prop · GG03141 · 1992-12-31 00:00:00 — eUer om det är fråga omupprepade allvarUga hot. En jämförelse kan här göras med konstruktionenav det grova misshandelsbrottet (jfr prop. 1987/88:14s. 5 ff.). Vid bedömningen av om en misshandel är att anse som grovskall, enligt 3 kap. 6 § , särskilt beaktas, om gämingen var Uvsfarlig eller omgämingsmännen tillfogat svår kroppsskada eller allvarUg sjukdomeller eljest visat särskild hänsynslöshet eller råhet. påverkan leder till medicinsktpåvisbar sjukdom utgör gämingen i regel misshandel.Det kan dock tänkas fall där gärningsmannen genom hot orsakat svan psykisktlidande utan att sjukdomsfall har inttäffat. samtdå gärningsmannen på annat sätt visat särskild hänsynslöshet eller råhet bör sttaffskalan förden grova formen användas. AvslutningvisviU jag något beröra frågor om konkurrens. Bland annat kan den situationenuppkomma att någon gör sig skyldig till olaga hot och detta samtidigtinnefattar en överttädelse av ett tidigare meddelat besöksförbud enligt lagen(1988:688) om besöksförbud. Den nu föreslagna lagändringen bör, oavsett viUcengrad av olaga hot som föreligger, inte innebära någon ändring av principen, attdet i sådana situationer skall dömas för såväl olaga hot som för brott motbesöksförbudslagen (jfr prop. 1987/88:137 s. 52 och bet. 1989/90:JuU5 s. 17). Närdet gäller förhållandet meUan olaga hot som bedöms som grovt brott och hot mottjänsteman innebär mitt förslag att brotten får samma maximisttaff. Jag vill,mot bakgmnd av att det i lagstiftningsärendet har framföns krav på att skärpasttaffet för våld och hot mot tjänsteman, stryka under att detta inte innebärnågon ändring av den gmncUäggande utgångspunkten att det finns anledning att sesärskilt allvarUgt på sådana hot mot tjänstemän som avses i den särskildastraffbestämmelsen om detta brott. Att lagstiftningen lämnar utrymme för altvissa speciella fall av olaga hot från straffvärdesynpunkt jämställs med ävenallvarliga hot mot tjänsteman utesluter inte att det generellt sett finnsanledning till en högre sffaffnivå vid hot mot tjänsteman än vid olaga hot.Detta kommer också ull uttryck i lagsriftningen genom att böter inte ingår isttaffskalan vid hot mot tjänsteman om inte brottet i det enskilda fallet äratt anse som ringa. Vid normalgraden av olaga hot ingår däremot böter och är,som jag berört, den påföljd som oftast kommer till användning. När detgäller konkurrens mellan hot mot tjänsteman och olaga hot torde de ändringarjag nu föreslår inte behöva föranleda några ändrade lösningar i förhållande ullvad som tillämpas. 3.1.3 Ofredande, 4 kap.7 § Mitt förslag:Straffmaximum höjs från sex månaders till eu års fängelse. Fängelsestraffkommitténföreslår i princip oförändrad sttaffskala. anser att det bör finnas en särskild straffskala förgrovt brott när det t.ex. är fråga om ett långvarigt systematiskt ttakasserandemed politisk bakgmnd. Skälenför mitt förslag: Med ofredande avses dels att handgripligen antasta någonannan t.ex. genom att sätta krokben, knuffa, rycka eller slita i personenskläder, riUfälligt hålla fast personen m.m. och dels att genom skotriossning,stenkastning, oljud eller annat hänsynslöst beteende ofreda annan. Exempel påsådant hänsynslöst beteende är att någon stör sina grannar med högljudd musik,ttakasserar någon genom telefonterror, allvarligt skrämmer någon eller lämnarett falskt meddelande om att någon närstående dött. Att någon drar undan stolennär någon annan skall sätta sig ned rillhör också det straffbara området. Understraffbudet faller också handgripligt störande av kvinnofriden, bl.a. sådanattakasserier som inte är att betrakta som sexuellt ofredande. Det kan gälla atthandgripligen hindra en kvinna från att komma fram, ta henne under armen föratt förmå henne följa med eller antasta henne med klappar m.m. För att gämingenskall vara brottslig krävs att den innebär en kännbar fridskränkning ochdessutom kan anses ge uttryck för hänsynslöshet. Ofredande omfattar såledesfridskränkningar som inte innebär olaga hot, hemfridsbrott eller olaga intrång.Omfattande och systematiska ttakasserier, t.ex. vid mobbning eller annatpsykiskt våld, kan utgöra sådana beteenden som är att bedöma som ofredande. Engäming som är att bedöma som ofredande kan rymma långvariga hänsynslösabeteenden som har ett sttaffvärde som i exttemfall kan överstiga nuvarandestraffmaximum. Som exempel kan nämnas mycket omfattande och utdragentelefonterror mot en tidigare partner. Ett annat allt aktuellare fall är det avDomareförbundet uppmärksammade, brott med politisk bakjttund. 1 dettasammanhang måste de allt synligare rasistiska tendenserna hos vissa grupperbeaktas. Staten måste med kraft visa att brott med rasistiska moriv inte kantillåtas. Långvarigt trakasserande med rasistiskt motiv kan ha ett högtstraffvärde även om gämingama i sig inte kan hänföras under annat straffbud änofredande. Dettorde inte vara helt ovanligt att ofredande av en ridigare partner kan innebäraatt det uppstår ett konkurrensförhållande till överttädelse av besöksförbud. Ilikhet med vad som gäller bör det i sådana fall i princip dömas ibrouskonkurrens. Mittförslag rill straff skärpning innebär att det i allvarligare fall finnsmöjlighet att tillgripa ett frihetsberövande i form av anhållande och häktning,vilket i vissa fall kan vara motiverat vid långvariga och upprepadeofredandebrott. 3.1.4 Sexuelltofredande, 6 kap. 7 § Mitt förslag:Sttaffmaximum höjs från ett till rvå års fängelse. Departementspromemorian(Ds 1989:6) Sexuella övergrepp mot barn m.m.: I promemorian uttalades att enjämförelse med andra sexualbrott talade för att sttaffmaximum borde höjas frånett till i van fall fängelse. Mot bakgrund av den pågåendestraffskaleöversynen lades emellertid inte något särskilt förslag fram. Remissinstanserna:En majoritet av de remissinstanser som uttalar sig särskilt om sexuelltofredande stöder promemorians förslag att höja sttaffmaximum. Skälenför mitt förslag: 1 första stycket av bestämmelsen om sexueUt ofredandeföreskrivs sttaff för den som sexuellt berör bam utan att detär fråga om sexuellt umgänge eller som förmår barnet att företa eller medverkai en handling av sexuell innebörd. 1 andra stycket straffbeläggs blottande ochandra uppenban sedlighetssårande handlingar. Det kan också här, liksom när detgäller ofredande, vara fråga om t.ex. sexuella ttakasserier på arbetsplatsen. Sttaffet för sexuelltofredande kan jämföras med sttaffen för sexuellt utnyttjande av underårig ochsexuellt umgänge med bam. För båda dessa brott föreskrivs som maximistrafffängelse . Är brottet sexuellt utnyttjande av underårig att bedömasom grovt, kan ännu sttängare sttaff följa. Sexuellt ofredandeomfattar handlingar som till sin art ansetts mindre kvalificerade än sexuelltumgänge. Som Lagrådet har påpekat fann i en dom den 7 oktober1992, DB 530, att en relativt ytlig beröring av ett barn var au bedöma somsexueUt umgänge i den mening som avses i 6 kap. 4 § och inte sådansexuell beröring som besttaffas som sexuellt ofredande. Avgörandet minskarvisserligen uttymmet för rillämpning av första ledet av första stycket av 6 kap.7 § något. Men sexuellt ofredande kan i undantagsfall likväl rymma mycketsttaffvärda beteenden. För egen del anser jag således att den nuvarandebetydande skillnaden i sttaffmaximum mellan sexuellt ofredande och andrasexualbrott inte är motiverad. Bestämmelsen om sexuelltofredande är bl.a. av betydelse vid bekämpningen av barnpornografin. När detgäller bam straffbeläggs således som sexueUt ofredande bl.a.att någon förmår den unge att vara modell vid framställning av pornografiska bilder.Att umyttja bam i sådana och liknande sammanhang kan tveklöst utgöra enallvarlig kränkning och det torde råda en bred enighet om att sådana handlingarhar ett högt sttaffvärde. Jagvill också peka på andra situarioner där det starkt kan ifrågasättas om inteden nuvarande sttaffskalan är för mild i förhållande rill andra sexualbrott.Ett sådant fall är när gärningsmannen gör sig skyldig till upprepade övergreppbestående i sexuella beröringar av ett barn. 3 1992/93. onekligen förhåller sig såatt gämingar som innefattar sexuellt umgänge typiskt sett är mer ägnade attskada barnet, finns det en stor risk för att även sexuellaofredanden kan medföra betydande menliga konsekvenser för barnet. Jag anser detangeläget att barns särskilda skyddsinttesse kommer till utuyck i en tydligmarkering som återspeglas i Sttaffskalans utformning. Även om höjningen avstraffmaximum främst moriveras av barns särskilda skyddsinttesse finnsanledning att i detta sammanhang peka på att även sexuella ofredanden mot vuxnai extremfall kan ha eu betydande straffvärde. Jag tänker då närmast pålångvariga och omfattande sexuella ofredanden som utgör led i psykiskattakasserier. 1likhet med vad som uttalas i promemorian anserjag således att sttaffmaximumför sexuellt ofredande bor höjas betydligt. En höjning från fängelse i ett innebär en fördubbling av maximisttaffet. Enligt min mening saknas skälatt föreslä en större höjning än så. 3.1.5Egenmäktighet med barn, 7 kap. 4 § Mittförslag: För normalgraden av egenmäktighet med barn höjs straffmaximum från sexmånaders till fängelse. För det grova brottet föreslås sttaffminimumbli sex månaders fängelse och sttaffmaximum fängelse. Detta innebärau sttaffmaximum för brottet höjs från två rill fängelse. Försök till grovegenmäktighet med bam föresläs bli sttaffbart. Fängelsestraffkommitténföreslår i princip oförändrad sttaffskala. ställer sig positivt till den särskilda skalan för dengrova formen av egenmäktighet med barn. Skälenför mitt förslag: Under sttaffbestämmelsen om egenmäktighet med barn, dvs.personer , faller förfaranden som innebär att någon obehörigenskiljer ett bam från den som har vårdnaden om det. Men Sttaffbestämmelsenomfattar även den som gemensamt med någon annan har vårdnaden, om han utanbeaktansvärt skäl egenmäktigt bonför barnet samt den vårdnadshavare som självtar sig rätt genom att obehörigen be-mäktiga sig barnet. Under bestämmelsenfaller slutligen även ett obehörigt skiljande av bam från någon som vårdarbaraet med stöd av lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga. Sttaffbestämmelsenär inte tillämplig om bamet förs bort eller undanhålls på ett sätt som är attanse som ett frihetsberövande. 1 sådana fall är de Sttängare bestämmelserna ibrottsbalkens fjärde kapitel tillämpliga. Vanligtvishar gärningar som är att bedöma som egenmäktighet med barn sitt upphov i attgärningsmannen - rätt eller fel - anser att barnet av någon anledning kan gesen bättte rillvaro på en annan plats än den där det befinner sig. Förövarensmoriv kan inte sällan sägas vara från den egna utgångspunkten goda. Men råder detingen tvekan om att fall kan förekomma som är Prop. 1992/93:141 så allvarligaatt ett fängelsesttaff framstår som motiverat. I takt med den ökade förekomstenav intemationella familjebildningar ökar risken för att bam förs bon tillfrämmande länder som också svårighetema att återföra bamet rill denlegala vårcbadshavaren blir väsentiigt större. Det är naturligt att fall avdetta slag bedöms allvarligt. I samband med en sttaffskärpning år 1983uttalade departementschefen att det kan bli en chockartad upplevelse för ettbam att hasrigt ryckas upp från sin invanda miljö och tvingas leva i ettfrämmande land utan att veta om det någonsin kommer att få träffa sin andraförälder. Uttalandet kommenterades inte under den följande riksdagsbehandlingen(prop. 1982/83:165 s. 22 och 39, bet. 1982/83:LU41,rskr. 1982/83:369). 1rättspraxis har förekommit flera fall i vilka sttaffskalan utnyttjats fullt utoch således maxintistraffet fängelse har dömts ut. Kriminalstatistikenvisar också en allmänt ökande tendens hos domstolarna att använda den övrehalvan av sttaffskalan. ledde en fjärdedel av de domar i vilkagrov egenmäkrighet med bam utgjorde huvudbrott rill fängelsesttaff på ett åreller mer. Det rör sig ofta om fall där ett barn har förts bort från Sverigeoch gämingsmännen låtit bamet förbU utomlands. Vidkonstmktionen av sttaffskaloma är det angeläget att maximum sätts på ett sådantsätt att straffskalan lämnar utrymme för en rimlig straffnivå även för deallvarligaste tänkbara fallen av brottet, även om dessa rent faktiskt sällaninttäffar. Mot den bakgmnden finns det anledning att anta att sttaffmaximum ärför lågt om den övre delen av sttaffskalan utnyttjas i mer betydandeomfattning. För egen del anserjag att det är uppenbart att det väl kan tänkasfall som måste tillmätas ett högre sttaffvärde än fängelse.Maximisttaffet bör därför höjas. Jag förordar därför att maximisttaffet sättsrill fängelse. För att uppnå en lämplig balans mellan sttaffskalomaför de olika graderna av brottet bör minimum för den grova formenhöjas till fängelse och maximum för normalgraden till fängelse iett år. Det bör understrykas au dessa ändringar inte är avsedda att markeranågon principiellt ändrad inställning till straffvärdet vid mer lindriga fallav egenmäkrighet med bam. Degrova brotten avser som nämnts främst fall där ett bam har förts utomlands föratt hållas kvar där med följd att vårdnadshavaren inte kan hanågon normal kontakt med bamet. Det torde kunna inttäffa fall där brottet intekommer rill fullbordan, exempelvis genom att resan avbryts genom utomståendesförsorg, men där förfarandet ändå framstår som mycket sttaffvärt. Ansvar förförsök bör därför - till skillnad från från vad som gäller - kunna utkrävasi sådana fall. Försöksansvaret bör dock begränsas rill grova fall avegenmäkrighet med bam. 3.1.6Olovlig kraftavledning, 8 kap. 10 § Mitt förslag: Brottet olovlig kraftavledning delas in itvå grader genom att en särskild skala för brott som är grovt införs. För normalgraden föreslås straffskalan bli böter ellerfängelse i högst och för den grova formen fängelse i lägst sex månaderoch högst . Detta innebär att sttaffmaximum för brottet höjs från tvårill fyra ärs fängelse. förslag: Överensstämmer i principmed miu förslag. Remissinstanserna berör inte förslaget närmare. Skälen för mitt förslag: Olovlig kraftavledning innebärett olovligt avledande av elektrisk kraft. Kraftavledning är olovlig även omman har räu till ström, bara själva avledandet är olovligt (t.ex. genom attmätaren kopplas ur). Ett avledande av exempelvis gas eller vatten är att bedömasom stöld eller, om tillägnelseuppsåt saknas, som egenmäktigt förfarande. Härfinns alltså rillgång till sttaffskalan för grov stöld om brottet skulleframstå som allvarligt. Den som avleder elekttisk kraft kan däremot sttaffasendast enUgt detta sttaffbud. Före införande var olovlig kraftavledninggradindelat med fängelse som maximisttaff för det grova brottet.Enligt min mening är det uppenbart att avledande av elekttisk kraft - som kanske systemariskt och, med hänsyn till kostnaden för elekttisk energi, avsestora värden - kan vara ett brott med högt straffvärde. Därför bör en grov formav brottet olovlig kraftavledning återinföras. Som grov olovlig kraftavledningbör sådana fall bedömas som i svårhetshänseende är jämförliga med grov stöldoch grovt bedrägeri. Det skall alltså röra sig om brottslighet som utförtssystemariskt eller avsett betydande värde eUer fall där gärningsmannen visatmycket stor förslagenhet. Maximisttaffetför de olika graderna av olovlig kraftavledning bör vara lägre än förmotsvarande grader av stöld. För grovt brott kan det lämpligen sättas rillfängelse . Det ansluter då till den skala för grova brott som jagföreslår skall införas för flera andra brott. Den grova formen bör även ha ettförhöjt minimum, vilket ocksä grov stöld och grovt bedrägeri har. Det förhöjdaminimisttaffet ger en klar indikation att olovlig kraftavledning skallbettaktas som grovt endast i de mycket kvalificerade fallen. 3.1.7 Häleri, 9 kap. 6§ Mittförslag: Straffmaximum för den grova formen av brottet höjs från fyra tUl sexårs fängelse. Fängelsestraffkommitténsförslag: Överensstämmer i princip med mitt förslag. Remissinstanserna:De remissinstanser som ytttar sig i frågan stäUer sig positiva till en höjningav maximisttaffet för grovt häleri. Skälenför mitt förslag: Häleri kan förekomma i olika former: (1) befattning medolovligt åtkommen sak (sakhäleri), (2) orillbörlig av annansbrottsliga förvärv (vinningshäleri), (3) otillbörligt främjande av att annantillgodogör sig egendom som härrör från brottsligt förvärv eller värdet avsådan egendom, (4) uppsåtligt döljande av brottsligt åticommen egendomsursprung och slutiigen (5) hävdande av brottsligt tillkommen fordran(fordringshäleri). Sakhäleribestår i att gärningsmannen tar befattning med något som är frånhänt annangenom brott. Befattningen kan vara av olika slag men måste vara ägnad attförsvåra sakens återställande. Kriminaliseringen har till syfte dels attunderlätta au egendom som varit föremål för brottsligt förvärv kommer tillbakatill ägaren, dels att motverka andra typer av förmögenhetsbrott genom attförsvåra avsättningen av brottsgods. Kriminaliseringenav vinningshäleri har bl.a. till syfte att möjliggöra be-sttaffning av den somtar befattning, och därvid skaffar sig , med sådant som trätt i ställetför sak som frånhänts annan genom brott. Det är t.ex. inte tillåtet att ta motpengar som erhållits vid pantsättning eller försäljning av stöldgods. Genom lagändring år 1991utvidgades häleribestämmelsens tillämpningsområde genom att rekvisiten nämndaunder punktema (3) och (4) ovan tillfördes (prop. 1990/91:127, bet. 1990/91:JuU32, rskr. 1990/91:323, SFS 1991:451). Ansvaret enligt de punktema omfattarden som med uppsåt att dölja egendomens ursprung medverkar till att bortföra,överlåta, omsätta eller vidta någon annan sådan åtgärd med egendom som härrörfrån brottsligt förvärv. Ansvar kommer i fråga även för den som på annat sättotillbör-Ugen främjar möjlighetema för någon att tillgodogöra sig sådanegendom. Syftet bakom utvidgningen var främst att göra lagstiftningen mereffektiv i kampen mot dem som tvättar svana pengar. Fordringshäleriinnebär t.ex. au kräva betalning av fordran som är tillkommen genom brott.Kriminaliseringen har motiverats med att man i första hand vill komma åt densom använder en mellanman men avser att själv utnyttja fordringen. Sttaffskalomaför de olika graderna av häleribrott överensstämmer med sttaffskaloma för decenttala förmögenhetsbrotten utom när det gäUer maximistraffet för grovt brottdär maximum är lägre. Organiserad häleriverksamhet är ett allvarligtsamhällsproblem. Det är lätt att inse att förekomsten avavsättningsmöjligheter för brottsgods är av avgörande betydelse för främststöldbrottslighetens omfattning. Enligt min mening kan man inte se mildare påden som begår ett häleribrott av stor omfattning än på den som begår enmotsvarande grov stöld. synes häleribrott i stor skala medintemationell prägel ha kommit att spela en allt större roll. I de sammanhangenkan det röra sig om mycket stora värden. Jag vill här anknyta till de ändringarav häleriparagrafen som genomfördes . De förfaranden som då avsågs,bl.a. tvätt av pengar härrörande från narkotikahandel och annan internationellkriminalitet, kan ha ett mycket högt sttaffvärde. Maxintistraffet för grovthäleri bör därför höjas. Om maximisttaffet sätts till fängelse i sex årinnebär det att häleribrottet i svårhetshänseende fullt ut jämställs med decenttala förmögenhetsbrotten stöld, bedrägeri och förskingring. 3.1.8Svindleri, 9 kap. 9 § Mitt förslag:Fängelse införs som maximum för den ringa graden av svindleri.För det grova brottet höjs sttaffmaximum från fyra tUl fängelse. Fängelsestraffkommitténsförslag: Överensstämmer med mitt med undantag av höjningen av maximisttaffetför den ringa graden. Remissinstansernaberör inte svincUeribrottet särskilt. Skälen för mitt förslag:Av svindleribrouet finns två olika typer. Det första typen kan begås av var ochen och består i att bland allmänheten offentliggöra eller på annat sätt spridavilseledande uppgift i avsikt, dvs. med direkt uppsåt, att påverka priset på envara, värdepapper eller annan egendom. Den andra typen kan begås av endastvissa personer. Personkretsen består av dem som på grund av sin ställning börha särskild kännedom om ett företag. Brottet består i au uppsåtiigen eller avgrov oaktsamhet offentiiggöra eller på annat sätt bland allmänheten ellerföretagets inttessenter sprida vilseledande uppgift som är ägnad att påverkabedömandet av företaget i ekonomiskt hänseende och därigenom medföra skada. Svindleri kan sägas utgöraen sons bedrägeri mot allmänheten. Det står klart att brottet kan, somSttaffrättskonmiittén uttryckte det (SOU 1940:2 s. 160), "havavittgående skadeverkningar för landets ekononu och ådagalägga storhänsynslöshet". Enligt min mening kan vissa fall av svindleri bettaktassom lika allvarUga som det svåraste bedrägeribrottet. Skäl saknas därför attlåta de båda brotten ha olika maximistraff. Även i övrigt saknas skäl attbedöma svindleri på annat sätt än bedrägeri. Mitt förslag innebär alltså attsvindleribrottet ges samma straffskalor som bedrägeri. Genommitt förslag komttier grovt oaktsamt förfarande enligt paragrafens andra styckeatt få ett till fängelse förhöjt maximum. Lagrådet har ifrågasatt omdet inte finns skäl att bryta ut fallen av oaktsamhet och antingen utesluta demfrån den grova gradens tillämpings-område eller ge dem en särskild straffskala.Det är i och för sig riktigt att uppsåtiiga brott normalt bör bedömas betydligtsttängare än förfaranden som har sin grund i oaktsamhet. Jag vill emellertidinte helt utesluta att också brott begångna av grov oaktsamhet kan ha ettsttaffvärde som närmar-sig det för uppsåtliga brott, exempelvis i densituationen att någon i ledande ansvarig ställning medvetet håller sig okunnigom de rätta förhållandena. Jag föreslår därför att den gemensamma sttaffskalanbehålls. 3.1.9Olovligt brukande, 10 kap. 7 § Mitt förslag: Förnormalgraden av olovligt brukande höjs straffmaximum från sex månaders tillett års fängelse. För det grova brottet föreslås sttaffminimum bli sex månadersfängelse och sttaffmaximum fängelse. Detta innebär att sttaffmaximumför brottet höjs från två till fängelse. Fängelsestraffkommitténföreslår i princip inte någon ändring. Riksåklagarenoch föreslår att bestämmelsen om olovligt brukande ändras såatt brukande av olovligt tillgripet fortskaffningsmedel regelmässigt skallbedömas som grovt brott. Remissinstanserna: Blandremissvaren på huvudbetänkande berörs inte olovligtbmkande särskilt. - En majoritet av dem som har ytttat sig över RUcsåklagarensoch förslag har antingen förordat den av myndighetemaföreslagna lösningen eller lämnat den utan erinran. Skälen för mitt förslag:Som olovligt brukande sttaffbeläggs två olika typer av gärningar. Vid olovligtbrukande av lös sak, paragrafens första stycke, fordras för ansvar att manolovligen brukar annans sak och därigenom orsakar skada eller olägenhet. Ettexempel är att olovligen använda t.ex. en motorcykel som man har i sinbesittning. Även olovlig användning av datorer faller i vissa situationer underbestämmelsen om olovligt bmkande. Vid olovligt brukande av fast egendom, andrastycket, består brottet i att innehavaren av en fastighet olovligen bmkar dentill men för annans rätt. Detta olovliga brukande skall ske genom att någonbygger, gräver, plöjer, tar upp väg, låter kreatur beta eller vidtar annanlUcnande åtgärd. Sttaffbestämmelsen förolovligt bmkande ändrades , dvs. efter det att Fängelsesttaffkommitténavgivit sitt huvudbetänkande. De ändringar som genomfördes innebar attbesittningsskyddet därefter skulle sakna betydelse för straffbarheten och attbrottet gradindelades som straffmaximum höjdes (prop. 1985/86:65,bet. 1985/86:JuU17, rskr. 1985/86:121, SFS 1986:122). Det sttafflDara områdetomfattar efter lagändringen även bmk av egendom som inte finns igärningsmannens besittning. Avsikten med utvidgningen av det sttaffbaraområdet var främst att komma åt gärningar sominnebär s.k. tidsstöld, dvs. olovligt brukande av Prop. 1992/93:141 störredatoranläggningar. Jaghar i det föregående (avsnitt 3.1.6) tagit upp brottet olovlig kraftavledningoch bettäffande detta föreslagit att maximisttaffet skall höjas från två fängelse.