prop · GF03112 · 1992-01-01 00:00:00 — Som har utvecklats i den allmänna motiveringen skall en F-skattesedelsinnehavare kunna få sin F-skattesedel under villkor att F-skattesedeln inte används i anställningsförhållanden. Om skattemyndigheten beslutat om ett sådant villkor skall även en A-skattesedel utfärdas för den skattskyldige. En bestämmelse om detta har också tagits in i första stycket. I andra stycket anges att också ett handelsbolag kan få en A-skattesedel. För sådana bolag skall en A- skattesedel dock utfärdas endast efter ansökan från bolaget. Även i detta fall är en förutsättning att bolaget inte har tilldelats en F-skattesedel. En ytterligare förutsättning är att bolaget är registrerat i handelsregistret. Att en A- skattesedel skall utfärdas för en juridisk person också när en F-skattesedel som innehafts av den juridiska personen har återkallats framgår av 38 b § andra stycket. Om särskild A-skatt debiteras en skattskyldig skall någon skattsedel på sådan skatt inte utfärdas. Den skattskyldige skall i ett sådant fall tilldelas en vanlig A- skattesedel. Det skall sålunda finnas endast två olika typer av skattsedlar på preliminär skatt, A-skattesedel och F- skattesedel. I 33 b och 33 c §§ regleras under vilka förutsättningar en F-skattesedel skall utfärdas. Frågan har behandlats utförligt i den allmänna motiveringen (avsnitt 3.3 och 3.5). I 33 b § första stycket anges att en skattsedel på preliminär F-skatt skall utfärdas för en skattskyldig som ansökt om sådan skattsedel om han bedriver näringsverksamhet eller kan antas komma att bedriva sådan verksamhet. Bestämmelsen gäller i fråga om såväl fysiska som juridiska personer. Vad som avses med näringsverksamhet framgår av den i 2 § 2 mom. intagna definitionen av detta begrepp. Näringsverksamheten behöver inte ha en viss omfattning för att en F-skattesedel skall kunna utfärdas. Bedrivs näringsverksamheten i endast ringa omfattning bör emellertid F-skattesedeln kombineras med en A-skattesedel enligt bestämmelserna i andra stycket. Det är inte heller nödvändigt att preliminär F-skatt skall debiteras för att en F-skattesedel skall utfärdas. Den som bedriver näringsverksamhet som under ett inkomstår går med förlust skall alltså kunna tilldelas en F-skattesedel. I andra stycket har tagits in bestämmelser som gör det möjligt för skattemyndigheten att kombinera en F- skattesedel med en A-skattesedel. En sådan kombination bör tillgripas när den skattskyldige bedriver näringsverksamhet i endast ringa omfattning och när han vid sidan av inkomsterna från näringsverksamheten också uppbär tjänsteinkomster. I tredje stycket anges att skattemyndigheten skall underrätta känd arbetsgivare till den skattskyldige om sitt beslut att kombinera F-skattesedeln med en A-skattesedel. bör skattemyndigheten upplysa arbetsgivaren om att den skattskyldige är skyldig att använda A-skattesedeln inom anställningsförhållandet och att skatteavdrag alltså skall göras från anställningsinkomsten. Använder den skattskyldige sin F-skattesedel i anställningsförhållandet är arbetsgivaren skyldig att anmäla detta till skattemyndigheten enligt den nya bestämmelsen i 40 a §. Trots att handelsbolag inte är skattskyldiga till inkomstskatt skall sådana bolag också kunna tilldelas en F- skattesedel enligt bestämmelserna i första stycket om de är registrerade i handelsregistret. Detta anges i fjärde stycket. I detta fall skall skattemyndigheten givetvis inte debitera någon preliminär F-skatt. Delägare i ett handelsbolag avses inte få rätt till en F- skattesedel på grund av den verksamhet som bolaget bedriver trots att bolagets inkomst skall taxeras hos delägarna. En uttrycklig bestämmelse om detta har på lagrådets inrådan också tagits in i fjärde stycket. Bolagsmännen skall i ett sådant fall tilldelas en A- skattesedel och den preliminära skatten skall tas ut av bolagsmännen i form av särskild A-skatt. Bedriver delägaren också själv näringsverksamhet skall han däremot ha rätt till en F-skattesedel. I första stycket anges att en utfärdad F- skattesedel automatiskt skall förnyas . Detta gäller dock inte om annat sägs i andra eller tredje stycket. I andra stycket föreskrivs en spärrtid från beslutet om återkallelse om det grundas på att F- skattesedeln har missbrukats. Enligt bestämmelsen i tredje stycket får en F- skattesedel inte utfärdas för den som fått en tidigare utfärdad F-skattesedel återkallad på annan grund än missbruk förrän grunden för återkallelsen inte längre föreligger. I tredje stycket anges också att den som inte har haft någon F-skattesedel inte får tilldelas en sådan skattsedel om det skulle föreligga en återkallelsegrund. Av bestämmelserna i fjärde stycket framgår att även om det föreligger hinder för utfärdande av en F- skattesedel enligt bestämmelserna i andra och tredje styckena får skattemyndigheten utfärda en ny F-skattesedel om det finns särskilda skäl. Bestämmelserna i första stycket motsvarar nuvarande 33 § första stycket tredje--femte meningarna. Bestämmelserna har dock fått ett vidare tillämpningsområde med hänsyn till att även en juridisk person skall kunna tilldelas en A-skattesedel. Bestämmelserna har justerats med hänsyn till dels att preliminär skatt skall kunna debiteras även som särskild A- skatt, dels att skattebevis har införts. Slutligen har bestämmelsen om att en skattetabell skall bifogas A- skattesedeln slopats. Avsikten är att göra det möjligt att införa en mer flexibel ordning. I de fall två makar båda har en A- skattesedel bör det exempelvis räcka om en skattetabell sänds ut till hushållet. Bestämmelser om detta behöver inte ha lagform. Bestämmelserna i andra stycket motsvarar nuvarande 33 § andra stycket med den justering som föranleds av att punktindelningen i 3 § 2 mom. slopats. Nuvarande bestämmelser i 33 § tredje stycket har slopats. Sådana bestämmelser behöver inte ha lagform. Bestämmelserna i tredje stycket motsvarar nuvarande 33 § fjärde stycket med tillägget att också ett F- skattebevis skall upprättas i enlighet med formulär som fastställs av regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer. Enligt bestämmelsen i första meningen, som är oförändrad, skall en skattsedel utfärdas av den skattemyndighet som har att besluta om den skatt som skattsedeln avser. Enligt 2 a § första stycket meddelas ett sådant beslut av skattemyndigheten i det län där den skattskyldiges hemortskommun är belägen. Om den skattskyldige saknar hemortskommun beslutar skattemyndigheten i . För aktiebolag och ekonomiska föreningar anses hemortskommunen vara den kommun i vilken styrelsen har sitt säte. Eftersom handelsbolag inte betalar någon inkomstskatt behövs en särskild behörighetsregel för de fall ett sådant bolag skall tilldelas en A- eller en F-skattesedel. I paragrafen har därför lagts till en bestämmelse om vilken skattemyndighet som har att utfärda skattsedel på preliminär skatt för handelsbolag. Var ett handelsbolag har sin adress framgår av bolagets registrering i handelsregistret. Att ett handelsbolag skall vara registrerat i handelsregistret för att över huvud taget kunna få en skattsedel på preliminär skatt framgår av bestämmelserna i 33 a och 33 b §§. Ändringarna i första och andra styckena är endast av redaktionell natur. I andra stycket används det mer lätthanterliga begreppet A-skattesedel som har införts genom 33 a § i stället för skattsedel avseende preliminär A-skatt. Bestämmelserna i tredje stycket har mildrats i förhållande till den skattskyldige. Det ligger emellertid i den skattskyldiges intresse att göra anmälan eftersom han utan skattsedel på preliminär skatt i regel får vidkännas ett för högt skatteavdrag. skall, på samma sätt som sägs i 36 §, sända den skattskyldige en skattsedel så snart det kan ske. I stycket har även gjorts ändringar av redaktionell natur. I paragrafen, som skall gälla skattsedel på preliminär F- skatt i stället för preliminär B-skatt, används det mer lätthanterliga begreppet F-skattesedel som införts genom 33 b §. I övrigt har endast redaktionella ändringar gjorts. I paragrafen, som är ny, anges när besked om debiterad särskild A-skatt skall översändas till den skattskyldige. Bestämmelserna motvarar vad som gäller i fråga om F- skattesedel, dock skall ingen separat skattsedel på särskild A-skatt utfärdas. I 38 a och 38 b §§ har tagits in regler om återkallelse av en F-skattesedel. Närmast före 38 a § har en ny rubrik tagits in som anger vad bestämmelserna reglerar. I 38 a § första stycket anges under åtta punkter när en F-skattesedel skall återkallas. Av punkt 1 framgår att en F-skattesedel skall återkallas om innehavaren själv begär det. kan alltså inte -- till skillnad från vad som gäller i fråga om preliminär B-skatt -- mot innehavarens vilja besluta att preliminär F-skatt skall betalas. Anser skattemyndigheten att preliminär skatt bör betalas efter särskild debitering får myndigheten i stället besluta att särskild A-skatt skall betalas. I ett sådant fall skall den skattskyldige tilldelas en A-skattesedel. Av punkt 2 framgår att en F-skattesedel skall återkallas om innehavaren upphör med att bedriva näringsverksamhet. Vad som avses med näringsverksamhet framgår av definitionen av detta begrepp i 2 § 2 mom. Av punkt 3 framgår att en F-skattesedel skall återkallas om innehavaren i strid med skattemyndighetens beslut enligt 33 b § andra stycket åberopar en F-skattesedel som kombinerats med en A-skattesedel i ett anställningsförhållande. Här anges också att en F- skattesedel skall återkallas om F-skattesedeln missbrukas även på annat sätt. Det missbruk som kan komma i fråga här är uthyrning av arbetskraft i strid med bestämmelserna i lagen om privat arbetsförmedling och uthyrning av arbetskraft eller att innehavaren uppträder som mellanman och genom detta medverkar till skatteundandragande. Beträffande sådant missbruk hänvisas till vad som sagts i den allmänna motiveringen (avsnitt 3.11.1 och 3.11.2). Återkallelse enligt punkten 3 skall inte ske om missbruket är ringa. I punkt 4 anges att återkallelse skall ske om den skattskyldige trots föreläggande underlåter att lämna sin allmänna självdeklaration, eller, när det gäller handelsbolag, sådana uppgifter som avses i 2 kap. 25 § lagen om självdeklaration och kontrolluppgifter inom föreskriven tid eller lämnat en handling med så bristfälligt innehåll att den uppenbarligen inte är ägnad att ligga till grund för taxering. Den som har en F-skattesedel torde inte kunna lämna en förenklad självdeklaration. Därför har denna punkt begränsats till att gälla allmän självdeklaration. Återkallelse enligt punkt 4 får underlåtas om deklarationen eller uppgifterna lämnats för sent men förseningen varit ringa. En försening upp till en månad bör kunna accepteras innan en återkallelse aktualiseras. Återkallelse enligt denna punkt bör inte ske om deklarationen eller uppgifterna, trots att de lämnats , kommit in innan skattemyndigheten hunnit meddela ett återkallelsebeslut. En återkallelse blir givetvis inte aktuell om skattemyndigheten gett den skattskyldige anstånd med att lämna deklaration eller särskilda uppgifter. I punkt 5 anges att en F-skattesedel skall återkallas om innehavaren brister i redovisning eller betalning av sådana skatter och avgifter som uppbärs enligt bestämmelserna i , USAL eller ML. De skatter och avgifter som uppbärs enligt UBL är främst preliminär och slutlig inkomstskatt, skatt som har innehållits genom skatteavdrag, förmögenhetsskatt, statlig fastighetsskatt, egenavgifter, avkastningsskatt, mervärdeskatt i vissa fall samt särskild löneskatt i vissa fall. De avgifter som uppbärs enligt USAL är i första hand arbetsgivaravgifter och särskild löneskatt i vissa fall. När det gäller återkallelse av ett handelsbolags F- skattesedel på grund av bristande redovisning eller betalning av skatter och avgifter blir endast innehållen källskatt och avgifter som uppbärs enligt USAL samt mervärdeskatt som uppbärs enligt ML aktuella. Övriga skatter tas ju inte ut av handelsbolaget utan från delägarna. Återkallelse enligt punkten 5 skall inte ske om försummelsen är ringa. I den allmänna motiveringen (avsnitt 3.11.1) har anförts vissa synpunkter på när återkallelse bör ske. I punkt 6 anges att en F-skattesedel skall återkallas om innehavaren har meddelats näringsförbud. Återkallelse får enligt bestämmelsen i andra stycket underlåtas om det föreligger särskilda skäl. Vilka skäl som kan medföra att F-skattesedeln inte behöver återkallas trots att ett näringsförbud har meddelats framgår av den allmänna motiveringen (avsnitt 3.11.1). I punkt 7 anges att en F-skattesedel skall återkallas om innehavaren är i konkurs. Enligt punkt 8 skall en F-skattesedel återkallas om innehavaren är företagsledare i ett fåmansföretag eller ett fåmansägt handelsbolag och företagets resp. bolagets F- skattesedel har återkallats på grund av brist, underlåtenhet eller missbruk som kan hänföras till företagsledaren. Företagets eller bolagets F-skattesedel skall alltså ha återkallats enligt någon av de grunder som anges i punkterna 3, 4, 5 eller 7. Enligt bestämmelserna i 2 § 1 mom. skall beteckningar som används i bl.a. kommunalskattelagen ha samma betydelse i UBL om inte annat anges eller framgår av sammanhanget. Det innebär att begreppen fåmansföretag, fåmansägt handelsbolag och företagsledare i sådant företag eller bolag även i UBL har den betydelse som anges i punkten 14 av anvisningarna till 32 § kommunalskattelagen. I andra stycket anges att skattemyndigheten får underlåta att återkalla en F-skattesedel om det finns särskilda skäl. I tredje stycket anges en särskild återkallelsegrund för fåmansföretag och fåmansägda handelsbolag. Enligt den skall företagets resp. bolagets F- skattesedel återkallas om en företagsledare inte har rätt att få en egen F-skattesedel på grund av ett förhållande som avses i första stycket 3--5 eller 7. I första stycket har tagits in en bestämmelse om att en återkallad F-skattesedel skall återlämnas till skattemyndigheten tillsammans med F-skattebeviset. Bestämmelsen kompletteras med en ändring i 83 § som ger skattemyndigheten möjlighet att förelägga vite i de fall handlingarna inte återlämnas. I stycket har också tagits in en bestämmelse om att skattemyndigheten skall upplysa kända uppdragsgivare om återkallelsen. I andra stycket finns bestämmelser om att skattemyndigheten, när en F-skattesedel har återkallats, skall tilldela den skattskyldige en A-skattesedel om det inte är obehövligt. Detta gäller också när ett handelsbolags F- skattesedel har återkallats. Skall den fysiska eller juridiska person som innehaft F-skattesedeln debiteras preliminär skatt får detta ske genom att han debiteras särskild A-skatt. Detta blir dock inte aktuellt i fråga om handelsbolag. 39 § 1 mom. I detta moment har de grundläggande bestämmelserna om skyldigheten att göra skatteavdrag och om betydelsen av att mottagaren har en F-skattesedel tagits in. Bestämmelserna har utformats i enlighet med vad lagrådet förordat. I första stycket finns den grundläggande regeln om när skatteavdrag skall göras. För den som är skyldig att göra skatteavdrag används i UBL beteckningen arbetsgivare. Detta begrepp, som i UBL är vittomfattande, har definierats i 2 § 2 mom. Det omfattar inte bara den som betalar ut ersättning som hos mottagaren skall taxeras som inkomst av tjänst utan avser alla som betalar ut ersättning för arbete till någon som har att betala preliminär A-skatt för ersättningen. Begreppet omfattar alltså även den som betalar ut ersättning till en juridisk person som har tilldelats en A-skattesedel. Med arbetsgivare likställs dessutom den som utger sådan ränta eller utdelning som mottagaren skall betala preliminär skatt för. På samma sätt som gäller vid utbetalning av lön från en arbetsgivare behöver den faktiska utbetalaren och den faktiska arbetsgivaren inte vara samma person. Att utbetalningen görs av ett ombud för arbetsgivaren innebär inte att skyldigheten att göra skatteavdrag bortfaller. En arbetsgivare kan alltså inte undgå skatteavdragsskyldigheten genom att låta någon annan göra utbetalningen. Vad som avses med ersättning för arbete framgår av kommentaren till 3 § 2 mom. kan det vara svårt att avgöra vad som är att anse som ersättning för arbete enligt bestämmelsen i 3 § 2 mom. Den som t.ex. köpt och sedan för ett högre pris sålt en bil kan -- om han lagt ner arbete på bilen -- kanske vara benägen att betrakta en del av försäljningsvinsten som ersättning för arbete. Den som köper bilen av honom skall emellertid inte göra skatteavdrag eftersom köpeskillingen från köparens synpunkt inte är att anse som ersättning för sådant arbete som har utförts åt honom. För att skatteavdragsskyldighet skall föreligga enligt den nu aktuella bestämmelsen gäller att den som tar emot ersättningen är skyldig att betala preliminär A-skatt för ersättningen, dvs. att han har en A-skattesedel eller saknar preliminärskattesedel. Eftersom skyldigheten att göra skatteavdrag inte har knutits an till den som i praktiken tar emot ersättningen kan en arbetsgivare inte undgå avdragsskyldigheten genom att låta någon som har en F- skattesedel ta emot ersättningen för arbetstagarens räkning. Av bestämmelsen att skatteavdraget skall göras för betalning av den preliminära A-skatt som mottagaren har att betala jämförd med bestämmelserna i 8 § följer att vid beräkningen av skatteavdragets storlek hänsyn skall tas inte bara till den kontanta lönen utan också till naturaförmåner och andra skattepliktiga förmåner som har utgetts. Å andra sidan skall skatteavdrag inte göras om begränsningsregeln i 3 § 2 mom. första stycket är tillämplig. I andra stycket anges i två punkter undantag från bestämmelsen om skatteavdrag i första stycket. finns ingen beloppsgräns för skatteavdrag i UBL. I ett system där skatteavdrag skall göras även på biinkomster är det nödvändigt med en sådan gräns. I punkt 1 anges den beloppsgräns som skall gälla för skatteavdrag. Ett lönebelopp på . under utgiftsåret är den gräns som gäller för skyldigheten att betala arbetsgivaravgifter. Genom att här har valts samma beloppsgräns för inkomståret uppnås på denna punkt parallellitet mellan skatte- och avgiftssystemen. Enligt nuvarande betämmelser (punkt 1 av anvisningarna till 39 §) skall en delägare i ett handelsbolag inte anses vara arbetstagare i förhållande till bolaget. Av detta följer att bolaget inte skall göra skatteavdrag på ersättning som betalas ut till delägaren. Detta gäller även om ersättningen betecknas lön och hänför sig till arbete som utförs åt bolaget. Bakgrunden till detta är att handelsbolaget inte är ett skattesubjekt ur inkomstskattesynpunkt. Bolagets vinst beskattas i stället hos delägarna. Sådan ersättning hänförs till inkomst av näringsverksamhet hos delägarna (punkt 9 av anvisningarna till 32 § KL). Arbetsgivaravgifter skall inte heller betalas på ersättning som ett handelsbolag betalar ut till en delägare. Socialavgifterna skall i stället betalas av delägaren i form av egenavgifter. Enligt praxis anses emellertid en kommanditdelägare som utför arbete åt bolaget vara arbetstagare i förhållande till bolaget. I sådana fall skall bolaget betala arbetsgivaravgifter. Eftersom parallellitet bör föreligga även när det gäller skyldigheten att göra skatteavdrag och betala arbetsgivaravgifter på ersättning till delägare i handelsbolag och med hänsyn till att reglerna på skattesidan har ansetts vara de mest ändamålsenliga (se avsnitt 3.6) har i punkt 2 tagits in bestämmelser om skatteavdrag som gäller såväl kommanditdelägare som andra delägare i handelsbolag. Enligt vad som närmare utvecklats i den allmänna motiveringen (avsnitt 3.7) är arbetstagarens skattsedelsinnehav vid utbetalningstillfället normalt avgörande för vad som åligger arbetsgivaren i fråga om skyldigheten att göra skatteavdrag och betala arbetsgivaravgifter. Huvudregeln är att skatteavdrag för preliminär skatt inte skall ske om mottagaren av ersättningen vid utbetalningstillfället innehar en F- skattesedel. Skatteavdrag skall få underlåtas också i de fall då mottagaren haft en F-skattesedel då ersättningen bestämdes (men inte längre innehar den vid utbetalningstillfället). Bestämmelser om detta har tagits in i tredje stycket. Det ligger i sakens natur att den som vill göra gällande att mottagaren då ersättningen bestämdes hade en F-skattesedel måste kunna visa detta skedde. Ett viktigt inslag i det föreslagna systemet är att den som betalar ut en ersättning för arbete under vissa förutsättningar skall kunna lita på och ta för god en uppgift från mottagaren om att denne har en F-skattesedel. En uppgift om innehav av F-skattesedel skall få godtas om uppgiften tagits in i en faktura eller lämnats i t.ex. en anbudshandling eller i ett av båda parter undertecknat avtal. En uppgift om innehav av F-skattesedel skall dock inte få tas för god om den som uppdragit arbetet känt till att uppgiften var oriktig, t.ex. om skattemyndigheten lämnat sådan uppgift om återkallad F-skattesedel som avses i 38 b §. I tredje stycket har tagits in bestämmelser också om detta. Motsvarande bestämmelser finns i 17 § USAL. I fjärde stycket regleras vad som gäller om arbetstagaren har både en F-skattesedel och en A- skattesedel. I ett sådant fall skall man bortse från F- skattesedel om inte denna har åberopats skriftligen. Å andra sidan skall bortses från A-skattesedeln om ett sådant åberopande har skett. I konsekvens med detta har i detta stycke tagits in en bestämmelse om att skatteavdrag inte skall göras om F-skattesedeln har åberopats skriftligen. Ett skriftligt åberopande kan ske genom en handling som innehåller en sådan uppgift om att utställaren innehar en F- skattesedel som enligt tredje stycket får tas för god. Det bör framhållas att någon skriftlig handling av nämnt slag inte behövs om betalningsmottagaren har endast en F-skattesedel. I den situationen kan ju inte någon annan typ av skattsedel komma i fråga. Av fjärde meningen i fjärde stycket framgår att ett skriftligt åberopande av F-skattesedeln inte har någon verkan när det gäller sådana ersättningar som skall jämställas med ersättning för arbete enligt bestämmelserna i 3 § 2 mom. andra stycket, dvs. sjukpenning m.fl. ersättningar. I fråga om sådana ersättningar skall betalningsmottagaren i nu aktuellt fall alltid anses ha endast en A-skattesedel. Nuvarande bestämmelser i 39 § 1 mom. andra och tredje styckena har på lagrådets inrådan tagits in i ett nytt moment, 39 § 1 a mom. Bestämmelserna i 1 a mom. första och tredje styckena motsvarar bestämmelserna i nuvarande 1 mom. andra stycket. Eftersom skyldigheten att göra skatteavdrag har utvidgats till att gälla även för sidoarbetsgivare men detta inte kan gälla i fråga om kvarstående skatt har första stycket kompletterats med en regel om att skyldigheten att göra skatteavdrag för kvarstående skatt endast gäller för sådan arbetsgivare från vilken arbetstagaren har sin huvudsakliga inkomst av arbete. Huruvida inkomsten skall taxeras som inkomst av tjänst eller som inkomst av näringsverksamhet hos mottagaren saknar i detta sammanhang betydelse. Skatteavdrag för kvarstående skatt skall alltså i princip göras av varje huvudarbetsgivare som betalar ut ersättning för arbete till någon som inte har en F- skattesedel. Som en följdändring till ändringen att skatteavdrag i princip skall göras från all ersättning för arbete har den begränsning av avdragsskyldigheten som knyter an till anställningar som är avsedda att pågå än i stället knutits an till arbeten som är avsedda att pågå sådan . I första stycket har också tagits in en bestämmelse om att skattemyndigheten eller den skattskyldige i andra fall skall kunna bestämma att skatteavdrag för kvarstående skatt skall göras från ersättning för arbete som avses pågå eller . Bestämmelserna i första stycket gäller inte i fråga om juridiska personer. Från huvudregeln om att skatteavdrag skall göras även för kvarstående skatt har dock i andra stycket gjorts ett antal undantag genom att den som betalar ut endast sådan ersättning som avses i punkt 12 av anvisningarna till 32 § kommunalskattelagen, dvs.