prop · GG03141 · 1992-12-31 00:00:00 — Men när det gäUermobbning gentemot lärare eller lärare sinsemellan tycker jag nog att där finnsklara brister, typ det här jag sa innan att arbetsmiljölagen inte används.PrivatUvet, det är klart att det kan förekomma kvalificerad mobbning inomfantiljema och i privatiivet, men det är väl ytterst sällan som detgår till anmälningar vad jag kan förstå. Skilsmässa möjligtvis, men Prop.1992/93:141 anmälningar är nog inte så vanligt. Det är ju rätt så logiskt attvi som jobbar Bilaga 4 med arbetsmiljöfrågoma siktar in oss på detta medarbetsmiljöbrott. Alla de här punkterna hemfridsbrott, ofredande, förtal,förolämpningar osv. förekommer i arbetslivet och möjligheterna att komma tillrätta med det via anmälningar är mycket små. Får jag komplettera. Avseende etniska diskrimineringargjorde diskrimineringsombudsmannen en ganska stor undersökning.Där kan man säkert hitta ytterligare fakta. Tänkte ställa en fråga som vi kanske återkommer kommertill, jag sitter faktiskt och blir lite orolig, när man hör viUcen frekvens detär på den här typen av företeelser och jag tänkte ställa frågan till HeinzLeymann. Vad har ni för förslag på att komma till rätta med de här problemen,är det så att ni förslår en krintinalisering? Orolig är jag därför au vi har jusom mål au försöka bryta brottskurvan som är i stigande. När man hör det härstora antalet blir man ju orolig. Jag skulle vilja föreslå au vi kanske väntar med det tUlsvi går över till åtgärdema. Kan du kanske komma tillbaka till det då? Jag har som huvudsakliga arbetsuppgifter direktkontakterper telefon framförallt med bam och ungdomar. Jag tillhör en av de fåanställda. Jag ttor att att när det gäller kartläggningen av det psykiskavåldet kan bidra. Det gäller framförallt andra miljöer, som kommer somsista spelplats för det psykiska väldet. Det är alltså det psykiska våldet ihemmet. Där inte har råd att driva någon egentlig forskning, men vad vigör är att vi dokumenterar telefonsamtalen. Det är alltså en anonymdokumentering där en av de viktigaste mbrikema gäller de problemområden somaktualiseras. Vi tar upp som ett särskilt problemområde mobbning ochttakasserier i skolan. Jag tänkte säga några ord om uppfattning om detpsykiska våldet i hemmet. har vi omkring 4 000 samtal om åretfrån bam och ungdomar. Av de 4 000 samtalen räknar vi med att rördet som kan betecknas som både psykiskt och fysiskt våld. När vi definierarproblemområdet så utgår vi från docent definitioner av deipsykiska väldet och vi gör ytterligare en uppdelning i det aktiva psykiskavåldet och det passiva psykiska väldet. Jag hade egentligen tänkt tala om det psykiska våldet inomden största arbetsplatsen vi har och det är just hemmet vilket föregåendetalare har gjort, sä jag kanske inte beröra det mer än att peka på t.ex. eusädant psykiskt våld som en incesthandlinginnebär. Sedan det psykiska våldet i au någon föräl- Prop. 1992/93:141der begår självmordshandlingar. Det finns ju också föräldrar som har suttiti Bilaga 4 koncenttarionsläger och för över den problematiken på bamen. Närföräldrarna sedan begår självmord; hur blir då barnen påverkade? Det vet vikanske inte så mycket om. Vi har inte någon forskning just på det ännu vad jagvet, men man har börjat inttesserat sig för den här problemariken, men det härär naturligtvis sådant som är väldigt svårt att föra över på detSttaffrättsliga. Den psykiska tortyren, jag vet inte om vi skall diskutera dethär, där har man då de psykiska tonyrmetodema som består av sensoriskdeprevation, dvs. man blir isolerad. Det är bam som ständigt är utsatta för dehär psykiska tortyrmetoderna. Det finns tvångsteknUcer att man som förälderkommer med motstridiga budskap, man låter barnet välja mellan två heltoförenliga metoder osv. Det finns en hel del andra metoder som man kanrillgripa för att påverka om det nu är bamet eller den vuxna i ett visstbestämt syfte. Men jag tycker nog att det här med psykisk tonyr skall komma medi en sådan här diskussion. Vi har ju många flykringar som kommer som har denhär problematiken. Jag vill bara lyfta fram den. Närdu talar om psykisk tortyr så antar jag, något förenklat, att det du menar ärsystematisk psykisk påverkan av väldigt allvarUgt slag. Detär särskilt viktigt när det är bam som blh utsatta för det, det är de som sämstkan försvara sig och det här är ju ofta väldigt osynligt för utomstående sådär är det ett stort problem. Det är ju också ett stort problem för vårainvandrare som i sitt hemland varit utsatta för psykisk tonyr. Det kanske viheller inte kan komma åt straffrättsligt. Jag vill föra in det som en litenparentes i diskussionen, att det är ett problem i samhället. LeifSmith, i : Vemsom helst kan göra sig skylcUg tUl eller råka ut för mobbning. 1 var ttedjearbetsgrupp är mobbning involverad och om man arbetar så kan envar råkaut för mobbning. Då uppkommer ju frågan om mobbning är ett normalbeteende. Jagär rädd för att om man lagstiftningsmässigt på något sett skall kunna lösadetta så måste man ha en betydligt snävare definition. Vad sedan gällerpolisen, som jag representerar i , så pratade jag i går med chefen förvåldsroteln, där normalt sett det här borde hanteras. Vi har ju ingenbrottsrubricering i och för sig vad gäller mobbing, utan det blir då merspecifika brott, misshandel, ofredande etc. Jag ställer då frågan om man kundesätta de här brotten i samband med mobbning och det är då en erfarenkriminalkommisscuie, han kunde inte erinra sig ett sådant här sammanhang. Detär ju möjligt att vi från polisen inte har tacklat och observerat den biten.Sannolikt har vi ju handlagt en massa ärenden, misshandelsfall etc. som harbakomliggande orsaker i mobbning. Poängen egentligen i det här inlägget är attskall vi komma vidare så måste vi begränsa själva frågeställningen betydligtsnävare annars spårar vi ur. Tack.Jag har en känsla av au vi i början var på väg att ge oss över till rätts-Bilaga 4 väsendesidan och diskutera just åtgärdema. Då kommer vi naturligtvistillbaks till definitionsfrågan från en juridisk synpunkt. Jag tror att de somhar definierat mobbning här gjort detta mer från forskningssynpunkt, som ettsocialt problem, och att det har inte varit förslag till hur man skall skrivaSttaffbestämmelser. Så har jag uppfattat det. Om någon menar annat så får hansäga det Jagtänkte bara peka på ett vanligt förekommande psykiskt våld, som drabbar deräusvårdande myndighetema. Det är just det psykiska våld som förekommer motvittnen, målsägare och andra när det gäller att vittna och lämna uppgifter vidanmälningar om brou och i rättegångar. Närdet gäller åtgärder finns det en hel del som man skulle kunna göra. Man kanförebygga generellt. Man kan gripa in tidigt och så kan man gripa in sent iform av rehabiliterande åtgärder. Det som fåu fram i har klanlikanad karaktär som det vi har tagit fram avseende arbetsmiljöerna. Mobbningär ett av de problem som kan uppstå vid dålig psykosocial arbetsmiljö.Generellt kan man alltså säga att värnar man om en bra psykosocial miljö såminskar detta konflikthärdarna. Det som är av vikt är att man utformar densociala miljön på ett sådant sätt att den inte är allt för nedbrytande förmänniskor. Det måste bli mänskliga arbetsmiljöer där människor kan fungera. Manmåste bli medveten om i grupperna hur man vill ha sin etiska nivå pådiskussionen och etablera organisatoriska handlingsprogram för åtgärder. Materialetsom avser arbetsmiljö finns på Arbetarskyddsstyrelsen och heter "Rentspel". Ommobbing är ett allmänt beteende? Man kan inte sätta hela svenska folket bakomlås och bom var det någon som menade. Men man kan på något sätt beaktadesttuktiva handlingar med risk för psykiattiska följder. Detdu tog upp nu var ganska breda åtgärder i olika sammanhang, men du nämndeväldigt lite angående just sttaffrätt, att använda polis, åklagare och domstol.Skall jag tolka det, som att du menar att det i van fall i förhållande tillandra typer av åtgärder, nödvändigtvis kommer att inta en väldigt underordnanderoll? Omvi bortser frän familjen så har vi i arbetslivet och i skolan huvudmän. Om vitar arbetsmiljön så är huvudmannen skyldig att tillhandahålla en ofarlig miljö.Detsamma gäller militären, detsamma gäller även skolan. Där kan man i och försig förstärka kravet på huvudmannen att visa att man har åtaärdsprogram för attgripa in snabbt. När det gäller det privata så finns det inte den typen avlagstiftning. Inom arbetsrätten bör man kunna se att en Prop. 1992/93:141människa som utiöser konflikter utan egentUg orsak, den bryter ett avtal. ViBilaga 4 kan inte komma ifrån att de flesta av dessa konflikter också ärutlösta av ett mycket högt sttesstillstånd, förorsakat av olidligaorganisatoriska förhållanden, där det fmns en huvudman som är ansvarig. Mensedan ttor jag också att man på något sätt måste göra klart för enskildamedborgare att vissa typer av vendettor kan man inte tillåta i etträttssamhälle. Man kan inte låta fyra stycken ge sig på en person i månader ochriskera dennes suicid. Man kan inte tenorisera folk på ett grovt sätt utan attdet blir någon form av följd. EvaFlodström, Statshälsan: Jagarbetar på Statshälsan och med ganska många olika statliga myndigheter. Jaghar arbetat inom skolans värld och har då haft både förmånenoch möjligheten att arbeta väldigt konkret och väldigt nära vardagligakonflikter och mobbing. och har hjälpt till au förståoch arbeta med problemen. Det är frapperande att se hur många likheter detfinns inom beteendemönsttet från barnens värld till de vuxnas värld. Då tänkerjag framförallt på förslag till åtgärder både akut och förebyggande.Det är oerhört inttessant att se att skillnadema ligger i terminologini sammanhanget och att mönsttet blir mer sofistikerat i vuxenvärlden, påvuxnas arbetsplatser jämfört med bamens arbetsplatser. Det är mingrunduppfattning, min erfarenhet, utan att kunna belägga att det är så. Någonfrån frågade om det är så att vem som helst kan bli bådeoffer och mobbare. Någonstans måste man cha en gräns, är det normalbeteende dethär? Ja, den uppfattning jag har av erfarenhet utan forskning är att vem somhelst kan råka ut för olika typer av utstötnings-mekanismer som kan leda tiUmobbning. Däremot är det inte så att vem som helst hela livet förblir ett offerför utstötnings- och mobbningstendenser. Min erfarenhet är att det ofta ärflera sammanhängande saker i situationen på arbetsplatsen och i människans egenlivssituation som sammanfaller när en person råkar ut för den här merattaumatiska reaktionen och symtomen som förettädesvis då har pratat omoch forskat kring. Det är många sammanfallande faktorer som gör att personenförblir och inte kan ta sig ut ur situationen och rollen som hon eller han harhamnat i. Sedan tycker jag att det var väldigt värdefullt det sa påslutet om att vi har väldigt dålig beredskap att arbeta i ständigt föränderiigaarbetsplatser och arbetsgrupper. Och där är bristen på intrimmning ochkunskaper katasttofal, dvs. vi har väldigt liten kunskap om hur man går in ochut ur arbetsplatser och arbetsgrupper och vårt liv i samhället hängerväldigt mycket ihop med att vi jobbar i ständigt föränderliga arbetsgrupper. Vihar ingen fosttan i att gå ut och in i arbetsgrupper. Däremot ttor jag att manser lite tendenser av morgondagens generation som har levt i ständigabarngrupper, evigt föränderliga barngrapper pä gott och ont. Det finns alltidett pris man betalar för det ocksä. De vuxna, den generation jag själv tillhör,har nästan ingen erfarenhet av att byta arbetsgrupper. En sista sak jag villta fram är vad jag kommer ikontakt med och ser just . Det är omstruktureringen genom samhället /93:141 och arbetslivet, det är katasttofalt. Den enes bröd är den andresdöd. Vad Bilaga 4 man ser är att det mobiliseras icke medvetet, men ibland ävenmedvetet men framförallt omedvetet, revirgränser. Revir mellan grupper för attöverleva, revtt mellan enskilda individer och grupper och där man måste, föratt överleva och möjligen förhoppningsvis vara med på framtidståg, hävda denegna grappens särart för att vara behövd. När det gäller revu-forskning i dethär sammanhanget så finns det alltså forskning på detta i . Genomden erfarenhet som jag har från äktenskapsskillnadsmål och vårdnadsmål ttorjag att mobbning inom familjer i kris är väldigt vanUgt Där är hela skalan frånatt man håller sig heh passiv, man tiger och skapar en ut-frysning till att manuttalar ganska allvarliga hot Det förvånade ntig att någon sade att om offretslår tillbaka skulle mobbningen trappas upp. Snarare är det så att om offretaccepterar den här mobbningen så ttappas det upp och blir bara väneoch slutar kanske i fysisk ntisshandel. Hur man skall komma till rätta med dethär vet jag inte. Om det gäller fysiskt våld inom familjen finns det ju ettväldigt stort mörkertal genom att man inte vill polisanmäla det. När det gällerden s.k. mobbningen är mörkertalet ändå stöne. Jag har aldrig varit med om attdet lett tiU en polisanmälan även om det har varit ganska grovt. GunnelLindberg, Riksåklagaren: Idet material som har delats ut sä har vi ju fått en ganska god genomgång av densttaffrättsliga regleringen. Där har jag väl inte mycket att tillägga. JagskuUe bara vilja sätta upp en ytterUgare sak på den listan och det är brott motbesöksförbudsreglema. Därför att det är typiskt sett ett ttakasseribrott därpsykiskt våld förekommer som ett inslag. I övrigt så har jag ingenting an fogatill den listan. Omjag ska anknyta till vad som sades så har vi ju konstateratatt mobbing är ett stort samhällsproblem. Det är stort, utbrett, vållar storaskador osv. Då är frågan: Ser det likadant ut inom rättsväsendet? Är vi enspegel av hur samhället ser ut i stort? Och ttor jag faktiskt att svaret ärnej. Det vi ser av anmälningar om mobbing det är helt andra typer än de somförmodligen är de vanUgaste i samhället. Vihar naturligtvis problemet som vi har pratat om , attdefiniera vad som egentligen är anmälningar om psykiskt våld. Det kan mankonstatera att de flesta anmälningar psykiskt våld ingår som ett led i anmälanom också brott av fysisk karaktär. Det är nog faktiskt så som det sadesinledningsvis, det vill jag understtyka, att många brottsoffer anser att denpsykiska effekten av brott är mycket väne än den rent fysiska, om det rör sigom våld, eller det rena egendomsbrottet, om det rör sig om det. Omman bortser från det och talar om anmälningar som uteslutande rör psykiskt våld finns det så vitt jag vet ingen statistUc över detta över huvud 6 Riksdagen1992/93. Anmälningar av dethär slaget kan ju inrymmas under så väldigt Prop. Jag tvivlar på att det med hjälp av den be- Bilaga4 fintiiga rättsstatistikengår att göra ens goda uppskattningar av hur många fall det kan röra sig om.Dessutom är det ju så au det inte bara är de brott som har definierats ipromemorian som man anmäler som en form av Anmälarensjälv kan ju uppfatta det hela som någonting helt annat; om man är kraftigtmobbad t.ex. och har varit nära att t.o.m. ta livet Då uppfattar mandet som ett mordförsök och då anmäler man det. Så anmälningar om psykisktvåld kan nog finnas under i stort sett vilken rubricering som helst ibrottsbalken, även om vi nog oftast hittar dem under de typer av brott somfinns i promemorian. Jagkan alltså inte bidra med någonting som rör en faktiskt kartläggning av detpsykiska våldet. Det blir aUtså mera allmänna uppfattningar, en delspekulationer och en allmän diskussion det som kommer i fortsättningen. Allmäntsett så kan man nog säga att aggressionshandlingarna har gått väldigt långtinnan de här fallen över huvud taget kommer till rättsväsendets kännedom och aumörkertalet sannolikt är mycket stort. Det finns ttots allt ett antalanmälningar som jag ttor att man kan skilja ut. Man bör nog skilja på anmälningarsom tar sikte på långvariga problem och anmälningar som sker med anledning aven viss akut situation. Det vanligaste är att anmälningarna rör en viss akutkonkret situation som har inträffat , men ofta får man en historia omlångvarigt lidande också i anmälan. Enväldigt stor grupp av anmälittna består av psykiskt sjuka personer. att en gi-anne sitter och tänker elaka tankar om dem och au de känner sigvälcUgt plågade av detta. Detta är förmodligen kanske den största grappen avanmälningar. Jag ttor att man skall lämna den grappen utanför diskussionen häri fortsättningen, därför att det gär ändå inte att definiera vad som är vad ide fallen. Enannan gmpp av anmälare är paradoxalt nog den gruppen man intevisste sä mycket om. Det är de som blivit förfördelade t.ex. i samband med attnågon relation har brutits upp. Det kan röra makar eller sammanboende och envårdnadstvist. Dä anmäler man varandra för psykiskt våld vilket har resulterat i en ttagisk skilsmässa. Det kan vara syskon ochandra släktingar som bråkar i en arvstvist och liknande. Där är det ofta så att;inklagelser och motanklagelser haglar i skrivelser till myndigheter och iskrivelser till företrädare för motparten. Man tar heder och ära av varandraoch gör det ofta på ett ganska öppet och brutalt sätt. I de här fallen är debakomliggande problemen svåra. Själva polisanmälan är nog ett utslag avhur krisartad situationen är och hur svårlöst konflikten är. Det är inte brottslighetensom man vill åt. I en del sådana här fall finns det fakriskt brottslighet, meninte psykiskt våld som är det vikriga här. Enannan stor grupp av anmälningar det är de så kallade grannfejdema. Dåär vi tillbaka i relationsproblem mellan människor som lever ganska Det är ofta någonting som börjar väldigt banalt t.ex. att man harolika åsikter om hur staketet skall vara målat, om man skall ha buskar i tomtgränseneller om man får piska mattor på gården på kvällstid. ningom så utvecklar dethär sig tiU någonting helt annat och tar sig aUt mer Prop. 1992/93:141 groteska uttryck, rena ttakasserier kanske to.m. Jagttor att de gmpper jag har nämnt faktiskt är de vanligaste grupperna avanmälningar om psykiskt våld som vi möter inom rättsväsendet, medan däremotanmälningar om klassisk mobbning däremot är ganska ovanliga. Mobbning mellanbarn och ungdomar i skolmiljö, på fritidsgård eller liknande, tar sig ganskaofta utttyck i fysiskt våld på ett eller annat sätt och det är som regel på detstadiet som polis, åklagare och domstol kommer in i bilden. Då är det psykiskavåldet som kanske har föregått det hela bara en bit av bakgmndshistorien.Mobbning mellan vuxna, t.ex. på arbetsplatser eller inom bostadsområden, ärockså någonting som pågått så länge att i den mån det kommer till vår kännedomhar det oftast övergått till fysiskt angrepp också. För det blU oftavåldsamheter av mobbing fön eller senare, men då är det kanske inte den mobbadesom är brottsoffret utan tvärtom gämingsmännen. Det är den som under lång tidhar känt sig förfördelad som till slut griper till våld, för det är hans endasätt au utttycka sig. Så när tålamodet brister så är det kanske den mobbade somgör sig skyldig till misshandel, ofredande, olaga hot osv. Vifår även anmälningar om renodlad pennalism. Det förekommer ju fortfarandeanmälningar om det, t.ex. i militära sammanhang. Då är det så gott som alltidockså någon form av fysisk bestraffning med i bilden; tvångsklippning avvämpliktiga kan nämnas som exempel på detta. Devanligaste brotten, om vi återgår till den här katalogen som vi fick tillsäntoss, som anmäls är sannolikt dels ofredande dels ärekränkningsbrott. Det finnsen annan lite udda typ som jag vill nämna och det är felhantering avmyndigheter, t.ex. felbehandling på sjukhus, felaktiga myndighetsbeslut osv.Anmälaren anser inte sällan att beslutet i sig eller behandlingen i sig är ensådan oerhörd påfrestning att den är en form av psykiskt våld från samhälletssida, snarare än från någon enskilds. Därmedhar jag svarat pä frägan i vilken utsttäckning psykiskt våld anmäls. Hurhanterar vi då de här anmälningaraa? Där kan man skilja mellan då anmälningar iakuta krissituationer och anmälningar om långvariga problem som ligger bakåt itiden. Angåendeden sista grappen kan man konstatera att där kommer preskriptionsfrågorväldigt ofta in i bilden. Vad som hände för 10, 15, sedan är ju ingentingsom rättsväsendet normalt befattar sig med. Många anmälningar om psykiskt våldgörs först när man t.ex. har lämnat en arbetsplats, gått i pension osv. ochtänker tillbaka på de olösta konfliktema och då kommer polisanmälan lång tidefteråt. Sådana här anmälningar skrivs normalt av utan någon form av uttedningalls. Närdet gäller anmälningar om inttäffade händelser, där varierarhandläggningen beroende på brottstyp. Man hanterar inte det här anmälningarnapå något sätt annorlunda än vilka anmälningar som helst under de härbrottskategorierna. Det man kan säga generellt är att ärekränkningsbrottenmycket sällan utteds av polis och åklagare beroende på de särskildaåtalsprövningsreglema. Anmälningar om brott av typen ofredande misshandel,brott mot besöksförbud osv. utteds normalt om anmälan innehåller till- Menmånga gånger är anmälningar om psykiskt våld så Prop. 1992/93:141 passvaga att de inte ens leder till en ordentlig polisuttedning, utan anmäl- Bilaga 4 ningama skrivs av på ett tidigt stadium. Manskall inte glömma att åklagaren står inför oerhörda bevissvårigheter när detgäller att bevisa sambandet mellan en eller flera händelser och en viss psykiskskada. Hur skall man kunna styrka detta samband? Finns det någon läkare som medsäkerhet kan säga att en psykisk skada har ett enda ursprung? Kan det inte likagärna vara personliga problem som spelar in och åtminstone förstärker effekten?Är vi inte alla olika känsliga i olika skeden av livet för yttre påverkan? Detkan ju vara i samband med skilsmässor eller annat man tar extta vid sig. Jagttor att det dess väne är så att sådant psykiskt våld som inte manifesterarsig på något yttre påtagligt bevisbart sätt oftast inte blir beivrat, men detfinns ju också sådant som faktiskt går att bevisa på annat säu. Nattligatelefonsamtal, ttakasserier i fomi av att man talar med grannarna och öser singalla över en person som har fattat ett felaktigt beslut mot en, det är jusådant som kanske går att bevisa. Men där två personer har befunnit sig i ettrum och den ena har utsatt den ancha för psykiskt våld där ttor jag att vi alltidkommer att sitta med stora bevissvårigheter. För den här typen av brott erkännsganska sällan av gärningsmannen, det är nog min erfarenhet. Även om hanerkänner så gör han det inte på det sättet att här säger "jag harua-kasserat den här läkaren eller grannen eller vem det nu är och dettänker jag fortsätta med". Utan han lägger ofta skulden på den hanttakasserar och vill gärna ha en rättegång om saken. Ettskäl till att vissa sådana här uttedningar inte leder till rättegång det är juockså våra åtalsunderlåtelseregler. Är t.ex. gärningsmannen psykiskt störd säslutar det ju inte sällan med en åtalsunderlätelse. Dethar också ställts frågan hur fall av psykiskt våld bedöms av domstolarna. Ja,det finns det väl de i salongen som kanske är bättre skickade än jag att svarapå. Det man kan säga är väl au det är ganska få fall som kommer till domstol,där man bara har psykiskt våld att diskutera. Det är väl ärekränkningsfallenman i första hand kommer att tänka på. 1 sådana fall verkar domstolarna sättaribban ganska högt för vad som är straffbart. Åtminstone när det gällerbeteendet privatpersoner emellan. Man får tåla en hel del. Ofredandeoch brott mot besöksförbud är väl kanske mera typiskt brott där man vägerkränkningen av målsäganden ganska noga och det är väl ingen tvekan om attdomstolarna tar hänsyn till hur stor kränkningen är. men jag ttor inte attpåföljdsvalet påverkas särskilt mycket av just den psykiska påverkan påmålsäganden. Jagttor att det är vanligare att frågan om psykiskt våld kommer upp som eninvändning från den tilltalades sida, nämligen i de fallen där den mobbaderill slut själv har agerat med våld i någon form. Det kan ju vara att han harskurit sönder däcken på grannens bil, när grannen har använt vägen ullsommarstugan för ofta eller vad det nu kan vara. I de fallen har vi ju rättsligaregler att hålla oss rill. För är det så att brottet har föranletts av nägon