prop · GG03100 · 1992-12-31 00:00:00 — Å andra sidan börlillväxtföratsättningama vara förhållandevis goda med hänsyn tillden djupa lågkonjunkturen, 6,outnyttjad kapacitet och ensysselsättningsminskning med 7,jämfört med "normalkonjunkturåret"1991, samt med hänsyn att ovan nämnda regeländringar tenderar att ökaarbetsutbudet. Därtill förefaller del mindre sannolikt att återhämtningen lillett konjunkturmässigt normalt kapacitetsutnyttjande skulle ske med mindre än1/6 eftersom vi i så fall inte skulle uppnå ett normaltkapacitetsutnyttjande inom överskådlig lid. För all belysa effekten av en altemativ tillväxtredovisas även ett sidofall med en återhämtning av 1/10 av BNP-gapet per årmotsvarande en årlig tillväxt på 2,. 1 huvudfallet antas att realräntan uppgår till 5%samt att inflationstakten är , vilket medför en nominell ränta på . Eftersomdet främst är realräntan som är betydelsefull vid dessa beräkningar undersöksetl sidofall med en realränta på och därmed en nominell ränta på . Realräntan, inflationslakten liksom tillväxtenantas vara konstanta främst för att förenkla analysenoch kan ses som anlaganden avseende genomsnitten . Ensnabbare återhämtning under färre år är kanske mera trolig men innebärytterligare ett osäkerhetsmoment genom att det krävs etl anlagande om när återhämtningeninträffar. 1 huvudfallet antas besparingar genom att denoffentliga konsumtionen föratsätts vara realt i stället för att växamed den underliggande tillväxten på . Som framgår av tabell 9.8 bidrar dettanll en årlig sparandeökning på . i fasta priser. offentligkonsumtion kräver besparingar, effektiviseringar eller ökad Prop.1992/93:100 avgiftsfinansiering som balanserar de reala kostnadsökningar som Bilaga l.l uppkommer bl.a. inom sjuk- ochåldringsvården p.g.a. ändrad befolkningssammansättning samt genom all derelativa prisema tenderar alt stiga för offentlig konsumtion p.g.a. lägreproduktivitetstillväxt än i näringslivet. I huvudfallet antas därtill en tillkommande årligbudgetförstärkning genom nya beslut på i fasta priser,dock 5 miljarder , utöver förslagen i budgetpropositionen för år1993/94. Detta motsvarar i princip beslul om reducerade transfereringar ellerhöjda skatter. Tabell 9:8 Den offentliga sektorns sparande, 3,2%tillväxt och realränta. Förändringar som påverkar sparandet ökning av ränteutgifter utöver realt -9,1 -7,4 -5,8 -3,6 höjd pensionsålder, utgiftseffekt -6,4 -8,4 -3,0 -2,4 -137,2 -115,4 -94,3 -63,6 -33,3 -49,6 -39,7 -31,4 -14,4 Finansiellt sparande i % av BNP -9,2 -7,5 -5,9 -3,9 -2,0 Finansiell förmögenhet i % av BNP -22,5 -29,3 -34,3 -37,1 -37,9 Ett slort finansiellt underskott leder till en ökadnettoskuld och därmed stigande ränteutgifter. Som framgår av tabell 9.8 gerdenna faktor en stark tendens till ökande underskott särskilt i början avåterhämtningsperioden. Av tabellen framgår också att tidigare fattadebesparingsbeslut avseende reducerade räntebidrag lill bostäder samt höjdpensionsålder ger elt betydande bidrag till en förbättring av det offenlligasparandel. Delta visar betydelsen av att besparingar inte bara ändrar utgifternasnivå på kort sikt utan även ger trendmässigt sjunkande utgifter. Den konjunkturella återhämtningen är myckelbetydelsefull för att reducera det totala underskottet. Eftersomfinanspolitiken antas vara stram genom en offentlig konsumtionsvolymoch betydande andra lillkommande budgeiförslärkningar föratsätter den starkaåterhämtningen alt penningpoUliken är förhållandevis lätt samt att det för år1994 förväntade goda konkurrensläget kan upprätthållas under hela simuleringsperioden.Om dessa föratsättningar inte uppfylls riskerar tillväxten att bli lägre p.g.a.bristande efterfrågan, vilket kan ge den mindre fördelaktiga utveckling somredovisas i ell senare sidofall. Raden övrigt i tabell 9.8 redovisar effekterna avalt ATP-pensionema ökar med realt, att förmögenhetsskatten upphör1995, att avskattningen avföretagens tidigare reserver upphör 1996 samt all även Prop. 1992/93:100underskottet ökar med realt om alla inkomster och utgifter ökar med Bilaga 1.1 realt . Vid dessa antaganden reduceras det strakturellaunderskottet successivt och vänds till ett överskott . Eftersom en delav BNP-gapet kvarstår förekommer ett konjunkturellt underskott även år 1998.Detta är dock så pass begränsat att den totala underskottet för den offenlligasektom understiger EG:s konvergenskrav motsvarande av BNP.Konvergenskravet uppfylls dock först della år trots med enförhållande hög tillväxt samt betydande lillkommande besparingar. Underskotten under 1992-1998 leder till att detoffentliga sektoms nettoskuld ökar från 1,av BNP till en maximalnivå på 37,. Konvergenskravet avseende en skuldsättning för denoffentliga sektom på maximalt av BNP avser dock bralloskulden medreducering för interaa skuldförhållanden inom den offentliga sektom. Dennabraltoskuld är väsentligt högre än nettoskulden och torde överstiga av BNPår 1998 vid huvudfallels antaganden. Som nämnts ovan baseras dessa simuleringar påantaganden om tillväxt, realränta, inflation och tillkommandebudgetförstärkningar. En sådan tillkommande budgetförstärkning genomnya beslut kan vara olämplig ur konjunktursynvinkel särskilt vid en starkåterhämtning under vissa år. Detta kan utgöra ett skäl för att lillkommandebudgetförstärkningsbeslul på i dessa simuleringar . ipraktiken fördelas över tiden på ell konjunkturmässigt mera lämpligt sätt påsamma sätt som tidigare beslutade besparingar medför successivt stigandebudgetförstärkningar genom reducerade räntebidrag m.m. Om det finns risk föröverhettning är den ur konjunktursynvinkel lämpliga budgetförstärkningen långtstörre än den här antagna nivån på . för att hållainflationstakten på en låg nivå. Den antagna tillkommande budgetförstärkningenpå 10 mUjarder kr. kan således tolkas som ell genomsnitt försimuleringsperioden. Sidofallet med 2,8 i stället för 3,årlig tillväxtmotsvarande en återhämtning av 1/10 av BNP-gapet redovisas i tabell 9.9.Som framgår av tabellen leder en svagare tillväxt, som kan bero på enotillräcklig efierfrågan, till etl så slort kvarvarande konjunkturelltunderskott att EG:s konvergenskrav inte uppfylls. Det strakturellaunderskottet blir något högre p.g.a. slörre tillkommande räntebetalningar menär nästan eliminerat . Tabell9:9 Den offentliga sektorns sparande, 2,tillväxt och realränta.Miljarder kr. 1992/93:100 Bilaga1.1 1994 1995 1996 1997 1998 Förändringar som påverkar sparandet ökning av ränteutgifter utöver realt höjd pensionsålder, utgiftseffekt Finansiellt sparande strukturellt finansiellt sparande Finansiellt sparande i % av BNP Finansiell förmögenhet i %av BNP 5,0 16,9 15,5 24,3 23,0 -9,1 -7,8 -6,5 -4,7 -6,4 -8,5 -3,2 -2,7 -120,3 -104,8 -80,5 -57,5 -49,6 -39,7 -31,8 -15,8 -1,8 -9,2 -7,8 -6,6 -5,0 -3,4 -22,5 -29,7 -35,6 -39,5 -41,9 En annorlunda realränta har förhållandevis småeffekter på den offentliga sektoms underskott, vilket framgår av tabell 9.10.Förklaringen är att statens skuld i stor utsträckning balanseras avnettoförmögenheten inom AP-fondema. I tabell 9.11 visas slutligen utvecklingen av denoffenlliga sektoms-finansiella sparande när det inle sker några besparingar, dvs.då den reala offentliga konsumtionen växer och det inte skernågra tillkommande besparingar. Tabell 9:10 Den offentliga sektorns sparande, 3,2%tillväxt och realränta. 1994 1995 1996 1997 1998 Förändringar som påverkar sparandet ökning av ränteutgifter utöver realt höjd pensionsålder, utgiftseffekt Finansiellt sparande Strukturellt finansiellt sparande Finansiellt sparande i % av BNP Finansiell förmögenhet i %av BNP 5,0 23,1 22,3 31,7 31,1 -7,8 -6,3 -4,9 -2,9 -6,4 -8,4 -2,9 -2,3 -114,1 -91,8 -60,1 -29,0 -49,6 -38,4 -28,9 -11,0 -9,2 -7,4 -5,8 -3,7 -1,7 -22,5 -29,2 -34,1 -36,7 -37,3 Tabell 9:11 Den offentliga sektorns sparande, 3,2%tillväxt, Prop. realränta samt inga besparingar. p., . Förändringar som påverkar sparandet ökning av ränteutgifter utöver realt -9,5 -9,1 -8,8 -8,1 höjd pensionsålder, utgiftseffekt -6,5 -8,9 -3,9 -3,7 -142,2 -139,0 -138,4 -130,1 -124,3 -54,6 -63,2 -74,9 -79,5 -87,3 Finansiellt sparande i % av BNP -9,5 -9,0 -8,7 -7,9 -7,3 Finansiell förmögenhet i % av BNP -22,8 -31,1 -38,9 -45,6 -51,5 Somframgår av tabellen skulle detta ge ett över liden växande straktureUtunderskott. Det totala underskottet skulle ligga högt över EG:s konvergenskraväven med förhållandevis hög tillväxt och den offentligasektoras nettoskuld skulle överstiga av BNP vid slutet avsimuleringsperioden. 10 Kapitalmarknaden Prop. 1992/93: lOO Bilaga 1.1 utsattesEG:s monetära samarbete för Oron på de europeiska valutamarknadema i kombination med en alltmer försämrad allmän ekonomisk utveckling i försvagadesuccessivt förtroendet för den fasta växelkursen. 19november beslutade fullmäktige i alt låta kronan flyta Denfördjupade ekonomiska krisen i kombination med relativt höga ränlor bidrog lill enfortsall försämrad situation för kreditinstituten under 1992.För all säkerställa stabiliteten i betalningssystemet och trygga kreditförsörjningen harstaten garanterat att banker och vissa andra kreditinstitut kanfullgöra sin förpliktelser. 10.1 Internationell ränte- och valutautveckling Undersommaren och hösten ökade tveksamheten huravida överenskommelsen mellanEG-ländema om den politiska och monetära unionen skulle kunna genomföras enligtde ursprangliga planema. Den knappa nej-segem i den danska folkomröstningen ijuni bidrog till en intensifierad debatt i hela , särskilt iStorbritannien och . I mitten av sommaren höjde den tyskacentralbanken, , de administrativa räntoma. Diskontot höjdes med 0,75procentenheter till 8,. Växelkurseraa inom EGs växelkursmekanism hade, framtill , i princip legat fast . Det monetära systemet,EMS, var under dessa år i väsentliga avseenden framgångsrikt. Genom att antiinflalionspolitikeni allt högre utsträckning prioriterades ökade förtroendet för den fastaväxelkurspolitiken successivt, vilket bl.a. avspeglades i minskaderäntedifferenser och lägre inflation. Den tyska återföreningen ändradeföratsättningaraa högst väsentligt. Förtroendet för växelkursmekanismen harbyggt på D-marken som ankare och en tysk centralbank som prioriterat ettstabilt penningvärde. Så länge den ekonomiska utvecklingen hos de enskildaEG-länderaa i princip var likartad utgjorde delta inget problem. Den tyskaåterföreningen resulterade emellertid i etl ökat budgetunderskott och enkraftig överhettning av den tyska ekonomin vilket bl.a. avspeglades i enstigande inflationstakt. För att dämpa den allmänna prisuppgången stramadespenningpolitiken i ål. Konjunkturatvecklingen i EG-ländema blev därmedolikartad. som konjunkturen försvagades i övriga , vilketunder normala omständigheter skapar utrymme för sänkta räntor, upplevdeTyskland överhettning och stigande ränlor. Till följd av D-markens centralaroll inom växelkurssamarbetet tvingades de övriga EG-ländema följa med iräntehöjningaraa för att undvika att deras valutor försvagades mol D-marken. Dehöga räntoraa förlängde lågkonjunkturen inom EG, och skapade grogmnd förmissnöje med växelkurssamarbetet. 1 beslöt att låtamarken flyta, varvid den deprecierades mellan och . Sedan ell par årtillbaka befinner sig i en mycket djuprecession, bl.a. till följd av kollapsen av Prop. 1992/93:100öststatshandeln och fallande skogsproduklpriser. Bilaga 1.1 devalverades marken med . Diagram 10:1 6-månaders Euromarknadsräntor 1991-1992 Anm.: Veckogenomsnitt. Sista observationen avser 17 dec1992. Den underliggande oro som vuxit fram under sommarenpå de europeiska valutamarknadema förstärktes högst väsentligt av detfinländska beslutet. Andra valutor som liksom den finska marken knytiis tillecun, t.ex. den svenska och norska kronan, utsattes för spekulationer.Kombinationen av osäkerhet om den monetära unionens framtid, höga räntor ochden finska deprecieringen utsatte EMS-samarbetet för stora påfrestningar. Genomcenlralbanksinterventioner på valutamarknaden och höjda räntor försökteEG-länderna åter skapa lugn på valutamarknaden. Mycket snart stod det emellertid klart all pressenpå den italienska liren var alltför hård och liren devalverades i mittenav september. sänktes diskontot i , ,vilket skapade vissa föratsättningar för att läget därmed skulle stabiliseras.Respiten blev dock kortvarig. uppkom spekulationer moti första hand det brittiska pundet. Det brittiska pundet hade redan innan oronvarit en av de svagare valutorna inom . Den brittiska regeringen hade ocksåunder avvaktat med att höja räntan för att stärka pundet. Dentilltagande valuiaoron drabbade därför pundet med all kraft och den brittiskaregeringen fann sig nödsakad att lämna valutasamarbetet och låta pundet flytafritt. Även och drabbades av de förnyade spekulationerna.Pesetan devalverades medan tillfälligt avstod från att utförainterventionsplikten i valutasamarbetet och lät liren flyta fritt tillsvidare. september t.o.m. november deprecierades liren och pundetmed mot D-marken. Genom omfattande interventioner från såväl Bundesbanksom och höjda räntor kunde emellertid växelkursenupprätthållas för den franska francen. understödde medinterventioner den franska francen genom att medverka till en nedgång av dentyska dagslåneräntan och . Under valutaoronvar intresset stort för D-mark, holländska floriner och belgerfranc. Även denschweiziska francen och den österrikiska schillingen var opåverkad undervalutaoron. Besluteti mitten av november att låta den svenska kronan flyta fritt resulterade i nyaspekulationer på valutamarknaden, förelrädsvis mol den norska och den danskakronan, irländska pundet, pesetan och den portugiska escudon. beslöt att och skulle devalvera sina valutor med 6%vardera. beslutade den norska all låta den norskakronan flyta fritt. Inledningsvis deprecierades den norska kronan . Genomhöjda räntor lyckades de övriga länderaa stabilisera valutaflödena. Ännu imitten av december var dock osäkerheten alltjämt betydande påvalutamarknaderna. Deneuropeiska ränteutvecklingen uppvisade en splittrad bild. Underperioden september t.o.m. millen av december föll räntan på sexmånadersD-marksplaceringar med till ca 8,. Diagram 10:2 10-åriga obligationsräntor 1991-1992 1992/93:100 Bilaga1.1 I r-jrr',.,■";-k\ J],_i I I | Anm.: Veckovisa observationer. Sista observationen avser16 . Källa: och . IStorbritannien prioriterade regeringen, efter del all pundet fick flyta fritt,räntesänkningar, med ett kraftigt fall för pundet som följd. Räntan påsexmånaders pundplaceringar, som noterades till 10,, hade i mitten av decemberfallit till . Osäkerheten på valutamark- Prop. 1992/93:100 nåden harför flertalet övriga inneburit att räntoraa legat på en Bilaga 1.1hög nivå . Räntedifferensen till D-marksplaceringar har vidgatsbetydligt. Den tyska ekonomin befinner sig nu i en avmaltnings-fas vilketsannolikt skapar utrymme för en räntenedgång . 1 Förenta statema och har penningpolitikenunder 1992 inriktats mot ytterligare räntesänkningar. Sammantaget har dejapanska räntoma fallit med ca en procentenhet. Även i föllräntoma betydligt under större delen av året. stegräntoraa åter, bl.a. efter statistik som visade all den ekonomiska aktivitetentilltagit i styrka. Tecknen på ökad aktivitet minskade förväntningama omytterligare administrativa räntesänkningar. Den amerikanska dollarn pendlade mellan 1,40 och1,per dollar . De stora svängningama var ett uttryck förden osäkerhet som fanns beträffande konjunkturatvecklingen i Förenta statemaoch räntedifferensens utveckling mot . Den minskade räntedifferensenmol slutet av 1992 innebar all dollam successivt apprecierades. Dollaranoterades, , till ca . Den japanska yenennoterades lill per dollar, vilket i det närmaste var oförändrat jämförtmed /92. steg aktiekursema vid de 20 störstaaktiebörsema med , räknat i lokala valutor. Den svaga aktivitetsnivån ivärldsekonomin och oron på de europeiska ränte- och valutamarknaderaa minskadeköpintresset och fram hade aktiekur-seraa påde 20 största aktiebörsema i genomsnitt fallit med ett par procent. 1 Londonsteg dock index med , bl.a. understött av pundets depreciering och delägre räntoraa. Flertalet europeiska börser registrerade en negativ utveckling,vilket förklaras av svaga företagsrapporter samt oron på valutamarknadema.Lägre räntor lyckades inte vända aktiekursutvecklingen på Tokyobörsen utankursema fortsatte all falla med i genomsnitt , vilket bl.a. förklaras avminskade vinster för börsföretagen. 10.2 Den svenska ränte- och valutakursutvecklingen Den19 november beslöt riksbanksfullmäktige att lämna den fasta växelkursen motecun och låta kronan flyta fritt. Beslutet föregicks månadema avoro kring den svenska kronan med valulaut-flöden och kraftigt stigande räntorsom följd. försvarades den fasta växelkursen med dels kraftigthöjda ränlor, marginalräntan var som högst , dels två överenskommelsermellan regeringen och socialdemokrateraa om den ekonomiska politiken. Åtgärdemalyckades dock endast tillfälligt dämpa devalveringsförväntningama. Förtroendetför den fasta växelkursen förblev svagt. började räntoraaåter att stiga. Under de som föregick beslutet att släppa kronan fri,dvs. mellan , uppgick valutautflödena till närmare 160miljarder kronor. Riksbanksfullmäktige bedömde i det läget att det inte längrevar hållbart att försvara den fasta kronkursen. 16 1992/93. har kronan vid fleratillfällen utsatts för Prop. 1992/93:100 devalveringsspekulationer, vilkettvingat till återkommande Bilaga 1.1 och betydande räntehöjningarför att försvara den fasta kronkursen. förekom större spekulationervid två tillfällen och . Genomatt har en betydande utlandsskuld, netto ca ,vilken i stor utsträckning finansieras kortfristigt, är valutapositionemalättrörliga. Under de senasie tre åren har utsikterna för den medelfristigaekonomiska utvecklingen gradvis försämrats, vilket bl.a. har tagit sig uttrycki ökade svårigheter att balansera valutaflödena och återkommande osäkerhet omde privata aktörernas vilja att refinansiera sina valutalån. Under åren 1990och 1991 kombinerades därför räntehöjningarna med finanspolitiska åtgärder föratt understryka fastheten i antiinflalionspolitiken och beslutsamheten attförsvara kronans kurs. Kronans ensidiga koppling till ecun , som början resulterade i en räntenedgång, var ytterligare en åtgärd för att ökatrovärdigheten i detta avseende. Efteråt visade det sig dock att åtgärdernaendast gav ett andram, och inte kunde lösa de grandläggandetrovärdighetsproblemen. Nedgången i den ekonomiska aktiviteten under 1992minskade inflationsförväntningarna och skulle under normala omständigheter haskapat utrymme för lägre räntor. Utvecklingen blev emellertid annorlunda.Under sommarmånaderna kunde man spåra en minskad vilja lill köp av räntebärandekronpapper, med stigande räntor som följd. En viktig förklaring var den danskafolkomröstningen som ökade osäkerheten om EG:s process mot en monetär union,vilket i förlängningen även reste frågetecken för värdet av den svenska ecu-kopplingen.De allt sämre utsikterna för svensk ekonomi, med bl.a. försämrad lönsamhet inäringslivet och därav följande utslagning av produktionskapital, ökadarbetslöshet, stigande budgetunderskott, fallande tillgångspriser och betydandeförluster inom finanssektorn, förstärkte misstron mot placeringar iräntebärande kronpapper, trots den höga räntan. Den minskade efierfråganresulterade i betydande valutautflöden. Redan under sommarmånaderna, dvs förefrisläppandet av den finska marken, uppgick valutautflödet till 37,6 miljarderkronor. steg de kortare marknadsräntorna med mellan 2 och 3procentenheter. Till skillnad från perioder med tidigare valutaoro steg dennagång obligationsräntorna relativt mycket, vilket var ett uttryck för en merfundamental oro hos placerarna. Räntedifferensen mot ecu och D-mark, mätt påsexmånaders placeringar, som och nedbringats till ca1,5 resp. 2 proi:entenheter, steg successivt till 3,5 resp. . 1992/93:100 Bilaga1.1 Anm.: 6-månaders statsskuldväxlar och 5-årigastatsobligationer. Sista observation avser . De inbyggda devalveringsförväntningama gav Sverigeen sårbar position i samband med valutaoroligheterna i . Efter det finska beslutet att släppa marken fri tvingades riksbankenhöja marginalräntan till för att stävja valutautflödet. Efter några dagarsrespit, då sänkte marginalräntan till , fömyades oron i sambandmed att pundet och liren lämnade . tvingades höjamarginalräntan till . Marknadsräntorna sköt i höjden och halvårsräntannoterades till som högst. Räntehöjningen och de två krispaketen somregeringen ■ ochsocialdemokrateraa gemensamt lade fram minskade, tillfälligtvis,devalveringsförväntningarna. Sommarensoch höstens ränteuppgång var olycklig mot bakgrand av den djupa recessionen iden svenska ekonomin. De höga räntoraa betraktades som ett allvarligt hot motmånga företag vilket förstärkte den negativa synen på svensk ekonomi. Problemenför de finansiella instituten fördjupades, bl.a. som en följd av fortsattaprisfall på fastigheter och aktier. Detla accentuerades av rapporter omomfattande förluster och varsel i skogs- och bilindustrin. tydligt teckenpå den minskade efierfrågan på räntebärande kronpapper var attRiksgäidskontoret vid flera emissioner av statsskuldväxlar ochstatsobligationer fick anbud i otillräcklig omfattning och till ränlor som inlevar acceptabla. Enförklaring till valutauiflödet var alt bankema minskade sinupplåning i utländsk valuta, bl.a, lill följd av snävare liinitgränser iutländska banker. För all kunna tillgodose allmänhetens önskemål om lån iutländsk valuta och för att stärka valutareserven började ochRiksgäidskontoret successivt låna i utländsk valuta i syfteatt låna upp sammanlagt drygt 230 miljarder Prop. 1 ochmed att valutautflödena upphörde försökte 1.1 åstadkommaen nödvändig nedväxling i ränteläget genom att och början avnovember successivt sänka marginalräntan till 11,. Räntesänkningen fick dennagång endast begränsad effekt. beslutade Riksbankenatt höja marginalräntan till som regeringen föreslog ytterligareett åtgärdspaket. Det stod emellertid snabbt klart att åtgärderna inte förmåddevända valutaflödena. Efter Riksbanksfullmäktiges beslut, , att låta kronan flyta fritt sattesmarginalräntan till 12,. Genom den, jämfört med ,enprocenliga höjningen av marginalräntan demonstrerade sin avsiktatt inte racka på prisstabilitetsmålet. Under första halvan av december sänkteRiksbanken marginalräntan med sammanlagt 1,5 procentenhetertill . Efter beslutet att låta kronan flyta frittförsvagades kronan inledningsvis med gentemot det gamla riktmärket,ecun. Marknadsräntorna föll med . 1 slutet avnovember och under första halvan av december präglades räntemarknaden av enavvaktande attityd. Delvis var detla etl uttryck för att komplexiteten iränleanalysen ökat till följd av den rörliga växelkursen. En väsentlig fråga äri vilken omfattning inflationsförväntningarna påverkas av kronansdepreciering. Avvaktan på klargöranden om finanspolitikens framtida inriktningoch försiktighet att sänka marginalräntan bidrog till att räntenedgångendämpades. fortsatte kronan att försvagas och i mitten av decemberhade kronan deprecierats med . , dvs innanvalutaoroligheterna inleddes, har kronan deprecierats med mol D-markenoch noterades till per D-mark. Under sammaperiod har kronan deprecierats med mot såväl den amerikanska dollarnsom mot den japanska yenen, men endasl mot det brittiska pundet. Diagram 10:4 Växelkurser i kronor 1991-1992 Index = 100 140 1992/93:100 Bilaga1.1 Anm.: Dagsobservationer. Sista observationen avser 17 dec1992. Bedömningen är att en depreciering istorleksordningen under nuvarande konjunkturläge inte behöver öka deunderliggande inflalions-förväntningaraa. Målet att begränsa inflationslaktenstår kvar. Sam-mantagel bör det finnas utrymme för sänkta räntor . 10.3 Utvecklingen på kreditmarknaden Sedan1990 har kreditmarknaden kännetecknats av stigande kreditförluster och enalltmer dämpad kredilexpansion. Den allt djupare recessionen, stiganderealräntor och fortsatt fallande tillgångspriser, särskilt påfastighetsmarknaden, bidrog till att situationen försämrades ytterligare under1992.