prop · GG03250 · 1992-12-31 00:00:00 — Av detta skälföreslår vi i denna proposition att ytterligare steg tas för att kunnaåstadkomma en kursutformad gymnasieskola. Inteminst viktigt är det att ta ytterligare steg för att bryta upp tidigarevattentäta skott mellan gymnasieskolans studieförberedande och yrkesförberedanderoller. En sådan strikt uppdelning har inte någon motsvarighet i verklighetenutanför skolan. Arbetsmarknadenär stadd i ständig och snabb förändring. Många av de nu snabbast växandeyrkesgrupperna fanns inte för några decennier sedan och dagens gymnasieskolaskall utbilda för yrken, som kanske inte finns . Arbetsmarknaden bliralltmer internationell. Många av dem som går i gymnasieskolan kommerunder en eller flera perioder att arbeta i andra länder. Alla kommer privateller i yrkeslivet att komma i kontakt med andra länder, kulturer och språk. Samtidigtär gränserna mellan yrken på väg att suddas ut. Den gamla indelningen iarbetare och tjänstemän gäller inte längre på moderna arbetsplatser. I ställettalar man om medarbetare och deras behov av utbildning och fortbildning. Vadframtidens arbetsmarknad behöver är personer med olika kombinationer avpraktiskt yrkeskunnande, baskunskaper, kommunikativa färdigheter och kunskaperi såväl allmänna ämnen som yrkesämnen. Dettainnebär självfallet inte att de svåra frågorna om avvägningen mellan olika ämnen ochmellan t.ex. kärnämnen och karaktärsämnen Prop. 1992/93:250 därmed är löst. Detkommer alltid att finnas delade meningar om dessa avvägningar och att deständigt diskuteras och kan förändras är naturligt. De förslag vi lägger idenna proposition om en mer kursutformad gymnasieskola kommer att göratimplaneawägningar mindre dramatiska på central nivå. Dessa avvägningar kommeri stället att få göras lokalt. Den centrala styrningen av den totalaomfattningen av gymnasiestudier och av den gemensamma kärnan av allmänna ämnenbibehålls. Samtidigttalar ett livscykelperspektiv på utbildning för vuxenutbildningens växandebetydelse. Allt fler kommer att behöva förnya och komplettera sina kunskaperäven efter skoltiden. Allt fler kommer också att byta yrke och därmedkompetensbehov både en och under sin yrkesaktiva tid. Den störstadelen av detta behov av fortbildning och kompetensförnyelse måste naturligtvistillgodoses inom arbetslivet, men även skolan, den högre utbildningen och isynnerhet vuxenutbildningen kommer att få ett växande ansvar för dessauppgifter. Densjunkande medelåldern i den kommunala vuxenutbildningen är ett tecken på attdet finns behov av kompetensutveckling även relativt tidigt eftergymnasieskolan. Detta innebär naturligtvis ett erkärmande av denattraktionskraft de friare formerna och valmöjligheterna i komvux har även påunga. Det kan också tolkas så att gymnasieskolan inte kunnat erbjudade önskade studiekombinationerna. Andelen studerande i gymnasialvuxenutbildning, som redan innan de börjar har en 3-årig gymnasieutbildning,har mer än fördubblats . Detta talar för engymnasieskola som ger större utrymme för personliga val. Den gymnasieskola somnu håller på att inforas ger sådana möjligheter. En mer kursutformad skola gördet i än högre grad. Ettbättre signal- och informationssystem Ytterligareen dimension av kravet på en flexibel gymnasieskola är att den skall varalyhörd för och kunna anpassa sig till signaler från arbetsmarknad och högreutbildning om förändringar i kompetens- och rekryteringsbehov. Konjunkturcykler,snabba strukturförändringar på arbetsmarknaden och den högre utbildningensstörre frihet att själv avgöra förkunskapskrav, utbildningsinnehåll ochdimensionering, ställer ökade krav på gymnasieskolans lyhördhet ochinformationssystem. Den växande lokala friheten för såväl skola som högreutbildning kan skapa ännu större obalanser i dimensionering och inriktning ominte risker härför bemöts. Det innebär att yrkes- och studieorienteringen ivid mening ökar i betydelse. Det finns skäl att understryka "vidmening", för denna uppgift kan aldrig av bara gymnasieskolanspersonal, utan måste i hög grad vara ett ansvar även för den högreutbildningen, näringslivet, arbetsförmedlingen, arbetsmarknadens parter ochbranschorganisationer. Ett dagsaktuellt problem idetta sammanhang är att för få elever söker Prop. 1992/93:250 tillutbildning inom det naturvetenskapliga-tekniska området i allmänhet och deindustriinriktade utbildningarna i synnerhet. Antaletsökande till naturvetenskaplig och teknisk gymnasieutbildning minskar , när förhållandet egentligen borde vara det omvända för attrekryteringen till högre teknisk utbildning skall kunna tryggas. Det sjunkandeintresset för industriinriktade utbildningar, och inte minst gymnasieskolansindustriprogram, är ett allvarligt hot mot långsiktiga möjlighetertill industriell återhämtning och tillväxt. Regeringensöker initiera och stimulera insatser för att öka rekryteringen till ochintresset för industriinriktade, tekniska och naturvetenskapliga utbildningar.Vi tror att detta kräver en mångfald av insatser, redan tidigt i ,utnyttjande av de möjligheter den föreslagna timplanen ger, studie- ochyrkesvägledning samt information till eleverna, förändringar i arbetssätt ochkursutbud samt insatser inom lärarutbildning och fortbildning. Gemensamfortbildning för och gymnasieskolans lärare kan i vissa fall varalämplig. Inom fortbildningsområdet förtjänar inte minst de fristående fortbildningscentrer-s.k. science center - som finns på flera platser att nämnas. Dessa arbetar medatt sprida kunskap om och väcka intresse för teknik och naturvetenskap.Verksamheterna riktar sig i första hand till elever i skolan, men har också enviktig funktion när det gäller fortbildning av lärare. En kursutformadgymnasieskola kan också öppna möjligheter för gräns-överskridanden. Elever inomandra studieinriktningar kan välja också naturvetenskapliga och tekniskakurser. Dessafrågor kräver ett långsiktigt arbete som bör starta med att förbättraundervisningen i för att stimulera intresset för teknik ochnaturvetenskap, inte minst hos flickor. Kursplaner och arbetsmetoder måsteförnyas. Skolanbehöver också hjälp från den högre utbildningen och näringslivet, framföralltindustrin. Industrin måste själv medverka i att trygga sin långsiktigakompetensförsörjning. En ryckig rekrytering av tekniker, naturvetare ochyrkesarbetare påverkar självfallet intresset för dessa utbildningar. Det handlarom att ha ett synsätt som sträcker sig över konjunkturcykler, där industrintar ett kontinuerligt ansvar för information, praktik- och lärlingsplatser menockså i större utsträckning aktivt medverkar i själva utbildningen. Hurman på arbetsplatserna behandlar flickor under praktik och utbildning samtkvinnor anställda i industritekniska yrken har stor betydelse för om detraditionella könsbundna valen skall kunna förändras och rekryteringen tillindustrin förbättras. Förändringari den högre utbildningen Genomgymnasieskolans förändring kommer uppgiften att förbereda för högre utbildningatt ske både inom studieförberedande och yrkesförberedande program. Universitet och högskolorkommer från och med /94 att Prop. 1992/93:250 själva anta sinastudenter, välja urvalsmetoder och utforma sina förkunskapskrav för deutbildningar som de erbjuder. Det finns skäl att tro att särskildabehörighetskrav därvid i de flesta fall kommer att fastställas som går utöverden allmänna behörigheten. En mer kursutformad gymnasieskola, med störremöjligheter för eleverna att välja kurser, är bättre anpassad till dennautveckling. Det ställer dock, som vi konstaterat tidigare, mycket stora kravpå information såväl från gymnasieskolans som från den högre utbildningenssida. Genomatt gymnasieskolans timplan för de nationella programmen innehållerindividuella val och lokala tillägg har eleverna redan nu möjligheter attskaffa sig den särskilda behörighet som krävs för den önskadehögskoleutbildningen. De specialutformade programmen ger ännu störremöjligheter därvidlag. Högrestudier är på många sätt annorlunda än gymnasiestudier. Studenten måste självplanera och fatta beslut om studierna. En högre studietakt med inläsning avkurslitteratur, ofta på främmande språk, ställer krav på studieteknik.Studenten måste också ha god förmåga att kommunicera muntligt och skriftligt,även på främmande språk. Lärarledd undervisning erbjuds inom de flesta områden.Undervisningen är dock inte alltid obligatorisk, eftersom högre utbildningbygger på ett arbetssätt som syftar till att de studerande skall kunna sökakunskap på egen hand. Initiativ, kreativitet och förmåga att värderainformation är nödvändiga egenskaper för att klara detta arbetssätt. Riksdagensrevisorer har genomfört en studie av gymnasieskolans måluppfyllelse i ettavnämarperspektiv. I denna studie pekas bl.a. på brister i elevernas förmågatill skriftlig framställning. Universitetens och högskolornas företrädare pekarockså på brister i elevernas förmåga till kritiskt tänkande och självständigtarbete. Det bör dock påpekas att kritiken riktar sig mot skolan i går och iviss mån och således inte den gymnasieskola som växer fram. Detär en viktig utgångspunkt att gymnasieskolan också skall förbereda för högrestudier. Det innebär att den skall ge en grund i form av goda kunskaper i deenskilda ämnena, men också att den skall rusta eleverna för den högreutbildningens arbetssätt och vetenskapliga förhållningssätt till kunskap. Enligtvår mening innebär detta att gymnasieskolan måste erbjuda eleven frihet underansvar och introducera arbetsmetoder, som har större likhet med den högreutbildningens. Skolanskall grundlägga en positiv attityd till lärande. Tydliga mål bör ställas uppoch eleverna måste få klart för sig vad som krävs av dem för att nå dessa mål.Om eleverna i stor utsträckning får studera efter egna önskemål, bör det fåtill följd att motivation och arbetsglädje blir större som det ger enbättre förberedelse för arbetsvillkoren i yrkesliv och högre utbildning. Föratt elevernas självständighet och kreativitet skall utvecklas måste de vidaresuccessivt tränas i ett alltmer självständigt sätt att arbeta. söka i olika källor, attvärdera insamlat material och att självständigt lä- Prop. 1992/93:250 salitteratur lägger en grund för högre utbildning och det livslånga lärandet. Påmotsvarande sätt måste eleverna tränas i att lösa praktiska problem ocharbetsuppgifter för att lägga en grund för att verka i ett föränderligtyrkesliv. Muntligoch skriftlig kommunikationsträning måste ges mycket tid i gymnasieskolan. Godakunskaper såväl i svenska som i främmande språk blir allt viktigare, oavsettvilken väg eller vilket yrke eleven väljer . Den ökadedatoranvändningen i skolan innebär att eleverna lär sig att använda redskapsom ordbehandling och kalkylering, men också att de tränas iinformationssökning, kunskapsinsamling och simulering. Ipropositionen (1992/93:1) Universitet och högskolor - Frihet för kvalitetbeskrivs reformstrategin för den högre utbildningen och forskningen somtredelad, dels ökad frihet för de statliga universiteten och högskolorna, delsfasta spelregler mellan staten och fristående utbild-ningsanordnare, delsslutligen möjligheter till icke-statligt huvudmannaskap för vissa högskolor.Samtidigt framhålls nödvändigheten av ökad effektivitet och kvalitet för attSverige skall stärka sin roll som kunskapsnation. Skallden strategin bli framgångrik krävs mer av motsvarande synsätt igymnasieskolan. Kraveni skolans kursplaner riktar sig främst till läraren. Läraren har i ett målstyrtsystem stora möjligheter att anpassa innehåll och arbetssätt till elevernasförutsättningar, behov och intressen. Läraren måste utforma sina egna metoderatt välja ut och sovra i stoffet. En mer kursutformad gymnasieskola lederdessutom till en större frihet att disponera tiden. Idetta sammanhang bör behovet av fortbildningsinsatser för lärare diskuteras.Behovet gäller lärare på alla nivåer och inom de flesta ämnesområden. Motbakgrund av det perspektiv på gymnasieskolans förändring och framtidauppgifter som beskrivits här, blir rekrytering, utbildning ochkompetensutveckling av lärarkåren strategiska och centrala frågor. Precis somför gymnasieeleverna gäller för lärarna att framtiden kräver högre kompetensoch inte minst en mångfald av kombinationer av kunskaper förvärvade såvälgenom utbildning som genom erfarenheter från andra yrken. Avdet skälet finns i denna proposition också ett längre avsnitt omprofessionalitet och kompetensutveckling hos lärarna. Hur självklart det än är,förtjänar det alltid att påminna om att oavsett vad riksdag, regering ochkommun må besluta, så är ingen skola vare sig bättre eller sämre än desslärare. 3 Den nya läroplanens innehåll och struktur Pp. 3.1 En gemensam läroplan för de frivilliga skolformerna Regeringensförslag: En ny gemensam läroplan införs för gymnasieskolan, komvux, SSV,gymnasiesärskolan och särvux. Läroplanskommitténsförslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Kommitténs förslagtill läroplan avser, i enlighet med direktiven, gymnasieskolan och komvux.Anpassningar för SSV, gymnasiesärskolan och särvux har gjorts av en arbetsgrupp.Förslaget återges i bilagan. Remissinstanserna:Flertalet remissinstanser stöder förslaget att gymnasieskolan och komvux fåren gemensam läroplan. Några instanser, däribland , , , Ange och Bodens kommuner och Samarbetsorganisationenför vuxenstuderande framhåller att skolformernas skildaprofiler också bör lyftas fram. anser däremot att det är mycket som talar för att det skallvara skilda läroplaner för gymnasieskolan respektive komvux, vilket intehindrar att vissa delar av innehållet kan vara gemensamma. anser att vuxen-och ungdomsutbildningen bäst gynnas av attutvecklas parallellt och hekt med separata läroplaner. Skälenför regeringens förslag: Reformeringarna av alla utbildningar för ungdomar ochvuxna ovanför den obligatoriska skolan har utgått från principen om attmöjliggöra ökad samverkan mellan olika utbildningar. En redovisning av dessaredan beslutade reformer har vi gett i inledningen till propositionen. Förgymnasiesärskolan föreslår vi ytterligare ändringar i kommande avsnitt avpropositionen. Regeringen vill främja en ökad samverkan mellan alla frivilligaskolformer för att ungdomar och vuxna skall få tillgång till ett gemensamt ochdärmed större och mera rikhaltigt utbildningsutbud. För utbildningsformer somskall samverka bör det i så stor utsträckning som möjligt finnas gemensammamål. Detta är bakgrunden till att regeringen föreslår att läroplanen skall varagemensam för gymnasieskolan och komvux. På samma sätt som det går att ha engemensam läroplan för , sameskolan, specialskolan och denobligatoriska särskolan, bör läroplanen för gymnasieskolan och komvux ocksåkunna gälla för alla utbildningsformer för ungdomar och vuxna. Läroplanen bördärför gälla även för SSV, gymnasiesärskolan och särvux. Härigenom underlättassamverkan mellan alla dessa utbildningsformer. Genom den gemensamma läroplanenuppnår man att värdegrunden, de övergripande mål- och riktlinjerna ochansvarsfrågorna blir gemensamma för hela det frivilliga skolväsendet. Det ärnaturligt om även nuvarande sfi följer samma läroplan. Regeringen återkommertill i denna fråga. Även om läroplanen ochdelvis också kursplanerna blir gemensamma för ett antal frivilliga skolformer,är det angeläget att de skilda uppgifter och förutsättningar, som de olikaskolformerna har, kommer till uttryck. Vi återkommer strax till frågan omsärskilda mål som skall gälla för endast någon eller några av utbildningarna. Regeringensförslag: Läroplanen skall ange dels värdegrunden och målen för utbildningen avungdomar och vuxna, dels särskilda mål för de olika skolformer, för vilkenläroplanen skall gälla, dels ock riktlinjer för arbetet i skolan. Läroplanenpreciserar därmed de grundläggande mål för det offentliga skolväsendet förungdomar och vuxna, som är fastlagda av i lag. Läroplanen skall angevem som har ansvar för olika delar av verksamheten i skolan och vad dettaansvar innebär. Läroplanskommitténsförslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag.Läroplanskommitténs förslag till läroplan för har sammaprincipiella uppbyggnad. Remissinstansernaär genomgående positiva till den nya läroplanens uppläggning och inriktning, isynnerhet att läroplanen är tydlig och kortfattad samt att den klargöransvarsförhållandena i skolan. Skälenfor regeringens fiirslag: har i 1 kap. 2 § skollagen (1985:1100) lagtfast syftet med utbildningen för barn och ungdom och i 1 kap. 9 § skollagensyftet med utbildningen för vuxna. Utbildningenför barn och ungdomar skall ge eleverna kunskaper och färdigheter samt, isamarbete med hemmen, främja deras harmoniska utveckling till ansvarskännandemänniskor och samhällsmedlemmar. I utbildningen skall hänsyn tas till elevermed särskilda behov. Detoffentliga skolväsendet för vuxna skall ge vuxna tillfälle att i enlighet medindividuella önskemål komplettera sin utbildning. Härigenom skall främst desom erhållit minst utbildning få möjlighet att stärka sin ställning iarbetslivet och i det kulturella och politiska livet. Förhela det offentliga skolväsendet gäller dels att utbildningen skall utformas iöverenssstämmelse med grundläggande demokratiska värderingar, dels att allasom verkar i utbildningen skall främja aktning för varje människas egenvärdeoch respekt för vår gemensamma miljö. Utbildningen inom varje skolform skallvara likvärdig, varhelst i landet den anordnas. Läroplanenär en konkretisering av dessa av fastlagda utgångspunkter förverksamheten i hela det offentliga skolväsendet. Det ankommer på regeringen attnärmare utforma läroplanstexten och fastställa läroplanen sedan riksdagentagit ställning till riktlinjerna. Vi redovisar de för läroplanen centralaavsnitten och ger vår bedömning av deras innehåll och utformning tillika med deviktigare synpunkter som Härigenom får information Prop. 1992/93:250 omhur föreskrifterna i skollagen om t.ex. utbildningens mål och verksamhetensutformning följs upp i läroplanen. Läroplanenskall ange mål och riktlinjer för utbildningen i sin helhet så tydligt ochklart att rektorer, lärare och övrig personal i skolan med ledning av dem kanutforma verksamhetsmål och undervisningsmål i linje med dem. Läroplanen får enhelt ny struktur och skall varken innehålla sådant som redan står i andraförfattningar eller anvisningar om hur målen skall nås, dvs. arbetssätt,arbetsmetoder och val av stoff. Läroplanens karaktär av en författning förmål- och resultatstyrning av en verksamhet renodlas därmed. Huvudmannenansvarar för att utbildningen genomförs i enlighet med skollagens mål och de andramål och riktlinjer som finns för utbildningen. Det ankommer således påhuvudmannen att dels skapa de förutsättningar som krävs för att utbildningenskall kunna genomföras enligt målen, dels följa upp om verksamheten bedrivs såatt målen kan nås. Det bör också framhållas att skolhuvudmännen såsomarbetsgivare naturligtvis också har ett yttersta ansvar för att deras personalagerar i enlighet med gällande lagar och förordningar. Idet följande redovisar regeringen den syn på kunskap och värden, som skolanskall förmedla, och som skall komma till uttryck i läroplanen. Läroplanskommitténhar i ett kapitel i sitt betänkande Skola för bildning redovisat denkunskapssyn som ligger bakom kommitténs förslag till nya läroplaner. I likhetmed remissinstanserna anser vi att den kunskapssyn som präglar läroplanenskall finnas tillgänglig för dem som läroplanen riktar sig till och därförframgå av läroplanen. De som skall tillämpa läroplanen bör också få tillgångtill bakgrunds- och motivtexter till läroplanen. Vivill här ge en kort redovisning av vår syn på kunskap och lärande. Läroplanskommitténhar framhållit att skolans kunskapsuppgift inte bara kan reduceras till enfråga om urval av kunskaper att förmedla. Mycket kortfattat beskriver Läroplanskommitténföljande fyra kunskapsformer: faktaär kunskap som information förståelseär kunskap som meningsskapande färdigheterär kunskap som utförande förtrogenhetär kunskap som omdöme. Kunskaperkan således inte betraktas som färdiga produkter, som kan förstås isoleradefrån de sammanhang där de utvecklas. Elevernas kunskapsutveckling påverkas avhur utbildningen organiseras och av om eleverna får möjlighet att upptäckasamband. Eleverna måste tillägna sig begrepp och strukturer från olika ämnesområden,så att dessa kan fungera som intellektuella verktyg. Läroplanen måste också geuttryck för elevernas aktiva roll och ansvar för inlärningen. 2 1992/93. I skolan måste det finnasen balans mellan olika kunskapsformer. 1992/93:250 nom reflexion övererfarenheter och genom tillämpning av kunskaper som inhämtats under studierutvecklas förmågan att tänka och reflektera. Ofta klassificerar man ämnen iolika grupper för att tydliggöra skillnaden mellan dem. skilde manmellan läroämnen, övningsämnen och yrkesämnen. Man skiljer fortfarandemellan allmänna ämnen och yrkesämnen. Man möter ibland i debatten en åtskillnadmellan kunskapsämnen och färdighetsämnen eller mellan praktiska och teoretiskaämnen. Det finns många faror och nackdelar med att klassificera ämnen på dettasätt. En är att man därigenom osynliggör den variation av kunskaper ochkunskapsformer, som finns inom ämnena. Det är inte bara i språkämnena som manövar sin språkliga förmåga, inte bara i svenskämnet som man tränar att göraskriftliga redovisningar, inte bara i matematik som man övar upp och användersina matematiska kunskaper, inte bara i estetiska ämnen som man uttrycker sig iskapande former. Det är viktigt att uppmärksamma de variationer av kunskapsformersom de enskilda ämnena rymmer. Begreppetbildning har, som anfört, under varit ettcentralt begrepp i debatten om skolans värde och uppgift. Det är egentligenbara som det i fallit bort urläroplansspråket och den officiella begreppsrepertoaren om skolan. Regeringensförslag handlar om bildning i dess djupaste och vidaste mening. Vi räknardärför med att bildningsbegreppet och dess innebörd för skolan återaktualiseras och diskuteras. Vi räknar även med att kommer attstimulera sådana diskussioner genom att ge ut olika slag av kommentarer ochreferensmaterial. Denobligatoriska skolan skall ge de mer grundläggande och bestående kunskaperna.Regeringen har utvecklat detta i propositionen om läroplan för grundskolanm.m. De ursprungliga - och mest grundläggande - uppgifterna för äratt lära eleverna läsa, skriva och räkna. Dessa uppgifter är ävengrundläggande för utbildningen av vuxna på grundskolenivån, dvs. förgrundläggande vuxenutbildning och för särvux. Deövriga frivilliga utbildningsformerna - gymnasieskolan, gymnasialvuxenutbildning, påbyggnadsutbildning och gymnasiesärskolan - har en vidareuppgift, nämligen att hos eleverna skapa en beredskap för ett föränderligtyrkesliv och för att själv kunna påverka både arbetsliv och samhällsliv. Idetta ligger även att eleverna skall inse kunskapers relati-vitet. Denfrivilliga skolan har många uppgifter. Genom utbildningen skall ungdomarförberedas för yrkesliv eller fortsatta studier. Gymnasieskolan skall ocksåförbereda ungdomarna på vuxenlivet som samhällsmedborgare och som ansvarigaför sina egna liv. Gymnasieskolans uppgifter i här berörda avseenden utgår frånungdomarnas behov av bildning. Eleverna skall få känna sig stimulerade avstudierna och få en positiv inställning till lärande,till att nya kunskaper och insikter är förutsätt- Prop. 1992/93:250 ningarför personlig utveckling. Vikten av att skolan ger ungdomar framtidstro kaninte överskattas. Närman talar om gymnasieskolans "avnämare" menar man arbetslivet ochden högre utbildningen. I uttrycket ligger ett krav på att gymnasieskolan gerungdomarna de kunskaper som arbetslivet respektive universiteten ochhögskolorna behöver och förväntar sig. Det är också viktigt att det finns enaktiv dialog mellan gymnasieskolan och dess avnämare. Arbetslivet ochuniversiteten och högskolorna bör kunna ställa krav på skolan och även ha ettinflytande över skolans verksamhet likaväl som gymnasieskolan skall kunnaställa krav på avnämarna och hålla dessa underrättade om skolans verksamhet.