prop · GG0395 · 1992-12-31 00:00:00 — Av andra stycket framgår vilka oraständigheter som fårföranleda prishöjningar. Andra händelser eller förändringar får således inteåberopas av anangören som skäl för att höja priset. Enligt punkt 1 berättigar ändrade transportkostnaderarrangören att höja priset. Det kan exempelvis vara fråga om plötsligt höjdabränslekostnader eller prishöjningar som företas av någon underentreprenör somarrangören anlitar för transport. Arrangören bör dock kunna åberopa endastsådana höjningar som han inte själv har ett avgörande inflytande över. Punkt 2 ger arrangören möjlighet att höja priset på gmndav ändringar i skatter, tullar eller avgifter avseende tjänster som ingär iresan. Uttrycket "avseende tjänster som ingår i resan" hänför sigtill såväl skatter och tullar som avgifter. Det kan exempelvis röra sig om enflygskatt som påverkar arrangörens kostnader för resan. Med avgifter torde avsesenbart offentligrättsliga avgifter (jfr de exempel på sådana avgifter som finnsi direktivet, artikel 4.4). Den tredje typen av händelser som berättigar tillprishöjningar är växelkursförändringar som påverkar arrangörens kostnader för 1 saml Nr 95 paketresan(punkt 3). Om arrangören träffat avtal med en under- Prop. leverantörom en viss tjänst som ingår i resan, kan hans kostnader för tjänstenöka betydligt, om en främmande valuta som avtalet träffats i stigerkraftigt i värde i förhållande till den svenska kronan. kostnadsökningfår arrangören alltså övervältra på resenären. fär haninte på det sättet kompensera sig för en växelkursförlust som saknarsamband med paketresan i fråga. Enligt tredje stycket första meningen får prishöjningaröver huvud taget inte ske före den avtalade avresedagen.Kostnadsökningar som inträffar under den tiden får alltså arrangören stå riskenför. I andra meningen i tredje stycket stadgas att ett villkorom att priset kan ändras inte får vara utformat ensidigt till resenärensnackdel. Det betyder att avtalet måste innehålla en föreskrift om motsvarandeprissänkningar, om arrangören vill förbehålla sig rätten till prishöjningar ivissa fall. Beräkningsprincipema får inte missgynna resenären. Regleraa om prishöjningar i 11 § innebär att resenären kankräva att få fullfölja paketresan till det från början överenskomna priset, omfömtsättningarna för prishöjning inte är uppfyllda. Arrangören är såledesbunden av avtalet enligt de urspmngliga villkoren. Vägrar han ändå att låtaresenären resa till det överenskomna priset, torde denne i princip kunnaåterkräva den oberättigade prishöjningen i efterhand. Är höjningen"väsentligt till resenärens nackdel" har resenären dessutom rätt atthäva avtalet enligt 12 §. Jämvägstrafiklagstiftningen innehåller bestäraraelser sorai fråga om prishöjningar avviker från bestämmelserna i 11 § (lagen, 1985:193,om intemationell jämvägstrafik, Bihang A, artikel 5 § 4). På gmnd av ensärskild undantagsbestämmelse (artikel 62) i "Enhetliga rättsregler föravtal om internationell järnvägsbefordran av resande och resgods" ()har emellertid reglerna i lagen om paketresor företräde framförjämvägslagstiftningens regler. 12 § Resenären får frånträda avtalet, om arrangörenförklarar att han inte kommer att fullgöra vad han har åtagit sig ochavtalsbrottet är av väsentlig betydelse för resenären. Resenären får ocksäfrånträda avtalet, om avtalsvillkoren ändras enligt 11 § och ändringen ärväsentligt till hans nackdel. Om arrangören avser att bryta avtalet, eller ora han villändra avtalsvillkoren, skall han underrätta resenären och därvid lämnabesked om dennes rätt att frånträda avtalet enligt första stvcket. Resenären skall inom skälig tid raeddela anangören elleråterförsäljaren om han vill frånträda avtalet. Gör han inte det, förlorar hansin rätt att frånträda avtalet. (Jfr 11 och 13 §§ i proraemorians förslag.) Paragrafen, som handlar omresenärens rätt att frånträda avtalet, har Prop. 1992/93:95 behandlats iavsnitt 2.7.2 i den allmänna motiveringen. Den motsvarar artikel 4.5 iEG-direktivet. Enligtförsta stycket har resenären rätt att frånträda avtalet, om arrangörenförklarar att han kommer att göra sig skyldig till kontraktsbrott. Det framgårav första meningen, där det också sägs att en fömtsättning för resenärens rättatt frånträda avtalet är att kontraktsbrottet är "av väsentligbetydelse" för honom. Detkan förefalla något opraktiskt att arrangören skulle meddela resenären att hankommer att göra sig skyldig till ett kontraktsbrott. Den situation som åsyftasi bestämmelsen är emellertid att arrangören vill ändra exempelvis priset,transportmedel eller en hotellbokning utan att ha stöd för det i avtalet.Givetvis kan resenären i ett sådant fall i och för sig kräva - enligt allmännakontraktsrättsliga gmndsatser - att få fullfölja paketresan i enlighet med vadsom avtalats. Om arrangören emellertid förklarar sig inte gä med pä detta, kanresenären alltså bli fri från avtalet enligt bestämmelsen i första meningen. Viden prövning av vad som är "av väsentlig betydelse för resenären" fårgängse normer för denna typ av bedömningar tillämpas (se t.ex. 29 §konsuraentköplagen raed förarbeten i prop. 1989/90: 89 s. 127 f.). Frågan skallbedömas från resenärens synpunkt. Det är således inte fråga om en abstraktbedömning av vad som kan anses väsentligt. Men om kontraktsbrottet är sådantatt det för resenärer i allmänhet framstår sora ringa, får det ankomraa påresenären att visa att kontraktsbrottet är väsentligt just för honom. För enperson med allergibesvär kan det exempelvis vara särskilt viktigt att slippa boi ett område med dålig luft. Närdet gäller prisändringar o.d. tar väsentlighetsbedömningen naturligen sikte påavvikelsens storlek i förhållande till vad som avtalats. Även här kan dockindividuella skillnader förekomma. Enligtandra meningen har resenären rätt att frånträda avtalet även i vissa fall då enändring av pris eller andra villkor ligger inom ramen för en ändringsrätt somarrangören har enligt avtalet. Detta innebär en utvidgning av den rätt soraresenären har enligt första meningen och en förbättring för resenären jämförtmed vad som normalt gäller i avtalsförhållanden. Resenären kan sålundafrånträda avtalet när anangören före avresan ändrar avtalsvillkoren väsentligttill hans nackdel. Ändringarsom är väsentligt till resenärens nackdel kan exerapelvis vara betydandeprishöjningar, avsevärt försärarad inkvartering eller något uteblivet eveneraangsom var en viktig del av paketet. Flera raindre försämringar kan tillsaramansinnebära att villkoren ändras väsentligt till resenärens nackdel. Attavtalsvillkoren "ändras" betyder här detsamma sora i 11 §. omständigheten attändringen är tillåten enligt föreskrifter i avtalet Prop. 1992/93:95 hindraralltså inte att avtalsvillkoren anses bli ändrade. Liksomenligt II § skall frågan om vad som är till resenärensnackdel bedömas utifrån den uppfattning och de önskemål som denne själv har.Också för väsentlighetsbedöraningen får detta tillraätas betydelse. Vid denbedöraningen måste dock även en objektiv måttstock tillämpas. Det kan sålundainte vara helt avgörande hur resenären själv uppfattar ändringen. 113§ finns bestämmelser om vissa rättigheter för resenären när han frånträderavtalet. Enligtandra stycket skall anangören, om han avser att bryta avtalet eller ändraavtalsvillkoren, underrätta resenären och lämna besked om dennes rättatt frånträda avtalet enligt första stycket. Underrättelseskyldigheten gälleralltså inte bara när ett avtalsbrott är "av väsentlig betydelse förresenären" eller när arrangören vill ändra villkoren "väsentligt tillresenärens nackdel". Detta sammanhänger med att det kan råda delademeningar om humvida dessa fömtsättningar är uppfyllda. Meddelandet ora rättenatt frånträda avtalet torde fä framställas på ett sådant sätt att resenären fårklart för sig att rätten är villkorad av att ett avtalsbrott är av väsentligbetydelse för resenären resp. att en villkorsändring är väsentligt till hansnackdel. Itredje stycket sägs att resenären "inora skälig tid" skall undenättaarrangören eller återförsäljaren ora han vill frånträda avtalet. Gör han intedet, förlorar han sin rätt. Iuttrycket "inom skälig tid" får anses ligga att resenären skall gesrimlig tid att överväga sitt beslut, varefter han är skyldig att genast lämnasitt meddelande. I princip är tidpunkten för anangörens undenättelse enligtandra stycket utgångspunkten för beräkning av den tid som resenären har på sigatt lämna besked. Pågår förhandlingar mellan parterna om en överenskommelse,bör dock tiden räknas från den tidpunkt då anangören lämnat sitt slutligaförhandlingserbjudande. Detskall anmärkas att paragrafen inte innehåller någon uttömmande reglering avresenärens rätt att frånträda avtalet på gmnd av händelser före avresan. Skulleresenären på något annat sätt göra sig skyldig till ett kontraktsbrott föreavresan - exempelvis genora att inte lämna nödvändig information - får resenärenhäva avtalet, om det följer av allraänna kontraktsrättsliga gmndsatser. Dettatorde innebära att han får häva när raotparten gör sig skyldig till ettväsentligt kontraktsbrott. 13§ Frånträder resenären avtalet enligt 12 §, har han rätt till en annan paketresasom är av likvärdig eller högre kvalitet, ora anangören eller återförsäljarenkan erbjuda detta. Om resenären godtar en sämre ersättningsresa, har han rätttill ersättning för prisskillnaden. Avstårresenären från sin rätt till ersättningsresa, eller kan en sådan Prop.1992/93:95 resa inte erbjudas, skall han få tillbaka vad han harbetalat enligt avtalet. Bestämmelseraa i första och andra styckena gäller också omarrangören ställer in resan utan att resenären är skuld till det. (Jfr 14 § i promemorians förslag.) Paragrafen handlar om situationer då resan inte blir avför resenären, antingen därför att han fränträder avtalet på gmnd av kontraktsbrottav väsentlig betydelse eller väsentliga villkorsändringar (se 12 §) ellerdärför att arrangören ställer in resan. Den har behandlats i avsnitt 2.7.2 iden allmänna motiveringen och motsvarar artikel 4.6 första stycket iEG-direktivet. När resenären frånträder avtalet skall han enligt r.sfastycket, om han så önskar, få göra en annan resa i stället. Denna skall vara avlikvärdig eller högre kvalitet än den som inte blev av. Är ersättningsresansämre, skall resenären - om han accepterar resan - ha ersättning förprisskillnaden. Vid bedömning av om en erbjuden ersättningsresa ärlikvärdig, bättre eller sämre bör man normalt kunna utgå från de katalogprisersom gäller. Resenärens egna prioriteringar bör i de flesta fall sakna betydelseför denna bedömning. Den ersättning som skall utgå enligt andra meningen - dvs.om resenären godtar en särare resa - bör därför normalt kunna beräknas tillskillnaden mellan priset för den irspmngliga resan och priset förersättningsresan. måste man dock vid jämförelsen raellan denplanerade resan och en erbjuden ersättningsresa kunna beakta även subjektivafaktorer. Om resenären exempelvis fåst särskild vikt vid ett evenemang som hangått raiste ora genom att den planerade resan inte blivit av, eller om detplanerade resmålet i övrigt haft något särskilt att erbjuda resenären, tordedet ofta framstå som rimligt att detta vägs in vid bedömningen. En fömtsättning för att resenären skall kunna kräva enersättningsresa är att arrangören eller återförsäljaren kan erbjuda en sådan.Arrangören kan alltså inte avböja att erbjuda en annan resa med hänvisning tillatt han inte själv anordnar någon lämplig sådan resa. Resenären kan kräva attbli erbjuden en ersättningsresa även från det övriga sortimentet hosåterförsäljaren. Däremot ger inte bestämmelsen resenären rätt att fritt väljabland alla resor som arrangören eller återförsäljaren skulle kunna erbjuda.Arrangören torde bara vara skyldig att erbjuda ersättningsresor sora ärnågorlunda jämförbara med den som inte blev av. Enligt andra stycket skall resenären, om han avstår frånsin rätt till en ersättningsresa eller ora en sådan resa inte kan erbjudas,få tillbakavad han har betalat enligt avtalet. En skyldighet att betala Prop. 1992/93:95tillbaka pengama till resenären torde uppkomma genast i och med att resenärengör klart att ett erbjudande om ersättningsresa inte antas. Enligt tredje stycket skall bestämmelseraa i de föregåendetvå styckena i paragrafen gälla också i det fallet att arrangören ställer inresan. Även då har alltså resenären rätt till en ersättningsresa enligt förstastycket första meningen, rätt till ersättning för eventuell mellanskillnadenligt första stycket andra meningen och rätt till återbetalning enligt andrastycket. I själva verket torde en inställd resa vara det vanligaste skälet tillatt dessa bestämmelser blir aktuella. Ett undantag görs i tredje stycket för det fallet att detär resenären själv som är skuld till att resan ställs in. Då har han inte rätttill någon ersättningsresa och i princip inte heller till återbetalning averlagt belopp. Att en enstaka resenär är skuld till att en resa ställs intorde vara ovanligt. Det kan förekomma exempelvis om resenären genom sittuppträdande eller på något annat sätt orsakar att flera andra personeravbeställer resan. För att undantagsbestämmelsen skall bli tillämplig torde detfordras att arrangören kan visa att resan skulle ha blivit av om det inte hadevarit för resenärens handlande. En enstaka resenär kan också orsaka att en resa måsteställas in genom att själv avbeställa den på gmnd av sjukdom eller av någonannan anledning. Är det fråga om en mindre gmppresa kan ett återbud varaavgörande. Såvitt gäller den person som i ett sådant fall orsakat att resanställts in omfattas dock inte detta fall över huvud taget av bestämmelsema i 13§ tredje stycket. I förhållande till den resenär som själv lämnat återbud kanarrangören inte anses ha ställt in resan. 14 § I sådana fall som avses i 13 § har resenären rätttill skadestånd från arrangören, om det är skäligt. Rätt till skadestånd på gmnd av att arrangören ställt inresan föreligger inte, om arrangören visar 1. att fårre personer än ett i avtalet angivetminimiantal anmält sig till resan och resenären inom en i avtalet angiven tid skriftligen under rättats om att resan ställts in, eller 2. att resan inte kunnat genoraföras på gmnd av etthinder utanför arrangörens kontroll sora denne inte skäligen kunde förväntas ha räknat raed när avtalet ingicks och vars följder denne inte heller skäligen kunde ha undvikit eller övervunnit. Beror det på någon som arrangören har anlitat att resanhar ställts in, är arrangören fri från skadeståndsansvar enligt första stycket2 endast om ocksä den som han har anlitat skulle vara fri enligt denbestämmelsen. Detsamma gäller om orsaken är hänförlig till nägon annan i etttidigare led. (Jfr 15 § i promemorians förslag.) Även 14 §avser de situationer då resan inte blir av för resenären, Prop. 1992/93:95antingen det beror på att han själv frånträder avtalet eller att arrangörenställer in resan. Paragrafen har behandlats i avsnitt 2.7.2 i den allmännamotiveringen och motsvarar artikel 4.6 andra stycket i EG-direktivet. Enligt r.yra stycket har resenären rätt till skadestånd,"om det är skäligt". Detta uttryck är avsett att motsvaraEG-direktivets "if appropriate". Bedömningen av i vilken utsträckningskadestånd bör utgå enligt denna regel får överlämnas till rättstillämpningen.I två särskilt angivna fall har dock resenären över huvud taget inte någon rätttill skadestånd. Dessa beskrivs i andra stycket. Båda avser den situationen attresan ställts in av arrangören. Dessa särskilda begränsningar iskadeståndsskyldigheten gäller alltså inte när resenären frånträtt avtaletenligt 11 §. Den angivna distinktionen mellan de olika situationeraabygger pä den uppdelning som görs i direktivet. Vid en ren ändamålsbedömningkan det ifrågasättas om den är motiverad. Vid bedöraning av "ora det ärskäligt" med skadestånd i den situationen att resenären frånträtt avtalettorde man i stor utsträckning få ta hänsyn till bl.a. sådana förhållanden sommedför att skadestånd inte skall utgå i det fallet att resan ställts in. Arrangören har bevisbördan för att det föreligger ettsådant fall då han inte är skadeståndsskyldig på gmnd av att resan ställts in.Detta framgår av uttrycket "ora anangören visar" i inledningen tillandra stycket. Enligt/JM/jfo / föreligger ingen skadeständsskyldighet förarrangören när resan ställts in på gmnd av att för få personer anmält sig. Detfordras dock dessutom att miniraiantalet angetts i avtalet. Att det skall haangetts ett "minimiantal" innebär att det också skall ha sagts ifrånuttryckligen i avtalet att resan kunde komma att ställas in om detta antalunderskreds. Vidare fordras att resenären fått besked före avresan omatt resan ställts in. Tiden skall ha angetts i avtalet. Däremot finns inte ilagen något krav på hur lång tiden skall vara. Det kan dock inte anses skäligtom arrangören endast i förväg skulle kunna lämna ett besked om attresan ställts in. En avtalsbestämmelse med den innebörden torde kunna jämkaseller ogiltigförklaras raed tillärapning av 36 § avtalslagen. Resenären har, enligt punkt 2, inte heller rätt tillskadeständ när beslutet att ställa in resan beror på ett hinder som var utanförarrangörens kontroll och som han inte heller skäligen kunde förväntas ha räknatmed när avtalet träffades. För att arrangören skall undgå skadeståndsansvarfordras dessutora att följdema av hindret "inte skäligen kunde haundvikits eller övervunnits". Arrangörens ansvar är alltså ett s.k.kontrollansvar efter raönster av köplagens (27 och 40 §§), konsuraentköplagens(14 och 30 §§) och konsumenttjänst- lagens(31 §) skadeståndsregler. Detta skiljer sig något, till resenärens Prop.1992/93:95 förmån,från det ansvar som gäller för arrangören enligt direktivet. Angåendeprincipema för tillämpningen kan hänvisas till förarbetena tillkonsumentköplagen, prop. 1989/90:89 s. 129 f. Exempel på situationerdär arrangören undgår skadeståndsansvar är att resmålet drabbatsav en naturkatastrof eller att det pågår våldsamma politiska Regeln i andra stycket är en fortsättning på bestämmelseni första stycket punkt 2. Arrangörens kontrollansvar preciseras på i principsamma sätt som säljarens ansvar enligt köplagen och konsumentköplagen. Berordet sålunda på någon som arrangören har anlitat att resan ställts in, ärarrangören fri från skadeståndsansvar enligt första stycket 2 endast om ocksåden som han har anlitat skulle vara fri enligt den bestämmelsen. Antagexempelvis att hotellföretaget på resmålet förklarar sig inte kunna ta emotnågra gäster, eftersom det skett en dubbelbokning. Detta kan vara utanförarrangörens egen kontroll enligt första stycket 2, men anangören blir ändåansvarig eftersom det inträffade inte kan anses ha varit utanförhotellföretagets kontroll. Uttrycket "någon sora anangören har anlitat"syftar inte bara på den som utför någon tjänst enligt reseavtalet förarrangörens räkning. Det syftar också på leverantörer. Skulle exempelvis enbussresearrangör tvingas ställa in en resa av den anledningen att en buss intelevererats , är anangören skadeståndsansvarig om inteleverantören i sin tur går fri från skadeståndsansvar med tillämpning avkontrollansvarsregeln. Vidare gäller - enligt andra meningen - att arrangören iprincip inte heller kan åberopa hinder som beror på den som befinner sig i etttidigare led, exempelvis en mäklare som anlitats av hotellföretaget i exempletovan eller ett företag som bygger bussmotorer och som misslyckats med attleverera till bussleverantören i det senaste exemplet. Det fordras attmäklaren resp. motorbyggnadsföretaget går fria enligt kontrollansvarsregeln. skadestånd skall betalas, torde man vid bestämmande avbeloppet få tillärapa allmänna principer om skadestånd vid kontraktsbrott.Resenären skall då ha full ersättning för den skada han faktiskt lidit. Därikan bl.a. ingå ersättmng för exempelvis förlorad rekreation (se prop.1984/85:110, s. 271 f., och prop. 1989/90:89, s. 41 f.). Ändringar efter avresan, m.m. Under denna mbrik har saralats sex paragrafer som allaavser den situationen att resenären inte får vad han har rätt att förvänta sigenligt avtalet. Regeln i 15 § klargör bl.a. att arrangören ibland är skyldigatt ordna andra arrangemang som ersättning för sädana som av olika skäl inteblir av. Motsvarande regel i EG-direktivet finns i I 16 § behandlas resenärens rätt i vissa falltill prisavdrag Prop. 1992/93:95 och skadestånd. Bestämmelsen har i fråga omskadestånd en motsvarighet i direktivets artikel 5.2, första och andrastyckena, och kan i övrigt härledas ur artikel 4.7. 117 § klargörs att rättentill skadestånd omfattar ersättmng inte bara för ren förmögenhetsskada utanockså för personskada och sakskada. Någon motsvarighet till denna bestämmelsefinns inte i direktivet. Regeln i 18 § upptar en hänvisning till vissatransporträttsliga lagars bestämmelser om skadeståndsansvar. Bestämmelsen harsitt urspmng i artikel 5.2 tredje stycket i direktivet. 119 § finnsbestämmelser om resenärens skyldighet att reklamera vid fel. Den svarar motartikel 5.4 i EG-direktivet. I 20 § föreskrivs en skyldighet för arrangöreneller dennes lokala representant att vidta åtgärder när resenären anförklagomål. Denna regel har sin motsvarighet i artikel 6 i EG-direktivet. 15 § Om efter avresan en väsentlig del av de avtaladetjänstema inte kan tillhandahållas, skall arrangören ordna lämpligaersättningsanan-gemang utan extra kostnad för resenären. Kan ersättningsarrangemang inte ordnas eller avvisarresenären på godtagbara gmnder ett sådant arrangemang, skall arrangören, om detär skäligt, utan extra kostnad för resenären tillhandahålla likvärdig transporttillbaka till platsen för avresan eller till nägon annan ort som resenärengodkänner. Innebär en förändring i paketresan enligt första ellerandra stycket en försämring för resenären är han, om det är skäligt, berättigadtill prisavdrag och skadestånd. (Jfr 16 § i promemorians förslag.) Paragrafen handlar, liksom den följande, om vissa bristerpå arrangörens sida i uppfyllande av vad resenären har att fordra enligtavtalet. Den har behandlats i avsnitt 2.8.1 i den allmänna motiveringen ochmotsvarar artikel 4.7 i EG-direktivet. Bestämmelseraa i 15 § avser det fallet att arrangören intekan tillhandahålla "en väsentlig del av de avtalade tjänsteraa". Detrör sig alltså om allvarliga brister. I dessa fall är arrangören er\ligt förstastycket skyldig att ordna lämpliga ersättningsarrangemang utan extra kostnadför resenären. Lämpliga ersättningsarrangeraang torde normalt vara av sammaeller ungefår samma slag som den uteblivna tjänsten. Om exempelvis en utflykttill en viss plats inte kan ordnas, kan en utflykt någon annanstans ibland varaen lämplig ersättning. Om en måltid inte kan ordnas på en utlovad restaurang,är det oftast lämpligt att ordna en motsvarande måltid på en likvärdigrestaurang. Vad som är "en väsentlig del av de avtaladetjänsteraa" torde få avgöras från fall till fall. Flera mindre tjänstersom ingår i avtalet kan tillsammans bilda en väsentlig del av vad som avtalats.En enda central tjänst - såsom en konsert vid en musikresa - kan också vara enväsentlig del av vad som avtalats. I princip torde bedömningen få Prop.1992/93:95 göras utifrån objektiva kriterier. Men också vad resenären självfåster särskild vikt vid torde ibland få tillmätas betydelse, åtminstone omarrangören har kännedom om det. Enligt arulra stycket är arrangören i vissa fall skyldigatt ordna hemtransport för resenären. Så kan vara fallet när arrangören intekan ombesörja lämpliga ersättningsarrangemang, liksom när resenären pågodtagbara gmnder avvisar arrangemang som erbjuds. Sådana "godtagbaragmnder" torde få anses föreligga åtminstone i de fall då ett arrangemanginte är ett "lämpligt ersättningsarrangeraang" enligt första stycket.Godtagbar gmnd torde också föreligga när resenären av någon särskild anledninghade sett fram emot just de tjänster som uteblivit. Hemtransport utan extra kostnad skall ordnas "om detär skäligt".