prop · GF0393 · 1992-01-01 00:00:00 — I de fall då det ursprungli gen obetalda beloppet är mycket lågt är det enligt min mening obilligt att påföra en avgift som är större eller större än det obetalda belop pet. Jag föreslår därför att dröjsmålsavgiften aldrig får överstiga det belopp som är obetalt på förfallodagen om beloppet uppgår till högst . Restavgiften liksom tilläggsavgiften utgör en biförpliktelse som genom den föreliggande konstruktionen praktiskt taget med automatik påförs i fall där huvudfordringen inte betalas . De får drivas in (57 a och 59 §§ UBL). Ordningen bör vara densamma för dröjsmålsavgiften. Detta in nebär bl.a. att den enskilde får begära prövning av fråga om dröjsmålsavgift. Enligt UBL och några andra författningar skall arbetsgivare som gjort skatteavdrag men inte betalat skatten erlägga, förutom restavgift, en särskild tilläggsavgift. Tilläggsavgiften infördes för att det i dessa fall före kom så långvariga dröjsmål att det ansågs nödvändigt att ha en högre och mer differentierad avgift än enbart restavgiften. Med den konstruktion för dröjsmålsavgiften som jag nu föreslår kan tilläggsavgiften avskaffas. Med hänsyn till dröjsmålsavgiftens karaktär kan det sättas i fråga om det inte behövs en författningsreglering av hur influtna belopp skall avräknas när betalning sker endast delvis. För flertalet allmänna mål saknas för närva rande sådana bestämmelser om avräkningsordning. För enskilda mål där emot gäller enligt 13 kap. 13 § första stycket utsökningsbalken att influtna belopp skall avräknas på ränta och andra biförpliktelser före fordringens ka pitalbelopp, om inte borgenären har yrkat annat. I balken regleras emeller tid inte avräkningsordningen när en borgenär har åberopat två eller flera fri stående fordringar. Även frågan om hur avräkning skall ske vid frivillig be talning är delvis oreglerad. Vad gäller utmätning för skatter är praxis för när varande den att betalda belopp i allmänhet i första hand avräknas på den äldsta skulden. Restavgiften krediteras vanligen sist i målet, vilket enligt uppgift är att föredra från tillämpningssynpunkt. För min del anser jag det inte nödvändigt att nu författningsreglera krediteringsordningen. Dröjs målsavgiften bör få behandlas på samma sätt som restavgiften. Det kan emellertid finnas skäl att i ett senare sammanhang återkomma i frågan. Mitt förslag om ändrat avgiftssystem medför att åtskilliga lagar behöver ändras. I första hand gäller det 58 § UBL som bör innehålla huvudbestäm melserna om dröjsmålsavgiften. De övriga lagar som berörs framgår av de upprättade lagförslagen och författningskommentarerna (avsnitt 10). 4.3 Befrielse från dröjsmålsavgift Mitt förslag: får medge befrielse helt eller delvis från skyldigheten att betala dröjsmålsavgift, om det finns sär skilda skäl. Utredningens förslag: Utredningen föreslår att skattemyndigheten när sär skilda skäl föreligger helt får befria från skyldighet att betala avgift eller ned sätta den av utredningen föreslagna avgiften om till . I fråga om de närmare skäl som bör godtas för avgiftsbefrielse, helt eller delvis, överens stämmer utredningens förslag i huvudsak med mitt. Utredningen föreslår dock att det i anvisningarna till UBL ges exempel på särskilda skäl och att där också anges omständigheter som inte bör föranleda avgiftsbefrielse. Remissinstanserna: , Svenska arbetsgivareföre ningen och har invänt att utredningens förslag om nedsättning och befrielse är alltför restriktivt. De föreslår för sin del att ned sättning/befrielse skall komma i fråga vid bristande erfarenhet eller då svår bedömda skattefrågor ligger bakom dröjsmålet liksom om detta beror på till fälliga fel hos postgirot, bankgirot eller banker. Föreningen fogdar anser att avgiftsbefrielse (helt eller delvis) i princip inte skall vara till låten gått att kravet har överlämnats för indrivning. har remissinstanserna godtagit utredningens förslag om principerna för av giftsbefrielse. Skälen för mitt förslag: får den betalningsskyldige helt el ler delvis befrias från restavgift om särskilda omständigheter föreligger. Vad gäller UBL finns bestämmelserna om detta i 58 § 2 mom. Liksom utredningen föreslår jag att möjlighet till hel eller delvis befrielse från avgift skall finnas även . Den kraftiga sänkning av avgiftsni vån vid kortvariga betalningsförseningar som följer med mitt förslag bör dock innebära att frågan om avgiftsbefrielse aktualiseras i betydligt färre ärenden än vad som är fallet. Att så sker är också angeläget mot bakgrund av nuvarande ärendemängd -- behandlade skattemyndighe terna ca 13 000 ärenden om befrielse från restavgift. Avgiftsbefrielse skall medges om det finns särskilda skäl. För att en om ständighet skall få medföra befrielse från dröjsmålsavgift, helt eller delvis, bör den till sin karaktär i första hand vara sådan att den betalningsskyldige inte kunnat förutse eller råda över den. Särskilda skäl bör således normalt föreligga vid sjukdom eller olyckshändelse av sådant slag att betalningen på förfallodagen därigenom avsevärt försvårats. Den vanligaste grunden för avgiftsbefrielse är att ett dröjs mål har varit mycket kortvarigt. Enligt rekommendationer som RSV har ut färdat anses särskilda omständigheter som kan föranleda nedsättning nor malt föreligga om betalning sker från förfallodagen. I sådana fall sätts avgiften ned till . har utfärdat rekommen dationer som också innebär att restavgift på tull och annan skatt sätts ned vid kortvariga dröjsmål. Dröjsmålsavgiften har i mitt förslag särskilt avpassats för att inte framstå som oacceptabelt hög vid korta dröjsmål. Utrymmet för reduktion av avgif ten endast på grund av att betalningsförseningen har varit kortvarig blir där för begränsat. Har dröjsmålet endast varat någon dag kan det dock finnas skäl för i vart fall nedsättning av dröjsmålsavgiften, särskilt om den betal ningsskyldige haft anledning att räkna med att betalningen skulle ske i rätt tid. Däremot bör särskilda skäl inte anses föreligga om betalningsförsummel sen beror på betalningsoförmåga. Inte heller bör endast den omständigheten att det rör sig om en engångsförsummelse grunda betalningsbefrielse. Avgiftsbefrielse bör inte förutsätta en särskild ansökan från den betal ningsskyldige. Är skälet till betalningsförseningen att söka hos beskattnings myndigheten bör myndigheten naturligtvis självmant besluta om befrielse. Det ligger dock i sakens natur att den betalningsskyldige i de flesta fall ge nom en skrivelse eller på något annat sätt måste fästa myndighetens upp märksamhet på att en omständighet föreligger som kan föranleda avgiftsbe frielse. Graden av godtagbar betalningsförsummelse bör normalt avta med tiden eftersom den betalningsskyldige efter hand bör få allt större möjligheter att undanröja föreliggande betalningshinder. Därför bör det knappast bli ak tuellt med avgiftsbefrielse förflutit att ärendet har överläm nats för indrivning. Till stor del bör de grundläggande omständigheter som kan föranleda av giftsbefrielse vara desamma för alla medelsslag. Uppbördsförfarandet för olika medelsslag uppvisar dock sådana variationer att skälen till avgiftsbefri else i viss utsträckning kan variera mellan olika typer av skatter och avgifter. Den myndighet som beslutar att dröjsmålsavgift skall tas ut skall också pröva frågan om avgiftsbefrielse. Detta gäller även om avgiftsbefrielsen har aktualiserats först sedan ärendet har överlämnats till kronofogdemyndighe ten för indrivning. 4.4 Avskrivning av dröjsmålsavgift Mitt förslag: Avskrivning av dröjsmålsavgift skall kunna ske under samma förutsättningar som gäller för debiterad skatt, kvarskatte avgift eller ränta. Utredningens förslag: Utredningen har inte någon motsvarighet till mitt förslag. Remissinstanserna: Mitt förslag har inte remissbehandlats. Skälen för mitt förslag: UBL innehåller i 66 och 67 §§ regler om avskriv ning av fordran. Avskrivning får bl.a. ske om gäldenären befunnits sakna utmätningsbara tillgångar eller vistas på okänd ort. Likaså kan avskrivning äga rum då fordran inte överstiger . och förutsättningar i övrigt förelig ger enligt föreskrifter som meddelas av regeringen eller myndighet som rege ringen bestämmer. Avskrivning får ske av debiterad skatt, kvarskatteavgift eller ränta. Där emot kan avskrivning inte beslutas beträffande restavgift. Avskrivning i de fall som berörts innebär inte att betalningsskyldigheten upphör men väl att beloppet i fråga inte skall vara föremål för aktiva indriv ningsåtgärder. Närmast är avskrivningen alltså en teknisk åtgärd som i första hand vidtas sedan utsikterna till indrivning av beloppet i fråga befunnits vara mycket små. Eftersom betalningsskyldigheten kvarstår kan kravet aktualise ras för indrivning om gäldenären får utmätningsbara tillgångar. Motivet till avskrivningsmöjligheten för mindre belopp är närmast av ekonomisk och ad ministrativ art. aktualiserar kronofogdemyndigheten frågan om av skrivning. Formellt är det dock skattemyndigheten som beslutar. Enligt min mening är det en brist att avskrivning inte får ske av restavgift när avskrivning kan äga rum av det skattebelopp på vilket avgiften belöper. Bristen är särskilt påtaglig när det gäller små belopp. är således skyldig att överlämna även mycket små obetalda avgifter för indriv ning medan indrivning av skattebelopp av samma storlek kan underlåtas ge nom att de skrivs av. Utgångspunkten bör självfallet vara att alla skatte- och avgiftsbelopp skall betalas. bör emellertid staten som borgenär ha vissa möjligheter att göra undantag från denna regel. Exempelvis måste exekutiva åtgärder i viss utsträckning kunna avpassas så att kostnaderna för indrivningen står i rimligt förhållande till fordringsbeloppets storlek och det resultat som kan uppnås genom åtgärderna. I fråga om mycket små belopp kan kostnaderna för indrivningen komma att bli större än den obetalda avgif ten. Exekutionsväsendets resurser får inte i allt för hög grad ägnas åt mycket små fordringar utan bör koncentreras till indrivningen av större obetalda be lopp. Jag räknar med att i ett senare sammanhang lämna förslag som kan bidra till en effektivare indrivningsverksamhet. Redan nu bör man emellertid i nå gon mån vidga nuvarande möjligheter till avskrivning så att även det nya av giftssystemet omfattas. Jag föreslår därför att avskrivning av dröjsmålsavgift skall få ske under samma förutsättningar som gäller för debiterad skatt, kvarskatteavgift och ränta. Mitt förslag föranleder ändringar i 66 och 67 §§ UBL. 5 Vissa räntefrågor 5.1 Restitutionsränta, respitränta och anståndsränta Mitt förslag: Respitränta enligt uppbördslagen tas ut fr.o.m. året efter taxeringsåret t.o.m. den dag då skatten förfaller till betalning. Anståndsränta tas ut från den den dag beloppet skulle ha betalats om anstånd inte medgetts t.o.m. den dag då anståndstiden gått ut el ler, om beloppet betalats , t.o.m. den dag betalning skett. Restitutionsränta, respitränta och anståndsränta beräknas efter en räntesats som motsvarar av den statslåneränta som gällde vid ut gången av november närmast föregående kalenderår. Räntesatsen skall i förekommande fall avrundas till procenttal med högst en deci mal. Restitutionsränta skall beräknas på dröjsmålsavgift som återbeta las. Respitränta och anståndsränta skall inte vara avdragsgilla vid taxe ringen. Skälen för mitt förslag: I UBL finns fyra olika typer av räntor, nämligen ö-skatteränta, restitutionsränta, respitränta och anståndsränta. Ö-skatteränta och restitutionsränta betalas vid återbetalning av skatt. Ö- skatteränta betalas enligt 69 § 1 mom. UBL vid återbetalning av överskju tande preliminär skatt och överskjutande ingående mervärdeskatt och be räknas vid debiteringen av den slutlig skatten. Restitutionsränta lämnas en ligt 69 § 2 mom. UBL i andra fall när en skattskyldig har rätt att få tillbaka skatt, skattetillägg, förseningsavgift, kvarskatteavgift eller ränta, t.ex. när skatten satts ned efter ett omprövningsbeslut. Restitutionsränta beräknas i princip från utgången av taxeringsåret t.o.m. den månad beloppet återbeta las efter en räntesats som motsvarar halva det av fastställda dis konto som gällde vid utgången av närmast föregående kalenderår. Respitränta tas enligt 32 § UBL ut när den skattskyldige påförs skatt sedan debiteringen av den slutliga skatten avslutats (tillkommande skatt). Respit ränta beräknas med ett undantag fr.o.m. året näst efter taxerings året t.o.m. den månad då skatten förfaller till betalning. sluttidpunkten för inbetalning av kvarstående skatt, året efter taxeringsåret, täcks av kvarskatteavgift (27 § 3 mom. UBL). Av förenklings skäl tas dock respitränta ut först fr.o.m. året efter taxeringsåret. Respitränta tas ut med en räntesats som motsvarar det diskonto som gällde vid utgången av närmast föregående kalenderår med tillägg av enheter. Anståndsränta beräknas enligt 49 § 4 mom. UBL från utgången av den månad då beloppet skulle ha betalats om anstånd inte medgetts t.o.m. den månad, då anståndstiden gått ut eller, om beloppet betalats , t.o.m. den månad betalning skedde. Även vad gäller anståndsränta är ränte satsen diskontot med tillägg av . Även i annan lagstiftning på skatteområdet finns regler om ränta. Räntetid Motiven till att ränta beräknas är i huvudsak praktiska. Så dana ränteberäkningar har ansetts lättare att hantera. Med dagens ADB- teknik föreligger inte några svårigheter att göra ränteberäkningar från dag till dag. Ränteberäkningar enligt UBL sker numera normalt automatiskt även om i undantagsfall beräkningar är nödvändiga. En bestämning av den tid ränta anses belöpa på som avviker från den fak tiska räntetiden kan innebära stora räntevinster eller ränteförluster såväl för de skattskyldiga som för statsverket. Enligt min mening bör ränta i möjli gaste mån beräknas för den faktiska kredittiden, inte för schablonmässigt bestämda tider. Kvarskatteavgiften utgör en räntekompensation för statsverket för tiden t.o.m. året efter taxeringsåret. Respitränta bör därför beräknas fr.o.m. året efter taxeringsåret t.o.m. den dag då skatten förfal ler till betalning. När ö-skatteränta, restitutionsränta och skatt som återbeta lats enligt 68 § 2 mom. UBL ingår i tillkommande skatt beräknas respitränta från utgången av den månad då beloppet utbetalats. Med hänsyn till att resti tutionsränta, enligt vad jag snart återkommer till, även fortsättningsvis bör beräknas t.o.m. den månad beloppet återbetalas, bör respitränta i de nu av sedda fallen tas ut från utgången av den månad då beloppet utbetalats. Anståndsränta bör beräknas fr.o.m. den dag då beloppet skulle ha betalats om anstånd inte medgetts t.o.m. den dag då anståndstiden gått ut eller, om beloppet betalats , t.o.m. den dag betalning skett. Vad gäller restitutionsränta slutar den faktiska kredittiden den dag belop pet återbetalas. En beräkning av restitutionsränta fram till återbetalningsda gen blir emellertid felaktig så snart ett fel, maskinellt eller manuellt, förorsa kar förskjutning i den beräknade återbetalningsdagen. En anknytning till da gen när beslut om återbetalning fattas är inte heller lämplig för återbetal ningar enligt UBL med hänsyn till att kontroller m.m. kan inne bära att den faktiska återbetalningsdagen ligger betydligt senare än dagen för återbetalningsbeslutet. De nuvarande reglerna om beräkning av räntetid för restitutionsränta bör därför kvarstå oförändrade. Restitutionsränta betalas enligt 24 § USAL på avgiftsbelopp som återbeta las efter året efter utgiftsåret. Restitutionsränta bör för att få största möjliga överensstämmelse med ränteberäkningen enligt UBL beräk nas från utgången av den månad då beloppet betalades in. Vad jag nu föreslagit på uppbördsområdet bör också gälla på skatteområ det i övrigt. Frågan om arvs- och gåvobeskattningens framtida utformning bereds inom . Med hänsyn härtill lägger jag inte fram något förslag om ändrade regler för beräkning av räntetid enligt lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt. Jag föreslår inte heller någon ändring i reglerna i tullagen (1987:1065) i detta avseende. Det är lämpligt att en eventuell justering av reglerna i tullagen anstår i avvaktan på det fortsatta genomförandet av datoriseringen på tullområdet. De nuvarande räntesatserna vid beräkning av restitutions-, respit- och an ståndsränta är knutna till diskontot. De skillnader i räntesatser som gäller -- restitutionsränta beräknas efter halva diskontot, medan respitränta och an ståndsränta tas ut med diskontot med tillägg av -- har mo tiverats med att räntesatserna borde avvägas med hänsyn till den skillnad som på den allmänna kreditmarknaden görs mellan inlånings- och utlånings räntor (prop. 1983/84:58 s. 28). Skillnaden är också motiverad av att restitu tionsränta är skattefri, medan respitränta och anståndsränta är avdragsgilla. Det faktum att restitutionsränta är skattefri medan respitränta och an ståndsränta är avdragsgilla innebär enligt min mening en onödig komplika tion. Räntorna bör behandlas mer enhetligt i skattehänseende på så sätt att samtliga de räntor som beräknas på skattebetalningar hålls utanför beskatt ningen genom att vara skattefria resp. ej avdragsgilla. Nuvarande räntor på uppbördsområdet knyter an till diskontot. I senare skattelagstiftning knyts ränteregler till statslåneräntan i stället för diskontot. Jag anser att även räntereglerna vid in- och utbetalning av skatt bör knyta an till statslåneräntan. Utgångspunkten bör vara att räntesatsen skall överens stämma med statslåneräntan. Med hänsyn till att räntorna föreslås vara skat tefria resp. ej avdragsgilla är en lämplig nivå en räntesats motsvarande av den statslåneränta som gällde vid utgången av november närmast före gående kalenderår. Räntesatsen bör bestämmas till procenttal med högst en decimal. Avrundning bör ske enligt vedertagna principer, dvs. om den andra decimalen är fem eller högre sker avrundning uppåt, i andra fall nedåt (jfr lag 1970:1029 om avrundning av vissa öresbelopp). Visserligen kan skäl anföras för att räntesatserna vid in- och utbetalning bör differentieras i enlighet med vad som gäller på den allmänna kreditmark naden, så att ränta vid senarelagd skattebetalning -- respitränta och an ståndsränta -- beräknas efter en högre räntesats än restitutionsräntan. Med hänsyn till att den kredit den skattskyldige fått genom att betalningen blivit senarelagd inte sällan har uppkommit oavsiktligt och av förenklingsskäl, an ser jag emellertid att en enhetlig procentsats är att föredra i detta samman hang. Restitutionsränta beräknas inte vid återbetalning av rest avgift. Jag kan inte finna något skäl att undanta dröjsmålsavgift från rän teunderlaget. Restitutionsränta bör därför beräknas även vid återbetalning av dröjsmålsavgift. Mina förslag rörande ändrade räntesatser, som inte varit föremål för lagrå dets granskning, föranleder ändringar i bl.a. 32 §, 49 § 4 mom. och 69 § 2 mom. UBL och 20 § kommunalskattelagen (1928:370), KL. Även i ränte regler i annan skattelagstiftning föreslås motsvarande förändringar. Mitt förslag: Ö-skatteränta beräknas efter en räntesats som motsvarar av den statslåneränta som gällde vid utgången av november in komståret på den del av överskjutande belopp som inte överstiger . På belopp däröver beräknas ö-skatteräntan efter en ränte sats som motsvarar av statslåneräntan. Räntesatserna bestäms till procenttal med högst en decimal. På belopp som betalats in genom fyllnadsinbetalning -- taxeringsåret beräknas räntan efter en räntesats som motsvarar av statslåneräntan. Skälen för mitt förslag: Ö-skatteränta betalas enligt 69 § 1 mom. UBL vid återbetalning av överskjutande preliminär skatt och överskjutande ingående mervärdeskatt och beräknas vid debiteringen av den slutliga skatten. Ö-skat teräntan utgår för en beräknad tid av , utom såvitt avser preli minär skatt som betalats efter taxeringsåret men , då ränta beräknas för av . Ö-skatte ränta beräknas efter en räntesats som motsvarar halva diskontot. På belopp som överstiger . beräknas räntan efter en räntesats som motsvarar fjärdedelen av diskontot. Räntesatserna bestäms till procenttal med högst en decimal som i förekommande fall avrundas uppåt. Jag har i föregående avsnitt föreslagit att restitutionsränta, respitränta och anståndsränta skall beräknas efter en räntesats som motsvarar av stats låneräntan vid utgången av november närmast föregående kalenderår. Jag anser att denna räntesats bör vara vägledande även vid bestämmandet av ö- skatteräntan. Normalt betalas ränta på överskjutande preliminär skatt som betalas taxeringsåret. Med hänsyn till att ö-skatte ränta kan anses avse en räntetid (-- taxeringsåret), bör ö-skatteränta i normalfallet utgå av statslåneräntan. Den nuvarande regeln om att ö-skatteränta på belopp överstigande . beräknas efter en räntesats som motsvarar fjärdedelen av diskon tot infördes för att förhindra att den skattefria ö-skatteräntan utnyttjas för att vinna skattefördelar (prop. 1984/85:180 s. 69). Några sådana skatteförde lar torde inte längre kvarstå efter skattereformen. Emellertid kan man inte bortse från att den höjning av ö-skatteräntan jag föreslår kan medföra att en överbetalning av preliminär skatt kan bli intressant ur placeringssynpunkt om ränteläget sjunker efter utgången av november inkomståret. Avsikten är naturligtvis inte att uppbördssystemet skall kunna utnyttjas för räntespeku lationer. Det finns därför enligt min mening skäl att behålla en lägre procent sats vid beräkning av ö-skatteränta på stora överskjutande belopp. Jag före slår att ö-skatteränta på överskjutande belopp som överstiger . bör beräknas efter en räntesats som motsvarar av statslåneräntan. När det är fråga om fyllnadsinbetalning som gjorts den ruari -- taxeringsåret bör räntan liksom halveras och såle des beräknas efter en räntesats motsvarande av statslåneräntan. Med en sådan nivå på ö-skatteräntan vid sena fyllnadsinbetalningar anser jag inte att det finns skäl att i dessa fall behålla en lägre räntesats på överskjutande belopp överstigande . Räntesatserna bör i förekommande fall avrundas till procenttal med högst en decimal. Mitt förslag rörande ö-skatteränta, vilket som jag redan inledningsvis nämnt (avsnitt 1) inte har varit föremål för lagrådets granskning, föranleder ändring i 69 § 1 mom. UBL. Mitt förslag: Kvarskatteavgift tas ut efter en räntesats som motsvarar av den statslåneränta som gällde vid utgången av november in komståret. Procentsatsen bestäms till tal med högst en decimal. Kvarskatteavgift på fyllnadsinbetalning som görs -- året efter inkomståret tas ut efter en procent sats som motsvarar av statslåneräntan på belopp som överstiger . Kvarskatteavgifterna vid anstånd med att lämna deklaration be stäms till av statslåneräntan på belopp om högst . och av statslåneräntan på belopp överstigande . Kvarskatteavgiften kan, om skillnaden mellan preliminär och slut lig skatt beror på förhållande som den skattskyldige inte kunnat råda över, sättas ned till av statslåneräntan. Skälen för mitt förslag: Kvarskatteavgiften består dels av en avgift om på fyllnadsinbetalningar av preliminär skatt som görs -- året efter inkomståret på belopp överstigande , dels av en avgift om beräknad på den kvarstående skatten efter avdrag för överskjutande ingående mervärdeskatt. Den som har fått anstånd med att lämna självdeklaration till någon dag efter taxe ringsåret kan göra fyllnadsinbetalning taxeringsåret. Kvarskatteavgiften uppgår då till på belopp och till på resterande del av skillnaden mellan den slutliga skatten och den prelimi nära skatten, som täcks av inbetalningen. Grundläggande principer i vårt uppbördssystem är att preliminär skatt skall betalas med belopp som så nära som möjligt kan antas motsvara den slutliga skatten och att den preliminära skatten skall erläggas successivt un der uppbördsåret. Reglerna om beräkning av preliminär skatt är emellertid schablonmässiga och förutsätter i viss utsträckning att de skattskyldiga själva tar initiativ till en riktig avvägning av skatten.