prop · GG03112 · 1992-12-31 00:00:00 — Inga utttyckliga krav uppställs pä att de berörda staternaskall införa straffsanktioner gentemot näringsidkare som exempelvis släpper utfarlig personlig skyddsutrustning på marknaden. Det grundläggande kravet är attstaterna skall "vidta alla nödvändiga åtgärder" för att säkerställaatt personlig skyddsutrustning endast kan släppas ut på marknaden och tas ibruk om de uppfyller vissa närmare angivna säkerhetskrav (artikel 2.1 och 3 medhänvisning till bilaga 2 till direktivet; jfr även artikel 7.1 första sfycket). För att i direktivets anda uppnå ett reellt förbud förförsäljning av farlig personlig skyddsutrustning är de säkerhetskrav som kanföreskrivas med stöd av 4 § första sfycket lagförslaget straffsanktionerade.Detta gäller således såväl de krav i fräga om skydd för hälsa och säkerhet somavses i 4 § första sfycket 1 som de krav i fråga om tillverkning samt märkningoch annan produktinformation som avses i 4 § första stycket 2 och 3. Det börobserveras att underlåtenhet att märka personlig skyddsutrustning med EG-märkepä det sätt som skall ske sanktioneras enligt detta lagrum. För att nägon skall dömas till ansvar vid överträdelse av4 § första sfycket krävs att gärningen har begåtts med uppsåt eller av oaktsamhetsom inte behöver vara grov. Påföljden är böter eller fängelse i högst . Böterdöms ut i dagsböter eller, om brottet förskyller lägre straff än trettiodagsböter, i penningböter. Detta följer av 25 kap. 1 § i desslydelse fr.o.m. (SFS 1991:240; prop. 1990/91:68, bet. 1990/91:JuU10,rskr. 1990/91:155). Av andra stycket framgår att det inte skall dömas tillansvar i ringa fall. Straffrihet gäller således om förseelsen med hänsyn till samtliga omständig heter fär betecknas som ringa. En sädan omständighet kan tänkas vara att ett krav i en föreskrift enligt 4 §, som en personlig skyddsutrustning i ettvisst fall inte har uppfyllt, vid prövning av behörigt organ inom EES visar sig gä längre än vad direktivet anger och förfarandet således inte är i strid med , 10 § Den somöverträder ett vitesföreläggande eller vitesförbud enligt pro- Prop.1992/93:112 duktsäkerhetslagen (1988:1604) skall inte dömas till ansvar enligt 9§ för en gärning som omfattas avföreläggandet eller förbudet. Av5 § framgär att även produktsäkerhetslagen är tillämplig pä personligskyddsutrustning som är farlig. Påföljderna enligt den lagen är åläggandeneller förbud, som normalt skall förenas med vite (15 § produktsäkerhetslagen).Det kan därför tänkas att en handling som innefattar överträdelse av ettvitesförbud eller föreläggande enligt produktsäkerhetslagen ocksä utgör ettbrott mot 4 § i den nu föreslagna lagen. Om då både straff och vite döms utdrabbas handlingen av dubbla påföljder, vilket kan vara ägnat att väcka betänkligheter. Eftersombåda lagarna syftar till att motverka skador på person och egendom ochpåföljderna enligt båda lagarna är knutna till det förhållandet att en farligvara har kommit att tillhandahållas, bygger vitesföreläggandet och straffregelnpå samma grund. I sä fall bör inte mer än en av påföljderna dömas ut. Vitetbör därvid ges företräde. En föreskrift av sådan innebörd har därför tagits ini paragrafen. Straffrihet föreligger om gärningen när den begås innebäröverträdelse av ett vitesförbud, som gäller mot den handlande. Bestämmelsenär tillämplig bara pä det fallet att handlingen är straffbar enligt lagen ompersonlig skyddsutrusnting för privat bruk. Är den belagd med straff i annanförfattning, gäller bestämmelsen inte. Då skall alltså i princip både straffoch vite dömas ut. Intresset av att inte den sammanlagda påföljden bliroskäligt härd bör emellertid beaktas vid straffmätningen (jfr prop. 1979:34 s.96 f.). 11 §Allmänt åtal för brott mot denna lag får väckas bara efter medgivande av den myndighet som regeringen bestämmer. Iparagrafen föreskrivs att allmänt åtal inte får väckas för brott mot lagen annatän efter medgivande av den myndighet som regeringen bestämmer. Dettaöverensstämmer med vad som gäller enligt exempelvis marknadsföringslagen(1975:1418). Regeln medför bl.a. att en gärning som har åtalats som exempelvisvållande till kroppsskada eller sjukdom (3 kap. 8 § ) intealternativt kan föranleda ansvar för brott mot 4 § lagen om personlig skyddsutrustningför privat bruk, utan att tillsynsmyndighetens medgivande har inhämtats (se 20kap. 3 § andra stycket ; jfr NJA 1981 s. 513). Omåklagaren beslutar att inte väcka åtal har enligt vanliga regler en målsäganderätt att väcka enskilt åtal (20 kap. 8 § ). 12 §En vara som har varit föremål för brott enligt denna lag eller dess värde samt utbytet av sådant brott skall förklaras förverkade, om det inte är uppen bart oskäligt. Paragrafenutttycker den allmänna principen att egendom som har varit föremål för brotteller egendomens värde samt utbytet av brottet normalt skall förklarasförverkade. Genom förverkandet av personlig skyddsutrustning i frågaförhindras en vidare spridning av utrustningen, vilket är i linje med lagensoch direktivets syfte. Enligt bestämmelsen skall värdet av personligskyddsutrustning som tillhandahållits i strid med 4 §, men som inte längre innehas avnäringsidkaren i fråga, förverkas. Detsamma gäller den Prop. 1992/93:112 vinstsom näringsidkaren i fråga har gjort genom olovliga tillhandahållandet. 13§ beslut i enskilda fall enligt 6 § eller enligt föreskriftersom har meddelats med stöd av 7 § får överklagas hos kammarrätten. Avparagrafen framgår vilka beslut av en tillsynsmyndighet som får överklagas.Det är därvid fråga om sådana tillsynsbeslut som grundar sig på föreskriftersom har meddelats med stöd av 4 § första stycket. Bestämmelsen föreskriver attsådana beslut får överklagas hos kammarrätten. Instansordningen kan dock kommaatt ändras på grund av att i betänkandet (SOU 1991:106)Domstolar inför 2 000-talet har föreslagit att i princip alla förvaltningsmålskall prövas av länsrätt som första domstolsinstans. Regeringenföreslär att antar förslaget till lag om personlig skyddsutrustningför privat bruk. Lag ompersonlig skyddsutrustning för privat bruk Härigenom föreskrivs följande. 1 § Föreskrifterna i denna lag meddelas till uppfyllandeav förpliktelser enligt avtalet om Europeiska ekonomiskasamarbetsområdet. 2§ Lagen gäller personlig skyddsutrustning som konsumenteri inte obefydlig omfattning utnyttjar eller kan komma att utnyttja för privatbruk. Med personlig skyddsutrustning avses i lagen varor som äravsedda att ensamma eller i förening med andra varor bäras eller hållas av enperson till skydd mot hälso- och säkerhetsrisker. 3 § Regeringen eller den myndighet som regeringenbestämmer får meddela föreskrifter om att lagen inte skall gälla vissa slag avpersonlig skyddsutrustning. Krav på personlig skyddsutrustning 4§ En näringsidkare får tillhandahålla personligskyddsutrustning bara om den uppfyller sådana krav som föreskrivs av regeringeneller den myndighet som regeringen bestämmer och som avser 1. skydd för hälsa och säkerhet, 2. utformning, 3. märkning och annanproduktinformation. Vadsom sägs om tillhandahållande av personlig skyddsutrustning gäller ävenerbjudande om och upplåtelse av nyttjanderätt till sådan utrustning. 5 § Tillsyn över efterlevnaden av denna lag och avföreskrifter som har meddelas med stöd av lagen eller av ett bemyndigandeenligt den utövas av den myndighet som regeringen bestämmer. 6§ En näringsidkare är skyldig att på anmaning avtillsynsmyndigheten 1. lämna tillsynsmyndigheten tillträdetill uttymmen där personlig skyddsutrustning förvaras, 2. lämna de upplysningar, handlingar, varuproveroch liknande som behövs för tillsynen. Om en anmaningenligt första stycket inte följs, får tillsynsmyndigheten förelägganäringsidkaren att fullgöra sin skyldighet. Ett sådant föreläggande fär förenasmed vite. 7 § Regeringen eller den myndighet som regeringenbestämmer fär meddela föreskrifter om 1.kontroll av att en personlig skyddsutrustning uppfyller sädana krav som harföreskrivits med stöd av 4 §, 2.skyldighet för en näringsidkare att betala kostnader för provtagning och Prop.1992/93:112 undersökning av prover. 8§Produktsäkerhetslagen (1988:1604) skall tillämpas på sådana varor som omfattasav denna lag. Dettagäller även om varorna uppfyller sådana krav som har föreskrivits med stöd av 4§. 9 §Den som med uppsåt eller av oaktsamhet btyter mot 4 § skall dömas till böter eller fängelse i högst . Iringa fall skall inte dömas till ansvar. 10 §Den som överträder ett vitesföreläggande eller vitesförbud enligt produktsäkerhetslagen(1988:1604) skall inte dömas till ansvar enligt 9 § för en gärning som omfattasav föreläggandet eller förbudet. 11 §Allmänt åtal för brott mot denna lag får väckas bara efter medgivande av denmyndighet som regeringen bestämmer. 12 §En vara som har varit föremål för brott enligt denna lag eller dess värde samtutbytet av sådant brott skall förklaras förverkade, om det inte är uppenbartoskäligt. 13 §Tillsynsmyndighetens beslut i enskilda fall enligt 6 § eller enligt före skrifter som har meddelats med stöd av 7 § får överklagas hos kammarrätten. Dennalag träder i kraft den dag som regeringen bestämmer. om tUlnärmning av medlemsstatemaa lagstiftning om personligskyddsutrustning (89/686/EEG) Prop.1992/93:112 Bilaga 1 EUROPEISKAGEMENSKAPERNAS RÄD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiskaekonomiska gemenskapen och särskilt artikel 100a i detta, med beaktande av kommissionens förslag', i samarbete med , med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande', och med beaktande av följande: Det är nödvändigt att besluta om ätgärder i syfte attgradvis upprätta den inre marknaden fram till den 31 december1992. Den inre marknaden omfattar ett område ulan inre gränser inom vilket frirörlighet for varor, personer, tjänster och kapital garanteras. Flera medlems-itater har de senaste aren antagitbestämmelser som täcker många typer av personlig skyddsutrustning i syfte altsärskilt skydda allmänhetens hälsa, förbättra säkerheten i arbetet och altgarantera användarskydd. Dessa nationella bestämmelser är ofla myckel detaljeradebeträffande kraven på utförande, tillverkning, kvalitetsnivå, provning och certifieringav personlig skyddsutrustning i syfte att skydda människor mot skador ochsjukdomar. I synnerhet nationella bestämmelser om säkerheten iarbetet gör användning av personlig skyddsutrustning obligatorisk. kravtvingar arbetsgivare att tillhandahålla sin personal lämplig personligskyddsutrustning, när del saknas eller när det inle är lämpligt att prioriteragemensamma skyddsåtgärder. Nationella bestämmelser om personlig skyddsutrustningskiljer sig väsentligt från en medlemsstat till en annan. De kan sålunda utgöraett handelshinder med direkta följder for upprättandet av en väl fungerandegemensam marknad. Det är nödvändigt alt harmonisera dessa olika nationellabestämmelser för alt säkerstäUa fri rörlighet for dessa produkter utan attpä något sätt sänka redan gäUande krav på skyddsnivåer i medlemsstatema ochfor att se till att de höjs om det är nödvändigt. Bestämmelsema om utförandet och tillverkningen avpersonlig skyddsutrustning som finns i detta direktiv och som är grundläggandesärskilt for strävanden att garantera en säkrare arbetsmiljö, påverkar intetillämpningen av bestämmelser om användningen av sädan utrustning och omorganisationen av skyddet for arbetstagamas hälsa och säkerhet i arbetet. Detta direktiv definierar endast de grundkrav som den personligaskyddsutrustningen skall uppfylla. För att bedöma om dessa grundkrav uppfylls,är det viktigt all del finns harmoniserade europeiska standarder särskilt forutformning och tillverkning av personlig skyddsutrustning samt specifikationeroch provningsmetoder for personlig skyddsutrustning. Överensstämmelse meddessa standarder medför alt man utgår frän att dessa produkter överensstämmermed ovannämnda grundkrav. Sädana harmoniserade europeiska standarder utarbetasav privata organ och skall bibehålla sin status av ej bindande texter. I dettaavseende är Europeiska organisationen for standardisering () och for standardisering inom elområdet (CENELEC) behöriga organ somhar blivit bemyndigade att fastställa harmoniserade standarder enligt deallmänna riktlinjer som reglerar samarbetet mellan kommissionen och dessaorgan. Dessa riktlinjer ratificerades . I detta direktivmenas med en harmoniserad standard en text med tekniska specifikationer (eneuropeisk standard eller ett harmoniseringsdokument), som har faststäUts avett cUer av båda dessa ovannämnda organ på anmodan av kommissionen i enlighetmed rådets direktiv /189/EEG av , som faststäUer ettförfarande for att tiUhandahålla information om tekniska standarder och regler*i dess lydelse enligt direktiv /182/EEG'och enUgt de ovannämnda allmännariktlinjerna. Det skuUe vara klokt att övergångsvis och enUgt kraven i fördragetbibehåUa och tillämpa status quo beträffande överensstämmelsen med existerande nationeUastandarder for personUg skyddsutrustning, vilka inte täcks av harmoniseradestandarder det datum dä detta direktiv antas. Delta gäller i awaktan på att manfaststäUer harmoniserade standarder. Dessa kommer att bli många och det kommeratt innebära en hel del arbete att utarbeta dem inom den lidsram som faststäUtsfor att förverkUga den inre marknaden. ' EGTnr C 141, 30.5.1988, s. 14. ■ EGTnr C 12, , s. 109, EGTnr C304.4.12.1989, s. 29. ' EGTnr C337,31.12.1988. * EGTnr L 109,26.4.1983, s. 8. * EGTnrL 81, 26.3.1988, s. 75. Med hänsyn lill dels den allmänna och övergripande rollsom den ständiga komminén spelar och i synnerhet dess del i utarbetandet avstandardtillämpningar, dels fiinktionen hos existerande europeiskastandardiseringsöverenskommelser,är denna ständiga kommitté särskilt lämpad föruppgiften att biträda kommissionen med att kontrollera att de harmoniserade standardemainom gemenskapen överensstämmer med varandra. Kommiuén har bildats enligtartikel 5 i direktiv /189/ EEG för standardiseringspolicy på gemenskapsnivä. Uppfyllandet av dessa tekniska krav skall kontrolleras föratt säkerställa ett adekvat skydd för användare och tredje man. Existerandekontrollförfaranden kan skilja sig åt avsevärt från en medlemsstat till enannan. För att undvika många kontroller, vilket bara hindrar fri rörelse förpersonlig skyddsutnist-ning, bör man ömsesidigt godkänna de kontroller somgjorts av medlemsstatema. För att underlätta ett sådant godkännande är detnödvändigt att fastställa harmoniserade förfaranden inom gemenskapen och attharmonisera dc kriterier som skall beaktas för att välja dc organ som skallansvara för kontroll, övervakning och verifikation. Ramlagstiftningen bör förbättras så att arbetsmarknadensparter bidrar på ett effektivt och lämpligt sätt 1 denna standardiseringsprocess. 1992/93:112 Bilaga 1 skyddskaraktär och som bärs eller hålls av en person vidutförandet av en särskild uppgift, och c) utbytbara komponenter i personliga skyddsutrustningarsom är väsentliga för en tillfredsställande funktion och som uteslutandeanvänds för sådan utrustning. 3.Varje systemsom släpps ut på marknaden i samband med en personlig skyddsutrustning för attkoppla denna till en annan extem kompletterande anordning skall anses ingå iutrustningen, även om systemet inte är avsett att bäras eller hållas permanentav användaren han exponeras lör en risk. en personligskyddsutrustning som täcks av ett annat direktiv som är avsett att uppfyllasamma mål som detta direktiv i fråga om dels utsläppandet av produkter påmarknaden, dels fri rörlighet för varor, dels säkerheten, och de kategorierav personlig skyddsutrustning som specificerats i förteckningen överundantagna produkter i bilaga 1 oberoende av vad som sägs i första strecksatsen. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖUANDE. RÄCKVIDD, UTSLÄPPANDE PÅ MARKNADEN OCH FRI RÖRLIGHET Detta direktiv gäller personlig skyddsutrustning. Det fastställer i fråga om sådan utrustning villkoren förhur den får släppas ut på marknaden och den fria rörligheten inom gemenskapensamt de grundläggande säkerhetskrav, som en personlig skyddsutrustning skalluppfylla lör att skydda användamas hälsa och säkerhet. 1 detta direktiv menas med en personligskyddsutrustning varje utrustning, som är avsedd att bäras eller hållas av en person till skydd mot en eller flera hälso- eller säkerhetsrisker. Medlemsstatema skall vidta alla nödvändiga åtgärderför att säkerställa att en personlig skyddsutrustning som nämns i artikel 1 kan släppas ut på marknaden och tas i bruk endast om den ger skydd i fråga om användamas hälsa utan att det inverkar negativt på hälsa och säkerhet för andra människor, husdjur eller varor. Detta gäller när de underhålls på rätt sätt och används för avsett ändamål. 2.Detta direktivskall inte inskränka rätten för medlemsstatema att fastställa, i enlighet medfördraget, de krav som de anser vara nödvändiga för att säkerstäUa användamassäkerhet förutsatt att detta inte ger upphov till ändringar av personligaskyddsutrustningar som skulle kunna resultera i alt de inte överensstämmer med bestämmelsemai detta direktiv. 3.Medlemsstatemaskall inte förhindra att man på varumassor, utställningar och liknande yisaren personlig skyddsutrustning som inte överensstämmer med bestämmelsema idetta direktiv, förutsatt att ett lämpligt anslag är uppsatt som anger dettaoch förbjuder förvärv eller användning av den för vilket ändamål det än måvara, förrän tillverkaren eller den som representerar honom i gemenskapen harsett till att den personliga skyddsutrustningen överensstämmer med bestämmelsema. Uttrycket personlig skyddsutrustning skall även täcka a)cn enhet somutgörs av flera anordningar som har kombinerats av tillverkaren för att skyddaen person mot en eller flera potentiella samtidiga risker, b)cnskyddsanordning, fast eller löstagbar, som är kombinerad med en personligutrustning som inte har Den personlig skyddsutrustning som avses i artikel 1 skalluppfylla de grundläggande hälso- och säkerhetskrav som fastställts i bilaga 2. Medlemsstatema får inle begränsa, hindra eller förbjudaatt personliga skyddsutmstningar eller komponenter till dem som uppfyller bestämmelsema i detla direktiv och som bär EG-märketsläpps ut på marknaden. Medlemsstatema fr inte begränsa, hindra eller förbjudaatt komponenter till personliga skyddsutrustningar som inte bär EG-märket ochvilka är avsedda att ingå i en personlig skyddsutmstning släpps ut påmarknaden, fömtsatt att de inte är väsentliga for att en skyddsutmstning skaUfungera på ett tiUfredsstäUande sätt. 1992/93:112 Bilaga 1 fyUer de tiUämpUga gmndkraven enligt artikel 3, skall kommissioneneUer den berörda medlemsstaten hänskjuta frågan tUl den kommitté som bUdatsenligt direktiv /189/EEG' och ange skälen tiU det. Kommittén skaU avge ettyttrande utan dröjsmål. Mot bakgmnd av kommitténs yttrande skaU kommissionen anmälatiU medlemsstatema om de berörda standardema från publikationer enUgt artikel 5skaU strykas eUer ej. 1.Medlemsstatema skaUanse att den personliga skyddsutmstning som avses i artikel 8.3 överensstämmermed grundkraven i artikel 3 om den har EG-märket och om tUlverkaren på begärankan förete en försäkran om överensstäm melse enUgt anikel 12. 2.Medlemsstatema skaUutgå från alt en personlig skyddsutmstning enUgt artikel 8.2 uppfyller gmndkravenenligt artikel 3 om den har ett EG-märke och tUlverkaren på begäran kan förete,inte bara en försäkran enligt arlikel 12, utan även ett intyg som utfärdats avdet enligt artikel 9 anmälda kontrollorganet. Intyget visar dels att utmstningenöverensslämmer med de relevanta nationella standarder som anpassats liU deharmoniserade standardema, dels att det har bedömts på EG-lypkontrolhiivå enUgtförsta strecksatsen i artikel 10.4 a och b. som bUdats enligt artikel 6.2 i direktiv /392/EEGfår,enligt det förfarande som beskrivs nedan, underrättas om aUa de frågor somgenomförande och praktisk tUlämpning av detta direktiv kan ge upphov tiU. Representanten från kommissionen skaU understäUa kommitténett förslag till åtgärder. Kommittén skall yttra sig om forslaget inom entidsfrist som ordföranden faststäUer beroende på hur brådskande ärendet är, vidbehov genom omröstning. Yttrandet skall tas tiU protokoUet. Dessutom skaU varjemedlemsstat ha rätt att be att dess åsikt antecknas i protokoUet; Kommissionen skaU ta synnerlig hänsyn tiU det yttrandekommittén lämnat. Den skaU informera kommittén på viUcet sätt man har beaktatyttrandet. Om en tillverkare inte har tiUämpat eUer bara delvis hartillämpat de harmoniserade standardema eller om det inte finns några sådana, skaUintyget som utfärdats av det anmälda kontrollorganet ange att gmndkraven uppfyUsenligt andra strecksatsen i artikel 10.4 a och b. 3.Den personliga skyddsutmstningsom avses i artikel 8.2 och for vilken det inte finns harmoniserade standarderfår fram till fortsättaatt behandlas enligt de nationeUa bestämmelser som redan är i kraft det datumdå detta direktiv antas, fömtsatt att dessa är fÖrenUga med bestämmelsema i fördraget. 4.KommissionenskaU offentliggöra beteckningama på de harmoniserade standardema i Europeiskagemenskapernas officiella lidning. Medlemsstatema skaU offentliggöra beteckningama på de nationeUastandardema som anpassats tiU de harmoniserade standardema. Medlemsstatema skaU säkerstäUa att lämpUga åtgärder vidtas före fÖr att göra det möjligt fÖr arbetsmarknadens parter att ha ett inflytande på nationeU nivä i processen att utarbeta harmoniserade standarder och att revidera dem. Om en medlemsstat upptäcker att cn personUg skyddsutmstningsom har ett EG-märke och som används fÖr avsett ändamål skuUc kunna medföra ensäkerhetsrisk fÖr människor, husdjur eUer egendom, skaU den vidta aUanödvändiga åtgärder fÖr alt dels ta bort utmstningen från marknaden, delsförbjuda utsläppandet pä marknaden och fri rörlighet fÖr den. Den berörda medlemsstaten skaU informera kommissionenom en sådan åtgärd och ange skälen for beslutet och särskUt faststäUa om denbristande överensstämmelsen beror på a)att gmndkraven cnUgtartikel 3 inte uppfyUts, b)en OtiUfredsstäUandetiUämpning av de standarder som avses i artikel 5, cUcr c)cn brist i destandarder som avses i artikel 5. Kommissionen skaU inleda diskussioner med de berördapartema . Om kommissionen efter dis kussionen beslutar attden vidtagna åtgärden var befogad, Omen medlemsstat eUer kommissionen skuUc anse att de harmoniserade standarder somavses i artikel 5 inle helt ' EGT Nr L 109,26.4.1983, s. 8. EGT NrL 183,29.6.1989, s.9. skall den informera medlemsstaten och allaövriga medlemsstater om detta. Om kommissionen beslutar att den vidtagnaåtgärden inte var befogad, skall den informera den berördamedlemsstaten och tillverkaren eller den som representerar denne i gemenskapenom detta. Om beslutet som avses i punkt 1 orsakas av cn brist i standarderna,skall kommissionen hänskjuta frågan till den kommitté som avses i artikel 6.1,under förutsättning att den berörda medlemsstaten avser att ansluta sig tillbeslutet och inleda ett förfarande enligt artikel 6.2. Om en personlig skyddsutrustning som inteöverensstäm mer med de aktuella kraven bär EG-märket, skall den berörda medlemsstaten vidta lämpliga åtgärder mot dem som är ansvariga för anbringandet av märket och informera kommis sionen och övriga medlemsstater om detta. Kommissionen skall säkerställa att medlemsstaternaär informerade om utvecklingen och resultaten av ett förfarande enligt denna artikel. 1.Innan en typ avpersonlig skyddsutrustning släpps ut på marknaden, skall tillverkaren eller densom representerar honom i gemenskapen samla den tekniska dokumentation somavses i bilaga 3, så att den vid behov kan inges till behöriga myndigheter. 2.Innanserietillverkning påbörjas av andra personliga skyddsutrustningar än de somavses i punkt 3, skall tillverkaren eller den som representerar honom igemenskapen lämna in sådan utrustning för EG-typkontroll enligt artikel 10. 3.EG-typkontrollskall inte krävas när det gäller personlig skyddsutmstning av enkelt slag, om konstmktörenutgår från att användaren själv kan bedöma skyddsnivån mot dc minimala riskema,vilkas gradvisa effekt användaren på ett säkert sätt kan identifiera .