prop · GG03100 · 1992-12-31 00:00:00 — anordna aUmännaenterminskurser i u-landskunskap, ge förberedelseutbildning förfreds-kårsdeltagare, anordna språkutbildning som förberedelseför uppdrag i . 1:|1f«F-4 nffSTj '' ' Vägvisaren vid i SKft* , mitt i vackraste tralåminner om tredje världen. FRÄN RIKSDAGSBESLUT TILL BESLUT OM BISTÅND anordna speciella kurser iu-landsfrågor och språk, i samarbete med SIDA biståmyndigheter och andra med information och rådgivning om förberedelse- ochspråkut-bUdning inför uppdrag i , samt upprätta register över personersom vid genomgått den allmänna utbildningen för uppdrag iu-länder. Enterminskursensom erbjuder är avgiftsfri. Övrig utbUdning är avgiftsbelagd. SandöU-centrum har för /92 lämnat sin första årsredovisning i dentreåriga budgetcykeln. Av årsredovisningen framgår att självkostnadsfäckningsgradenligger på , vilket exakt motsvarar det krav som stäUts i slutet av dentreåriga budgetcykeln (/92). SandöU-centrum leds av en styrelse, som utses av regeringen. Enrektor är chef för skolan som har drygt 50 anställda. tUlkom på initiativ av . Institutet ärbeläget i . Institutethar tUl uppgift att i främja studier av och iriformation om afrikanskaförhållanden genom att: främja och driva vetenskapUgforskning om främja samarbete och kontaktermellan nordiska och afrikanska forskare, utgöra ettdokumentationscentrum för forskning och studier om , informera om afrikaforskningoch aktuella afrikanska förhåUanden. Verksamheten leds av en styrelse samt ett program- ochforskningsråd, som utses av regeringen. 1 program- och forskningsrådet ingårrepresentanter för de övriga nordiska länderna. Vid institutet finns etttrettiotal anställda, varav 13 tjänster finansieras över förvaltningsanslaginom biståndsramen. Biståndgenom det multilaterala systemet DetmultUaterala systemet består dels av FN-systemet, dels av några fristående intemationeUafinansieringsorgan. FN-systemet innefattar ett stort antalinstitutioner med varierande status och skUda verksamhetsområden. På det ekonomiskaoch sociala området som behandlas i denna faktabUaga förekommer bäde enbetydande förhandlingsverksamhet och ett vittomfattande bistånd. Såväl detta biståndsom förhandlingsverksamheten (den normativa verksamheten) behandlas i FN:sekonomiska och sociala råd, ECOSOC, samt i FN-systemets centrala organ, generalförsamUngen. FN:soUka organ och övriga organisationer inom FN-systemet bedriver en omfattandebiståndsverksamhet. Denna finansieras från organisationemas reguljärabudgetar, UNDP, samt medlemsländemas friviUiga direkta bidrag.För del härrör de frivUliga direkta bidragen dels från UD:s anslag,dels från styrelsen för intemationeU utveckling (SIDA), styrelsen för u-landsforskning(SAREC), BITS och . InomFN:s biståndsverksamhet har UNDP en central stäUning som samordnare och kanalför en stor del av FN:s tekniska bistånd. 1 samarbete med värdlandet utarbetarUNDP landprogram som löper på meUan tre och . På fältet genomförsbiståndsprojekten i ökande utsträckning av mottagarländemas regeringar men än så länge oftast av olika fack- eUer En av FNutsedd lokal samordnare oftast UNDP:s representant ansvarar för sammanhåUningenav FN-biståndet. Varje organ opererar dock självständigt inom sitt mandat. Deorgan som har en större verksamhet har i allmänhet egen fältrepresentation. DeintemaHoneUa finansieringsorganen, som behandlas i ett särskUt avsnitt, är destörsta förmedlama av krediter i det multilaterala biståndssystemet. TUlfinansieringsorganen hör Världsbanksgruppen och de regionalautvecklingsbankema. Dessa organ svarar för av det totala multUateralabiståndet, varav . Dessa siffror anger enbart denkoncessioneUa "mjuka" utlåningen (dvs på mycket och tiUmycket låg kostnad), som finansieras av bidrag av gåvokaraktär frånmedlemsländema. Om man därtiU lägger den bankmässiga utlåningen bUr derasställning som utveck-Ungsfinansiärer än viktigare. Ca tre fjärdedelar av demedel som DAC-ländema inbetalat tiU multUateralabiståndsgivande institutioner har gått tiU utvecklingsbankema och deras fonder.Världsbanken har formeUt status som expertorgan inom FN-farmljen medanregionalbarU TiUhöger visas en schematisk bUd av FN-systemet inklusive och . o Specialorgan och andra självständiga organisationer inom systemet TiU FNrs frivilligtfinansierade operativa verksamhet räknas i första hand UNDP, UNFPA, , WFPoch . Nedan redovisas först FN:s samordnande organ inom tekruskt bistånd,UNDP samt UNCDF och UNFPA, vilka formeUt är fonder inom UNDP. Därefterredovisas de fackorgan som aUtjämt oftast genomför UNDP:s program, samt (). 1 separata avsnitt längre fram redovisas några av de störrefrivilligt finansierade FN-organen såsom WFP och UNHCR samt vissa bidrag inombl.a. befolknings- och miljöområdet. FN:sutvecklingsprogram (UNDP), som bildades då två mindre biståndsfonderslogs samman, har som mål att vara FN-systemets centrala fond för finansieringav tekniskt bistånd. har projekten genomförts främst av FN:sfackorgan (, WHO, FAO m.fl.) men avsikten är att i ökandeutsträckning själva skall ta över genomförandet (s.k. national execution) ochatt fackorganen skall få en rådgivande roU. UNDP har också ansvar för att FN:ssamlade biståndsverksamhet samordnas i samverkan med mottagarländerna. UNDP:s uppgift är attfrämja mottagarländemas utveckling genom olika former av kunskapsöverföringoch förinvesteringsstudier. Detta s.k. tekniska bistånd sker i huvudsak i formav expertrådgivning, stipendier, mindre utrustningsleveranser ochkonsulttjänster. Verksamheten omfattar för närvarandeomkring 5 900 projekt i 156 länder och områden. UNDP:sverksamhet bygger i huvudsak på landprogrammering. Denna innebär att man förvarje mottagarland fastställer hur mycket bistånd från UNDP landet kan räknamed . 1 samarbete meUan mottagarlandet och UNDP:sfältkontorschef utarbetas sedan ett landprogram för hur medlen skallutnyttjas. Detta program fastställs av . Storlekenpå varje mottagarlands program bestäms främst av bruttonationaUnkomsten percapita och befolkningens storlek. fastställs fördelningen förnästkommande programperiod ("femårsplan"). Defattigaste u-ländema - med en bruttonationalinkomst per capita på högst 750dollar siffror - fick av UNDP:sländerfördelade resurser. Under den femte programperioden kommerdenna poUtik att fortsätta och förstärkas. av UNDP:s länderfördeladeresurser skall då gå till länder med en per capita-inkomst i1989 års siffror och till övriga länder. av de länderfördeladeresurserna skall tillfalla de minst utvecklade länderna. Biståndet tillu-länder med relativt hög BNP/capita trappas gradvis ned för att heltupphöra efter en per capita-inkomst över 6 000 doUar. presenterade UNDP för fa-ed je gången sinrapport om mänsklig utveckling (). Genom rapportenhar UNDP lagt grunden för ett analysinstrument som på ett flerdimensionelltsätt kan mäta begreppet utveckling. Rapporten, som kommer ut årUgen, harkommit att bli ett viktigt komplement tUl måttet BNP/capita för att mätaländers utvecklingsnivå. Fördelen med rapporten är att den beskriver social ochekonomisk utveckling utifrån ett mänskligt och inte ett institutionellt perspektiv. Sverigehar lämnat särskilda bidrag tUl UNDP för att resultaten i rapporten om mänskligutveckling skall kunna användas mer systematiskt i UNDPis planeringsarbete. 1samband med att rapport världslanserades i , arrangeradesseminarier för representanter för massmediema och från frivilligaorganisationer från hela världen. UNDP:s högsta beslutandeorgan är styrelsen (), som har 48 medlemmar. Av dessarepresenterar 27 , 17 västliga i-länder och 4 var senast medlem i styrelsen 1989-91 och kommer enUgt nordiskrotationsordning att söka inträde på nytt . Styrelsenbestämmer bl.a. fördelningen av UNDP:s resurser och faststäUer landprogrammen. är också beslutande organ förFN-sekretariatets tekniska biståndsprogram (for Development, DTCD), , ,FN:s Sahel-kontor (UNSO), , FN:s fond för vetenskap och teknik,samt en rad andra specialfonder. UNDP:s sekretariat ligger i och har förnärvarande omkring 600 fast anställda. Det leds av administra torn Wiffiam H.Dräper III från . Under1970-talet ägde en omfattande decentraUsering av UNDP:s verksamhet rum.Tyngdpunkten i arbetet med att förbereda och genomföra landprogrammen förladestUl 115 - nu 113 - fältkontor med omkring 3 500 anställda.Fältkontoren leds av s.k. "resident representatives"(fältkontorschefer), som även har tUl uppgift att samordna andra FN-organsbiståndsverksamhet i landet. De är oftast också FN:s fasta representant i res- pektiveland och fungerar som FN:s "ambassadör" i landet. UNDP:s verksamhet finansierasgenom frivilliga bidrag. De uppgick tiU 268 mUjoner dollar och 1980 tUl693 mUjoner doUar. Ökningen var således ganska snabb. För programperioden1982-86 förutsattes UNDP:s också öka och sammanlagt nå upp tUl6,. Resursema minskade emeUertid ,så att det blev nödvändigt att skära ned verksamheten till av denursprungUgen plai.erade. Denna utveckling svängde senarehäUt. var bidragen tiU UNDP ca mot ca 650mUjoner dollar 1984. räknar man med en årUgtiUväxt av bidragen på i stället för som . Destörsta enskUda bidragsgivarna tUl UNDP är , ,, och Nederländema. och ger också stora bidrag. Defyra nordiska ländema svarade 1992 gemensamt för av de ordinarie bidragentiU UNDP. Det svenska bidraget för var . Med dettabidrag svarade för av UNDP:s ordinarie budget. Reformplaner inom FN:s biståndsvericsamliet FN:s biståndsverksamhetoch arbetsfördelningen mellan dess oUka aktörer har diskuterats åtskilUgt desenaste åren. Tiden är mogen för reformer. Det råder enighet om att UNDP inte harkunnat spela den roll som central finansiär och samordnare av FN-systemetstekniska bistånd som tanken var när rUktlinjema för det nuvarande systemetdrogs upp 1970. Från att ha finansierat knappt två tredjedelar av FN-systemetstekniska bistånd svarar UNDP numera endast för cirka entredjedel. dominerar, inte bara när det gällerinvesteringar utan även beträffande tekniskt bistånd. Kunskapsöverföring medhjälp av långtidsexperter är inte längre relevant för de flesta . Debör själva ta över ansvaret för projektgenomförande och samordning av biståndet(s.k. "national execution"). FN-biståndets uppgift bör vara attbistå ländema att bygga upp förmågan att göra detta. FackorganensroU bör vara rådgivande snarare än projektgenomförande. De bör tiUhandahåUakvalificerad teknisk expertis under korta perioder. Projektbistånd bör ersättasav programbistånd. Påsikt måste FN-systemets biståndsverksamhet reformeras på detta sätt för att harelevans för . UNDP har börjat på förändringens väg genom att införaett nytt system att betala fackorganen och andra projektgenomförare. Enligt detgamla systemet som gällde t.o.m 1991 betalade UNDP av projektkostnadernai avgift tiU dem som utförde UNDP-projekten, vare sig kostnaderna var högreeller lägre. 1 det nya systemet skall ansvaret för projektgenomförande gradvisövergå tUl mottagarländerna ("national execution") och fackorganensuppgifter blir mer tekniska än administrativa. Mottagarländerna skall i störreutsträckning själva bestämma vilken hjälp de behöver med att genomföraprojekt. Fackorganen kommer med detta system att inte ha monopol på UNDP:sresurser. Encentral fråga i arbetet att effektivisera UNDP:s verksamhet är att styrelse-och finansieringsformema reformeras. Det finns ett stort behov av en mindrestyrelse som träffas mer kontinuerligt för att kunna styra verksamheten.Behovet är också stort att införa ett nytt finansieringssystem som innebär attbördefördelningen meUan givarländerna bUr jämnare liksom att medlemsländematar ett mer aktivt ansvar för UNDP:s finansieUa situation. Arbetet att få dessareformer genomförda för UNDP är en viktig del i uppföljningen av . FN:skvinnofond (UNIFEIM) FNskvinnofond (UNIFEM) bUdades av generalförsamlingen 1976. Fonden fick sinnuvarande status i form av en separat enhet, men med viss anknytning tiU UNDP.UNDP:s administratör är ytterst ansvarig för UNlFEM:s verksamhet. Fonden har främst tvåfunktioner. Den skaU tjänstgöra som en katalysator och den skall stödjainnovativa och experimentella aktiviteter. En viktig strategi är att utvecklametoder for beaktande av kvinnans situation och integrering iutvecklingssamarbetet. UNlFEM:s långsiktiga uppgift består i att ge kvinnortiUgång tiU utbUdning, krediter, marknader, information och teknologi. Påmakroplanet innebär detta att kvinnor skaU inkluderas i utvecklingen på aUanivåer. Det rör områden som miljö, fattigdom, befolkningsfrågor,Uvsmedelsförsörjning, energi, urbanisering, skulder och anpassningsåtgärder.Som exempel på kvinnofonden program kan nämnas tUlämpning av roterandelåneformer, tiUskapande av kunskapsbank, och olika former av metodutveckUngsom bidrar till att främja kvinnans möjUgheter och rättigheter i samhäUet ochdess utveckling. Fonden bygger på frivUUgabidrag. Bidragen har ökat med drygt en fjärdedel . Fondenhar dock inte vuxit personalmässigt i någon större omfattning. Sedan startenhar fonden bidragit med 67 n-dljoner US dollar fördelat på 800 projekt i 102länder. uppgick intäkterna tiU . Huvudbidragsgivareär i nämnd ordning Nederländema, , och . Bidraget innevarande budgetår uppgår tUl 4 mUjoner kronor(ca 642 000 US doUar). FN:skapitalutvecklingsfond tiUkom 1966 med uppgift att ge gåvobistånd eUer lån påförmånliga villkor tUl småskaliga investeringsprojekt i u-ländema. beslöt generalförsamUngen attkapitalutveckUngsfonden i fortsättningen endast skulle finansiera projekt i deminst utvecklade , inriktade på folkflertalets basbehov (bostad,kläder, mat, undervisning och grundläggande hälsovård). 1985 bestämdes attfonden skulle börja använda sina möjUgheter att ge lån på förmånliga villkor,en möjUghet som dittiUs inte utnyttjats. Fondens projekt skallenUgt målsättningen nå de fattigaste människoma i de fattigaste u-ländema.Fonden arbetar också i några få länder utöver de minst utvecklade länderna.Projekten skall utformas så att befolkningen aktivt deltar i deras genomförande.Fonden kan ta hand om projekt som andra givare bedömer vara för små. Den harett tak på 5 mUjoner dollar för enskUda projekt. Fonden finansierar förnärvarande omkring 240 projekt i 47 länder tUl ett värde av 445 mUjoner doUar.Under fondens 20 första verksamhetsår har de viktigaste områdena varitjordbruk, vatten och transporter, men man har också ägnat sig åtsmåindustrier, hälso- och sjukvård, energi, bostäder och utbUdning. Fonden är underställdUNDP:s styrelse och arbetar i huvudsak genom UNDP:s Ny chef1992 är belgaren . Fonden finansieras genomfrivilUga bidrag. Bidragen var ca 40 mUjoner doUar jämfört med drygt28 . De största bidragsgivarna är några mindreindustriländer, men 27 av de 40 länder som bidrog 1989 var . Sverigesbidrag under uppgick tUl , vilket innebären andel om . och Nederländema är de största bidragsgivama. Efterbeslut av generalförsamlingen inrättades en särskild fond för FN:s insatserpå befolkningsområdet. Fondens operativa verksamhet har pågått . Fondensfunktion är finansieU och rådgivande. är fondens övergripande uppgiftatt leda och samordna FNsystemets insatser på befolkningsområdet. Fondensammankallar även till intemationella befolkningskonferenser som t.ex. IntemationalForum on Population i . FN:s generalsekreterare harutnämnt fondens exekutivdirektör tUl generalsekreterare för den FN-koriferensom befolkningsfrågor 1994 som äger rum i . Fondens verksamhetsområden är famUjeplanering,information och utbildning, befolkningsstatistik, utarbetande av riktUnjer påbefolkningsområdet, forskning och särskilda program (t. ex. om kvinnor, miljö och AIDS). Kvinnorsvillkor, status och delaktighet i samhäUsUvet präglar fondens arbete liksombefolkningsfrågornas direkta samband med miljöfrågoma. Fondensamarbetar med en rad FN-organisationer, bl.a. med WHO, , , och FAO.Samarbete med friviUigor-ganisationer såsom t.ex. IPPF och Population CouncUbedrivs också. Fonden samarbetar dessutom med givarsamfundet, inklusive detamerikanska . En växande andel av projekten genomförs avmottagarländema själva med stöd av fonden. av programresurserna avsattes förprojekt i 55 prioriterade länder. Av dessa länder ligger 31 i . Fondenär underställd , som godkänner det långsiktiga arbetsprogrammet,budget och finansplan samt landprogram. Chef för UNFPA är sedan april 1987Nafis (). Fondens huvudkontor Ugger i . På ett femtiotalav UNDPis landkontor leds UN-FPA-arbetet av en fältrepresentant för fonden. tredjedel av personalen är verksam vid fältkontoren. UNFPA:sverksamhet finansieras genom frivUliga bidrag. uppgick regeringsbidragenfrån ett 100-tal länder tiU 220,7 mUjoner US doUar, en ökiung med ca 15miljoner från föregående år. De sju största bidragsgivarna var , ,, , , och Darmiark. , som tidigare bidrog med caen fjärdedel av Ats inkomster, har helt dragit in sittbidrag med hänvisning tUl fondens insatser i , vilka uppfattar som stödtUl abort som påtvingat preventivmedel. Dock samarbetar UNFPA och detamerikanska , som har en större budget för befolkningsinsatserän fonden. Projektanslagen uppgick tiU totalt 212,0miljoner US dollar, medan inkomstema uppgick till 224,2 miljonerUS dollar. Det svenska bidraget under /92 var135 , en ökning om sedan budgetåret1990/91. Det svenska bidraget utgör därmed av UNFPA:s budget. Grundprincipenför FN:s tekniska bistånd och kunskapsöverföring är att detta skall samlas tiUoch samordnas av UNDP, som också skall stå för fältnärvaron och garantera attu-ländemas egna prioriteringar sätts i främsta rummet. HittUls har gäUt att UNDP främst bör utnyttja olikafackorgan som genomförare av projekt inom sina kompetensområden. Samtidigtlämnas även tekniskt bistånd i fackorganens egen regi. Fackorganen är jusjälvständiga FN-organ inom sina ansvarsområden med egna styrelser,årskonferenser etc. Detta har gjort arbetsfördelningen inom FN-systemet oklar.Enligt beslut i UNDP 1990 och 1991 skaU dess tekniska bistånd i allt störreutsträckning användas av mottagarländema som på ett friare sätt skaU bestämmahur UNDP-finansierat bistånd skaU genomföras (s.k. "national execution").Vidare skall fackorganen i högre grad bistå med expertis och i mindre utsfräckningengagera sig i förvaltningen av hela biståndsprojekt. Detnordiska har studerat frågeställningen och lämnat värdefullabidrag tUl att effektivisera FN:s tekniska bistånd. Därigenom skuUefackorganens roU av "center of exceUence" betonas. Hur ett sådantsystem skaU se ut är ännu inte faststäUt i detalj. Fackorganens reguljärabudget finansieras genom medlemsavgifter. Därutöver har flertalet fackorgan enfriviUigt finansierad budget till vilken givama ger öronmärkta bidrag. denfrivUligt finansierade budgeten större än den reguljära. Internationella arbetsorganisationen () ,som är en av de äldsta medlemmama i FN-familjen, har som övergripande målsättningatt verka för varaktig fred grundad på social rättvisa. skUjer sig frånövriga FN-organ genom sin trepartsstruktur - såväl regeringar som arbetsgivareoch arbetstagare är representerade. har 158 medlemmar. lLO:sgeneraldirektör är belgaren . är i huvudsak inriktad på utveckling och utbildning av arbetskraft.Afrika är huvudmottagare. ger förutom ett reguljärt bidrag ävenfrivUliga bidrag. Dessa är i första hand koncentrerade till två regionala projekti med sysselsättningsfrämjande inriktning, projektet , ett av utarbetat utbildningspaketsamt några sysselsättningsinsatser på vägbyggnads- och transportområdena.Arbetsmarknadsdepartementet har inom huvudansvaret förSveriges medlemskap i . för utbildning, vetenskap och kultur() bUdades ochbidrar till fred och säkerhet genom att främja samarbete meUan nationerna påde kulturella, utbildningsmässiga och vetenskapliga områdena. Respekten förmänskUga rättigheter och allmän rättvisa utan hänsyn till ras, kön, språkeller religion är viktiga målsättningar. En annan är att ufrota analfabetismenfram tUl . Detsvenska biståndet tiU består dels av ett reguljärt bidrag, dels avfrivilUga bidrag. genomgick en förtroendekris ,som bl.a. ledde tiU att och lämnade organisationen. UtbUdningsdepartementet harhuvudansvaret för medlemskap i , som har 170 medlemmar. FN:s livsmedels- och () FAO,FN:s Uvsmedels- och jordbruksorganisation, bildades och är FN:sstörsta fackorgan. FAO är FN-systemets fackorgan för det intemationeUa samarbetetinom jordbruks-, skogsbruks- och fiskesektorema. Inom organisationen finns enomfattande statistik- och databas. FAO har 162 medlemmar, inklusive EG.Generaldirektören för FAO är libanesen . FAO har utöver sitt reguljära program ettfältprogram finansierat genom UNDP och frivilliga bidrag, som huvudsakUgen ärförlagt tUl u-ländema. Det reguljära programmet uppgår tUl något mindreän hälften av den totala budgeten. Fältprogrammet syftar framför allt tUl attgenom tekniskt bistånd förbätfra förutsättningarna för Uvsmedelsproduktioneninom . har gett visst stöd till fältprogrammet genom SIDA,främst då det gäller projekt av försöks-och metodutvecklingskaraktär jämtestöd i katastrofsituationer. har och flera andraländer riktat omfattande kritik mot FAO:s ledning och styrformer jämte bristenav rationeUt utnyttjande av organisationens tekniska kompetens. Jordbruksdepartementethar huvudansvaret för medlemskap i . är 175 länder medlemmar. Generalsekreterare är sedanår 1988 japanen . Organisationens huvudmålsättning är att genomnormativt arbete och bistånd förbättra hälsotUlståndet. Den normativa verksamheten påverkar hälso- ochsjukvårdens villkor inom ett brett spektrum frånhälsoupplysning tUl sofistikerad diagnostik och behandling. WHO:sbiståndsinriktade verksamhet bygger på begreppet primärhälsovård. Strategin föratt genom främst primärhälsovården uppnå målet hälsa 2000formulerades först i . Sveirigehar irutierat och varit en av de största bidragsgivarna tiU WHO:scentrala program, som står de svenska biståndspolitiska målen nära. Socialdepartementethar huvudansvaret för det svenska medlemskapet i WHO. SIDA, SAREC och UDsamarbetar nära med WHO i biståndsfrågor. för industriell utveckling (UNIDO) År1967 påbörjades UNIDOis verksamhet efter beslut av . 1986fick UNIDO stäUning som självständigt fackorgan. 155 länder är medlemmar.Generaldirektör är ., . UNlDO:suppgift är att genom tekiuskt bistånd, kurser, seminarier, studier och hjälptill finansiering främja industrialisering. Särskild vikt fästs vidstrukturomvandlings-, rehabiliterings- och utbildningsfrågor. Inom ramen förett system med branschkonsultationer möts företrädare för regeringar ochnäringsliv. UNIDO:s tekniska biståndsverksamhet bekostas tillstor del av UNDP och fältrepresentationen tillhör UNDP-kontoren. Från svensksida ges förutom det reguljära bidraget även frivilliga bidrag. Dessa är iförsta hand inriktade på miljöområdet. Industridepartementet har huvudansvaret för Sverigesmedlemskap i . UNICEFupprättades av som en tiUfällig organisation,vilkens uppgift var att ge katastrofhjälp tUl bam i efterkrigshärjade permanentades och verksamheten inriktades på mer långsiktigaprogram för bamens utveckUng och välbefinnande. UNlCEFis verksamhet kandelas upp i tre viktiga delar, en normativ och två operativa. Den normativadelen, som förstärkts , är UNlCEFrs katalytiska roll sområdgivare och policyskapare på områden som berör barn. Ett resultat av dennamålsättning är ett aktivt engagemang i uppföljning av ochbarntoppmötet , vars syfte var att föra upp bamens situation på såväl de nationellasom internationella politiska dagordningarna. Det innebär också ökade krav påUNlCEF:s programinsatser så att dessa åtaganden kan möjUggöras och efterlevas.UNICEF har initierat regionala konferenser för att följa upp arbetet med nationeUahandlingsplaner som skall tiUvarata barnets rätt i samhället. Denoperativa verksamheten består av de långsiktiga programverksamheten ochkatastrofinsatser. samarbetar med 127 länder, främst genom flerårigalandprogram för utveckling. Programnivån och inriktningen styrs av dödlighetenbland barn , bamtäthet och antal födda bam samt BNP per capita.