prop · GG031 · 1992-12-31 00:00:00 — Under hela utredrungsarbetet har vi strävat efter störstamöjliga öppenhet, både genom medverkan i konferenser och debatter, genompublicering av delrapporter m.m. och genom en omfattande informationsverksamhet.En stor del av sekretariatets arbete har ägnats åt sådan utåtriktad verksamhet.På så sätt har utredningens arbete sannoUkt bidragit till en ökad medvetenhethos både studenter och lärare om grundutbildningens problem vid vårauniversitet och högskolor. Kanske är denna systempåverkan ett likabetydelsefullt resultat av utredningsarbetet som det betänkande som läggsfram. 1utredningsuppdraget ingår att söka klargöra innebörden och hållbarheten i denkritik som riktas mot utbildningen i högskolan. Detta skulle i och för sigkunna göras till en forskningsuppgift av en omfattning som faller utanför ramenför ett åtgärdsinriktat utredningsarbete. För vårt arbete har detta inte varitnödvändigt. Som bakgmnd till våra överväganden och förslag har vi bedömt dettillräckligt med en kortfattad översikt över några huvuddrag i den kritik avden svenska högskolan som kommit fram . Enviktig iakttagelse är att debatten ändrat karaktär . Denhandlar nu mera om utbildningsresultat och kvalitet än om utbildningssystemetssociala funktioner. Inte minst har det intemationeUa - framför allt deteuropeiska - perspektivet kommit i fokus för intresset. Debatten präglasalltmer av en ökande insikt om att den grundläggande utbildningen är basen förhögskolans verksamhet, och att en ensidig satsrung på forskning kan innebärarisker för den grundläggande utbildningens - och därmed också förforskningens - kvalitet. Mål för högre utbildning Prop. Inomhögskolorna själva finns ofta en viss skepsis mot arbetet med mål- ° formuleringar.För många forskare och lärare är målen givna i och genom det sammanhang där deverkar. Sökandet efter ny kunskap oberoende av yttre värderingar ochomständigheter kan ibland tyckas vara ett fullt tillräckligt syfte med den egnaverksamheten. Våravsikt har inte varit att utforma nya övergripande mål för svenskhögskoleutbildning. Men vi vill påpeka att mål för verksamheten alltid finns,även om de ofta är outtalade. Vi vill också påminna om att en medvetenhet ommålen för utbildningen är en förutsättning för att man skall kunna utvärderaden och bedöma dess kvalitet. dagliga verksamheten tvingas man oavbrutet till beslut om avvägningarmellan olika mål. kommer också skilda mål i konflikt med varandra.De politiska målen kan t.ex. komma i konfUkt med inomvetenskapligakvalitetsmål. Dessa målkonflikter kan självklart också leda till skilda uppfattningari fråga om medlen, dvs. undervisningens innehåll och form. Den stora ochständiga utmaningen för alla som har att ta ställning till utbildningensinriktning är att genom en öppen debatt finna en för ämnesområdet och tidpunktenlämplig avvägning. Attgrundutbildningen har lägre status inom högskolan än forskningen är allmänterkänt. En grundläggande orsak är att forskningsmeriterna i regel väger tyngstvid tjänstetillsättning, befordran och lönesättning. Men i har dennaattityd förstärkts av de signaler som getts genom politiska och anslagsmässigaprioriteringar. Attforskningsresurserna tilldelas efter andra kriterier än resurserna förgrundutbildningen är inte orimligt - men detta måste inte med nödvändighetmedföra en tudelning av hela högskolan på det sätt som blivit fallet i Sverige.Sambandet mellan utbildning och forskning är fundamentalt för universitet ochhögskolor; det måste stärkas och inte försvagas. Det är därför enUgt våruppfattning nödvändigt att ompröva de organisatoriska, ekonomiska ochadministrativa strukturer som verkar i motsatt riktning. Enreell forskningsanknytning av utbildningen förutsätter med vårt sätt att sedels att utbildning och forskning är förenade i samma organisatoriskastruktur, dels att de lärare som undervisar är aktiva i forskningen och attforskarna medverkar i undervisningen. Forskningsanknytningen bör enligt våruppfattning innebära att studenterna får tillfälle att komma i kontakt med enlevande forskningsmiljö. I detta avseende lämnar dagens svenska högskolamycket övrigt att önska. Naturligtvisär det inte ekonomiskt eller praktiskt möjligt att på en gång åstadkommaforskningsanknytning i denna mening vid alla utbildningar eller alla högskolordär den saknas . Men vi tror att en hel del skuUe vinnas om den nuvarandegränsdragningen mellan forskande och icke forskande högskolor kundeavdramatiseras. Viföreslår följande: Prop. Högskoleförordningens nuvarandeformulering bör ändras så att Bilaga 2 det tydligare än framgår attforskning i princip ingår i tjänsten för alla kategorier av lärare ihögskolan. Institutionerna bör på olika sätt sökaunderlätta för de lärare som inte avlagt doktorsexamen att genomgåforskarutbildning. Forskare i externfinansierade projektbör regelmässigt medverka i undervisningen vid sin institution inom ramen försin tjänstgöring. 1kapitlet Studenterna ger vi inledningsvis en del basfakta om student-populationenvid universitet och högskolor i . Vi refererar några av deundersökningar som utredningen bidragit till: om vägen till högskolan -informationen, studiemotiven, antagningen och studiestarten -och omstudieteknik och studievanor. Våra resonemang i detta kapitel leder oss tillföljande slutsatser: Det behövs ett lättöverskådligt gemensamtinformationsmaterial som omfattar hela det svenska högskolesystemet. Även i endecentraliserad organisation finns tillräckligt mycket av gemensam basinformationför att en sådan trycksak skall vara befogad. Kontakterna mellan högskolan och gymnasieskolornabehöver förstärkas när det gäller information om högskolestudier. Det kan finnasanledning att överväga rollfördelningen mellan syo-organisa-tionen ochhögskolan i detta avseende. Vid en övergång till lokalt baserad antagning tillhögskolestudier måste varje högskola noga överväga konsekvenserna av olikaalternativ framför allt när det gäller antagningssystemets konsekvenser förutbildningens uppläggning. De första veckornas intryck av akademiska studierkan vara avgörande för den fortsatta studiemotivationen, för den sociala gemenskapenoch för hela studiemiljön vid "den goda institutionen". Det finnsdärför skäl för högskolorna att diskutera hur introduktionen bör utformas. Högskolorna bör uppmärksamma studenternas behov avhjälp för att utveckla sin studieteknik och förbättra sina studievanor. Studenternas studiemiljö är en viktig faktor förtrivsel, studieffekti-vitet och studieresultat. Svenska högskolor saknar oftaen infrastruktur för den informella sociala samvaron mellan lärare ochstudenter eller mellan studenterna. Lokalsituationen är ofta det stora hindretför en god studiemiljö i denna mening. I detta sammanhang är bl.a. tillgångentill läsplatser av stor betydelse. Studiemedelssystemets regler får inte utformas såatt de ger negativa konsekvenser för utbildningens uppläggning. Det gällerbland annat kraven på redovisning av studieprestationer, som varit en bi- dragandeorsak till att undervisning och examination ofta delats Prop. 1992/93:1 upp i alltför många och små avsnitt. Frånlärare i högskolan framförs ofta kritik mot att utbildningsreformer initierasav politiskt valda beslutsfattare, utformas av utbildningsadministratörer ochförväntas bli genomförda av lärare och studenter. I linje med utredningens sättatt arbeta öppet beslöt vi tidigt att låta lärarna komma till tals. Detta harskett i debatter, seminarier, stående datorkonferenser m.m. Efter hand kom vifram till att en skriftlig enkät skulle vara av värde. Vi ville veta något omlärarnas arbetserfarenhet vid högskolan, deras syn på sin arbetssituation, pågrundutbildningen, på studenterna och på utvecklingsmöjligheterna. 1betänkandet ger vi en kortfattad redogörelse för resultaten. Den fullständigaredovisningen återfinns i rapporten kommer till tals (UHÄ-rapport1991:22). Denbild som i vår enkätundersökning framträder av lärarkåren i den svenskahögskolan är att lärarna trivs bra, är engagerade i sitt arbete, ser positivtpå studenterna och arbetar hårt trots att de är missnöjda med de materiellavillkoren. De skattar friheten, självständigheten och utvecklingsmöjligheternahögt. De är intresserade av fortsatt utveckling och har en mängd förslag tillförbättringar. De önskar finna vägar att värna om kvaliteten igrundutbildningen. Utbildningoch undervisning är, för att låna ett uttryck från en norsk systerutredning,typiska kulturfenomen. De är präglade av sitt kulturella, historiska, socialaoch ekonomiska sammanhang; de förändras över tiden, i takt med att samhälletändras. Det är därför inte möjligt att ge ett generellt svar på frågan hur ettutbildningssystem bör vara eller hur undervisning bör bedrivas. Idetta kapitel ges en översiktlig beskrivning av delar av den pedagogiskaforskning som har haft inflytande på utvecklingen i under de senastedecennierna. Våra slutsatser kan sammanfattas på följande sätt: Varje lärare bör få möjlighet att ta del avresultaten av det pedagogiska forskrungs- och utvecklingsarbete som ägt rum desenaste decennierna för att kunna utnyttja dem i sin undervisning. Som ett led i lärarnas kompetensutveckling bör fackdidaktisktprojektarbete uppmuntras. Högskolorna bör avdela ekonomiska och personellaresurser för pedagogiskt-didaktiskt utvecklingsarbete. Undervbningens former Prop. Vi har inte bedömt det som möjligt att göra en total kartiäggningoch ° analys av hur undervisningen faktiskt bedrivs inom allaolika utbildningar på samtliga studieorter i den svenska högskolan i dag.Detta är närmast en uppgift för en kvalificerad ämnesdidaktisk forskning. Erfarenheternavisar att detta kräver en ingående detaljanalys av undervisningsprocessen sombara kan ske för ett område i sänder. Vi har begränsat oss till en kartläggning avundervisningstätheten (dvs. antalet undervistungstimmar som erbjuds studenten)i samtliga utbildningar vid alla högskolor. Denna kartläggning harkompletterats med uppgifter från ett begränsat antal utbildningar om vilkaundervisningsformer och gruppstorlekar som förekommer och vilka lärarkategoriersom medverkar i undervisningen. Vår kartläggning av undervisningstätheten i högskolanvisar att det finns stora skillnader i fråga om det lärarstöd som erbjuds studentemai olika utbildningar. Våra direktiv ställer frågan huruvida dessa skillnader,som ofta är historiskt betingade, är befogade. Denna fråga kommeratt diskuteras närmare i ett separat betänkande. När det gäller formerna för lärarstödet tror vi inte attdet är meningsfullt att söka slå fast några allmängiltiga riktlinjer. Olikautbildningar har av tradition olika undervisningsformer, och så måste detsannolikt vara. Och olika kategorier av studenter behöver olika former av lärarstöd.Det framgår också av redogörelsen i detta kapitel att variationerna iundervisningsformer kan vara betydande mellan olika utbildningar. Våra synpunkter i detta kapitel kan sammanfattas påföljande sätt: Vi tror inteatt det är möjligt att slå fast allmängiltiga riktlinjer för avvägningen mellanolika undervisningsformer. Men vi vill framhålla att lärarinsatserna, oavsettvad de kallas, alltid skall stödja och främja studenternas egen aktivitet. Med dennautgångspunkt är det önskvärt med en ökad tonvikt på undervisning iseminarieform. En utvecklingmot mer individcentrerade former av lärarstöd i analogi med det engelskauniversitetssystemets tutorials är enligt vår uppfattning också nödvändig,särskilt i ett friare studiesystem. Professorernasoch andra seniora forskares kompetens bör komma grundutbildningen till godo istörre omfattning än vad som sker . Erfarenheter av problembaserad inlärning En undervisningsmetod som ägnas mycket uppmärksamhet i dagär den som bygger på principen om problembaserad inlärning (PBI). Vi ger enkort redovisning av erfarenheterna av att planera utbildning med utgångspunkti denna metod. Vi anser att problembaserad inlärning har många positivaförtecken. PBI knyter an till studenternas tidigare kunskaper och färdigheter,uppmuntrar ett vetenskapligt förhållningssätt och behandlar stoffet i ett me- ningsfullt sammanhang.Vidare stimulerar denna uppläggning av stu- Prop. 1992/93:1 dierna tillnyfikenhet, aktivitet, personligt ansvar och kontroll över Bilaga 2 egeninlärning. Därmed bidrar den till den personliga utvecklingen. PBI-metodikenförutsätter vilja till nytänkande hos lärarna. Det behövs också merförberedelser och handledning från lärarnas sida i jämförelse medkonventionell undervisning. Därtill kommer behov av bättre resurser i form avbibliotek, litteratur och lokaler för grupparbete. Resursbehoven för PBI bördock inte bedömas enbart i jämförelse med konventionell undervisning utan irelation till undervisning med samma grad av måluppfyllelse. att såväl lokala som centrala utvecklingsresurserfortsatt satsas på försök med PBI också inom andra områden än vårdutbildningar,samt att dessa försök följs av systematiskautvärderingar som tar fasta på förändringar i kunskaper, färdigheter ochföreställningar hos studenterna. Mångapedagogiska studier har övertygande visat vilken styrande inverkan examinationenhar på studierna och inlärningen. För inlärningsresultatet betyderexaminationen ofta lika mycket som undervisningen. Examinationen är också ettav de viktigaste instrumenten för uppföljning och kontroll av kvaliteten iutbildningen. Virefererar i detta kapitel en studie om examinationen som kvalitetskontroll ihögskolan, som på utredningens uppdrag utarbetats av ochBerit . Med utgångspunkt bl.a. i denna rapport drar vi slutsatsen attden nuvarande uppdelningen i många successiva prov, utan sammanfattandesluttentamen, bör ifrågasättas. Viktigt är också att examinationsresultaten ärjämförbara mellan olika högskoleorter. Vi anser att gemensamma ellersamordnade prov bör uppmuntras. Vianser vidare att examinationens betydelse som kvalitetskontroll motiverar än en examinator deltar i examinationen. Ett system med externa examinatorerskulle enligt vår uppfattning utgöra en faktor av största betydelse för attsäkra kvaliteten och likvärdigheten i svensk högskoleutbildning. Visammanfattar våra slutsatser och förslag på följande sätt: Examinationen, som är en viktig del ikvalitetssäkringen av högskolans utbildning, får inte inskränkas till enbartkontroll av vissa faktakunskaper. Examinationen skall stå i samklang med detöverordnade syftet att främja studenternas självständiga och kritiska förhållningssätttill kunskapsstoffet. Examinationen bör därför omfatta betydligt störreundervisningsavsnitt än - om möjligt 20-40 poäng - så att man kan bedömamer övergripande kunskaper och färdigheter hos studenterna. Detta utesluterinte deltentamina, eller motsvarande, på mindre kursavsnitt. Enligt vår uppfattning bör examination av sammanfattande karak- Prop.1992/93:1 tär eller omfattande större avsnitt generellt ske under medverkan Bilaga 2 av externa examinatorer. Som ett förstahandsmål vill vi föreslå attvarje utbildningsprogram som leder till examen skall omfatta åtminstone ensådan examination. Somsamhällsfinansierade institutioner har högskolorna ett självklart redovisningsansvarbåde vad gäller användningen av resurserna och i fråga om resultatet avverksamheten, kvantitativt och kvalitativt. För forskningen finns ett välfungerande system för kvalitetskontroll. Någon motsvarighet förgrundutbildningens del finns inte . Den svenska högskolan behöver ett"kvalitetssystem" även för grundutbildningen. Mentvå viktiga villkor måste vara uppfyllda om ett utvärderingssystem inte skallfå negativa konsekvenser: för det första måste utvärderingen beakta allaaspekter av utbildningen och ta hänsyn till att utbildningen har flera olikamål, och för det andra bör s.k. verksamhetsindikatorer inte användas mekanisktsom underlag för beslut av överordnade myndigheter utan att de som berörs fårtillfälle att ge sin förklaring till resultaten. "Kvalitet"i högre utbildning är ett svårfångat begrepp som kan ges olika innebördberoende på betraktarens utsiktspunkt. Olika intressenter har olika - var försig legitima - krav på utbildningen. Men från vår synpunkt är studenterna denallra viktigaste intressentgruppen i högskolan. Det är framför allt derasintressen och behov som måste vara vägledande för prioritering ochkvalitetsbedömning. Grundläggandeför kvalitetsbedömningen måste därför till slut bli utbildningsresultatetskvalitet - dvs. vad studenten tillägnat sig när utbildningen slutförts. Det ärdenna kvalitetsaspekt som högskolans intressenter (både studenterna ochsamhället/arbetslivet) i första hand har anledning att intressera sig för. Utvecklingenmot en alltmer uttalad mål- och resultatstyrning gör det nödvändigt att finnaadekvata former för att säkra kvaliteten. Kvalitetskontrollen måste i alltväsentligt vara en sak för högskoloma själva. Men det är viktigt attsamhället kan lita på att högskolorna tar det fulla ansvaret förkvalitetssäkringen. Vipekar i detta kapitel på några mekanismer för kvalitetssäkring, som vi bedömersom betydelsefulla: - Nya kurser eller utbildningsprogram måste utsättasför en kvalitets- Prop. 1992/93:1 granskning innan de startar. - En utvärdering av undervisningen från studenternassynpunkt måste ske kontinuerligt. - Examinationen är ett grundläggande element ikvalitetskontrollen. Vi anser, som påpekats i kapitlet om examination i detföregående, att externa examinatorer bör bli en normal företeelse i den svenskahögskolan. Detta förutsätter sannoUkt en övergång till sammanfattandeexamination på större utbUdningsavsnitt än . Vidare är det angeläget attgemensamma eller samordnade prov utnyttjas oftare än . - På den nationella nivån behövs någon form av ämnesbaseradeorgan för erfarenhetsutbyte, samråd och samordning. Resultatuppföljning,kvalitetssäkring och utvärdering bör ses som samverkande delar i ettsammanhängande kvalitetssystem. Uppföljningens främsta syfte är att geöverblick och kontroll över verksamheten, medan utvärderingen syftar till attge underlag för utveckling och förnyelse. Resultatuppföljningenbygger på den rutinmässiga rapportering som sker i de årligaverksamhetsberättelserna. De principer för redovisning av jämförelsetal förhögskolomas verksamhet som ges i UHÄ:s verksamhetsberättelse /90innebär enligt vår uppfattning ett fruktbart sätt att presenteraverksamhetsdata som utgångspunkt för uppföljning och utvärdering. Varjeutvärdering bör bygga på en själwärdering av dem som lokalt ansvarar förutbildningen. TUl denna själwärdering fogas så en extern bedömning ("peer review")som delges de berörda och kan ligga till grund för utveckling och förändring.Slutligen måste utvärderingen leda till åtgärder om den skall kunna betraktassom meningsfull. Varjeinstans i högskoleorganisationen har ett ansvar för att följa upp och utvärderasin verksamhet. På den lokala nivån bör det vara högskolestyrelsen som bär detformella ansvaret för utvärderingen inom den egna högskolan. Det praktiskautvärderingsarbetet måste dock ske inom den enskilda institutionen. Iblandmåste dock utvärderingen fokuseras på utbildningsprogrammet (linjen) i ställetför institutionen, speciellt när det gäller sammanhållna, examensinriktadeutbildningar. Detfinns också ett behov av utvärderingar på nationell nivå, med internationellaperspektiv. Det bör finnas en långsiktig plan för utvärderingsarbetet , så att högskolorna har klart för sig vilka områden som kommeratt utvärderas på nationell nivå och kan anpassa det lokala utvärderingsarbetetdärefter. Studenternasbedömning av undervisningen - oftast kallad kursvärdering - kan ge värdefullaindikationer på hur undervisningen fungerar. Enbart en studentbedömningklargör dock sällan orsakerna till eventu- Prop. 1992/93:1 ella brister,och den ger inte heller några garantier för konstruktiva för- Bilaga 2bättringar. Enav lärare och studenter gemensamt genomförd utvärdering av en kurs kan däremotvara ett kraftfullt instrument för utveckling av kursens och utbildningenskvalitet, studenternas inlärning och lärarnas kompetens. En sådan utvärderingpå basnivån kan betraktas som en av hömstenarna i högskolans kvalitetssäkring. Visammanfattar våra slutsatser och förslag i följande punkter: Studenternas medverkan skall vara ett naturligtinslag i olika typer av kursvärdering. I princip skall varje kurs utvärderas.Detta bör ses som en hörnsten i kvalitetssäkringen av högskolans grundutbildning. Utredningen föreslår att alla längre kursersuccessivt skall utvärderas av studenter och lärare tillsammans, och attresultaten skall påverka kursens fortsatta uppläggning. Intresset börfokuseras på utvecklingen av studenternas kunskaper, färdigheter och attityderi relation till uppställda mål. Utvärdering efter avslutad kurs kan sammanfattasoch bedömas i en kursrapport, vilken bl.a. utgör underlag för beslut om förändringar. Ansvaret för att utvärdering kommer till ståndligger ytterst hos högskolestyrelsen, även om genomförandet normalt delegerastill institutionen. Denbetydelse som meritvärderingspraxis har för grundutbildningens och lärarrollensstatus i högskolan kan knappast överskattas. Frågan om värdering av pedagogiskameriter togs därför upp med förtur i utredningsarbetet, och en preliminärrapport med våra förslag till riktlinjer och rekommendationer publiceradesunder (Pedagogiska meriter i högskolan, SOU 1990:90). Ikapitlet om den pedagogiska meriteringen refererar vi kort resultatet av ettpar enkäter till högskolorna om värderingen av pedagogiska meriter vid tjänstetillsättning.Vi ger också en del exempel från andra länder och redogör för några aktuellasvenska erfarenheter av metoder för lä-rarbedömning. Encentral fråga är givetvis i vilken mån lärarskickligheten kan bedömas ochdokumenteras. Den diskuteras utförligt i detta kapitel med utgångspunkt bl.a.i en av utredningens beställd bakgrundsrapport. Sammanfattningsvisinnebär våra synpunkter följande: Vidbedömning av akademiska meriter - i samband med tillsätt ning av lärartjänster, vid lönesättning m.m. - skall både vetenskap liga och pedagogiska meriter alltid beaktas, om än med olika tyngd beroende på tjänstens inriktning. Enförutsättning för att de pedagogiska meriterna skall kunna be- Prop.1992/93:1 aktas mer än vad som skett är att de dokumenteras bättre Bilaga 2 ochi större omfattning än . I första hand är det den sökandes ansvar att se tillatt meriterna finns tillräckligt dokumenterade. Vi bifogar dels ett förslag till riktlinjer fördokumentation och värdering av pedagogiska meriter, avsett för såväl sökandesom tillsättningsmyndigheter, dels en promemoria med förslag till kriterier påpedagogisk skicklighet. Vi föreslår att kravet på pedagogisk kompetens förbehörighet till lärartjänster skall preciseras i högskoleförordningen. Kravetbör motsvara den pedagogiska grundutbildning (motsvarande sammanlagt sexarbetsveckor) som ingår i vårt principprogram för kompetensutveckling förhögskolans lärare. För behörighet att antas som oavlönad docent bör därutöverkrävas tio veckors successiv pedagogisk utbildning. Som underlag för bedömningen av lärarskicklighetenbör varje lärare ha rätt att få ett omdöme om sin skicklighet. Detta bör normaltutfärdas av prefekten för den institution där läraren är anställd.Förutsättningarna och formerna för denna bedömning diskuteras utförligt. Kompetensutvecklingför lärare i högskolan Enständigt aktuell kompetens hos de anställda är helt avgörande för enorganisation som ägnar sig åt kunskapsutveckling. För kvaliteten på högskolansutbildning är lärarnas kompetensnivå av strategisk betydelse. När det gällerkonkreta förslag begränsar vi diskussionen till den pedagogiska kompetensen.Att den vetenskapliga och ämnesmässiga kompetensen skall ligga på högstamöjliga nivå tar vi som en självklarhet. Viföreslår ett handlingsprogram för pedagogisk utbildning inom ramen förlärarnas tjänstgöring. Programmet har sin tyngdpunkt i utveckling avverksamheten vid den egna institutionen. För behörighet som lärare skall krävas genomgång avden första delen av programmet (). Denna del skall kunna vara avslutadunder det första tjänstgöringsåret.