Den lavbärande marken, alltså renensvinterbete, är koncentrerad till smala stråk eller små ytor. För sin fortlevnadi ett område är rennäringen beroende av att det finns tillräckligt medvinterbete där, "Tillräckligt"är naturligtvis ett relativt begrepp. Var och en av länets sju samebyar börförfoga över "tillräckliga" vinterbetesmarker för att rennäringsföretageni byn skall kunna bedriva en uthållig renskötsel. Ett lavbärande område kan gebete åt högst ett visst antal renar över åren. Vinterbetet är en begränsadfaktor när det gäller att ta in nya medlemmar i samebyn. En slutawerkning pålavbärande mark innebär att den marken inte kan användas till vinterbete denärmaste decennierna. Länsstyrelseni : Lantbruksstyrelsens förslag tar sikte på att lösa flera mycketviktiga frågor som vållat problem under den hittillsvarande tillämpningen avrennäringslagen. När rennäringslagen infördes innebar detta introduktion avett i många stycken nytt regelsystem. Det är därför att hälsa med stortillfredsställelse att Lantbruksstyrelsen nu genomfört en genomgripande analysav många svåra frägor. Lantbruksstyrelsensförslag verkar vara helt utformat inom den särskilt tillsattarennäringsgruppen. har genom experter i Rennäringsfrågormedverkat i arbetet. Gruppen har inte innehållit företrädare för några andraintressen. Det redovisas inte i rapporten om samråd skett med andrainstitutioner eller organisationer än , som ocksåingått i arbetsgruppen. Ett antal frågor som behandlats är av den naturen attde vunnit på att tillföras kompetens även från annat håll. Rennäringensmarkanvändning kännetecknas av att markanvändningen är gemensam med flera andraintressen. Att de förslag som läggs fram inte grundas på överläggningar medandra berörda är en brist. har sökt att i yttrandet göra enbedömning utifrån sammanvägda samhällsintressen. : Rennäringen ingår som en viktig och värde full del av näringslivet inom de områden där renskötseln av hävd förekom- 267 mer.Utredarna konstaterar att samebyarna tenderar att bli sammanslut- Prop.1992/93:32 ningar av ett litet antal företagare som med avanceradteknikanvändning och Bilaga 2.10 liten personalinsats sköter ett mycket stortantal renar. Enligt LRF:s uppfattning får denna utveckling oacceptabla följderdels genom att sysselsättningsmöjligheterna minskar inom rennäringen, delsgenom att renhjordarna inte kan övervakas på önskvärt sätt med ökadeskaderisker som följd för andra näringsutövare. i , och har under de senasteåren noterats en påtaglig ökning av anmärkningar och klagomål från lantbrukarebeträffande skador och besvär förorsakade av ett starkt ökande antal renar.Liknande iakttagelser om ökade problem, skador och konflikter har ocksåredovisats från ansvariga länsmyndigheter. De problem som redovisats frånlänsförbunden kan beskrivas enligt följande: Ökade skador pä grödor ochskogsplanteringar förorsakade av renar. Mycket stora skador påvallodlingar på otjälad mark med regn efter . Renförekomster utanförrenbetesfjällen under icke tillåten tid (). Renförekomster i omräden därortsbefolkningen hävdar att marker inte tidigare nyttjats för renbetning under1900-talet, dvs. Förstörd älgjakt på grund avrenförekomster i områden där renen inte har rätt att uppehålla sig. LRFanser att det vore djupt olyckligt om rennäringen och dess utövare genom enokontrollerad utveckling skulle komma i ständiga konflikter och motsättningarmed andra ortsboendes markanvändarintressen. LRFkonstaterar också med förvåning att Rennäringsgruppen inte innefattade någonrepresentant för markägarsidan. Skogsindustrierna: Det ärvår uppfattning att rennäringspolitiken varit för mycket inriktad på utveckling av stordrUt, moderna arbetsmetoder, mekanisering m.m. i själva renköttsproduktionen. Denna utvecklingslinje har gått ut över andra konkurrerande intressen, främst skogsbruket. En ny offensivare rennäring har vuxit fram driven av behovet att följa med standardutvecklingen i samhället och klara lönsamhetspressen. Det torde vara allmänt känt att renantalet numera är mycket större än tUlåtet antal och de uppgifter som brukar redovisas i officiell statistik. Detta kräver större be tesarealer liksom längre och tidigare uppehållstider i områden som förut inte utnyttjats så intensivt. Renskötseln har också blivit rörligare med snabba förflyttningar i landskapet, transporter på lastbilar till nya betesområden och mekanisering med helikoptrar och terrängfordon såsom snöskotrar, motor cyklar och bandvagnar. Skötselformema har också blivit extensivare med en sämre kontroll, större problem med kvarlämnade strövrenar osv. Det är nu synnerligen angeläget att begränsa en fortsatt utveckling i denna riktning och i stället skapa breddad ekonomisk bas för verksamheten genom integrering av andra deltids- eller heltidssysselsättningar, vidareförädling av produkter och tjänster osv. Detta torde även vara av mycket stor betydelse för den sa miska kulturens sunda utveckling. : har antalet rapporter om pro- Prop. 1992/93:32blem för skogsbruket förorsakade av renar ökat mycket kraftigt. Delvis är Bilaga 2.10 detta en följd av rennäringens nya driftsformer, vilket i sigmedfört en koncentration till stora renhjordar. Än viktigare är emellertid dentotala renstammens storlek. Samstämmiga uppgifter visar att den mycketkraftigt överstiger vad som officiellt redovisats. Förbundethar ocksä nåtts av ett stort antal rapporter om att renar i ökande omfattning"finns kvar" i områden där renskötseln inte får bedrivas under vissdel av året. Sammantagetmedför den till synes okontrollerade utvecklingen av renstammen att risken förkonflikt mellan rennäringen och andra intressen ökar markant. : , får erinra om att tillsättande avRennäringsgruppen var ett resultat av förslag som lämnades avRennäringskommittén i betänkandet (SOU 1983:667) Rennäringens ekonomi. Lämnadeförslag skall på så sätt sättas i sammanhang med den uppläggning och deförslag lämnade i övrigt. En konsekvens härav är attställningstagande till Lantbruksstyrelsens förslag förutsätter att RennäringskommUténsi övrigt lämnade förslag nu blir föremål för regeringens och sedermerariksdagens ställningstagande, allt i syfte att lägga grunden till en statligrennäringspolitik. Skogsstyrelsendelar utredningens uppfattning att samebyarna har ett ökande behov avkompletterande sysselsättning. Det är därför viktigt att den kompletterandeutredningen, som erfordras enligt utredningen, kommer till stånd. Somkompletterande verksamhet ser främst verksamhet med näraanknytning till rennäringen såsom vidareförädling av renkött, fisk och viltsamt turism. --- Rennäringentillsammans med ett aktivt skogsbruk betyder mycket försysselsättningen i glesbygdsområdena i inland. Som exempel kan nämnasatt många renskötare sysselsätts med skogsvårdsarbeten (plantering, röjning)med lägre intensitet i renskötseln. Näringarnabehöver varandra för att bygden skall kunna upprätthålla den infrastruktur sombehövs för att utveckla samhällen. i Jämtlandslän instämmer i den beskrivning gruppen lämnat rörande behovet av kompletterande sysselsättning, utvecklingstendenser inom rennäringen, m.m. Det finns olika slag av verksamheter som kan ut vecklas vid sidan av själva renskötseln och som kan bedrivas i synnerhet un der tider av året då märkning, slakt och flyttning inte är aktuell. Exempel finns på bra samiska initiativ i länet såsom fiskodling, campingverksamhet, souvenirförsäljning och skinnberedning. Det faller på byarna själva att ini tiera sådana verksamheter utifrån byarnas egna förutsättningar. Som påpe kats har lantbruksnämnderna att bistå med råd och hjälp inte minst i initial skedet. Eftersom det här är fräga om ett nytänkande kan i förekommande fall samebymedlemmar behöva förbereda sig för uppgiften genom att exem pelvis delta i kursverksamhet o.d. 269 En breddad verksamhetkräver ändringar i rennäringslagen. 1992/93:32 är ocksåav den meningen att de föreningsrättsliga och skattemässiga konse- Bilaga2.10 kvenserna mäste övervägas och penetreras mer ingående än vad gruppengjort, innan lagändringar kan ske. Länsstyrelsenvill här understtyka att breddningen av sysselsättningsmöjligheterna inte fårgå ut över de naturvårdsambitioner som staten gett utttyck för vad gällernyttjandet av de obrutna fjällområdena. Det får exempelvis inte bli sä attsamebymedlemmarna pä grundval av renskötselrätten vid sidan av berördaförfattningsregler uppför stugor i fjällen i uthyrningssyfte. Uthyrning avbefintliga stugor i fjällen bör inte heller ske så att väsentliganaturvärdsintressen träds för när. Länsstyrelseni : Det måste beaktas att samebyn är både enekonomisk/privaträttslig förening och en institution med offentligrättsligadrag. Det är svårt att passa in andra ekonomiska verksamheter i den än dem somdirekt hör ihop med renskötseln. Ocksåenligt mening bör de medlemmar som vill driva en rörelse vid sidan avrenskötseln använda en annan associationsform. Samebyarnai länet är restriktiva när det gäller att ta in nya medlemmar. Det beror tUlstor del på bristen på vinterbete. Framtidsutsikternaberor i AC och Y län på tillgängen till vinterbete. Länsstyrelseni vill understtyka vikten av att kompletterande sysselsättningför medlemmarna i samebyarna åstadkoms. har i läntagits flera initiativ för att anknyta rennäringen till turistverksamhet. Dettaär mycket glädjande. Risken för störningar i renskötseln minimeras omturistföretagen själva är nära anknutna till näringen. Dessutom tillförs någotnytt tUl turismen med hög kvalitet och attraktionskraft. Även inom en radandra områden bör finnas möjligheter att "förädla" och utvecklanäringsverksamhet utifrån traditionella samiska verksamheter. Rapportensförslag är mycket ofullständigt i dessa frågor. Om erfarenheter från utvecklingav annan glesbygdsverksamhet tillförts arbetet hade förslagen i dessaväsentliga avseenden för samebyarna vunnit i betydande grad. De resonemanggruppen för begränsar sig huvudsakligen till rättsliga frågeställningar.Erfarenheten i om svårigheten att åstadkomma ett utökatföretagande inom området är emellertid att hindren mot en utökadnäringsverksamhet oftare är att söka i bristande utbildning och erfarenhet avsådan verksamhet, bristen på företagaretraditioner m.m. För den samiskakulturens framtid är dessa frågor av allra största betydelse. Härjedalenskommun: Behovet av sysselsättning i skogs- och fjällområdet motiverar att alla möjlighetertas tillvara när det gäller att bedriva nya verksamheter och breddasysselsättningen. Samebyarna, gemensamt eller enskilda renägare, skallnaturligtvis ha möjlighet att på samma villkor som andra grupper i samhälletbedriva verksamhet som komplement till rennäringen. kommun:Utvecklingen går mot ett fåtal renskötselutövare och en alltmer ökad mekanisering inom näringen. kommun är av den uppfattningen att en breddad näringsbas och en breddad samebyverksamhet kan ge en positiv utveckling för ett bevarande av samekulturen. Det är där för kommunens uppfattning att frågor som avser samebyns ekonomiska 270 verksamhet,det solidariska ansvaret för samebyns skulder hos de renskö- Prop.1992/93:32 tände medlemmarna samt kraven på nytt medlemskap i samebyn sesöver Bilaga 2.10 och ändras. utvidgad verksamhet bör hela samebyn, dvs. alla medlemmar, vara delaktiga.För en utvidgad verksamhet bör principen "en man - en röst" gällavarför rösträttsreglerna inom samebyn bör ses över. Ilikhet med Rennäringsgruppen anser kommun att en jämnare fördelningav inkomsterna från rennäringen måste till för att få en bred samordning inomsamebyn och för att detta skall kunna ske måste den ojämna ägarstrukturenförändras. Skogsindustriernadelar utredningens bedömning angående behovet av en breddad sysselsättning ochekonomisk verksamhet inom samebyarna. Det är angeläget att samernasförutsättningar såväl ekonomiskt som socialt utvecklas och breddas så attrenskötseln/renköttproduktionen inte blir det enda ben som säkerställerekonomisk bärkraft och utvecklingsmöjligheter för den samiska kulturen. För attmöjliggöra en sådan utveckling behövs större frihet för samerna att självautveckla sin näring genom bl.a. modernisering av rennäringslagen och bortstädningav gammaldags förmyndarattityder. Rennäringsgruppenföreslär att samebyarna skall söka finna ökade sysselsättningsmöjlighetergenom bl.a. vidgade upplåtelser av jakt och fiske. I detta sammanhang finner videt viktigt konstatera att samernas egen rätt fill jakt och fiske till husbehovinte kan upplåtas till andra och att rätten fill sin storlek är begränsad tUlhusbehovet. Naturligtvis finns dock möjligheten också för samerna att genomvanliga arrenden och affärsuppgörelser disponera jakt- och fiskerätter såsombas för en vidgad affärsmässig verksamhet. : Förbundet anser, liksom Rennäringsgruppen, att det är riktigt undersöker möjligheterna att inom samebyns ram kunna bedriva annanekonomisk verksamhet än renskötsel. Det är emellertid viktigt attmöjligheterna till kompletteringsverksamhet inte förbehålls enbefolkningsgrupp. Den sysselsättningspotential som finns inom jakt, fiske ochturism måste finnas tUlgänglig för ortsbefolkningen i sin helhet. : Behovet av kompletterande sysselsättning i samebyarna ökar i takt med att rennäringsföretagen blir allt större och färre till antalet. Härvid är det viktigt att samebyns möjligheter att driva annan ekonomisk verksamhet än renskötsel blir föremål för närmare utred ning. Rösträttsreglerna, det solidariska ansvaret och medlemskap i samebyn kommer att beröras i denna utredning. Detär i hög grad angeläget att yngre renskötare ges företagarutbildning inombiologi och ekonomi enligt den modell som stär till buds vid . 1.3.1Frågor om för högt renantal Skogsstyrelsen:Totalt sett har man inom renskötselområdet ett högre renantal än . Detta har medfört en hel del problem exempelvis skador på skogsplanteringar, ökande trafik olyckor med ren, större antal strövrenar m.m. Enligt uppfattning måste antalet renar baseras på beslut 271 grundade på tillföriitligarenbetesinventeringar och en långsiktig balans mel- Prop. 1992/93:32 lanrennäring och skogsbruk. Expanderar rennäringen på ett sätt som hotar Bilaga 2.10 den långsiktiga balansen måste den myndighet som utövar tillsynenöver rennäringslagen reagera. Lantbruksstyrelsenföreslår utökade sanktionsmöjligheter för tillsynsmyndigheten för att snabbtkunna få ner renantalet när inte frivilliga lösningar föreligger.Skogsstyrelsen tillstyrker de ändringar i rennäringslagen som innebär möjlighettill vitesföreläggande vid för högt renantal och underlåtenhet att genomförarenräkning. En ytterligare förutsättning för att de föreslagna reglerna skallfå effekt är emellertid möjlighet för tillsynsmyndighet att kunna kontrollerarenantalet. Denna möjlighet saknas . Egendomligt nog har utredningen ejlämnat förslag härom. föreslår därför att rennäringslagenkompletteras pä denna punkt i samband med regeringsberedningen. Föratt ytterligare komma till rätta med höga renantal tillstyrker förslag om införande av s.k. renkonto för att ge möjlighet attöver fördela inkomsterna frän ett större slaktuttag. Enförutsättning för att fastställa ett högsta renantal för en sameby är en tUlförlitiigrenbetesinventering. Det är därför viktigt att betesinventeringar snarastgenomförs för hela renskötselområdet. Resultatet av betesinventeringarna utgörett viktigt underlag för obligatoriskt eller frivilligt samråd mellanrennäringen och skogsbruket. Inventeringsarbete genomförs och redovisas i församråd och planering lämplig kartskala. För att kunna samkörainventeringsresultatet med annan information är det viktigt att den är lägesbestämd.Resultatet av betesinventeringen och uttolkningen av densamma bör diskuterasmed berörda markägare och skogsvårdsstyrelser. Härigenom grundas enligt våruppfattning en bra bas för ett fortsatt samarbete om markutnyttjandet. Domänverket:Det höga renantalet är ett stort problem och orsak till att samutnyttjande av markinte fungerar bra inom vissa geografiska områden, vilket ju är en naturligföljd. Sannolikt uppgår renstammen till klart över 300 000 djur.Befintlig statistik är osäker. Renlängdernas senaste uppgift 1986/87 upptar293 000 renar, vilket skall jämföras med ca 175 000 djur vid mitten av1970-talet. Underden senaste tioårsperioden har antalet slaktade renar enligt utbetaladepristillägg ökat från ca 30 000 till 95 000, en ökning med mer än 200 %.Detta förhållande styrker antagandet att det verkliga antalet renar är högre ändet redovisade. Eneffektivare reglering av renantalet tillstyrkes alltså, men frågan är om deföreslagna åtgärderna är tillräckliga. Länsstyrelseni : Betestillgången är helt avgörande för det antal renar somsamebyarna kan hålla. är kunskaperna om betestillgängen överlag mycketbristfällig. Med fillfredsställelse konstaterar därför attRennäringsgruppen prioriterar åtgärden att utöka betesinventeringen ochföreslår ökade anslag för genomförandet, något som helt stöder. Enligtrennäringslagen bestämmer lantbruksnämnden det högsta renanta let som får hållas på bete inom byns betesområde vilket för övrigt också skett 272 Byn får i sin tur bestämma hur många renar en bymedlem Prop.1992/93:32 högst får inneha. En bys renar skall räknas som underiagför rennä- Bilaga 2.10 ringen. Längden skall uppta bl. a. det räknade elleruppskattade antalet renar. Detfinns i rennäringslagen inte några direkta sanktionsbestämmelser som kananvändas mot en sameby som inte efterkommer ett beslut om högsta renantal.Samebyn kan inte heller vidta några åtgärder mot en renägare som inte följerbyns föreskrifter om renantal. För att söka komma till rätta med vissamissförhållanden i detta avseende finns enbart möjligheten att förordna omsyssloman eller besluta om tvångsslakt. Enligtlänsstyrelsens mening har rennäringslagen brister vad gäller möjligheterna attkomma till rätta med för högt renantal. I några av länets samebyar ärrenantalet alldeles för högt, vilket lett till att vinterbetesområdenautsträckts och att en omfattande strövning förekommit under barmarkspe-rioden.Förhållandet har lett till starka motsättningar mellanrenägare och ortsbefolkning/markägare. Markägarna har därvid uppfattatrenägarnas uppgifter om renantalet som oriktiga och vilseledande och ställtupprepade krav på "objektiv" renräkning. Rennäringsgruppenföreslår utökade sanktionsmöjligheter för att komma till rätta med otillåtethögt renantal. Som framgår nedan biträder därvid förslaget attmed hjälp av viteshot framtvinga reducering av övertaliga renstammar.Länsstyrelsen är medveten om att vissa andra faktorer spelar in ibyarnas möjligheter/engagemang för att få ned renantalet (skatteregler, slakt-och avsättningsmöjligheter, m.m.). Länsstyrelsennoterar i sammanhanget att Rennäringsgruppen inte behandlat frågan ommöjligheterna att kontrollera att det uppgivna renantalet stämmer överens medverkligheten. anser det nödvändigt att rennäringslagenkompletteras i det avseendet. bör - när skäl föreligger - ges rätt att besluta om attrenräkning inom en by skall ske under viss närmare angiven kontroll. Detligger därvid närmast till hands att utse någon eller några personer - välinsatta i praktiska renskötselfrägor - att medverka vid renräkningen ochövervaka att allt går riktigt till. Skäl talar för att berörd by får bidra tillkostnaderna för åtgärden. Detta kan vara ett incitament för byar att undvikaatt bli föremål för kontroll. Isammanhanget understtyker nödvändigheten av att renbetesslitagetägnas fortlöpande uppmärksamhet. Inte minst i kalfjällsregionen är detangeläget att de långsiktiga effekterna av bete och tramp följs upp.Länsstyrelsen finner det lämpligt att frågan blir föremål för speciell forskning. Länsstyrelseni : Tvångsslakt av strövrenar har genom förts av i 1982 och 1989. Utsedda jägare har skjutit djur och levererat kropparna till kontrollslakteri. Kostnaderna har varit avsevärda. Antalet renar på fel plats har knappast minskat genom tvångsslakten; däremot har motsättningarna ökat mellan rennäringens folk och andra i trakten.- Västerbottenslän saknar betesinventering. Siffrorna för högsta renantal 18 1992/93. Hur många renar det faktiskt finns vet Prop.1992/93:32 vi inte .--- Bilaga 2.10 Föratt rennäringen, skogsbruket och andra intressenter snabbt skall få tillgångtill ett bra planeringsunderiag för markanvändningen har Lantmäteriverketbörjat med en skogstypskartering i . De hittillsframtagna kartbladen tyder på att den lavbärande marken finns på små ytor och ismala stråk. Länsstyrelsenkan inte understtyka starkt nog att staten måste driva betesinventeringen medkraft och slutföra den snabbt, annars kan varken byn eller myndigheternaplanera. Sedan det har tagits fram en tillförlitlig och aktuellbetesinventering går det att ange hur mänga renar betet tål. Därefter bör detfastställas ett högsta tillåtet antal renar för varje by. hade det varit bra med regler om renkonto. Då skulle renägare ide utsatta byarna ha kunnat minska ner sina hjordar radikalt och få pengarundanlagda till den tidpunkt (som ännu inte har kommit) när vinterbetet åter ärcesiumfritt och det är dags aU höja renantalet. Men tyvärr lyssnade riksdageninte på vädjandena frän bl.a. denna länsstyrelse om ett snabbt införande av renkontoregler. Länsstyrelsenhåller med Rennäringsgruppen om att ett renkonto bör införas. Länsstyrelseni : En grundläggande förutsättning för framgångsrik renskötselär god betestillgång och en anpassning av renantalet härtill. Väderieksförhällandenunder året och klimatvariationer över innebär att man alltidmåste planera betningen på ett sådant sätt att alternativa betesområden alltidfinns tillgängliga. Det måste således finnas en väl tilltagen betesreserv.Pågående betesinventeringar syftar till att avväga lämpligt renantal iförhållande till betestillgångarna. gällande högsta renantal, som fastställdessamtidigt med byordningarna för samebyarna genom beslut ,kan med fog ifrågasättas. Länsstyrelsenvill understtyka behovet av utökade resurser för att fullföljabetesinventeringarna. Vi har upplevt det som en stor brist att personal saknassom har den kunskap som erfordras för ändamålet. Vidare torde tekniken behövautvecklas att registrera och behandla de insamlade uppgifterna. Modern ADB germöjligheter som är helt överlägsna traditionella förfaranden i dettaavseende. Det bör vara Lantbruksstyrelsens uppgift att ta de initiativ sombehövs i detta avseende. Konfliktermellan rennäringen och andra markanvändare beror åtminstone till viss del päatt spelreglerna kan vara oklara. De förslag som nyligenredovisat torde få tolkas som ett försök att skänka en större klarhethärvidlag. I debatten har från rennäringshåll ofta framförts krav på ett bättreskydd för rennäringen. förslag tar sikte härpå. Det äremellertid viktigt att åstadkomma fungerande regelsystem också för det falletatt rennäringen tar sig uttryck i för stort markutnyttjande, vilket kan skegenom för högt renantal. Detta är en rättssäkerhetsfråga för de övrigaintressen som berörs av rennäringen. Problem till följd av förhögt renantal drabbar på lång sikt samebyn själv genom överbetning. Reviderade regler och exempel på beslut som samebyn kan fatta om föreskrifter borde utarbetas centralt till vägledning i dessa si- 274 I sammanhanget måste även påpekas attsamebyarnas vinterbetes- Prop. 1992/93:32 områden bör gränsbestämmas.Frånvaron av fastställda gränser har under Bilaga 2.10 senare år itilltagande omfattning lett till konkurrens om vinterbetesområden där flerabyar har betesrätt. vill understryka att en effektiv lösning avproblemen med för hårt markutnyttjande (för renbete, jakt och fiske) hängerdirekt samman med hur man löser rennäringens berättigade krav om skydd.