prop · GG0332 · 1992-12-31 00:00:00 — 1991/92:134 omriktlinjer för överföringen av verksaniheten vid tillaktiebolagsform, förutom vissa av överföringen föranledda ändringar, även vissaredaktionella ändringar i rennäringslagen (1971:437). Sådana ändringarföreslogs bl.a. i 3 och 17 §§ lagen. beslutade att de föreslagnaändringarna i rennäringslagen skulle genomföras såvitt de avser att ävenframgent ge den mark som förvaltas av ställning som kronomark,oavsett i vems ägo den är. Däremot skulle enligt beslutet de i propositionenföreslagna redaktionella ändringarna i lagen inte genomföras utan i ställettas upp till prövning i samband med nu ifrågavarande proposition (bet.1991/92:NU33, rskr. 1991/92:351). Regeringenbeslutade att inhämta Lagrådets yttrande i fråga om dels deförslag till ändringar i rennäringslagen (1971:437) som avser att 2§ skaUupphöra att gälla, ändringar av lydelsen av 1, 3, 11, 12, 14, 15, 26, 30, 35,59, 66, 68, 71, 85, 86 och 89 §§ samt rubriken närmast före 1 §, införandet aven ny 66 a § och rubrikerna närmast före 3 och 31 §§, dels en ändring av 55 §väglagen (1971:948), dels en ändring av 42 § lagen (1985:620) om vissatorvfyndigheter. De till Lagrådet remitterade lagförslagen börfogas till protokollet i detta ärende som bilaga 2.11. Lagrådet har den 18juni 1990 yttrat sig över förslagen. Yttrandet bör fogas till protokollet idetta ärende som bilaga 2.12. EfterLagrådets yttrande har vissa ändringar gjorts i regeringens förslag. 1, 15 och 65 §§ rennäringslagen (1971:437). I övrigt har jag i alltväsentligt följt Lagrådets förslag. Regeringenbeslutade vidare att inhämta Lagrådets yttrande över detförslag om ändring i rennäringslagen (1971:437) som avser ändrad lydelse av 17,94 och 99 §§ samt införandet av en ny 65a§. Det till Lagrådet den 23 april 1992remitterade lagförslaget bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga2.13. Lagrådet har den 29 april1992 yttrat sig över förslaget. Yttrandet bör fogas till protokollet i dettaärende som bilaga 2.14. Efter Lagrådets yttrande har en ändring skett i 65 a §rennäringslagen (1971:437). I övrigt har jag följt Lagrådets förslag. Regeringen beslutadevidare att inhämta Lagrådets yttrande över det lagförslag somutarbetats i anledning av ombildning till aktiebolag. Förslagetavsäg bl.a. ändrad lydelse av 3, 16-18, 21 och 25 §§ rennäringslagen(1971:437). De till Lagrådet remitterade lagförslagen har fogats till dennämnda propositionen som bilaga 1. Lagrådet lämnade i yttrande den 12 mars1992 lagförslaget utan erinran. Regeringen lade, som nämnts, i prop.1991/92:134 om riktlinjer för överföringen av verksamheten vid Domänverkettill aktiebolagsform fram bl.a. de förslag till ändringar i rennäringslagen somutarbetats i den nämnda lagrådsremissen. Lagrådets yttrande har fogats tUl dennämnda propositionen som bilaga 2. Jagåterkommer till Lagrådets yttranden i den allmänna motiveringen i avsnitten omrenskötselrätten (2.2), om ökat skydd för renskötselrätten (2.4), omföretagsregister för rennäringen (2.10) och om rätt att ta slöjdvirke för samesom inte är medlem i sameby (2.20) samt i specialmotiveringen tillrennäringslagen. Härutöver bör vissa redaktionella ändringar göras i lagtexten. 1992/93:32 Bilaga 2Jordbruksdep. Renskötselnbedrivs i i stort sett i hela , och Jämtlandslän samt delar av och . Bruttoarealen av de svenskasamernas renbetesmarker uppgår till . varavungefär ligger i . I bruttoarealen är inte inräknat vissa störresjöar och inte heller vattendrag som bildar gräns mellan samebyar. Närbruttoarealen reducerats med vattenområden, högfjällsimpediment samt bebyggdoch odlad mark återstår en nettoareal . Renbetesmarkernaomfattar i runda tal en tredjedel av totala yta. Vinterbetesmarkernasomfattning är omtvistad inom vissa delar av området. Derenskötande samernas antal i uppgår till ca 2 500 personer. Det finnsca 900 rennäringsföretag. Det är emellertid svårt att göra en rättvisandeberäkning av antalet renskötande samer. Ett av skälen till detta är att renskötselnofta bedrivs i kombination med andra näringar. Det saknas dessutom enhetligabedömningsgrunder för att avgöra vem som skall anses vara renskötande medlem ien sameby. Renantaletväxlar starkt mellan perioder av goda och dåliga renbetesår. Vid renräkningaroch i renlängder registreras vinterrenhjorden, dvs. den renhjord man i huvudsakförfogar över mellan slaktsäsong och kalvningssä-song. Enligt renlängdernafanns det 292000 renar . Rennäringeni regleras i rennäringslagen (1971:437). Lagen trädde i kraft den 1 juli1971 och ersatte lagen (1928:309) om de svenska lapparnas rätt till renbete iSverige och lagen (1960:144) om renmärken. Samernasrättigheter enligt rennäringslagen har i lagen fått den sammanfattandebeteckningen renskötselrätt. Denna beskrivs som en rätt för samer att begagnamark och vatten till underhåll för sig och sina renar. I rätten ingär bl.a.rätt till renbete, jakt, fiske och visst skogsfång. Rätten tillkommer främstsädana personer av samisk härkomst som kan åberopa att någon av deras föräldrar,farföräldrar eller morföräldrar haft renskötsel som stadigvarande yrke. Irennäringslagen finns bestämmelser om vilka omräden som får användas förrenbete och om betestidens längd. Renskötseln får bedrivas på de s.k.året-runt-markerna i och läns lappmarker dels ovanförodlingsgränsen, dels nedanför denna gräns på mark där skogsrenskötsel av ålderbedrivs , sommaren eller hösten om marken antingen utgörrenbetesland eller tillhör eller vid utgången av tillhörde staten(kronomark). Renskötsel får vidare bedrivas på renbetesfjällen iJämtlands län och inom de områden i och som vidutgången av tillhörde staten och var särskUt upplåtna till renbete. vinterbetesmarkerna, där renskötsel får bedrivas den 1oktober-den 30 april, omfattar dels övriga delar av nedanförodlingsgränsen, dels sådana trakter utanför och renbetesfjällen därrenskötsel av ålder bedrivs vissa tider av året. Förrenskötseln finns samebyar med renskötselberättigade samer som medlemmar. där renskötsel får bedrivas är fördelad mellan sådana byar isärskilda byområden. Samebyarna ombesörjer renskötseln inom byns betesområde ochföreträder medlemmarna i bl.a. frägor som rör renskötselrätten. Samebynhar till ändamål att för medlemmarnas gemensamma bästa sköta renskötseln.Samebymedlems rätt att delta i beslut om hur byn skall styras utövas påbystämman. För att leda renskötseln inom byn och ombesörja de 1992/93:32 Bilaga 2Jordbruksdep. gemensammaarbeten som behövs finns en styrelse som utses av bystämman. Byns kostnader förrenskötseln fördelas mellan renägarna efter reninnehavet. Regeringenkan besluta om upphävande av renskötselrätten för visst område. Det kan ske omområdet behövs för ett sådant ändamäl som omfattas av expropriationslagensändamålsbeskrivning eller för nägot annat ändamål som är av väsentlig betydelsefrån allmän synpunkt. Är området väsentligen utan betydelse för renskötseln,får sådant beslut meddelas så snart området behövs för ett allmänt ändamål. Vidbeslut om upphävande av renskötselrätt skall det bestämmas ersättning för skadaeller olägenhet som drabbar renskötseln eller samernas jakt- eller fiskerätt.Ersättning för skada eller olägenhet som inte drabbar någon bestämd personfördelas mellan berörd sameby och samefonden. Iandra fall än när renskötselrätten upphävs, får den som äger eller brukar markdär renskötsel får bedrivas inte ändra markanvändningen på ettsätt som medför avsevärd olägenhet för renskötseln. får dock användas ienlighet med fastställd detaljplan eller för företag vars tillåtlighet skallprövas i särskild ordning. I inte obetydlig omfattning har renbetesmark motersättning tagits i anspråk för företag som prövats enligt vattenlagen ellergruvlagstiftningen. Genom bestämmelserna i lagen (1987:12) om hushällning mednaturresurser m.m. har renskötseln getts en starkare ställning vid avvägningarmot andra intressen vid intressekonflikter om markens användning. Somhuvudregel gäller att varken samebyn eller en medlem i samebyn får upplåtarättigheter som ingår i renskötselrätten. Upplåtelse pä kronomark ovanförodlingsgränsen och på renbetesfjällen ombesörjs av länsstyrelserna. Den avgiftsom tas ut delas i allmänhet lika mellan samebyarna och samefonden. Inomnationalparkerna är det som svarar förmarkupplåtelserna. Rennäringslagen byggerinte på någon utredning om samernas rättigheter utan utgår i huvudsak från detinnehåll dessa rättigheter hade enligt renbeteslag. Ilagstiftningsärendet konstaterades att samerna ansåg sig ha en starkare rätttill renbetesmarken än vad som kommit till uttryck i renbeteslagen. I avbidanpå domstolsprövning av tvistefrågorna fick man emellertid godta attlagstiftningen byggde på samma grund som dittills. Den domstolsprövning mansyftade på var det s.k. skattefjällsmålet som ledde fram till en dom avkunnadav () först (NJA 11981 s. 1). Samerna yrkade i målet iförsta hand att de framför staten ägde fjällområden, skattefjäll, i norraJämtland. De yrkade i andra hand vissa närmare angivna rättigheter tillområdena, rättigheter som går utöver vad rennäringslagen anger. fann attäganderätten till skattefjällen tillkommer staten samt att samernas bruksrättär uttömmande reglerad i rennäringslagen. Samerna fick således inte bifall tillsin talan. Enligt HD har samerna docken starkt skyddad bruksrätt av speciellt slag som ytterst är grundad påurminnes hävd. 1 domen anför HD att en pä civilrättslig grund beståendebruksrätt av ifrågavarande slag enligt 2 kap. 18 § regeringsformen (RF) ärskyddad mot tvångsförfoganden utan ersättning på 1992/93:32 Bilaga 2Jordbruksdep. sammasätt som äganderätten. Den omständigheten att rätten i detta fall är reglerad ilag innebär inte att den skulle sakna sådant skydd. Rättigheten kan välupphävas genom lagstiftning, men så länge den utövas kan den inte fråntasinnehavarna, vare sig i lag eller annan form, utan ersättning enligt 2 kap.18§RF. Rennäringslagenår 1971 innebar genomgripande förändringar i de tidigare lappbyarnasorganisatoriska och ekonomiska situation. avskaffadesoch samebyarna fick själva ta ansvar för hur renskötselarbetet skulleorganiseras och hur byarnas ekonomiska angelägenheter skulle hanteras.Ansvaret för att lösa interna konflikter och stävja missförhållanden inomrenskötseln flyttades över från lappfogden och till samebyarnaoch deras styrelser. Demed rennäringen sammanhängande frågorna handhades tidigare avlantbruksnämnderna i , och . Den 1 juli1991 övertog lantbruksnämndens uppgifter. Beslut i rennäringsfrågorfattas inom av en särskild rennäringsdelegation. Tillskillnad mot de strikt myndighetsreglerade lappbyarna har samebyarna ensjälvständig ställning, som ansvaret för renskötseln har överförtsfrån de enskilda ägarna fill samebyn. Medlemmarnas renar skall vara sammanfördatill ett lämpligt antal rationella driftsenheter med gemensam arbetsledning.Samebyns styrelse eUer de förmän styrelsen utser skall leda verksamheten.Samebyarna själva bestämmer hur man vill organisera sin verksamhet. Statenger ekonomiskt stöd tiU rennäringen. För innevarande budgetår anvisas sålundadtygt , varav dtygt fördelas av på olika användningsområden efter överläggningar med . Dessa medel används bl.a. för upplysning och rådgivning,katastrofskadeskydd vid svåra renbetesförhäl-landen och trygghetsförsäkring förrenskötande samer. Förutom dessa bidrag har anvisats förprisstöd till rennäringen. Detta stöd betalas ut som ett visst belopp perslaktad ren. Statens kostnader för ersättning för rovdjursrivna renar uppgårtill . För forskning på rennäringens område har efterförslag i prop. 1989/90:90 skett en förstärkning inom ramen för ett nytt samlatprogram. Bidrag till rennäringen betalas dessutom ut från anslaget tillersättningar på grund av radioaktivt nedfall och från Samefonden. År1984 avslutade sitt arbete och presenterade sina förslag ibetänkandet (SOU 1983:67) Rennäringens ekonomi. Vissa av dessa förslagbehandlades 1985 där ocksä en sammanfattning avförslagen och en sammanställning av remissyttrandena återgavs (prop.1984/85:100 bil. 11, bet. 1984/85:JoU25, rskr. 1984/85:186). De av kommitténsförslag som då togs upp var de som direkt hängde samman med det statligaekonomiska stödet till rennäringen och frägan om formaliserade överläggningarmellan staten och företrädare för rennäringen. Kommitténs förslag i övrigtspände över ett brett omräde. Flera av dem var under beredning iregeringskansliet eller hos myndigheter. Några tymdes inom det uppdrag somSamerättsutredningen hade. De frågor som rör beskattning och forskning har sedermeraaktualiserats i . 1992/93:32 Bilaga 2Jordbruksdep. behandlatsi anslutning till den genomförda länsstyrelsereformen. Flera frågor tasefter hand upp av . Frågan om ersättning förrovdjursrivna renar har utretts av . Samernas jakträttbehandlades i prop. 1986/87:58 om jaktlag, m.m. Flera av de återstående frågorsom kommittén aktualiserade är nu möjliga att behandla närmare sedanSamerättsutredningens och Lantbruksstyrelsens förslag föreligger. vissa frågor om samebyarna, strövrenar, renräkning och förhållandet tillmotstående intressen. Bl.a. dessa frågor tar jag upp i det följande. I prop.1990/91:3 om skogsbruket i fjällnära skogar har behandlats skyddet förrennäringen vid skötsel av skog. Rennäringskommitténbehandlade även frågor om skattereglernas tilllämpning för rennäringen. Ifråga om beskattningen av rennäringen vill jag anföra följande. Genomskattereformen åstadkoms en synnerligen genomgripande förändring av de mestväsentliga delarna av det svenska skattesystemet. Det gäller inte minst påföretagsbeskattningens område. Utformningen av det nya systemet ansluter fillen fortgående internationell utveckling. Reformen innebar attskattesatserna sänktes som skattebasen breddades. Möjligheten fillresultatreglering genom avsättning till investeringsreserver ochinvesteringsfonder togs bort. En annan begränsande åtgärd var att slopa dengenerella rätten till nedskrivning av lager. Enligt de nya reglerna får lagretinte tas upp till lägre värde än det lägsta av anskaffningsvärdet och verkligavärdet. Alternativt får lagret tas upp till lägst av det samladeanskaffningsvärdet. För djur i jordbruk och renskötsel finns särskilda regler.Sådant lager får inte tas upp till lägre belopp än av den genomsnittligaproduktionskostnaden för djur av det slag och den ålderssammansättning som detär fråga om. Djuren behöver dock inte tas upp till ett högre belopp än sommotsvarar djurens sammanlagda allmänna saluvärde. Iskattereformen infördes en allmän reserveringsmöjlighet, avsättning tillskatteutjämningsreserv (s.k. surv). Enskilda näringsidkare får göra avdrag föravsättning till surv med antingen på ingående eget kapital och av denegna inkomsten eller av lönesumman. Vidareinfördes ett system med ersättningsfonder. Det finns fyra olika ersättningsfonder.Avdrag medges för belopp som avsatts till ersättningsfond. En aversättningsfonderna avser djurlager i jordbruk och renskötsel. För djurlagermedges avdrag om det har skadats genom brand eller annan olyckshändelse.Ersättningsfond för djurlager får sedan tas i anspråk när djur anskaffas. Genomskattereformen behölls reglerna om beräkning av statlig inkomstskatt vidackumulerad inkomst. De särskilda skatteberäkningsreglerna minskarprogressiviteten för en intäkt som hänför sig till , t.ex. intäkt vidavyttring av djur i jordbruk och renskötsel i samband med upphörande avdjurskötsel. Rennäringskommitténutgick i sina förslag från de mål för rennäringspolitiken som lades fast ianslutning till att rennäringslag beslutades samt från detsamepolitiska mål som presenterades i prop. 1976/77:80 om insatser församerna. Enligt kommittén bör den sålunda be- 1992/93:32 Bilaga 2Jordbruksdep. slutadesame- och rennäringspolitiken ligga fast. Kommitténs förslag avsåg att avhjälpade brister i tillämpningen av politiken som ansågs föreligga. Ävenjag anser att grunden för rennäringspolitiken bör ligga fast. De utredningsförslagsom nu finns från och Lantbruksstyrelsen samtremissyttrandena över dem bildar enligt min mening ett gott underlag för deytterligare beslut som behövs och som i stora delar aktualiserades redan avRennäringskommittén. Mina förslag i det följande innebär en komplettering avtidigare beslut och därmed en fortsatt angelägen förstärkning av rennäringensställning. Bl.a. mot bakgrund av domen i skattefjällsmålet finns det nuanledning att se över rennäringslagstiftningen. Som helhet betraktad harrennäringslagen genom den nya organisation som beslutades inneburitväsentliga förbättringar i fråga om samordning och fördjupat samarbete mellanmedlemmarna. Förändringar i fråga om driften och när det gäller renägamasinbördes förhållanden har emellertid inte skett i den utsträckning som avsågsmed lagen. Att det har gått långsamt att genomföra rennäringslagensintentioner kan förklaras med de svårigheter som är förbundna med att, pågrundval av den begränsade naturresurs som betesmarkerna utgör, kombineraenskilt företagande med en gemensam driftsuppläggning. Av betydelse isammanhanget är också den konkurrens om markutnyttjandet som finns mellanrennäringen och andra intressen. Jag vill i detta sammanhang betona attrennäringen, i likhet med andra areella näringar, har att ta hänsyn till bl.a.naturvårdens intressen. Den utveckling som skettinom rennäringen och som alltså inte till alla delar varit den önskade har bl.a.lett till problem med att det faktiska renantalet är för högt inom vissaområden. Det finns också anledning att överväga åtgärder för att skapa störrerättvisa mellan de enskilda renskötselföretagen inom samebyarna. 1det följande behandlar jag i olika avsnitt bl.a. följande frågor, nämligenolika aspekter på renskötselrätten, det folkrättsliga skyddet för rennäringen,frågor om ersättningsbestämmelser, åtgärder vid för högt renantal och motströvrenar, vissa rösträttsfrågor, företagsregister, några preciseringar vadgäller koncessionsrenskötseln, hänsynen vid renskötseln tUI naturvårdens intressen,barmarkskörning i terräng, upplåtelser av jakt- och fiskerätt, vissa åtgärderför vilt- och fiskevården, samebyarnas verksamhetsområde, ersättningssystemetför rovdjursrivna renar, renforskning, prisstöd till rennäringen, rätt att taslöjdvirke för annan än samebymedlem samt fiskesamerna. 1992/93:32 Bilaga 2Jordbruksdep. Mittförslag: Rennäringslagens inledande bestämmelser ändras så att det av lagenframgår att renskötselrätten är en för den samiska befolkningen kollektiv rättsom bygger på urminnes hävd. Samerättsutredningensförslag överensstämmer i huvudsak med mitt. Enligt utredningen bör det irennäringslagen dessutom föias in att renskötselrätt utgör en särskild rätttill fastighet. Remissinstanserna:Remissutfallet är blandat. De som tillstyrker förslaget, däribland de samiskaorganisationerna, anser att det genom Högsta domstolens dom i skattefjällsmåletklarlagts att renskötselrätten utgör en särskild rätt till fastighet. De sommotsätter sig förslaget påpekar att domen endast avser förhållandena på vissstatlig mark i . Kammarrätten i anser att utredningenskonstaterande att renskötselrätten är en kollektiv rätt som tillkommer allasamer i strider mot Högsta domstolens bedömning i målet atträtten vilar på urminnes hävd. anser att utttycket "särskildrätt" till fastighet endast bör användas för servitut, nyttjanderätt ochannan begränsad sakrätt till fastighet än fordringsrätt. Enligt hovrätten är idessa fall, till skillnad från vad som gäller i fråga om renskötselrätten, densärskilda rätten sä preciserad att dess anknytning till fastigheten är lättatt konstatera. 1992/93:32 Bilaga 2Jordbruksdep. Skälenför mitt förslag: Omfattningenoch beskaffenheten av de renskötande samernas ursprungliga rättigheter inomrenskötselområdet är sedan gammalt en omtvistad fråga. Samernas anspråk på enstarkare rätt till sina områden än den som följer av rennäringslagen har, somjag redan nämnt, varit föremål för domstolsprövning i det s.k.skattefjällsmålet. Högstadomstolen fann i skattefjällsdomen att samernas särskilda bruksrätt tillrenbetesmarkerna, renskötselrätten, bygger på urminnes hävd. HDhar till grund för sina överväganden, som endast avser förhållandena iJämtiand, lagt den omständigheten att samema utnyttjat markerna för sinanäringar innan områdena började tas i anspråk av den söderifrån inflyttandebefolkningen. Vidare konstaterar HD att samerna härefter fortsatt att utnyttjamarkerna på i princip samma sätt. Samerna på skattefjällen hade enligt HD vidtiden för freden i Brömsebro på grund av sin långvariga användning avfjällområdena en starkt skyddad bruksrätt som i vart fall torde ha omfattaträtt till renbete, jakt och fiske samt skogsfång till husbehov. Samma förhållanden gälldealltjämt när förordning om kronohemmans försäljning till skatteinfördes. Genom förordningen fick skattebönderna en sådan ttygghet i rättentill sina hemman att det därefter finns skäl att betrakta denna rätt somäganderätt i modern mening. Domstolen konstaterar att förordningen inteomfattar samernas rätt till brukade fjällområden. Samernas rätt till renbete,jakt och fiske torde emellertid då ha varit skyddad mot intrång av enskilda.Även härefter förblev rättsläget oförändrat. Man kan därför enligt HD vidtillkonisten av den första svenska renbeteslagen säga att de befogenhetersom samema sammantaget hade utgjorde en starkt skyddad bruksrätt av specielltslag. Flera remissinstanserpåpekar att skattefjällsdomen endast rör förhållandena på de skattefjäll iJämtland som var aktuella i målet. I så måtto är invändningen befogad attskattefjällsdomen självfallet inte är prejudicerande utanför de jämtländskaskattefjällen. Beträffande grunden för samemas rät- tighetergörs emellertid i domskälen uttalanden som rör också andra delar avrenskötselområdet. I den lagrådsremiss som den dåvarande regeringen beslöt den17 anfördes bl.a. att vad HD uttalat fick anses innebära att 1886 årsrenbeteslag i huvudsak innebar att det dåvarande rättsläget lagfästes. Lagenskulle sålunda grundas på uppfattningen att samernas rättigheter inomrenskötselområdet, bl.a. rätten till renbete, utgörs av en bruksrätt som vilarpå urminnes hävd. Lagrådethar i sitt yttrande anfört att en försiktig tolkning avdomskälen måste anses motsäga de nämnda uttalandena i lagrådsremissen.Enligt Lagrådets mening har HD lämnat öppet huruvida lag innebar enkodifiering av faktiskt gällande rättsläge i andra delar av landet änskattefjällen. Lagstiftningen kan enligt Lagrådet ändå nu sägas vila på enbetydligt stabilare grund vad gäller säväl det rättsliga underlaget som förankringeninom den samiska folkgruppen. Lagrådet anmäler inte heller någon tvekan i frågaom den principiella utgångspunkten för den föreslagna lagstiftningen. Om nyaprocesser rörande renskötselrätten inom andra delar av landet skulle bliaktuella och leda till andra bedömningar av renskötselrättens natur kan detenligt Lagrådet förutsättas att lagstiftningen prövas om, i den mån det ärpåkallat. Lagrådetsyttrande i den här delen föranleder inte några särskilda synpunkter frän minsida. Samernasrättigheter när det gäller att låta sina renar beta över stora områden liksomrätten att jaga och fiska grundas alltså inte primärt på lagstiftning eller påupplåtelser i särskilda avtal. Däremot är renskötselrättens utövande regleradoch preciserad genom den vid varje tid gällande lagstiftningen. I det avseendetpåminner alltså renskötselrätten om äganderätten som består även utanlagstiftning men vars innehåll och utövande regleras genom bestämmelser i olikalagar. Konstaterandet att renskötselrätten i grunden bygger pä urminnes hävdoch inte på upplåtelser eller lagstiftning är av betydelse för de renskötandesamernas ställning och ttygghet i sin näring. Det är också av betydelse förhela det samiska folket med hänsyn till att dess kulturtraditioner i så höggrad är knutna till renskötseln. oklarheter om arten av samernasrättigheter har haft negativa konsekvenser för rennäringen.