prop · GF03119 · 1992-01-01 00:00:00 — Beloppet utgör en intäkt som skall återföras till beskattning med vid 1992 - taxeringar. För de finansiella företagen bestäms ett uppskovsbelopp på samma sätt som för de icke-finansiella företagen. Uppskovsbeloppet återförs emellertid i sin helhet vid taxering. Den lättnad som lagstiftningen syftar till ligger i att skatten som belöper på uppskovsbeloppet debiteras , taxeringsåren 1992 - 1995 resp. år. och andra företrädare för bankerna har i skrivelser till framhållit de negativa effekter som uppkommer när bankernas riskreserver nu skall upplösas som bankerna upplever den värsta förlustsituationen sedan 1920- talet. Önskemål har framförts om bl.a. att få skapa en riskreserv eller att inkuransavdrag skall införas. Även synpunkter på möjligheterna till avskattning har redovisats. För egen del vill jag framhålla följande. Den nya företagsbeskattningen bygger på principen en låg skattesats och begränsade reserveringsmöjligheter. Ett viktigt led i begränsningen av reserveringsmöjligheterna var ändringen av lagervärderingsreglerna. Det finns enligt min mening inte någon anledning att ompröva detta ställningstagande för de finansiella företagen. Jag är alltså inte beredd att föreslå några ändringar i de grundläggande lagervärderingsfrågorna. Enligt min mening bör det inte heller komma i fråga att för de finansiella företagen införa en avsevärt längre avskattningsperiod än för övriga företag. Det kan däremot finnas skäl att ge de finansiella företagen samma möjligheter som övriga företag att kvitta förluster mot uppskovsbeloppet under hela återföringsperioden. En sådan ändring bör vara skattemässigt fördelaktig för finansiella företag som riskerar att redovisa förluster även vid 1993 - taxeringar. De finansiella företagen bör därför vid i normalfallet taxering få möjlighet att välja om de vill utnyttja denna metod i stället för reglerna i 6 § återföringslagen. Förslaget föranleder en konsekvensändring i 8 § andra stycket återföringslagen. Enligt nu gällande regler för finansiella företag skall som sagt hela uppskovsbeloppet återföras vid taxering. Av det skälet togs inte uppskovsbeloppet med som en komponent i kapitalbasen när kapitaltäckningsreglerna för banker och andra finansiella företag anpassades till skattereformen, trots att uppskovsbeloppet sakligt sett har samma kvalitet som de tidigare värderegleringsreserverna (prop. 1990/91:40, NU16). Emellertid har finansinspektionen enligt 2 § förordningen (1989:1096) om kapitalkravet i banker och andra kreditinstitut möjlighet att som primärt eller supplementärt kapital godkänna "andra kapitaltillskott och reserver" än som anges i lagreglerna. Jag utgår från att inspektionen kommer att utnyttja denna möjlighet till att godkänna av icke återförda uppskovsbelopp som primärt kapital för de företag som väljer att använda den alternativa avskattningsmetod som jag nu föreslår. 5 Upprättade lagförslag I enlighet med vad jag nu har anfört har inom upprättats förslag till 1. Lag om ombildning av stadshypoteksinstitutionen, 2. Lag om stadshypotekskassa, 3. Lag om inkomstskatteregler med anledning av vissa omstruktureringar inom den finansiella sektorn, m.m., 4. Lag om ändring i lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt, 5. Lag om ändring i lagen (1990:654) om skatteutjämningsreserv, 6. Lag om ändring i lagen (1990:655) om återföring av obeskattade reserver, 7. Lag om ändring i lagen (1976:225) om avdrag vid inkomsttaxering för bidrag till hypoteksförening m.m., Lag om upphävande av lagen (1974:809) om befrielse från skattskyldighet vid fusion inom stadshypoteksinstitutionen, m.m., 9. Lag om upphävande av förordningen (1969:744) om befrielse från skattskyldighet vid fusion inom stadshypoteks- och bostadskreditinstitutionerna, m.m. 6.1 Förslaget till lag om ombildning av stadshypoteksinstitutionen I enlighet med vad lagrådet föreslagit har huvuddelen av övergångsbestämmelserna till det remitterade förslaget till lag om stadshypotekskassa brutits ut till en särskild lag. I 2 och 3 §§ anges att ombildningen av skall genomföras efter de riktlinjer som har angetts i den allmänna motiveringen. Ombildningen är avsedd att ske per . För att fusionen och ombildningen praktiskt skall kunna genomföras måste vissa beslut kunna fattas . Regeringen föreslås därför få bemyndigande att besluta i frågor om fusionen och ombildningen i övrigt. Vidare bör kassan få möjlighet att fatta förberedande beslut och vidta förberedande åtgärder inför omvandlingen utan att den gällande lagstiftningen lägger hinder i vägen. 6.2 Förslaget till lag om stadshypotekskassa Kassan får efter ombildningen en väsentligt ändrad roll. De regler från den gamla lagen som alltjämt bör gälla för kassans verksamhet har av praktiska skäl förts över till en ny lag. I 1 § har bestämmelser om kassans ändamål tagits in. Paragrafen har utformats i enlighet med lagrådets förslag. I kassans uppdrag att äga och förvalta aktierna enligt första punkten ingår också att avveckla aktieinnehavet. Möjligheten för kassan att låna upp medel för aktiebolagets räkning regleras i punkten två. Den möjligheten upphör i och med utgången av . Enligt punkten fyra läggs ett övergripande ansvar på kassan för att tillse att låntagarstämmor och ombudsstämma rent faktiskt förverkligas på avsett sätt. I 2-4 §§ fördelas i allt väsentligt ansvaret för vissa särskilt angelägna associationsrättsliga frågor. Paragraferna har utformats i enlighet med lagrådets förslag. Enligt 5 § bemyndigas regeringen att bestämma grundfondens storlek samt de villkor som skall gälla för grundfonden. De ändringar av grundfonden som en avveckling kommer att medföra behöver då inte underställas prövning. Bestämmelsen i 6 § motsvarar den begränsning av kassans upplånings möjlighet som finns enligt gällande rätt. Enligt 7 § tredje stycket skall besluta om användningen av den behållning som finns i kassan efter den slutliga likvidationen. Bestämmelsen i 8 § har i propositionsförslaget utformats i enlighet med vad lagrådet föreslagit. Kassan skall enligt 9 § stå under tillsyn av finansinspektionen. Den verksamhet som skall drivas i kassan efter ombildningen är inte av sådan art att den automatiskt skall stå under någon tillsyn. Med hänsyn till den nära anknytningen till den finansiella verksamheten i samt till de stora värden det här är fråga om bör kassan emellertid även fortsättningsvis stå under tillsyn. Inspektionen har inte getts några speciella befogenheter vid utövandet av denna tillsyn. Det förutsätts att inspektionen anmäler eventuella missförhållanden till regeringen. Lagen föreslås träda i kraft den dag regeringen bestämmer. Ikraftträdandet är avhängigt av verkställigheten av de beslut regeringen fattar enligt ombildningslagen. Någon bestämd tidpunkt för ikraftträdandet bör därför inte anges i lagen. 6.3 Lagen om inkomstskatteregler med anledning av vissa omstruktureringar inom den finansiella sektorn, m.m. 1 § Genom hänvisningarna i första stycket till 2 § 4 mom. SIL i erforderliga delar kommer fusionen mellan kassan och föreningarna att kunna genomföras utan skattekonsekvenser (jfr avsnitt 3.4). Andra stycket utgör en motsvarighet till bestämmelsen i 8 § första stycket återföringslagen (SFS 1991:843, jfr prop. 1990/91:136). Bestämmelsen innebär att kassans reservfond och föreningarnas säkerhetsfonder kommer att kunna återföras till beskattning i i stället för hos föreningarna och kassan. utgörs den skattepliktiga intäkten - som motsvarar återföringslagens uppskovsbelopp - av skillnaden mellan de övertagna obeskattade reserverna och bolagets survavsättning. Bestämmelsen i andra stycket att de ifrågavarande företagen skall ses som en skattskyldig är begränsad till tillämpningen av den kommenterade lagen och återföringslagen. För de tillgångar förvärvar från den "fusionerade" kassan kommer däremot inte enhetsprincipen utan vanliga regler att gälla. Det innebär bl.a. att inventarier och andra anläggningstillgångar i avskrivningshänseende får nya anskaffningsvärden och nya anskaffningstidpunkter. 2 § Av första stycket framgår vilka avsättningar som skall återföras till beskattning. Det är endast kvarvarande avsättningar för vilka avdrag medgetts som skall återföras. Att återföringen endast gäller avsättningar som gjorts i bokslut till ledning och senare års taxeringar anges uttryckligen. Enligt huvudregeln skall återföring ske vid taxering. Föreskriften att återföring skall ske vid taxering om företaget inte taxeras tar sikte på . Genom föreskriften i 1 § andra stycket öppnas en möjlighet att återföra föreningarnas och kassans obeskattade reserver i aktiebolaget (se kommentaren till den bestämmelsen). Bolaget, som avses bildas och även överta den "fusionerade" kassans tillgångar (jfr avsnitt 3.4), kommer inte att ha några obeskattade reserver vid sidan av de övertagna. Om ombildningen sker först kan som nystartat företag med tillämpning av 12 § andra stycket bokföringslagen (1976:125) förlänga räkenskapsåret till att omfatta högst 18 månader. Bolaget kommer då att taxeras första gången vid taxering (jfr 2 § 1 mom. fjärde stycket SIL). Bestämmelserna i andra stycket innebär att avskattningen skall ske i enlighet med de principer som gäller övriga finansiella företag som lyder under kapitaltäckningsregler. För dessa införs valrätt mellan successiv intäktsföring av uppskovsbeloppet och omedelbar intäktsföring med möjlighet att fördela skattebetalningarna (avsnitt 4). Föreskrifterna i andra stycket innebär en motsvarande valrätt för den formellt tvååriga avskattningsperioden. Det tillägg om på skillnaden mellan återförda reserver och survavsättningen (motsvarigheten till uppskovsbeloppet) om företaget inte taxeras vid taxering korresponderar mot det tioprocentiga tillägget enligt 5 § tredje stycket återföringslagen. Bestämmelserna i tredje stycket utgör en motsvarighet till punkt 4 av övergångsbestämmelserna till survlagen. Föreskriften om att av de avsättningar till reserv- och säkerhetsfond anses som skuld vid beräkning av kapitalunderlaget gäller endast avsättningar för vilka avdrag medgetts och som återförs till beskattning. 3 § Här finns bestämmelser om att vissa inskränkningar skall gälla för i fråga om underlagen för K-surv, första stycket, och Annell-avdrag, andra stycket, (se avsnitt 3.4). Ett exempel får illustrera. Före ombildningen antas den "fusionerade" kassan ha tillgångar på 1000, obligationsskulder på 900 och på 100, varav 60 är hänförligt till äldre avsättningar till reserv- och säkerhetsfond (gjorda i bokslut för eller tidigare) och resterande 40 är hänförligt senare avsättningar eller till kaptialtäckningsfond. I ett första fall antas i det nybildade kreditaktiebolaget de övertagna tillgångarna på 1000 motsvaras av reverser på 900 och ett aktiekapital och reservfond (reservfond enligt ABL) på sammanlagt 100. Survunderlaget blir i detta fall 85 (1000 - 900 - 0,25*100*60/100), dvs. som skuld betraktas utöver reverserna om 900 även av den andel av aktiekapitalet och bolagets reservfond som är hänförligt till äldre avsättningar till reserv- och säkerhetsfond. På motsvarande sätt reduceras underlaget för Annell-avdrag också med 15 (0,25*100*60/100). I ett andra fall antas kreditaktiebolaget ha en reversskuld på 930 och ett aktiekapital och reservfond (enligt ABL) på sammanlagt 70. Survunderlaget blir i detta fall 59,5 (1000 - 930 - 0,25*70*60/100). Underlaget för Annell-avdrag reduceras med 10,5 (0,25*70*60/100). Föreskrifterna har utformats för att täcka såväl bolagsbildning i form av en apportbildning som en kontantemission med ett senare förvärv av stadshypotekskassans rörelse. 4 § Bestämmelserna säkerställer att de låntagare som deltar i den nyemission som avses riktas till dem inte beskattas för förmånen att förvärva aktie till ett pris som understiger marknadsvärdet eller t.o.m. vederlagsfritt utan först då teckningsrätten eller aktien avyttras. Enligt allmänna regler innebär detta undantag från kontantprincipen att anskaffningsvärdet vid reavinstberäkningen vid en följande avyttring utgörs av vederlaget vid förvärvet. En uttrycklig bestämmelse om detta har ansetts obehövlig. Bestämmelserna som gäller utlandsägda bankdotterbolags ombildning till filial har kommenterats i avsnitt 4. 6 § Här ges föreskrifter om bolagisering av livförsäkringsföretag. 6.4 Lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt 2 § 4 mom Den nuvarande föreskriften i sjunde stycket att reareglerna gäller vid fusion mellan stadshypoteksföreningar slopas (jfr kommentaren till 1 § andra stycket lagen om inkomstskatteregler med anledning av vissa omstruktureringar inom den finansiella sektorn, m.m.). 2 § 8 mom. De nuvarande bestämmelserna i åttonde stycket om avdragsrätt för avsättning till resp. skatteplikt för upplösning av reservfond eller säkerhetsfond för stadshypotekskassan, stadshypoteksföreningarna och slopas (jfr avsnitt 3.4). Beskattningen regleras i stället i lagen om inkomstskatteregler med anledning av vissa omstruktureringar inom den finansiella sektorn, m.m. I nionde stycket görs en konsekvensändring. 6.5 Lagen (1990:654) om skatteutjämningsreserv I andra stycket slopas en hänvisning till 2 § 8 mom. åttonde stycket som en följd av att beskattning inte längre regleras där (jfr kommentaren till den bestämmelsen). Att övriga företag som fortsättningsvis omfattas av 2 § 8 mom. åttonde stycket dvs. allmänna hypoteksbank och landshypoteksföreningarna inte har möjlighet att göra survav- sättning följer liksom tidigare av första stycket. 3 § Genom ändringen i andra stycket kommer aktier eller andelar i ekonomska föreningar som utgör lager aldrig att exkluderas från K-survunderlaget (se avsnitt 4). 6.6 Lagen (1990:655) om återföring av obeskattade reserver Ändringen har kommenterats i avsnitt 4. 8 § I andra stycket görs en konsekvensändring. 6.7 Lagen om ändring i lagen (1976:225) om avdrag vid inkomsttaxering för bidrag till hypoteksförening m.m. Ändringen av rubriken är en anpassning till att endast en taxering numer förekommer för juridiska personer i allmänhet. Fortsättningsvis gäller avdragsrätten och skatteplikten endast för bidrag från allmänna hypoteksbank till landshypoteksförening. Avdragsrätten och skatteplikten för bidrag från stadshypotekskassan till föreningarna slopas men behålls övergångsvis års taxering. Övriga ändringar utgör en anpassning till skattereformen och till den redan tidigare slopade kommunaltaxeringen av juridiska personer. 6.8 Lagen (1974:809) om befrielse från skattskyldighet vid fusion inom stadshypoteksinstitutionen, m.m. Lagen upphör att gälla . Några särskilda övergångsbestämmelser behövs inte eftersom någon fusion som omfattas av bestämmelserna inte är aktuell. 6.9 Förordningen (1979:744) om befrielse från skattskyldighet vid fusion inom stadshypoteks- och bostadskreditinstitutionerna, m.m. Förordningen som är obsolet upphävs. 7 Hemställan Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslår att anta förslagen till 1. Lag om ombildning av stadshypoteksinstitutionen, 2. Lag om stadshypotekskassa, 3. Lag om inkomstskatteregler med anledning av vissa omstruktureringar inom den finansiella sektorn, m.m., 4. Lag om ändring i lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt, 5. Lag om ändring i lagen (1990:654) om skatteutjämningsreserv, 6. Lag om ändring i lagen (1990:655) om återföring av obeskattade reserver, 7. Lag om ändring i lagen (1976:225) om avdrag vid inkomsttaxering för bidrag till hypoteksförening m.m., 8. Lag om upphävande av lagen (1974:809) om befrielse från skattskyldighet vid fusion inom stadshypoteksinstitutionen, m.m., 9. Lag om upphävande av förordningen (1969:744) om befrielse från skattskyldighet vid fusion inom stadshypoteks- och bostadskreditinstitutionerna, m.m. 8 Beslut Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition föreslå att anta de förslag som föredraganden lagt fram. Sammanfattning av betänkandet (SOU 1989:103) Hypoteksinstituten I finns tre hypoteksinstitutioner, nämligen stadshypotekskassa med stadshypoteksföreningarna, med en omslutning om , allmänna hypoteksbank med landshypoteksföreningarna (.) samt Svenska skepps- hypotekskassan (2,, inklusive garantiåtaganden). Mitt uppdrag har innefattat en samlad översyn av hypoteksinstitutens organisation och verksamheter. Översynen skall enligt regeringens direktiv ske med utgångspunkt i de radikalt förändrade förutsättningar som råder på kreditmarknaden. Vidare bör enligt direktiven utredningsarbetet vara inriktat på att främja förutsättningarna för en effektiv konkurrens på denna marknad. Utöver dessa utgångspunkter har det varit mitt mål att åstadkomma en moderniserad organisationsform för hypoteksinstituten som gör det möjligt för dem att verka och utvecklas efter sina egna förutsättningar på en avreglerad kreditmarknad. Dagens omfattande särreglering av hypo- teksinstituten har historiska rötter. På en reglerad kreditmarknad med kreditransonering var det också rimligt att statens inflytande garanterades i institutioner som i mångt och mycket fungerade som statens instrument för fördelning av krediter på sektorer. Den svenska anpassningen till de s.k. Cooke-reglerna för kapitaltäckning medför att hypoteksintituten kommer att behöva förstärka sina kapitalbaser. Om instituten skall bibehålla eller flytta fram sina positioner på en expanderande kreditmarknad är det också av detta skäl nödvändigt att öppna möjligheter till förstärkning av kapitalbasen. har staten dels i princip garanterat institutens upplåning, dels på olika sätt bidragit till institutens grundkapital och dels reglerat deras upplåningskapacitet. Sådan styrning från statens sida är oförenlig med utgångspunkten konkurrensneutralitet. Tillskott av kapital från statens sida eller fortsatta statsgarantier måste, för att te sig rimliga, kunna grundas på något näringspolitiskt eller kreditpolitiskt motiv. Sådana motiv kan knappast anföras och återfinns inte heller i mina direktiv. Min utgångspunkt är därför att de statliga garantierna bör avvecklas i takt med att utelöpande obligationslån förfaller till inlösen och att staten inte har anledning att genom olika former av tillskott eller garantier förstärka hypoteksinstitutens kapitalbaser eller reglera deras up- plåningskapacitet. För att kunna åstadkomma konkurrensneutralitet mellan olika kreditinstitut är det enligt min mening inte meningsfullt eller ens möjligt att bygga vidare på den organisationsform eller den reglering under vilken hypoteksinstituten nu verkar. Regelsystemet är, i vart fall såvitt avser Stads- och , föråldrat och organisationsformen som sådan inte avpassad för verksamheter på en avreglerad kreditmarknad med de innovationer som där avlöser varandra. Den nuvarande detaljerade regleringen av hypoteksinstituten innebär vidare - särskilt med de senaste årens snabba förändringar på kreditmarknaden - att statsmakterna med jämna mellanrum måste ta ställning till en rad frågor som närmast har karaktären av justeringar i bolagsordning. Detta är inte någon lämplig roll för statsmakterna, utan sådan typ av verksamhet hör lämpligen samman med den statliga tillsyn som bör utövas i generella former. Därtill kommer att systemet tidsmässigt medfört fördröjningar när det gäller hypoteksinstitutens möjligheter att delta i utvecklingen på kreditmarknaden. Vid överväganden rörande hypoteksinstitutens framtida organisationsform måste också beaktas att de skatteregler som skall gälla för hypoteksintituten skall stå i överensstämmelse med dem som statsmakterna fast- ställer för liknande kreditinstitut. Den nuvarande särregleringen för hypoteksinstituten öppnar för en ständigt pågående debatt huruvida dessa institut gynnas eller missgynnas i skattemässigt hänseende. Det bästa sättet att slutgiltigt åstadkomma neutralitet i beskattningshänseende är att för hypoteksinstituten välja en organisationsform som innebär sammanfallande skatteregler. Därför bör en organisationsform väljas som innebär att hypo- teksinstituten med automatik kontinuerligt underkastas de nya förutsättningar som beslutas. De modeller som härvid kan komma i fråga är ekonomisk förening eller aktiebolag. Även om det till det yttre förefaller som om hypoteksorganisationerna, i vart fall och , företer vissa likheter med en ekonomisk förening finns det väsentliga och grundläggande skillnader. För det första finns det inga andelar i en hypoteksförening och vidare kan inte någon ställa anspråk på del i föreningens vinst. Dessutom utgör varken de enskilda hypoteksföreningarna eller det centrala organet var för sig kompletta kreditföretag. Även den ingripande statliga regleringen skiljer hypoteksinstituten från verksamhetsformen ekonomisk förening. Medlemsinflytandet är på olika sätt begränsat. En eventuell ombildning till ekonomisk förening skulle innebära att möjligheterna för hypoteksinstituten att vidga kapitalbasen i praktiken alltjämt förblir mycket begränsade. En förening måste i så fall, förutom egna vinster, erhålla nya insatser från medlemmarna. Detta måste emellertid i förevarande fall betraktas som en orealistisk lösning. Om däremot instituten ombildas till aktiebolag öppnas den riskkapitalmarknad som konkurrerande kreditinstitut redan nu har tillgång till. De kreditinstitut som konkurrerar med hypoteksinstituten är aktiebolag. Även sparbanks- och föreningsbanksrörelserna bedriver med hypoteksinstituten direkt konkurrerande verksamhet i bolagsform, s.k. kreditaktiebolag. Ett ytterligare skäl för aktiebolagsbildning är den tilltagande internationaliseringen och behovet för de institut som verkar på den internationella marknaden att ha en etablerad och för alla välkänd företagsform. Jag anser därför att det finns tungt vägande skäl att ombilda hypoteksinstituten till aktiebolag och inordna dem i den lagstiftning som reglerar övriga likartade kreditinstitut. Detta är i själva verket enligt min mening en förutsättning för att hypoteksinstituten skall kunna utvecklas . Inför en ombildning till aktiebolag måste ställning tas till frågan om hypoteksinstitutens nuvarande rättsliga status samt frågan huruvida någon intressent - närmast låntagare eller staten - kan tänkas ha någon grund för anspråk på institutens förmögenhetsmassa. I detta avseende föreligger olikheter mellan de tre hypoteksorganisationerna. Vad gäller stadshypoteksorganisationen måste anses gälla att såväl stadshypotekskassan som föreningarna är att betrakta som självägande juridiska personer sui generis, närmast av stiftelsekaraktär, med starkt offentligrättsligt inslag. Något anspråk på samlade kapital kan inte - vare sig på rättslig grund eller skälighetsgrund - resas från medlemmarnas eller föreningarnas sida. Inte heller staten kan, vare sig på rättslig grund eller skälighetsgrund, resa direkta anspråk på del i förmögenhetsmassa. Det måste emellertid ankomma på statsmakterna att besluta om hur det samlade kapitalet i skall förvaltas. Detta bör dock inte kunna ske genom att statsmakterna ensidigt förklarar kapitalet vara statsegendom eller överlåter kapitalet till kassans låntagare. När det gäller föreligger en väsentlig skillnad gentemot såtillvida att landshypotekslagen innehåller direkta bestämmelser om ägandet i . Det utsägs direkt i lagen att hypoteksbankens delägare utgörs av landshypoteksföreningar och att låntagare i förening är delägare i föreningen. Det går därför inte att komma till någon annan slutsats än att det är fråga om verkligt delägarskap i och att föreningarnas ägande i banken står i proportion till storleken på deras lån. Låntagarna genom föreningarna har således i egenskap av delägare ett rättsligt grundat anspråk på del i förmögenhetsmassan i och på de aktier som uppstår ur en ombildning av landshypoteksorganisationen till aktiebolag. Vad gäller Skeppshypotek är staten ensam ägare. Vid en ombildning av Skeppshypotek till aktiebolag tillfaller aktierna således staten.