prop · GG03129 · 1992-12-31 00:00:00 — I det förslagna inkomstrelateradehögkostnadsskyddet tas enligt SHR inte skälig hänsyn till bl.a. yngre fimktionshindradepersoners behov av medel för levnadsomkostnader som följer av ett aktivt liv. tillstyrker principen att fraratida avgiftssystera skall varaneutralt i förhållande till boendeform. Ett nationellt beslutathögkostnadsskydd begränsar i vissa avseende kommuneraas möjligheter att utforraasina avgiftssystera efter lokala önskemål. Från självstyrelsesynpunkt uttalarSvenska kommunförbundet tveksamhet till ytterligare statlig styrning men harockså förståelse för behovet av att förbehålla den enskilde ett visstminimibelopp för övriga levnadsomkostnader efter det att service och vårdbetalts. När det gäller avgifter för tjänster sora skall inrymmas inomhögkostnadsskyddet framhåller förbundet att det finns skillnader raellankommuner och över tiden avseende vilka insatser som utgår efter individuellbedömning enligt § 6 socialtjänstlagen respektive i mer generella formerenligt § 10 socialtjänstlagen. LandstingsförbundettillstyTkeTi princip utredningens förslag men konstaterar att det krävs ytterligareöverväganden och samordning mellan aktuella förslag när det gäller yngreförtidspensionärer. Merpartenav kommunerna tillstyrker utredningens förslag att få till stånd ett raerrättvist och neutralt avgiftssystera för olika boendeformer samt modellen förett statligt reglerat högkostnadsskydd för koraraunala tjänster. Några korarauneranser dock att förslaget om högkostnadsskydd begränsar kommunens möjlighet attvälja eget avgiftssystem. Bl.a. kommun menar att kommuneraa skall ges raöjlighettill fri avgiftssättning utan ytterligare statlig inblandning och reglering.Socialtjänstlagen utgör en tillräcklig garanti för att den enskilde skallgaranteras en skälig levnadsnivå. Dessutora ger koraraunens korapetens, ansvar,oradörae och närhet till den enskilde föratsättningar sora gör det föreslagnahögkostnadsskyddet obehövligt. Flertaletkoramuner har synpunkter på konstraktionen av högkostnadsskyddet. I likhet medSvenska kommunförbundet anser många komuner att avgränsningen av service ochvård enligt §§ 6 och 10 socialtjänst- lageninte är entydig och sannolikt skiftar raellan kommuneraa och över Prop.1992/93:129 tiden. Några konununer anser att grandgarantinivån är för låg ochatt därför avgifter för bl.a. färdtjänst, hjälpmedel samt utrymrae för privatköpta tjänster bör ligga utanför grandgarantibeloppet. Andra hävdar den raotsattaståndpunkten dvs. att nivån är för hög i förhållande till koraraunenssocialbidragsnorm. Flera kommuner anser att utredningen bristfälligt harbelyst förslagets konsekvenser för bl.a. yngre personer med funktionshinder. Fyralandsting har yttrat sig över förslag som i principtillstyrks dock med kommentarer kring konstraktionen av högkostnadsskyddet . Länsstyrebemai och tillstyrker i princip förslaget men har synpunkter påkonstruktionen av högkostnadsskyddet, nivån på grandgarantin,självkostnadsprincipen samt frågan om samboendes ekonomiska situation. Deanser vidare att frågan om braksvärdering av sjukhemsplatseraa måste analyserasi förhållande till gällande hyres-lagstiftning. Pensionärs-och handikapporganisationeraa framför starka invändningar mot utredningensförslag. Pensionärernas Riksorgansation (PRO) tillstyrker principen att avgifterför service, omvårdnad och vård skall vara neutrala i förhållande till olikaboendeformer och anser det också mycket angeläget med ett statiigt reglerathögkostnadsskydd. PRO fraraför starka invändningar mot bl.a. konstraktionen avhögkostnadsskyddet, grandgarantinivån för ensamstående och hyressättningen avsjukhemsbäddar. () anser sammanfattningsvis attförslaget får så många icke acceptabla konsekvenser att det inte utan grandlig oraarbetningkan ligga till grand för ett nytt avgiftssystem. (), () samt () avvisar i princip utredningens förslag. DHR anför att vad somförslås i utredningen i alla viktiga delar är oacceptabelt. HCK kräver attutredningen görs om. Skälenför mitt förslag: uttalar att staten inte bör reglerautformning av och nivå på avgifter för koraraunemas tjänster inora områdetservice, omvårdnad och vård. Kvarstående olikheter och hinder i nuvarande regelsysterabör undanröjas och en neutral avgifts-sättning mellan olika boendeforraereftersträvas. Staten bör, enligt utredningen, dock i särskilda föreskriftergarantera den enskilde ett skäligt utrymrae för bostadskostnader och andralevnadsomkostnader. Ädelavgiftsutredningensförslag om en friare avgiftssättning har sin utgångspunkt i bl.a. en allmäninriktning att minska den statliga regel-styraingen och att ge större frihetför kommuner och landsting att själva bestämma hur ålagda verksaraheter skallskötas. Denna inriktning har koramit till uttryck i bl.a. frikommunförsöken,den nya koraraunallag-stiftningen, avregleringen av avgifter inom den öppna hälso-och sjukvården samt beslutet om ett nytt statsbidragssystem. framhöll i sitt betänkande (SOU 1991:98) ekonomi i balans -statsbidrag för ökat handlingsutrymme och nya samarbetsformer, de stora kravsom kommer att ställas på förayelse och effektivisering av denkommunala verksamheten med tanke på begränsa- Prop. Kommittén framhöll också att en ökad avgiftsfinansieringkan vara en raöjlighet för komraunsektora att bedriva mer omfattande verksamhetän vad sparkrav och minskad skattekvot kommer att medge. Som ytterligareargument för avreglering pekar utredningen på det faktum att somden volymmässigt största delen av den konimunala äldreomsorgen redan idagtillämpar ett i princip oreglerat avgiftssystem. Ädelavgiftsutredningenföreslår att uttag av avgifter för service, omvårdnad och vård skall begränsasgenora införande av ett statligt reglerat högkostnadsskydd. Den enskilde skallenligt förslaget tillförsäkras dels en grandgaranti som uppgår till avbasbeloppet, dels ett förbehåll på av nettoinkomster överstigande grandgarantibeloppet.Det förbehållna beloppet föratsätts täcka bostadskostnader sora i vissa fall raåstekompletteras med utgående bostadsbidrag. Utredningen utgår i sitt förslag ocksåfrån föratsättningen att förslaget om Bostadsstöd till pensionärer () genoraförs i huvudsak enligt de riktiinjer och ekonomiska föratsättaingarsom framgår av betänkandet. SoraJag tidigare redovisat tillstyrker flertalet remissinstanser utredningensförslag till modell för en neutral avgiftssättning i förhållande till olikaboendeformer. Ett antal instanser är dock kritiska till förslaget om ytterligarestatlig reglering genora bestämmelser om ett koraraunalt högkostnadsskydd.Flertalet remissinstanser har också synpunkter på konstraktionen av högkostaadsskyddet.Dessa rör bl.a. nivån på grandgarantin och förbehållsbeloppet, hyressättningav flerbäddsram på sjukhemmen och risker för ökad administration. Mångapåpekar att utredningen saknar analys av modellens tillämpbarhet för yngrepersoner raed fiinktionshinder, förvärvsarbetande och familjeförsörjare medfunktionshinder ra.fl. Ädelavgiftsutredningenshuvuduppgift var att redovisa en modell för ett enhetligt avgiftssystem motbakgrand av de olika avgiftsregler sora efter äldrereformen existerar inom enkommun. Utredaren har emellertid gjort bedöinningen att staten inte skall regleraavgiftssysteraen och redovisar därför inte heller någon sådan modell.Utredarens förslag om ett statligt reglerat högkostnadsskydd för koraraunalatjänster inom äldre-och handikappomsorgen möts av viss tveksamhet av bl.a.Svenska komraunförbundet och avvisas av några koramuner sora raenar att socialtjänstlagensallmänna inriktning och det kommunala oradöraet för en rättvis ochskälig avgiftssättning. Åtskilliga remissinstanser har haft tungt vägandesynpunkter på konstraktionen av högkostnadsskyddet och ett antal organisationersom företräder brakaraa, avfärdar förslaget i sin helhet. Jaghar uppmärksammat de synpunkter som framförts när det gäller risken för skildatolkningar avseende vilka tjänster som kommer att avgiftsättas av kommuneraarespektive måste inrymmas inom grandgarantin och förbehållsbeloppet. Detfaktiska utrymrae sora återstår av grandgarantin och förbehållsbeloppet förlevnadsomkostnader, tandvård, läkarvård och läkemedel, hjälpmedel och tjänstersom produceras av andra än den kommunala sektorakan komma att bli mycket varierande. Motdenna bakgrund finner Jag att övervägande skäl talar raot att nu införa ettstatligt reglerat högkostnadsskydd. Som jag tidigare anfört föratsätter den av Ädelavgiftsutredningenföreslagna modellen vidare ett enhetligt statligt bostadsstödssystera. Enligtmin mening bör kommunema ges raöjlighet att utforma avgiftssystemen medutgångspunkt i lokala föratsättningar. Kommuneraa bör, i likhet med gällanderegler i 35 § socialtjänstlagen få ta ut skäliga avgifter för bl.a. färdtjänst,hjälp i hemmet, service och omvårdnad samt boende som avses i 20 § andrastycket eller 21 § tredje stycket socialtjänstlagen enligt grander sora komraunenbestäraraer. Avgifteraa får inte överstiga koraraunens självkostnad. Däratöverbör införas att avgifteraa för hjälp i hemraet, service och oravårdnad säratboende inte får - tillsararaans raed kommunala avgifter fär hälso- och sjukvård-uppgå till så stort belopp att den enskilde inte förbehålls tillräckliga medelför sina personliga behov. Bestämmelsen irmebär att den enskilde skyddas raotför höga kostnader för insatseraa i fråga. Mitt förslag innebär också attsärregleringen i 35 § tredje stycket socialtjänstlagen avseende avgifter förboende raed helinackordering skall slopas. Deav kommunema övertagna vårdinrättningaraa är enligt lagen (1990:1402) omövertagande av vissa sjukhem och andra vårdinrättningar att anse som särskildaboendeformer enligt socialtjänstlagen. Den särreglering i 35 § fjärde stycketsom gällt sådant boende i förhållande till annat särskilt boende bör tas bort,liksom vissa regler i AFL sora berör sådant boende. Därraed kommer sarama avgiftsbestämmelseratt gälla för allt särskilt boende enligt socialtjänstlagen. Med de begränsningarsom föreslås gälla även fortsättningsvis dvs. att avgifteraa skall varaskäliga, inte överstiga kommunens självkostnad samt att de skall bestämmas såatt den enskilde förbehålls tillräckliga raedel för sina personliga behov, geskommuneraa frihet att själva bestäraraa avgiftssystemen. Möjlighetematill större frihet när de gäller avgiftssättning kan riskera att raedföraskillnader i avgiftsnivåer raellan kommuneraa vilket kan få fördelningspolitiskaeffekter och av enskilda uppfattas som orättfärdigt. Jag avser därför senareatt föreslå regeringen att ge och i uppdragatt noga följa utveckling och utformning av kommuneraas avgiftssystera i dendel sora rör äldre- och handikapp-orasorgen. En sådan uppföljning bör bl.a.beskriva dels kommunemas avgiftskonstraktioner, hur förbehåll för personligautgifter bestäms och vilka skälighetsbedömningar som görs i förhållande till t.ex.självkostnadspriset, dels effekteraa för den enskildes ekonomiska situation. avser att ta fram underlag för lokala överväganden om konstraktionav taxor. Detta material bör kunna underlätta för korarauneraa att utarbetataxor sora ger den enskilde tillräckliga medel för övriga levnadskostnader. Idetta samraanhang vill Jag uppraärksararaa några av de synpunkter sora mångaremissinstanser fört fram och sora Jag också delar. Den enskilde måsteförbehållas tillräckliga medel för att kunna bekosta t.ex. privat utförd städning,hemhandling, snöskottning, fotvård m.fl. tjänster Prop. idet fall sådana tjänster inte inryms i det kommunala åtagandet. Personligabehov kan också orafatta kostnader för tandvård, läkarvård, läkeraedel och hjälpraedelsärat resor och övriga kostaader som möjliggör ett aktivt deltagande isamhällslivet. I synnerhet gäller detta yngre personer med olikafunktionshinder som har särskilda behov av service och omvårdnad. En funktionshindradpersons familjesituation och arbetssituation liksom merkostnader till följd avfiinktionshindret måste kunna påverka avgifteraas storlek. Mångaremissinstanser har kommenterat frågan om samboendes ekonomiska situation i defall maken är i behov av dagvård eller växelvård eller mer permanent flyttartill en särskild boendeform. Enligt min uppfattning får avgiftsregler inteutformas så att samboende/makar får en sådan försämrad ekonomisk situation vid t.ex.ovan beskrivna förhållande, att kostnadsskäl hindrar nödvändig vård eller attmakar tvmgas till skilsmässa av ekonomiska skäl. Även när ena maken flyttartill en särskild boendeform skall det vara ekonoraiskt raöjligt för den andraatt bo kvar i sin ursprangliga bostad och med rimliga privatekonomiska villkor.Även för ensamstående bör det ges ekonomiska möjligheter genora rimligaavgifter och bostadsstöd att behålla bostaden efter flyttning tillsärskild boendeform. Förlångtidssjukvård i landstingsregi för vilken kommunen har ett betalningsansvargäller att omvårdnadsfunktionen är densamma som i kommunens särskildaboendeformer. Från styraings- och rättvisesynpunkt är det därför angeläget attden enskildes avgifter tas ut enligt samma principer som gäller för särskildaboendeformer i kommunen. Det bör därför fastställas att endast kommunen får taut avgift för sådan vård som den har betalningsansvar för. Denna bestämmelseavser också de fall där kommunen genom överenskommelse med har ettmotsvarande betalningsansvar för psykiatrisk långtidssjukvård. Avgifterna fårinte - tillsaramans raed avgifter för hjälp i hemmet, service och omvårdnadsamt boende - uppgå till så stort belopp att den enskilde inte förbehålls medelför sina personliga behov. Kommuner och landsting bör dock ges möjlighet attkomma överens om att får uppbära avgifteraa. Förslaget föranlederockså ändringar i lagen (1962:381) om allmän försäkring. Ävenom Jag väljer att inte följa utredarens förslag om ett statligt reglerathögkostnadsskydd, finner jag dennes bärande idé om en neutral avgiftssättning iolika boendeforraer vara av grandläggande betydelse. koraraersannolikt standard vad avser de till korarauneraa överförda sjukhemmen attvara lägre än vad som gäller för t.ex. ålderdomshem och serviceboende. Vid enbedömning av boendekostnaden i bl.a. sådana sjukhera bör givetvis hänsyn tastill dessa standardskillnader. 4 Förändring av kostnadsansvar mellan kommuner, landstingoch stat Mittförslag: Sarama regler ora kostnadsfria eller prisnedsatta läkeraedel och ompatientavgifter för läkarvård skall gälla för boende på sjukhem och andravårdinrättningar vilka korarauneraa övertagit från landstingen, sora för övrigöppenvård. Kostnadsansvaretför vissa vid särskilt angivna sjukdomar kostnadsfria förbrukningsartiklar (KOFFA)som tillhandahålls boende på sjukhem och andra vårdinrättningar vilka kommuneraaövertagit från landstingen, skall överföras från kommuneraa till staten ochden allmänna försäkringen. Resorfrån särskilda boendeformer och bostäder raed särskild service till sjukvård iregi av kommunen, eller till privatpraktiserande vårdgivare skallanses som sjukresa och därmed berättiga till kostnadsersättaing frånlandstinget. Utredarensförslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna: Endastett fåtal remissinstanser berör utredningens förslag rörande ett förändratkostnadsansvar mellan huvudmännen som följd av äldrereformen.Landstingsförbundet anser att det ekonoiniska och administrativa ansvaret förreseersättningar vid resor från allt boende och till primärkommunal sjukvårdskall ligga hos kommuneraa för att dessa skall ges incitament att arrangera ochsamordna sjukresor och färdtjänst så effektivt sora raöjligt. Malraöhus länslandsting förordar att kommunen får det saralade ansvaret för saratliga resor sorafärdtjänst-legitimerade gör, alltså också resor till och från sjukvård. ser positivt på att utredaren fullt ut jämställer de till kommuneraaöverförda sjukhemmen med övriga särskilda boendeformer och tillstyrker därmedde föreslagna förändringaraa i ansvaret för resor raellan olika boendeforraeroch sjukvård. Skälen för mitt förslag:Sjukhem och andra vårdinrättningar som övertagits av korarauneraa skall enligtlagen (1990:1402) om övertagande av vissa sjukhera och andra vårdinrättningaranses sora sådan särskild boendeforra sora anges i 20 § andra stycketsocialtjänstlagen (1980:620). Genora överförandet av sjukheraraen till korarauneraaoch definitionen av dera sora en särskild boendeforra likställs den vård somges där i rättsligt avseende raed öppen vård. Från denna princip har eraellertidriksdagen - i awaktan på en översyn av avgiftssysteraen -beslutat ora fleraundantag. Storleken på den avgift soraden enskilde betalar för boende och vård vid ett till kommunen överfört sjukhemregleras fortfarande genom bestämmelser i lagen (1962:381) om allmänförsäkring på samma sätt som gäller för sluten sjukvård i landstingsregi. Äveni fråga om avgifter för läkemedel, vissa förbrakningsartiklar och sjukresorgäller vissa undantagsregler i lagstiftningen. Förläkemedel gäller att den som vistas vid en övertagen inrättning har Prop.1992/93:129 rättatt utan kostaad erhålla läkemedel och för dessa kostaader svarar landstingen.Denna generella rätt till fria läkeraedel inom sådant boende bör upphävas föratt likhet skall uppnås med andra särskilda boendeformer. Vidaregäller att vissa uppräknade förbrakningsartiklar kostnadsfritt skalltillhandahållas den sora på grand av allvarlig sjukdom eller efter behandlingför sådan sjukdom är i fortlöpande behov av t.ex. injektionssprator, katetrar,bandage, blöjor osv. Nämnda bestämmelse avser en öppenvårdssituation och ärdärmed tillämplig också i samband med vård vid de inrättningar som överförtsfrån landstingen till kommuneraa. Vid öppen vård har staten kostnadsansvaretför dessa kostnadsfria förbrakningsartiklar. har även här beslutatom ett undantag så att kommuneraa givits kostnadsansvaret för kostnadsfria förbrakningsartiklarsom enskilda erhåller vid vård på bl.a. de övertagna sjukhemmen. Denna undantagsregelbör i konsekvens med vad jag anfört upphävas. Beträffanderesekostnader gäller att reseersättning lämnas av landstingen förresekostnader i saraband raed vistelse vid en vårdinrättning sora överförtstill kommuneraa. Den enskilde betalar endast en självrisk på högst perresa i saraband med att vistelsen vid t.ex. ett sjukhera inleds och när denavslutas. Resa från en särskild boendeforra till en sjukvårdande behandling i t.ex.komraunal dagsjukvård berättigar inte till ersättning för resekostnader.Riksdagen har härvid ansett att en sådan resa skall betraktas sora en s.k.överflyttningsresa raellan kommunala vårdinrättningar. För dessaöverflyttningsresor har således kommunen kostnadsansvaret. Enligt11 § 5 förordningen (1984:908) om vissa ersättningar till sjukvårdshuvudmanfrån sjukförsäkringen enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring gällerslutligen att patientavgift inte får tas ut för läkarvård som ges vid en sådanvårdinrättning, som har förts över till en kommun med stöd av övergångsbestäraraelseraatill lagen (1990:1402) om övertagande av vissa sjukhem och andravårdinrättningar. Denu redovisade undantagen från den öppenvårdssituation sora avses gälla för desärskilda boendeformeraa innebär i praktiken att de överförda sjukhemmen och vårdinrättningaraafortfarande befinner sig i en oklar sitaation mellan särskild boendeforraenligt socialtjänstiagen och sluten sjukvård enligt hälso- och sjukvårdslagen. Jagbedöraer det nu sora angeläget att genoraföra de konsekvensändringar ilagstiftning om kostnadsansvar mellan stat, komrauner och landsting sora följerav det förändrade ansvaret för service och vård för äldre och handikappadevilket fattade beslut ora (prop. 1990/91:14, bet.1990/9l:SoU9, rskr. 1990/91:97). De tifl korarauneraa överförda sjukheraraenlikställs i rättsligt hänseende raed övriga särskilda boendeformer för serviceoch omvårdnad enligt 20 § andra stycket socialtjänstlagen och den vård som gesdär är inte längre sluten vård enligt hälso- och sjukvårdslagen. Jag anser ilikhet med utredaren, att de undantagsbestäraraelser sora fortfarande gälleravseende kostnadsansvaretför läkeraedel, läkarvård, kostnadsfria förbruknings- Prop.1992/93:129 artiklaroch resor skall upphävas. Mittförslag i det föregående innebär att korarauneraa, och inte som i nulägetstaten, kommer att uppbära sjukherasavgifter. Sora en följd härav beräknasstatens intäkter minska raed , som kommuneraasintäkter antas öka raed raotsvarande belopp. Även de föreslagna förändringaraai fråga om läkemedel, läkarvård, kostnadsfria förbrakningsartiklar (KOFFA) ochsjukresor innebär att vissa omfördelningar i kostnader uppstår raellan staten,kommuneraa och landstingen. Den sammanlagda effekten framgår av nedanståendetabell. Minustecken i tabellen innebär minskade intäkter alteraativt ökadekostnader för en huvudraan, plustecken avser ökade intäkter alteraativt rainskadekostnader. -(- 18 - 780 -t- 114 -t- 702 Finansrainisterahar tidigare denna dag genora regeringens proposition 1992/93:123 om vissa ekonoiniskaregleringar mellan staten och kommunsektora, lagt förslag om ekonomiskreglering av dessa belopp. De föreslagna nya bestämmelseraa om avgifter inom deav kommunerna övertagna sjukhemmen ger huvudmännen ett utrymme att ta ut ökadeavgifter. Jag bedöraer att detta ökade utryrame för korarauneraa är istorleksordningen . Det slutliga beloppet komraerfastställas i ett senare sammanhang. Denya reglema föreslås träda i kraft . Ienlighet med vad jag nu anfört har inom upprättats förslagtill 1.lag om ändring isocialtjänstlagen (1980:620), 2.lag om ändring i hälso- ochsjukvårdslagen (1982:763), 3.lag ora ändring i lagen(1990:1404) om koraraunemas betalningsan- Prop. 1992/93:129 svar för viss hälso- ochsjukvård, 4.lag ora ändring i lagen(1962:381) ora allraän försäkring, 5.lag ora ändring i lagen(1981:49) ora begränsning av läkemedelskostnader, m.m. Förslagenunder 2-5 har upprättas i samråd raed statsrådet . 8.1 Förslaget till lag om ändring i socialtjänstlagen (1980:620) Begreppetservice och oravårdnad har etablerats sora en beteckning för insatser soraäldre och funktionshindrade yngre personer har behov av utöver hälso- ochsjukvård. Begreppet finns också numera i 20 § i denna lag där det anges attkommunerna skall inrätta särskilda boendeformer för service och omvårdnad föräldre människor raed behov av särskilt stöd. Mot bakgrund härav har iförstastycket lagts till begreppet service och oravårdnad. Vidare ersätts begreppetannan service av begreppet annan liknande social tjänst, vilket är det begrepp soraanvänds i 35 §. Därtill görs redaktionella ändringar vad gäller ordmngen raellande olika begreppen. Begreppetsocial hemhjälp har iförsta stycket bytts ut mot hjälp i hera-raet och serviceoch omvårdnad i enlighet raed vad sora anförts under 10 §. Itredje stycket har särregleringen för boende raed helinackordering tagits bort.Motivet är att skapa likvärdig behandling och neutralitet i fråga ora avgifterför olika boendeforraer. I stället föreskrivs att avgifter för hjälp i hemraet,service och oravårdnad särat boende, tillsararaans med kommunala vårdavgifter,inte får uppgå till så stort belopp att den enskilde inte förbehållstillräckliga raedel för sina personliga behov. Genom bestämmelsen skapas ettskydd för den enskilde mot för höga kostnader för insatseraa i fråga.Bestämmelsen gäller vid alla typer av boende enligt denna lag liksom när enbarthjälp i hemmet, service och omvårdnad tillgodoses med stöd av lagen. Därtillgäller redan enligt första stycket att avgiften skall vara skälig och inteöverstiga kommunens självkostnader. Denenskilde kan ha sitt boende samt service och oravårdnad tillgodosett av komrauneni sådan grad att det i orafattning kan jämställas med helinackordering. I dessafall avses med "tillräckliga raedel för sina personliga behov" iprincip detsamma som i det nuvarande tredje stycket i denna paragraf, vilkenbestämmelse uttolkas närraare i 46-49 §§socialtjänstförordningen (1981:750), där det föreskrivs om vad som minst skallförbehållas den som är helmackorderad för att det skall Prop.1992/93:129 anses räcka tillpersonliga behov som inte tillgodoses genom kommunen.