prop · GF0353 · 1992-01-01 00:00:00 — Skäl för mitt förslag: Som redogjorts finns i yttrandefrihetsgrundlagen en regel som stadgar rätt för varje svensk medborgare och svensk juridisk person att sända radioprogram genom tråd. Den nuvarande regeln om tillstånd i 5 § andra stycket radiolagen står inte i överensstämmelse härmed och bör därför upphävas. Som framgått av den allmänna motiveringen avsnitt 3.1 saknas vidare skäl att numera i författningshänseende göra skillnad mellan satelliter i fast trafik och direktsändande satelliter. Det föranleder ändringar i radiolagen och lagen om granskning och kontroll av filmer och videogram. 3.3.8 Kravet på tillstånd att sända radiotidningar i trådsändning Promemorians förslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna har i huvudsak lämnat förslaget utan erinran. Skälen för mitt förslag: Enligt 3 kap. 1 § yttrandefrihetsgrundlagen slås fast en principiell frihet att sända radioprogram genom tråd. Den nuvarande lagstiftningen om trådsändning av radiotidningar bygger på ett system med tillståndskrav som inte är förenligt med den nya grundlagen. Tillståndskravet beträffande trådsändning i lagen om radiotidningar bör därför upphävas. Kravet på tillstånd för rundradiosändning av radiotidningar behålls dock i konsekvens med att tillstånd krävs för rundradiosändning i allmänhet. Det kan dock vara lämpligt att i lagen peka ut taltidningsnämnden som den myndighet som ger tillståndet när det gäller radiotidningar. 3.3.9 Överklagande av beslut om tillstånd till trådlös sändning av radiotidningar Promemorians förslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna har i huvudsak lämnat förslaget utan erinran. Skälen för mitt förslag: I prop. 1990/91:179 om följdlagstiftning till yttrandefrihetsgrundlagen m.m. tar justitieministern upp frågan om överklagande av taltidningsnämndens beslut (s. 34 f). "Trådlösa radiosändningar kan äga rum bl.a. enligt lagen (1981:508) om radiotidningar. Tillstånd till sådana sändningar meddelas av taltidningsnämnden (2 § förordningen (1981:512) om radiotidningar). Nämnden kan också på administrativa grunder återkalla tillstånd (5 § förordningen). Beslut om tillstånd får inte överklagas (6 § förordningen). Beslut om återkallelse får överklagas hos kammarrätten, om det har meddelats av en annan myndighet än regeringen (7 § andra stycket lagen om radiotidningar). Föreskrifter om taltidningsnämndens sammansättning finns i förordningen (1988:674) med instruktion för taltidningsnämnden. Enligt det i prop. 1990/91:64 framlagda förslaget till lag om ändring i tryckfrihetsförordningen (1 kap. 7 §) kommer sådana sändningar som avses i lagen om radiotidningar att i stor utsträckning behandlas enligt TF som en P r o p . bilaga till den tryckta skrift som utgör förlaga för sändningens innehåll, dvs. I fråga om rätten att bedriva sändningar gäller emellertid enligt förslaget 3 kap. yttrandefrihetsgrundlagen. Därav följer att kravet på tillgång till domstolsprövning i frågor om rätt att sända radioprogram blir tillämpligt. Och för sådana radiotidningar som sammanställs ur flera förlagor gäller yttrandefrihetsgrundlagens föreskrifter om radioprogram i alla avseenden. Det kan möjligen sättas i fråga om den ordning som enligt det nu anförda gäller i fråga om radiotidningarna fullt ut tillgodoser det krav på prövningsmöjligheter som gäller enligt yttrandefrihetsgrundlagen. Såvitt avser beslut om återkallelse av tillstånd är kravet på tillgång till domstolsprövning visserligen uppfyllt genom möjligheten att överklaga taltidningsnämndens beslut till kammarrätten och den möjlighet att få till stånd en prövning av regeringsbeslut som framgår av lagen (1988:205) om rättsprövning av vissa förvaltningsbeslut m.m. Men när det gäller beslut i frågor om att meddela tillstånd finns inte någon möjlighet att överklaga.Visserligen är det möjligt att få en laglighetsprövning till stånd med stöd av lagen om rättsprövning. Kravet på tillgång till domstolsprövning kan emellertid knappast anses uppfyllt med detta. Det framgår av den slutliga utformningen av yttrandefrihetsgrundlagen, som bygger på att en prövning enligt lagen om rättsprövning i dessa sammanhang i realiteten avser frågor där regeringen beslutar i första instans (se prop. 1990/91:64 s. 118, 211, 219). Frågan uppkommer alltså om den nuvarande ordningen kan bestå. Om fullföljdsförbudet upphävs följer av allmänna rättsgrundsatser att beslut i frågor om meddelande av tillstånd att sända radiotidningar kommer att kunna överklagas till regeringen. Möjligheten till överprövning av beslut enligt lagen om rättsprövning kommer då att gälla regeringens beslut. Kravet på tillgång till domstolsprövning blir därmed tillgodosett i enlighet med 3 kap. 5 § första stycket andra meningen yttrandefrihetsgrundlagen eftersom prövningen av beslut av regeringen endast behöver avse beslutets laglighet. Mot den nu skisserade ordningen kan dock anföras att den strider mot strävan- dena att regeringen i möjligaste mån inte skall handlägga förvalt- ningsärenden. Frågan hur möjligheten att få till stånd en överprövning av beslut av den art som är i fråga skall ordnas kräver på grund av det anförda vissa ytterligare överväganden som inte lämpligen kan göras i detta lagstiftningsärende. Chefen för kommer därför senare att för regeringen anmäla frågan om hur reglerna om överklagande av beslut i ärenden om rätt att sända radiotidningar bör utformas." Som justitieministern angett bör reglerna om överklagande av beslut i ärenden om rätt att sända trådlösa radiotidningar ses över. Den lämpligaste ordningen synes vara att dessa beslut - liksom beslut i ärenden om återkallelse av tillstånd - fattas av taltidningsnämnden. Besluten bör kunna överklagas till kammarrätt, dvs. kammarrätten i , eftersom taltidningsnämnden har sitt säte i . Om överklagandena förs till kammarrätten, uppfylls kravet i 3 kap. yttrandefrihetsgrundlagen om tillgång till domstolsprövning. Kammarrätten tillämpar förfarandereglerna i förvaltningsprocesslagen (1971:291), som lämpar sig väl även för dessa frågor. Såvitt nu kan bedömas blir det fråga endast om enstaka ärenden. Med hänsyn härtill och då en del andra överklaganden till kammarrätten har fallit bort i samband med förslaget till ny kabellag, torde någon ökad belastning på kammarrätten inte kunna förutses. P r o p . 4 Upprättade lagförslag I enlighet med vad jag nu har anfört har inom upprättats förslag till 1. lag om kabelsändningar till allmänheten, 2. lag om ändring i radiolagen (1966:755), 3. lag om ändring i lagen (1981:508) om radiotidningar, 4. lag om ändring i lagen (1978:487) om pliktexemplar av skrifter och ljud- och bildupptagningar, 5. lag om ändring i lagen (1990:886) om granskning och kontroll av filmer och videogram, 6. lag om ändring i lagen (1991:000) med föreskrifter på tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens områden. P r o p . 5.1 Förslaget till lag om kabelsändningar till allmänheten I den nya yttrandefrihetsgrundlagen (3 kap. 1 § första stycket) slås fast en principiell frihet att sända radioprogram genom tråd. Lagen om lokala kabelsändningar bygger på att tillstånd krävs för att sända radioprogram i tråd och att vissa villkor måste vara uppfyllda innan tillstånd ges. Denna grund står inte i överensstämmelse med förslaget till ny yttrandefrihetsgrundlag. Lagstiftningen måste därför ändras på ett grundläggande sätt. Ändringarna är så omfattande att en ny lag bör ersätta den nuvarande. Den nya lagens rubrik föreslås bli "lag om kabelsändningar till allmänheten". I den nuvarande lagens rubrik har således begreppet "lokala" utgått, då sändningar inte längre behöver vara lokala. Vidare har orden "till allmänheten" lagts till för att klarlägga redan i rubriken att lagen - liksom den nuvarande - gäller endast sändningar riktade till allmänheten. Lagens första paragraf, som anger lagens omfattning, behandlas i den allmänna motiveringen avsnitt 3.3.1. Enligt första meningen, som i sak överensstämmer med 1 § lagen om lokala kabelsändningar, finns i den förslagna lagen föreskrifter om trådsändningar av radioprogram till allmänheten som når flera än 100 bostäder. Föreskrifterna gäller således endast trådsändning till allmänheten i bostäder. För trådsändning för offentlig visning av filmer och videogram finns bestämmelser i lagen (1990:886) om granskning och kontroll av filmer och videogram. Enligt andra meningen innehåller den föreslagna lagen även föreskrifter om skyldigheter för innehavare av nät där kabelsändningar bedrivs. Bestämmelserna om sådana skyldigheter återfinns i 6 §. Enligt tredje meningen omfattas dock inte av lagen en sändning som helt överensstämmer med en sådan sändning som avses i 5 § radiolagen och som sänds med denna. Det innebär bl.a. att sändningar från programföretag i och en framtida tredje markbaserad TV-kanals sändningar undantas från lagens tillämpning om företaget sänder i tråd och i etern, oavsett om trådsändningen är en vidaresändning av etersändningen eller om trådsändningen är en egensändning. Lagen är dock tillämplig om programföretaget sänder i tråd utan att sända i rundradio. I paragrafen anges vissa definitioner. Den motsvaras av 2 § lagen om lokala kabelsändningar. Beträffande begreppen radiosändning, trådsändning, radioprogram och reklam hänvisas till radiolagen. Enligt sistnämnda lag förstås med radiosändning: ljud, bild eller annat meddelande som sänds med hjälp av eletromagnetiska vågor vilkas frekvenser är lägre än 3 000 gigahertz och vilka utbreder sig i rymden utan särskilt anordnad ledare, trådsändning: ljud, bild eller annat meddelande som sänds med hjälp av elektromagnetiska vågor vilka är bundna vid särskilt anordnad ledare, radioprogram: radiosändnings eller trådsändnings innehåll, om detta består av P r o p . annat , utom angivande av namn eller källa, enkla meddelanden om tid, väderlek, nyheter eller dylikt, och reklam: ett radioprogram som är avsett att främja en näringsidkares avsättning av en vara, en tjänst eller någon annan nyttighet. Begreppet annonstid är nytt. Det överensstämmer i huvudsak med radiolagens begrepp annonstid i television. I denna lag gäller begreppet emellertid all trådsänd radio, dvs. även trådsänd ljudradio. Bestämmelsen motsvarar sakligt sett vad som gäller för televisionssändningar enligt radiolagen, se 1 § radiolagen. Den är sanktionerad i 21 §. Bestämmelsen innebär att av reglerna i yttrandefrihetsgrundlagen endast reglerna om meddelarskydd i 1 kap. 2 § och om censurförbud i 1 kap. 3 § gäller för kabelnät som når 100 bostäder eller färre. Reglerna om ansvarig utgivare etc. gäller inte för sändningar i sådana nät. Bakgrunden till bestämmelsen finns angiven i avsnitt 3.3.2 som hänvisar till prop. 1990/91:64 s. 110. Bestämmelsen som gör det möjligt att göra undantag från yttrandefrihetsgrundlagens regler genom vanlig lag återfinns i 1 kap. 6 § yttrandefrihetsgrundlagen. Att paragrafen har begränsats till egensändningar beror på att yttrandefrihetsgrundlagens bestämmelser över huvud taget inte gäller vidaresändningar annat än i de begränsade fall som anges i 1 kap. 7 § yttrandefrihetsgrundlagen. Paragrafen motsvarar 3 § första meningen lagen om lokala kabelsändningar. Enligt den nu föreslagna lagen skall kabelnämnden fatta beslut 1. om att utse lokala kabelsändarföretag enligt 6 § första stycket 2, 2. om undantag från nätinnehavarens skyldigheter enligt 6 § andra stycket, 3. om föreläggande och om återkallelse av förordnande som lokalt kabelsändarföretag enligt 21 §, och 4. om föreläggande enligt 23 §. Lokalt kabelsändarföretags skyldigheter m.m. 6 och 7 §§ Beträffande förslagen till dessa paragrafer om nätinnehavarens skyldigheter och om lokalt kabelsändarföretags skyldigheter m.m. hänvisas till den allmänna motiveringen, avsnitten 3.3.3 och 3.3.4. Stöd för förslagen finns i 3 kap. 1 § andra stycket yttrandefrihetsgrundlagen. Förslagen har utformats med lagen om lokala kabelsändningar som förebild enligt följande. P r o p . FörslagLagen om lokala kabelsändningar 6 § första stycket begreppet5 § 1 "var och en som äger eller annars förfogar över ett kabelnät" 6 § första stycket 121 § första stycket 6 § första stycket 220 § första stycket 6 § andra stycket20 § andra stycket och 21 § andra stycket 7 § första stycket5 § 2 7 § andra stycket15 § andra stycket Lagen gäller inte för kabelsändningar som uteslutande omfattar vidaresändning av rundradiosändning som har tagits emot från sändare på jordytan, dvs. för centralantennanläggning (6 § första stycket). Bestämmelsen i 6 § andra stycket om att kabelnämnden får medge undantag från reglerna om nätinnehavarens skyldigheter har i förhållande till gällande kabellagstiftning förenklats. Den kan tillämpas t.ex. om en ny kanal tillkommer eller i förhållande till innehavare av nät med få kanaler eller av mindre omfattning. Bestämmelsen i 7 § andra stycket är en påminnelse till det lokala kabelsändarföretaget om syftet bakom sådana företags rättigheter. Ett lokalt kabelsändarföretag bör således för att uppfylla detta syfte ge tid i kanalen till ekonomiskt svaga aktörer. Bestämmelsen skall däremot inte läsas som en föreskrift om programmens innehåll. Det vore inte tillåtet enligt yttrandefrihetsgrundlagen. Enligt 7 § tredje stycket skall kabelnämndens förordnande av lokala kabelsändarföretag gälla om högst . Förslaget till denna paragraf om reklam m.m. har behandlats i den allmänna motiveringen, avsnitt 3.3.6. Stöd för bestämmelsen finns i 1 kap. 12 § andra stycket yttrandefrihetsgrundlagen. För andra aktörer än lokala kabelsändarföretag gäller inte längre något förbud att sända reklam. Detta kräver inte någon särskild bestämmelse. Enligt första stycket första meningen får inte den som bedriver sändningsverksamhet i en egensändning mot vederlag eller annars på ett otillbörligt sätt gynna ett kommersiellt intresse. Regeln är således riktad mot den som bedriver sändningsverksamheten. Förbudet enligt 8 § mot egensändning av ett utbud som inriktas på våldsframställningar, pornografiska bilder eller hets mot folkgrupp är likaledes riktat mot denne. Den som bedriver sändningsverksamhet är samma subjekt som är ansvarigt för att utgivare utses. Vem som faller under denna bestämning har behandlats i förarbetena till yttrandefrihetsgrundlagen. Den grundläggande principen är att det är den som ligger bakom själva programmet som är ansvarig för atten utgivare utses, jämför prop. 1990/91:64 s. 122. Den närmare bestämningen av vad som avses med den som bedriver sändningsverksamhet får överlämnas till rättstillämpningen. Förbudet att otillbörligt gynna kommersiella intressen har utformats med 6 § andra stycket första meningen radiolagen som förebild. I förarbetena till lagen (1991:1066) om ändring i radiolagen (prop. 1990/91:149 s. 127 ff) finns P r o p . närmare angivet vad som skall förstås med att otillbörligt gynna ett kommersiellt intresse. Denna redogörelse är till god ledning vid avgörande av vad som skall avses med begreppet enligt förevarande bestämmelse. Bestämmelsen i första stycket andra meningen har utformats med 6 § andra stycket radiolagen som förebild. Notera dock att det här är fråga om en skyldighet för den som bedriver sändningsverksamheten att se till att sponsorskapet anges. Första stycket motsvarar vad som genom avtal får bestämmas enligt 7 § andra st 2. radiolagen. Andra stycket innehåller ett förbud för lokala kabelsändarföretag att sända reklam. Bakgrunden till bestämmelsen har berörts i avsnitt 3.3 4. Med reklam förstås enligt 2 § detsamma som i radiolagen. Det bör i sammanhanget noteras att det i yttrandefrihetsgrundlagen använda reklambegreppet har en vidare innebörd än det som finns i radiolagen. 10 -14 §§ Bestämmelserna motsvarar bestämmelser i radiolagen enligt följande: 10 § överensstämmer med § radiolagen, 11 § motsvarar 11 § radiolagen, 12 § motsvarar 13 § radiolagen de två första styckena, 13 § motsvarar 14 § radiolagen och 14 § motsvarar 15 § radiolagen. 11 och 14 §§ gäller inte för reklam i ljudradio. Likaså gäller regeln i 12 § om att annonstiden skall beräknas särskilt för s.k. prime time endast television. Vad som avses med programtjänst framgår av specialmotiveringen till motsvarande bestämmelse, 13 §, i radiolagen (prop. 1990/91:149 s. 222). Bakgrunden till bestämmelserna finns närmare återgiven i avsnitt 3.3.6. I sak motsvaras bestämmelsen i första stycket av 6 § fjärde stycket och 16 § radiolagen. I andra stycket anges ytterligare ett undantag från reklamreglerna. Lagen träffar nämligen - till skillnad från den nuvarande som bygger på ett tillståndskrav - även radiotidningar. Därmed skulle även dessa omfattas av de föreslagna reglerna för reklamens utformning etc.om inte undantag gjordes. Reklamen bör emellertid få sändas i radiotidningar i samma utsträckning som . Detta kräver en särskild bestämmelse. Den utgör andra stycket punkten 2. Hänvisningen till 4 § lagen om radiotidningar innebär att reklam får sändas i sådana tidningar enligt följande: 1. Radiotidningarna skall helt eller delvis återge texten i förlagorna. Sändning av annonsmaterial får endast ske om ljudet är förvrängt eller innehållet kodat. Om en radiotidning inte återger all redaktionell text i en förlaga, får högst hälften av sändningstiden vid ett sändningstillfälle användas för annonsmaterial. Utöver material som förekommer i förlagorna får radiotidningarna endast innehålla uppgifter om hur materialet i sändningarna disponerats. P r o p . Bakgrunden till bestämmelserna i denna paragraf har behandlats i den allmänna motiveringen, avsnitt 3.3.5. Stöd för bestämmelsen finns i 3 kap. 1 § andra stycket yttrandefrihetsgrundlagen. Första och andra styckena svarar närmast mot 11 resp. 13 § lagen om ansvarighet för lokala kabelsändningar, som dock bygger på tillståndskrav. Enligt tredje stycket första meningen skall ett sändningsförbud gälla under högst . Detta motsvarar den tid ett tillstånd till trådsändning kan dras in enligt 23-25 § lagen om lokala kabelsändningar och den tid ett förbud eller förordnande om indragning kunnat avse enligt 20 § lagen om ansvarighet för lokala kabelsändningar. Enligt tredje stycket andra meningen får domstol förordna att en dom om sändningsförbud skall gälla även om den överklagas. Bestämmelsen svarar mot 23 § första stycket lagen om ansvarighet för lokala kabelsändningar. Paragrafen innehåller bestämmelser om förlängning av ett sändningsförbud. Sådana bestämmelser återfinns inte i gällande kabellagstiftning. Vid utformning av bestämmelserna har 25 och 26 §§ lagen (1986:436) om näringsförbud varit förebild. Avgörandet skall även i detta fall ske genom dom. Här tas upp bestämmelser om att domar i mål om sändningsförbud skall sändas till kabelnämnden. Bestämmelserna har betydelse för nämndens möjlighet att uppmärksamma om sändningsförbud överträds. Denna paragraf innehåller straffbestämmelser om ett sändningsförbud överträds. Straffskalan motsvarar den som finns i 6 kap. 3 § andra stycket tryckfrihetsförordningen. Om ett sändningsförbud överträds, kan sändningsförbudet också förlängas enligt 17 §. I första stycket föreskrivs att i fråga om rättegången i mål om sändningsför- bud och om förlängning av sådant förbud, skall bestämmelserna om yttrandefrihetsmål i 9 kap. 1 § yttrandefrihetsgrundlagen och lagen med föreskrifter på tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens områden tillämpas. Bestämmelsen innebär att de angivna lagarna skall tillämpas t.ex. i frågor om rätt domstol, förberedelse, huvudförhandling, överläggning och dom. Bestämmelsen i andra stycket motsvaras av 22 § första stycket lagen om P r o p . ansvarighet för lokala kabelsändningar. Regeln i nämnda paragraf om motpartens rätt till ersättning i det fall JK:s talan ogillas har dock utmönstrats såsom obehövlig. På grund av hänvisningen i första stycket gäller nämligen i fråga om rättegången lagen med föreskrifter på tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens områden som i sin tur (11 kap. 3 §) hänvisar till . Ogillas JK:s talan gäller därför i rättegångskostnadshänseende 18 kap. 8 § som har motsvarande innebörd. Enligt paragrafen får kabelnämnden vid vite förelägga den som bryter mot bestämmelserna i 3 § om den sändandes skyldigheter, 6 § första stycket om nätinnehavarens skyldigheter och i 8-14 §§ eller 15 § andra stycket om reklamens utformning och placering m.m. att följa bestämmelserna. Någon särskild bestämmelse om vitets utdömande m.m. införs inte. Härav följer att lagen (1985:206) om viten blir tillämplig. Laga domstol blir därmed enligt 6 § första stycket nämnda lag länsrätten i , då kabelnämnden är belägen i länet. I fråga om överträdelse av 3 §, 8-14 §§ eller 15 § andra stycket gäller vitet den som bedriver sändningsverksamheten. Såsom har återgivits i avsnitt 3.3.5 är det fråga om den som realiter ligger bakom verksamheten. Av den anledningen torde inskjutande av en bulvan inte hindra att vitet utdöms, om den som fått vitet sig förelagt har kvar sitt inflytande över verksamheten. Även brott mot bestämmelsen i 9 § andra stycket om att ett lokalt kabelsändarföretag inte får sända reklam kan föranleda ett föreläggande av samma slag. Som framgår av avsnitt 3. 4 föreligger en direkt koppling mellan reklamfrihet och rätten att få tillgång till en kanal gratis. Om ett företag väljer att övergå till att bedriva sin verksamhet på en mer kommersiell grund så står det naturligtvis företaget fritt. Någon anledning att upplåtelsen skall vara gratis finns emellertid inte då. vid upprepade tillfällen reklam kan kabelnämnden därför återkalla förordnandet som lokalt kabelsändarföretag. En förutsättning är dock att ett vite för brott mot bestämmelsen tidigare utdömtsoch att företaget på nytt bryter mot bestämmelsen. Härigenom garanteras att en enstaka överträdelse inte leder till förlust av förordnandet. Överklagas ett beslut om återkallelse bör kammarrätten behandla målet skyndsamt. Paragrafen anger kabelnämndens sammansättning. Den svarar närmast mot 28 § lagen om lokala kabelsändningar. Kraven beträffande ordföranden resp. vice ordföranden går tillbaka på bestämmelsen i 3 kap. 5 § första stycket första meningen yttrandefrihetsgrundlagen om att frågor om rätt att sända radioprogram skall kunna prövas av domstol eller av nämnd, vars sammansättning är bestämd i lag och vars ordförande skall vara eller ha varit ordinarie domare. Paragrafen överensstämmer i sak väsentligen med 31 § lagen om lokala P r o p . Stöd för bestämmelsen finns i 3 kap. 6 § yttrandefrihets- grundlagen och 22 a § lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk i dess lydelse fr.o.m. . I fråga om laga domstol beträffande vitets utdömande hänvisas till specialmotiveringen till 21 §. Enligt paragrafen får kabelnämndens beslut enligt denna lag överklagas hos kammarrätten. Vilka dessa beslut är framgår av specialmotiveringen till 5 §. Av förordningen (1977:937) om kammarrätternas domkretsar m.m. framgår att det är kammarrätten i som skall pröva ett överklagande av kabelnämndens beslut. Utan en övergångsbestämmelse skulle de kabelsändarföretag som verkar som sådana förlora sin rätt att kostnadsfritt bli befordrade i näten intill dess kabelnämnden gav dem ett förordnande enligt den nya lagstiftningen. Då detta förefaller opraktiskt föreslås att ett tillstånd enligt den äldre lagstiftningen skall behandlas som ett förordnande enligt den föreslagna lagen som lokalt kabelsändarföretag och att förordnandet skall anses ha samma giltighetstid. 5.2 Förslaget till lag om ändring i radiolagen (1966:755) Andra stycket har upphävts med anledning av att bestämmelsen i 3 kap. 1 § första stycket yttrandefrihetsgrundlagen om rätt för varje svensk medborgare och svensk juridisk person att sända radioprogram genom tråd. Det nuvarande tillståndskravet för rätt att sända radioprogram i trådsändning i detta stycke måste därför avskaffas. Bestämmelsen har gällt sådana trådsändningar till mer än 100 bostäder som inte fallit under lagen om lokala kabelsändingar, dvs. sändningar för större områden än en kommun.