prop · GG03210 · 1992-12-31 00:00:00 — Stockholmskommun () betonar att det bör ske en väsentlig skärpning avsttaffet vid olovligt ianspråktagande av mark som är allmän plats. i (ordningsavdelningen) bör det finnas ettägaransvar vid överttädelse av kravet på tillstånd för att fä använda allmänplats. Skälet till detta är enligt polismyndigheten svårigheterna att i vissafall utteda vem som har gjort sig skyldig till överträdelsen, t.ex. när denskett i affärsverksamhet. RPS menar att förslaget om sttaffansvar bettäffandeolagliga uppställningar av containrar kan ge upphov till utted-ningsproblem.Enligt RPS bör ansvarsordningen här utformas så att ägaren till containern blirprimärt ansvarig och att ansvar för beställaren aktualiseras endast om ägarenhar gjort vad som ankommer pä honom för att förhindra förseelsen.PoUsmyndigheten i avstyrker förslaget om bötesstraff för ägaren av encontainer. anser att det i stället för bötessttaff för ägarenbör föreskrivas sådant straff för den som vid tiden för överträdelsen hadedispositionsrätten till containern; enligt polismyndigheten medför en sädanordning att ägaren till en container kan bestraffas bara för sådana åtgärdersom han själv förorsakat, t.ex. ställt upp containem pä någon annan plats änden som beställaren har anvisat eller om han inte har hämtat den pä avtaladtid. kommun () anser att det föreslagna undantaget frånsttaffansvaret för ägaren till en container är oklart Enligt kommunen börsttaffansvaret i stället åvila föraren som har placerat containern på denaktuella platsen. Stockholmstingsrätt pekar på att den nuvarande motsvarigheten till bestämmelsen ommöjlighet att meddela tillttädesförbud ger rätt att föreläggahöga viten. Enligt tingsrätten bör man därför överväga att föreskrivadagsböter som sttaff för överträdelser mot den nya bestämmelsen omtillträdesförbud i stället för penningböter. Enligtöveråklagaren vid i bör man avstå frånmöjligheten att bestraffa försumliga värdnadshavare. anseratt det bör klarare anges om med värdnadshavare avses den som har den rättsligaeller den faktiska vårdnaden om bamet. Bakgrunden till mittförslag: I 28 § AOst finns bestämmelser om sttaff för öveträdelser av bestämmelserna i eller bestämmelser som har meddelats med stöd av AOst. Enligt första stycket är påföljden penning böter för den som utan polismyndighetens tillstånd använder allmän plats pä visst sätt (2 §), inte vidtar tjänliga renhållningsåtgärder pä allmän platsinom stadsplanelagt område och allmän väg inom byggnadsplanelagt område (3 §), inte ägnar vissa anläggningar sådan tillsyn att fara inte uppkommer 188 fördem som färdas eller uppehåller sig på allmän plats eller inte vidtarvissa Prop. andraåtgärder för att undvika olycksfall för sådan vägtrafikant (4 §), den somvid bl.a. upptagande av vak inte vidtar de åtgärder som erfordras för att förebyggafara (5 §) och den som bryter mot tillståndskravet vid sprängning,fyrverkeri och skjutning med eldvapen inom stadsplanelagt område (6 §). Sammapåföljd ådöms den som bryter mot en föreskrift i lokalordningsstadga som har meddelats med stöd av 7 § första stycket eller moten föreskrift i reglemente eller taxa som avses i 25 § eller underlåter att följa en föreskrift ellerett förbud eller påbud som har meddelats med stöd av 2 eller 8 §. Omförseelsen har avsett en skyldighet av stöne vikt eller om avsevärd skada ellerolägenhet har orsakats genom förseelsen, är påföljden Enligt28 § andra stycket AOst är påföljden böter för det fall att någon haj-framkallat fara för personskada genom att bryta mot 2 § eller föreskrift somhar meddelats med stöd av 2 §. 128 § ttedje stycket AOst åläggs värdnadshavare sttaffansvar i vissa fall.Sådant ansvar kan utkrävas om ett bam, som inte har fyllt , har handlat iSttid med bestämmelsema i AOst om sprängning, fyrverkeri eller skjuming medeldvapen eller luft- eller fjädervapen (6 § första och andra styckena) ochvårdnadshavaren inte har gjort vad som ankommer på honom för att förhincha förseelsen. Skälenför mitt förslag: Efterlevnaden av AOst:s bestämmelser och av de lokalaordningsstadgoma synes inte vara den bästa. Till stor del har detta sin grund isvårigheterna att övervaka att bestämmelserna följs. En annan bichagande orsakanses vara att sanktionsreglerna i AOst inte utgör ett tillräckligtpåtryckningsmedel för den enskilde. Några remissinstanser har också framhållitatt de bötesbelopp som kommer i fråga vid förseelser mot AOst är alltför låga,vilket innebär att det inte sällan är ekonomiskt mera fördelaktigt för denenskilde att betala böter än att betala lösen för polisens tillstånd enligtAOst och i förekommande fall markhyra till kommunen. Enligtmin mening måste överträdelser av de allmänna ordningsföreskrifterna i den nyaordningslagen kunna medföra straff Jag tänker då närmast pä bestämmelserna i 3kap. om tillstånd till nyttjande av offentUg plats (1 §), åtgäider mot farorfrån byggnader m.m. eller från nedrasande snö och is (3 §), säkerhetsåtgärdervid grävning, schaktning o.d. (4 §) och sprängning och skjutning (6 §). Normalpåföljdenenligt AOst är penningböter. Dagsböter kan utdömas i försvårande fall, dvs. närförseelsen har avsett en skyldighet av stöne vikt eller om avsevärd skada ellerolägenhet har orsakats genom förseelsen eller om faj-a för personskada haj-framkallats genom överttädelse av bestämmelsen i 2 § AOst eller av villkor somhar meddelats enligt den paragrafen. Bötesstt-affets utformningoch tillämpningsområde hai- förändrats radikalt (prop. 1990/91:68, bet. 1990/9l:JuU 10, rskr. 1990/91:155). Änd ringarna, som tt-ätt i kraft den , innebär bl.a. följande. mum för penningböter har höjts frän I till vid ett brott och frän till när penningböter tillämpas som gemensamt sttaff för flera brott. Beträffande dagsböter har skalan för antalet dagsböter 189 förändrats.Det lägsta antalet dagsböter som kan dömas ut har höjts frän en Prop.1992/93:210 till 30. Detta innebär att, om ett brott för vilket böter ärföreskrivet bör föranleda ett lägre straff än 30 dagsböter, penningböter skalldömas ut. Vidare har minsta beloppet för en dagsbot höjts från till 30kr. Dags-botens belopp fär emellertid jämkas, om det finns särskilda skäl.Allmänna bötesminimum har höjts till vid penningböter och till 450 krvid dagsböter. Flertaletav bestämmelsema i den nya ordningslagen är sädana att det är av stor vikt förordningen och säkerheten eller för ttafiken att de efterlevs. Trots skärpningenav bötespåföljden som har skett genom den lagändring som jag har redogjortför anser jag att böter och inte endast penningböter skall utgöra påföljden vidöverttädelser av bestämmelsema i ordningslagen. Sålunda skall dagsböter dömasut i de fall där brottets sttaff-värde uppgår till minst 30 dagsböter. Ettundantag härifrån bör emellertid göras för den som använder pyrotekniska varorutan polisens tillstånd, där sådant krävs (3 kap. 7 § i ordningslagen). Förövemädelser av det slaget anser jag det vara fullt tillräckligt medpenningböter som påföljd. Böter bör vara påföljden också för det fall att någonbryter mot vUlkor som polisen eller kommunen har meddelat i samband medtiUståndsgivning. Ilikhet med uttedningen anser jag att fängelse inte bör förekomma i straffskalan.Den som bryter mot den nya ordningslagens säkerhetsbestämmelser pä ett sådantsätt att det skulle kunna vara aktuellt att tillämpa fängelse som påföljd tordenämligen kunna fällas till ansvar enligt reglerna i BrB. Jag tänker då närmastpå bestämmelserna om vållande till annans död, vållande till kroppsskada ochframkallande av fara för annan (3 kap. 7-9 §§) samt allmänfarlig vårdslöshet(13 kap. 6 §). Sttaffbör också kunna följa på överttädelser av lokala ordningsföreskrifter,föreskrifter till skydd för människors hälsa och egendom om förbud motanvändning av pyrotekniska varor, hamnföreskrifter samt föreskrifter omtillttädesförbud till områden som är farliga för allmänheten. Sttaffbestämmelsemabör ges formen av ett s.k. blankettsttaffbud och tas in i den nyaordningslagen. Genom lokala ordningsföreskrifter m.m. kommer i allmänhetendast ordningsfrågor av mindre ingripande natur att regleras. Jag delaruttedningens uppfattning att detta utgör ett skäl för att straffet förförseelser mot lokala ordningsföreskrifter och andra föreskrifter som beslutasenligt ordningslagen bör vara penningböter. Avdet följande (avsnitt 4.3.13) framgår att vite och tvångsutförande pä denfelandes bekostnad kan tillgripas i flera av de fall pä vilka sttaff kan följaenligt det nu sagda. 1 9 kap. 8 § RB har getts utttyck för den allmännaprincipen att vite inte fär föreläggas när sttaff är utsatt, om inte undantagdärifrån följer av särskilda författningar. Lagrådet har satt i frågaom ett system i ordningslagen som möjliggör dubbla sanktioner verkligen är nödvändigt. Enligt min mening måste huvudsyftet med en reaktion frän det allmännas sida vara att den felande vidtar rättelse. Sålunda bör påföljderna vite och tvängsutförande anses vara tilhäckliga reaktioner för att t.ex. brunnai- förses med nödvändiga säkerhets anordningar. 1 de fall där en olycka redan har inträffat och där det således 190 kanvara befogat med en straffrättslig reaktion torde bestämmelsema i BrB Prop.1992/93:210 om vållande till annans död, vållande till kroppsskada ochframkallande av fara för annan (3 kap. 7-9 §§) bli tillämpliga. I flertaletfall är det emellertid enligt min mening nödvändigt med möjlighet till olikasanktioner eftersom det inte gär att i förväg bilda sig en uppfattning om vilkensanktion som är mest verkningsfull i det enskilda fallet. Som exempel kannämnas den situationen att någon bryter mot ett villkor som har ställts upp iett enskUt tillståndsärende. Sådana vilUcor kan ju av naturliga skäl ha vittskilda InnehåU. Jaghar tidigare (avsnitt 4.3.1) föreslagit att skyldigheten att ansöka omtillstånd till markupplåtelser skall åvila den som tar marken i anspråk genomolika anordningar eller åtgärder. Detta gäller således även i de fall dåanordningen ägs av någon annan. Jag anser att det i fräga om skyldigheten attansöka om tillstånd för uppställning av t.ex. en container pä offentUg platsinte finns anledning att frångå regeln att tillstånd skall sökas av den i varsintresse som markdispositionen sker, dvs. i dessa fall i regel beställaren.Denne bör således kunna sttaffas, om tillstånd inte söks eller om enuppställning enligt hans anvisningar sker på någon annan tid eller plats äntillståndet avser. Det blir också mot beställaren som eventuella föreläggandenom tvångsföiflyttning o.d. skall riktas. Till frågoma om bl.a. föreläggande ochtvångsutförande återkommer jag strax (avsnitt 4.3.13). Jagföreslår sålunda att den som tagit marken i anspråk skall kunna straffas, omtillstånd inte sökts eller om en uppställning enligt hans anvisningar sker pänågon annan tid eller plats än tillståndet avser. En sådan ordning framstår somnaturUg eftersom ägaren, om det är fråga om någon annan än den som tar marken ianspråk, ofta har begränsade möjligheter att påverka själva mai-kdispositionenoch att konttoUera att givna villkor efterlevs. Beträffandecontainrar är det emellertid inte ovanligt att ägaren råder över var containernplaceras, när den skall hämtas etc. Därtill kommer att beställaren oftast intesjälv kan flytta eller avlägsna en container som har ställts upp i sttid medmeddelade vilUcor. Mot den här bakgrunden kan det sättas i fråga omefterlevnaden av kravet på tillstånd och av att uppställda villkor följs skulleöka, om även containerns ägare kan åläggas ett sttaffrättsligt ansvar. Jaganser emellertid i likhet med Lagrådet att en möjlighet att rikta ettföreläggande om vite eller tvångsutförande även mot containerns ägare eller motden som till följd av avtal om nyttjanderätt e.d. har tillhandahållitcontainern är ett tillräckligt påtryckningsmedel för att gällande bestämmelseroch villkor skall efterievas. Till frågoma om vite och tvångsutförandeåterkommer jag strax (avsnitt 4.3.13). Mitt förslag: Haren offentlig plats tagits i anspråk för utplacering av varor eller någon annanegendom i strid med kravet på tillstånd för att få använda sådan plats, färegendomen - till skillnad mot nuvarande ordning - tas i beslag och förklarasförverkad, om det behövs för att förebygga fortsatta överttädelser ochförverkandet inte är oskäligt. 1 övrigt ges i nu aktueUa frågor enligtordningslagen samma möjlighet till beslag och förverkande som enligt AOst. Utredningensförslag innebär liksom mitt att bestämmelserna i om beslag ochförverkande, som inte rör offentliga tillställningar, ges motsvarighet iordningslagen. Uttedningsförslaget saknar motsvarighet till mitt förslag ommöjlighet för polisen att ta i beslag varor eller annan egendom som harplacerats på offentiig plats i sttid med kravet på tillstånd för att få användaplatsen. Remissinstanserna:Endast ett fåtal instanser har berört förslagen. Polismyndigheterna i pekar på att förtäringsförbud bettäffande öl nu förekommer ivissa lokala ordningsstadgor. Enligt polismyndigheterna blir ett sådant förbudverkningslöst, om inte resterande öl kan förklaras förverkad. föreslår att materiel och utrustning skall få beslagtas ochförklaras förverkad hos den som bryter mot ki-avet pä tillstånd för att fäanvända allmän plats. Även i (ordningsavdelningen),som pekar på problemet med anordningar som utgör hinder i trafiken, förordaratt det införs regler om beslag och förverkande vid överträdelser mot tillståndskravet. Skälen för mitt förslag:Bestämmelser om beslag och förverkande finns i 30 § AOst. I de frågor som jaghär behandlar innebär bestämmelserna följande. Vapen som har använts isttid med bestämmelsema i AOst om skjutning fär förklaras förverkade, efter vadsom kan anses skäligt. SpritcUycker, vin eller starköl, som påträffas hos densom förtär sådana chycker i strid med en lokal ordningsföreskrift, skalloavsett vem chyckema tillhör förklaras förverkade, om det inte finns särskildaskäl som talar mot det. Det sagda gäller även i fråga om spritdrycker, vineller starköl som påträffas hos någon som vid tillfället var i sällskap med densom bröt mot föreskriften, om det är sannolikt att chyckema var avsedda för densenare. Beu-äffandebeslag av vapen som kan antas bli förverkat föreskrivs att bestämmelserna irättegångsbalken skall tillämpas med den avvikelsen att bestämmelsen att åtalskall väckas inte gäller i annat fall än då rätten satt ut sådantid. 1 fråga om alkoholhaltiga cUycker som kan antas bli förverkade gällerlagen (1958:205) om förverkande av alkoholhaltiga drycker m.m. i tillämpligadelar. Utredningensställningstagande innebäi- att dessa bestämmelser bör föras över till en nyordningslag i sak oförändrade. Jag ansluter mig till ställnings- Att utvidgabestämmelserna om beslag och förverkande av alko- Prop. 1992/93:210holhaltiga drycker så att de omfattar även annat öl än starköl, som har föreslagitsfrån polishäll under remissbehandlingen, anser jag inte vara tilhäck-ligtmotiverat. Underremissbehandlingen har det också pekats på en brist i de nuvarandebestämmelsema genom att det inte finns möjlighet att beslagta och förklaraförverkad egendom då allmän plats tagits i anspråk i strid med tillståndskraveti 2 § AOst för t.ex. försäljning eller för skyltar o.d. som utgör en fara ittafiken. Även i andra sammanhang har regeringen uppmärksammats på frägan. Enförklaring till problemet anges vara att böteshotet enligt 28 § AOst inte ärtillräckligt verkningsfullt för att motverka nya brott. När det gällerförsäljning som sker i sttid med tiUståndskravet sägs det att det är nödvändigtatt varulagret pä platsen tas om hand för att komma till rätta med fortsattaövemädelser. De fall där överträdelser av detta slag under de senaste årenvarit särskilt omfattande och gett upphov till allvarliga problem av olika slaghar gällt otillåten gatuhandel på i och denförsäljning av varor som inresande ägnat sig ät i bl.a. . Jagvill för egen del till en början peka pä att frågan om möjUghetema att användabeslag och förverkande i de nu aktuella situationerna hänger samman med fråganvilka möjligheter det finns över huvud att få bort anordningar eller annanegendom för vilken offentlig plats tagits i anspråk utan tillstånd. Densistnämnda frägan tar jag upp i samband med att jag strax (avsnitt 4,3.13)behandlar frågor om föreläggande, vite och tvängsutförande vid överträdelsermot föreskrifter i den nya ordningslagen. Redan nu vill jag nämna att minaförslag i dessa frågor innebär förbättrade möjligheter i förhällande till vadsom nu gäller i fråga om möjlighet att ingripa för att få rättelse till ståndvid överträdelser mot t.ex. kravet på tillstånd för att få använda offentligplats. Bl.a. ges polisen befogenhet att, utan att som först behöva försökafå ägaren att vidta rättelse, ta bort föremål, tex. skyltar, som har ställtsupp eller anbringats på offentlig plats utan tillstånd, om det av hänsyn tillttafiken eller till ordning och säkerhet är nödvändigt att åtgärden vidtasgenast. Närdet gäller andra situationer är möjligheterna att enligt de nu berörda reglernamed tvångsåtgärder genast fä bort egendom för vilken offentlig plats olovligentagits i anspråk mer begränsade. Det gäller bl.a. just vid försäljning sominte medför sådana risker som har nämnts. Frågan om möjligheten attanvända beslag och förverkande blir här av inttesse. Jag vill emellertid betonaatt sttaffvärdet hos gämingar som utgör över ttädelser mot olika föreskrifter i den nya ordningslagen normalt inte kan an ses vara sådant att det finns skäl att generellt förena sttaffsanktionen med möjlighet till förverkande av egendom. Det problem som jag här har tagit upp visar emellertid att det kan finnas speciella situationer vid överttädelser av ki-avet på tillstånd för att få använda offentlig plats där det framstår som nödvändigt att kunna omhänderta egendom för att motverka nya överttädel ser. Vad jag här i första hand tänker på äi- just varor vid försäljning i strid med tillståndski-avet. Men även beträffande annan egendom kan detta behov tänkas finnas. 13 1992/93. Enligt min uppfattning bören ordning med möjlighet till förverkande av bl.a. vamlager införas för de nuaktuella fallen. Inriktningen bör emellertid vara att förverkande endast börkomma i fråga om det behövs för att förebygga fortsatt brottslighet. Såledeskan förverkande av t.ex. ett vamlager med hänsyn till dess värde framstå somoskäligt. Jag återkommer till till-lämpningen i specialmotiveringen. De allmänna reglema i 27kap. RB om beslag innebär att egendom som kan bil föremål för förverkandeenligt den tUltänkta bestämmelsen kan tas i beslag av polisen. 4.3.13Föreläggande, vite och tvångsutförande Mittförslag: Om någon underlåter att vidta en åtgärd som åligger honom enligtordningslagen, lokala ordningsföreskrifter eller föreskrifter som rör ordningenoch säkerheten i en hamn eller enligt beslut eller villkor som har meddelats avpolisen med stöd av ordningslagen eller enligt vUlkor som ställts upp av enkommun för tillstånd att använda offentiig plats, får polisen förelägga honomatt vidta åtgärden. Detta gäller bara om han inte vidtarrättelse genast efter tUlsägelse eller inte kan anttäffas efter rimligefterforskning. Ettföreläggande - utan föregående tUlsägelse - får avse skyldighet att ta bortupplag, försäljningsständ, ställningar, skyltar, containrar och andraanordningar som har ställts upp eller anbringats pä offendig plats utanerforderligt tillstånd eller i sttid med villkor som gäller för tillståndet.Detsamma gäller i fråga om anordningar som inte har tagits bort efter utgångenav giltigthetstiden för tillståndet. Avser föreläggandet en container, fär detriktas även mot ägaren eller mot den som på gmnd av avtal om nyttjanderätt e.d.tillhandahållit containem, om det inte är uppenbart att någon annan är ansvarigför uppställningen. Iett föreläggande får vite sättas ut eller, som påföljd för underlåtenhet attfölja föreläggandet, anges att rättelse kan komma att ske genom polismyndighetensförsorg pä den försumliges bekostnad. PoUsen fär vidta åtgärden på denförsumliges bekostnad, om 1. den försumlige inte följer ett föreläggande i vilket sädan påföljd harsatts ut, 2. han inte kan anttäffas med ett föreläggande efter rimlig efterforskning,eller 3.det av hänsyn till ttafiken eller tillallmän ordning och säkerhet är nödvändigt att åtgärden vidtas . Utredningensförslag överensstämmer i sak med mitt. Remissinstanserna: JOlämnar förslaget utan erinran. i menar attbestämmelserna för att få någon betydelse måste kompletteras med en befogenhetför polisen att omgående vidta erforderiiga åtgärder på den försumligesbekostnad. diskaavdelningen) innebär förslagen en klar förbättring, om de jämförs med Prop.1992/93:210 de föreslagna bestämmelsema om återkallelse. kommim pekarpå att den som enligt förslaget blir föremål för ett vitesföreläggande kan hafått ett vitesföreläggande även från en annan myndighet rörande samma förhällande,tex. från angående upplag och uppställning av skyltar. Enligtkommunen bör därför den myndighet som har förelagt vite vara skyldig att underrättaden andra myndigheten om föreläggandet Trafiksäkerhetsverketoch ansluter sig till uttedningensställningstagande bettäffande ingripande mot containrar som är uppställda utantillstånd. Verket anser emellertid att det av de föreslagna bestämmelsema ärsvårt att utläsa att det finns en möjlighet att flytta containrar i angelägnaoch brådskande fall. anser emellertid att lagen omflyttning av fordon i vissa fall bör ändras så att den omfattar flyttning avcontainrar och lastflak. () föreslär att manutteder om ett system med containerhantering i skulle kunna utformaspä samma sätt som i ; systemet där innebär att i huvudsak all uthymingoch uppställning av contairttar utförs av det kommunala , somockså är tillståndshavare enligt 2 § AOst. pekar på atten tillfäUig uppställning av t.ex. en container på en mjukgjord markyta kanförorsaka markskador som kommunen härigenom inte får kännedom om i förväg ochdärför knappast kan förhinch-a. Kommunens juridiska avdelning ifrågasätter omde av utredningen föreslagna möjUghetema att ingripa bettäffande containrar ärtillräckligt kännbara i de fall då containeruppställningen är avsedd att varamycket kortvarig; enligt avdelningen skulle en bestämmelse som innebär attkommunen i stället ges befogenhet att själv flytta containem på ägarensbekostnad bli betydligt mera verksam. Vidare tar avdelningen upp problemet med attforsla bort en kiosk som ägaren vägrar att flytta trots att tillståndetupphört; avdelningen anser att bestämmelser motsvarande 5 och 6 §§ lagen omflyttning av fordon i vissa fall bör tas in i ordningslagen och kunna tillämpasi dessa situationer. kommun () anser att det vid användandeav allmän plats för containrar bör uttedas om en ordning kan införas sominnebär bl.a. att tillstånd kan lämnas muntiigen av poUsen. iHalmstad avstyrker förslaget om möjlighet att till ägaren rikta ettföreläggande att ta bort en container. anseratt i brådskande fall, t.ex. när containem har placerats på ett trafikfarligtsätt eller annars utgör en påtaglig fara eller olägenhet för exempelvis gatuarbetare,bör flyttning kunna ske på ägarens eller beställarens bekostnad utan föregåendeföreläggande. Kungl.Djurgårdens förvaltning anser att markägare/förvaltare bör ges befogenheter attta ned och föra bort affischer som satts upp utan tillstånd på mark som ärallmän plats. Skälenför mitt förslag: Bestämmelser om föreläggande, vite och tvångsutförande finnsi 31 § AOst Bestämmelsema innebär följande. Densom underlåter att utföra ett arbete eller vidta någon annan åtgärd som åligger honom enligt AOst eller lokal ordningsstadga eller enligt ord ningsföreskrift som har meddelats med stöd av lokal ordningsstadga kan fö- 195 reläggasatt vid vite företa vad han har underlåtit. För att vite skall kunna Prop. åläggasden försumlige förutsätts att han inte genast efter tillsägelse utför vadhan har försummat eller att han inte kan näs av en sädan tillsägelse. ankommer päpolismyndigheten att förelägga den försumlige vite. ansesnödvändigt, kan polismyndigheten låta utföra arbetet eller åtgärden på den försumliges bekostnad.