prop · GG03200 · 1992-12-31 00:00:00 — Det exempel som här Ugger närmast är att någon får etttiUstånd innefettande rätten att på en viss frekvens bedriva kommunikation iett eget radionät med en fast station och ett antal mobUa enheter Visar det sigatt det behov av radiokommunikation som har legat tiU gmnd förtiUståndsbeslutet mte finns, exempelvis genom att radionätet inte bUvit såomfattande som varit avsUcten, bör tiUståndet kunna återkaUas. Behovet avradioanvändning, som jag har undvikit att göra tiU en särskUd gmnd förtiUståndsprövningen, kommer här att få betydelse när det verkUga utfallet kankonstateras. ÅterkaUelsen bör givetvis inte hindra att det mot bakgmnd av enbehovsbedömning skaU kunna meddelas ett nytt tUlstånd. Ensärskild simation där radiosändaren inte har använts och det därför kan varaakmeUt att återkalla tUlståndet är att tillståndet meddelats för atttiUståndshavaren skulle bedriva sådan verksamhet som kräver särskUt tiUståndeUer tillhandahålla radiosändning som en tjänst åt någon annan vars verksainhetkräver sådant tiUstånd. Om det exempelvis bettäffande mndradioverksamhet visarsig att tUlstandet för programverksamheten av någon anledning har upphört bördetta få till följd att tiUståndet enUgt den reglering som här föreslås ocksååterkallas. ÄterkaUelsemöjUghetemaför de fåll när omständighetema har visat att radiosändaren inte används eUeranvänds i mindre utsträckning än söm fömtsätts vid tiUståndsgivningen börtillämpas med varsamhet. Mindre avvUcelser i nämnda hänseenden bör knappastmotivera ingrepp. Hänsyn bör också tas tiU de förhållanden som har föranlettatt den akmeUa simationen har uppstatt. ÅterkaUelse på denna gmnd bör inteheUer beslutas om förhållandena har rättats tiU eUer om det finns anledning attanta att så kommer att ske . I exemplet medtillhandahåUande av radiotjänster för utförande av sådan verksamhet som kräversärskUt tiUstånd bör återkaUelse inte ske förrän det står klart att en evenmeUny programutgivare eUer motsvarande inte avser att ta i anspråktiUståndshavarens tjänster Att emeUertid i här angivna fåU, såsom beträffandeannan avvUcelse fiän tillståndsvillkoren, göra en återkaUelse beroende av atttillståndshavaren förelagts att följa givna villkor anser jag vara mindrelämpUgt. Idet remitterade förslaget angavs att återkaUelse skuUe ske om en radiosändare uppenbarUgen mte använts i en omfattning som svarar mot tiUståndsviUkoren och särskUda skäl inte talar mot återkaUelse. EnUgt Lagrådets menmg skuUe den avsedda mnebörden i bestämmelsen framgå tydUgare om det anges att det skaU vara fråga om en användnmg i be tydUgt mindre omfattning än som fömtsetts. Jag har för egen del inte 227 något att erinra mot det förslaget. I överensstämmelse med de nyss angivna gmndema förregleringen anser jag att ett ytterUgare förtyd- Prop. 1992/93:200 Ugande börgöras. Det bör i lag uttryckUgen anges att ett tiUstånd skaU återkaUas om etttUlstånd eUer medgivande tiU radioanvändning enUgt annan feg har upphört attgäUa. Såsom anförts av Lagrådet bör återkaUelse i nämnda fåU ske endast om detinte är tUlräckUgt att tiUståndsviUkoren ändras. EnytterUgare omständighet som fåUer tiUbaka på tiUståndshavarens eget handlandeoch som bör kunna föranlecfe att ingrepp görs i ett tiUstånd är den atttiUståndshavaren har fått tiUståndet pä gmndval av uppgifter som vid tidpunktenför ansökningen objektivt sett varit felaktiga. I den mån dessa uppgifter harpåverkat tiUståndsprövningen bör antingen tiUståndet kunna återkaUas eUertiUståndsviUkoren ändras så att de kommer att stämma med vad som skuUe ha beslutatsom uppgifterna varit riktiga vid prövningen. Att tiUståndet påverkats avfelaktiga uppgifter innefattar givetvis även att någon del avtiUståndsbeslutet, dvs. ett villkor, har fått ett annat innehåU än vad som hadebUvit fåUet om riktiga uppgifter hade lämnats. I enlighet med vad somframhålUts av Lagrådet skaU tiUståndet i något avseende av betydelse hapåverkats av de felaktiga uppgiftema för att återkaUelse skall kunna komma ifråga. Således bör uppgifter som visserligen är felaktiga men som inte påtagUgthar påverkat tiUståndsprövningen mte föranleda återkallelse. Även i detta fåUgäUer att återkallelse skaU kunna akmaUseras först sedan det konstaterats somotillräckligt att ändra givna tiUståndsviUkor Jaggår härefter över tUl att behandla omständigheter som Ugger utanför vadtiUståndshavaren själv kan påverka. Utvecklingeninom radioteknUcen har under senare årtionden varit snabb. Nya tiUämpningar hartilUcommit och många äldre användningssätt har effektiviserats. Detta har letttiU att flera nya användmngar har kunnat uittoduceras på marknaden och fåttberedas plats i radiofrekvensspektmm. För att så många som möjUgt i framtidenskaU kunna få tiUgång tiU radio för olika slag av tjänster måste deinnovationer på radioteknikens område som efter hand kan förväntas bU praktisktanvändbara tas i bmk. Som en särskUd fömtsättning för tUlståndsgivning har jagdärför tagit upp att sökandens radioanvändning inte får hindra att rimUgberedskap upprätmålls för utveckling av nya och befintUga radioanvändningar.En avvägning mot detta inttesse akmaUseras givetvis också när tiUståndstidenslängd bestäms. Detkan emeUertid inte uteslutas att den radiotekniska utveckUngen be träffande någon enstaka radiotjänst kan komma att gå snabbare än vad som fömtsätts vid tiUståndsgivningen. Trots de kunskapskrav som bör StäUas på tiUståndsmyndigheten kan i undantagsfaU förändringar inom radioteknUcen ske utan att detta varit möjligt att fömtse vid tiUståndspröv ningen av en ansökan. Som huvudregel bör enligt min mening i så fåU gälfe att bristande fömtseende hos myndigheten i detta avseende inte skaU gå ut över tiUståndshavaren. Trots att det efter hand visar sig att ett tiUstånd tiU användning inte skuUe ha meddelats eUer meddelats med andra tiUståndsvillkor om frågan varit uppe tiU bedömning vid ett senare tiUfaUe, bör tiUståndshavaren inte mot sm vUja tvingas att upphöra med 228 radioanvändningenenUgt det meddelade tiUståndet. I säUsynta feU kan detdock tänkas att förändringar inom radiotekniken Prop. 1992/93:200 visas ha enomfattning och ge så stora möjUgheter tiU en från frekvenseffektivitetssynpunktförbätttad radioanvändning att den enskUdes inttesse av att få vara ostörd isin radioanvändning måste vUca. De faU jag tänker på är när det har meddefetstiUstånd tiU radioanvändning som har tiU följd att det förhindrar att nyradioteknik tiUämpas. Det allmänna inttesset av att frekvenser umyttjas såeffektivt som möjUgt bör här vägas mot effektema för den enskUde av atttiUståndsvUlkoren skuUe förändras eUer tiUståndet återkaUas. Viddenna bedömning bör det tes stor hänsyn tiU om en förändring skuUe lecfe tiUatt tiUståndshavaren kommer att betes möjUghetema att få ett rimUgt ekonomisktutbyte av den mvestering som förvärvet av radioanfeggningen m.m. harinneburit. Vidare bör beaktes vilka effekter som en återkaUelse eUervillkorsförändring skuUe komma att få på den verksamhet som radioanläggningenbetjänar. Blir effektema av en återkaUelse eUer en villkorsförändringbetydande för den enskUde, varvid det kan finnas anlednmg att beakte ävenmöjUgheten att utverka viss ekonomisk ersättning från övriga som berörs, bördette oftast leda tiU att något ingrepp inte görs. Lagrådethar tiU komplettering av vad som har tegits upp i det remitterade förslagetangett att en särskild reglering om vUUcorsändring bör införas beträffande defåU då nya användare skaU ges möjUghet att bedriva mndradiosändning. Gmndenhärför är vad som i denna fråga uttalats vid riksdagsbehandlingen av förslagetom privat lokalradio m.m. (prop. 1992/93:70, bet. 1992/93:KU15, rskr.1992/93:168). RUcsdagen har antegit förslaget om en lokalradiolag och omändringar i bl.a. närradiolagen (1982:459). Regelverket mnebär bl.a. attsjälvständiga, lokalt förankrade radiostetioner skaU främjas. SändningstiUståndför lokalradio skaU ge tiUståndshavaren rätt att bedriva sändningar som skaUkunna tes emot med god hörbarhet inom ett angivet sändningsområde.Sändnings-områdenas utsträckning skaU bestämmas med beaktande av vad som ärtekniskt möjUgt att nå från sändare med lämpligt läge, hur möjUghetema att teemot sändningen påverkas på andra håU samt vad som är namrUga, lokalainttesseområden. AUa delar av det frekvensområde som är tiUgängUgt förmndradiosändningar av ljudradio bör kunna umyttjas för lokahadion (bet.1992/93:KU15). Vid riksdagsbehandUngen uttalades bl.a. följande (bet. s. 12): Föratt tiUgängUga frekvensresurser skaU kunna umyttjas så effektivt som möjUgtkan, som kulmmtskottet har anfört, befintUga tiUståndshavare behöva ändrafrekvens . Med hänsyn tiU att en sändningsfrekvens kanvara inarbeted bör frekvensbytena - i såväl privat lokalradio som närradio -dock begränsas tiU de feU då det är nödvändigt för att nya användare skaU hamöjUghet att bedriva radiosändning. AngivnaförhåUande bör således kunna leda tiU ingrepp i ett tiUstånd i form av ändring av frekvenstUldehting. Detta har sin gmnd i den uttafede betydelsen av att nya användare ges möjlighet att driva mndradio- 229 För atttiUgängUga frekvensresurser skaU kunna umyttjas så Prop. effektivt som möjUgt kandärför befintUga tiUståndshavare som sänder mndradio behöva ändrafrekvens . tUl att ensändningsfrekvens kan vara inarbetad bör, som angetts, frekvensbytena emeUertidbegränsas tiU de feU cfe det är nödvändigt för att nya användare skaU hamöjUghet att driva mndradiosändning. Tillkommandeanvändning av radiosändare för mndradio kan i det angivna faUet i principkomma att påverka varje annan befintUg motsvarande verksamhet. I flertalet faUtorde emeUertid effekterna på annan mndradioverksamhet bU begränsade. Detkan cKkså tänkas att förändringar i frekvensanvändningen inträffar tiU följd avintemationelfe överenskommelser tiU vilka anslutit sig. VanUgtvis bmkarsådana förändringar föregås av ett omfettande berednings- CKhförhandlingsarbete. Detta leder tiU att det redan i ett inledande skede av enprocess för förändring av frekvensumyttjandet blir känt att en förändring äratt vänte. Det kan dock vara besvärUgt att aUa gånger kunna fömtse vilkaeffekter ändringar kan få. Om det i en intemationeU förhandling exempelvisbeslutes att en viss ny radiotjänst skaU förekomma i ett bestämt frekvensområdeär det inte säkert att innehåUet i dette beslut kunnat fömtses av den nationeUatiUståndsmyndigheten. För att vi skaU uppfyUa våra folkrättsUga åtaganden ochför att vi skaU ha en nödvändig samordning med grannländemas användnmg av vissafrekvensband kan pågående frekvensanvändning behöva upphöra. Mestadels är detmöjligt att inom det intemationelfe samarbetet göra sådana förbehåU att rimUgtid tUl att avveckla pågående radioanvändning finns. I första hand anser jagatt en sådan ordning bör tiUämpas. bör det strykas under att detgivetvis vid tiUståndsprövningen i Största möjUga utsträckning bör eftersträvasatt tiUstandstiden bestäms med hänsyn tiU vad som kan förväntas i detintemationeUa samarbetet. SkuUedet emeUertid undantagsvis vara så att en pågående radioanvändning kommer attstöra en radioanvändning i utlandet som är tiUåten där tiU följd av enintemationeU överenskommelse tiU vilken har anslutit sig måste det varamöjligt att återkaUa tiUståndet eUer ändra villkoren. ÅterkaUelsen eUerändringen bygger då på att ett tiUstånd inte skuUe ha meddefets om ansökan hadevarit föremål för prövning vid detta senare tiUfäUe. Detsismämnda fåUet är så tiU vida artskUt från det berörda, där det var fiägaom en effektivitetshöjande nyhet på radioteknikens område, att det med hänsyn tiUvåra intemationeUa förpliktelser inte kan komma i firåga att stäUa behovet avförändring mot de inttessen som är hänförUga tiU effektema för den enskildetiUståndshavaren. Någon vägning av den enskUdes inttesse mot det gemensammainttesset kan således här inte komma i fråga. Uttedningenhar i detta sammanhang berört fiägan om ekonomisk kompensation tiU tiUståndshavare som drabbas av ändrade villkor, återkaUelse av tiUstånd eUer vägrad förnyelse av tiUstånd. Något förslag har dock inte presenterats av uttedningen. Ett par remissmstanser har pekat på detta och menar att den feg som föreslås bör innehåUa bestäm- 230 melserom tiUståndshavares rätt tiU ekonomisk ersätttiing. För egen del viU jag härsäga följande. När frågor om bl.a. återkaUelse Prop. 1992/93:200 av tiUstånd pågmnd av förhållanden som Ugger utanför den enskUdes inflytande behandlas är detnamrligt att överväga om tiUståndshavare skaU ha rätt tiU ersättning. Enföljdfråga är vidare vem som skaU utge evenmeU ersätttiing. Det är härvid mte givetatt det skaU vara staten. Det skuUe, såvitt nu är i fiäga, i stäUet kunna vararadioanvändarkoUektivet eUer den eUer de radioanvändare som genom enåterkaUelse eUer en vUUcorsändring tiUgcxloses genom en mot återkaUelsensvarande frekvenstiUdehiing. Ihuvudfrågan, dvs. om ersättning över huvud taget bör utgå, anser jag avgörandefaktorer vara regleringens syfte och utformning samt vUken fömtsebarhet denmöjUggör Som redovisats i det tidigare är den övergripande utgångspunkten fören reglering på radioområdet att åstadkomma en effektiv radioanvändning. VidareskaU, liksom , tiUstånd tiU radioanvändning gäUa för viss bestämdtid. I lagen kommer att anges de fömtsättttingar mot vUka en ansökan skaUprövas, de faktorer som bör vägas in när tiUståndstiden bestäms och deomständigheter som kan leda tiU att tillstånd återkaUas eller tiUståndsvillkorändras. Såsom regelsystemet är uppbyggt måste därför enUgt min mening den somsöker tiUstånd rimligtvis räkna med att det kan råda nya eUer förändradeförhållanden när tillståndstiden går ut. Motsvarande får anses gälfe i fråga omändrade fömtsätmingar under löpande tiUståndstid, åtininstone när dennasträcker sig över en längre tidspericxi. Densom viU driva radioverksamhet med de ibland betydande investeringar som detinnebär måste förväntas ha en god inbUck i utvecklingen på radioområdet. Vidinvesteringstillfället kalkyleras därför med om och i så fåU hur gäUandefömtsätmingar kan ändras. Genom att de lagregler som jag föreslår i denna delgörs tydUga kan den som söker tiUstånd inte heUer dra sig undan att planera förnya eUer ändrade förhåUanden. EnUgt min mening bör han därför inte kunna göragäUande krav på ersättning med anledning av sådana omständigheter som angettsnyss och som berör honom under tiUståndstiden eUer vid en ansökan om fömyattiUstånd. Mittförslag: Skyldigheten att ha tillstånd för innehav cKh användning avradiosändare skall gälla alla med undantag för försvarsmakten. StatUgamyndigheter i övrigt skall också undantas från tillståndskravet men endastsåvitt avser innehav av radiosändare till följd av särskilcfe föreskrifter utanatt dessa radiosändare används. TiUståndsmyndighetenskall efter bemyndigande från regeringen kunna göra undantag från kravet påindividuellt tillstånd för radiosändare som används på särskilt bestamdagemensamma frekvenser. Vidare skall föreskrifter om undantag fråntillståndsplikten kunna meddelas för radiosändare på utiändskt fartyg, luftfartygeller motorfordon samt för radiosändare i övrigt som innehas eller används avden som inte har hemvist i . Utredningensförslag: Överensstämmer i sak med mitt försfeg. Remissinstanserna: Endastnågra remissinstanser har kommenterat förslaget. Länsrätten i länanför att de uppgifter som tiUståndsmyndigheten ges direkt i lag såvitt avserförsvarsmaktens frekvensbehov Ugger nära en förbjuden delegation frånriksdagen. Paragrafen borde enligt länsrätten ges innebörden att Överbefälhavarenanmäler försvarsmaktens behov och tiUståndsmyndigheten tUlser att erforderUgtfrekvensutrymme reserveras. Överbefölhavaren menar att utredningens förslaggenom olika uttalanden ger intryck av en försvagning av försvarsmaktensställning enligt nuvarande ordning. Överbefälhavaren ansluter sig tiU vaduttednmgen anfört om att frekvenstilldelning och feststäUande av övrigavillkor för försvarsmaktens fredstida radioanvändning bör bestämmas avtiUståndsmyndigheten efter samråd med Överbefälhavaren. Generaltullstyrelsentar i detta sammanhang upp frågan om behovet av företräde vidtiUståndsgivningen för andra myndigheter än försvarsmakten. Styrelsen anför attnuvarande ordning innebär att statUga myndigheter är undantegna firån kravet påtiUstånd och endast en anmälan är nödvändig för innehav och användning avradiosändare. GeneralmU-styrelsen menar att det enUgt uttedningens förslag intekan uteslutes att verksamheter av typ mU, poUs och kustbevakning mte fårtiiUgång tiU erforderUgt frekvensutrymme. Vad gäller dessa myndighetersverksamhet såväl under fred som beredskap och krig anser styrelsen att behovetav tiUstånd kan accepteras, men med hänsyn tiU verksamhetens karaktär företrädebör ges vid tillstandsgivningen. 7CC anför att det av uttedningens fegförslaginte klart firamgår om det formeUt är förbjudet för försvarsmakten att ifredstid sända på andra frekvenser än de som tiUdefes försvarsmakten avtiUståndsmyndigheten. Ett sådant förbud borde enUgt ICC rimUgen gälfe ochlagtexten bör formuleras om med angivande av att försvarsmaktens rätt attsända utan radiotiUstånd under fredstid endast gäUer för sändning på frekvensersom särskUt tiUdefets av tiUståndsmyndigheten. Skälen för mitt förslag:Jag har i det föregående behandlat vissa Prop. 1992/93:200 frågor omtiUståndsplUctens omfatming. Övervägandena i det sammanhanget har varitinriktede främst på innebörden av begreppen innehav och användning avradiosändare. Ett annat perspektiv på tiUståndspUktens omfettning är om någrarättssubjekt skaU undantes från tiUståndsplikt. Det finns CKkså anledning attberöra frågan om det kan vara befogat att för vissa slag av radiosändare ha enordning som innebär att tiUstånd inte behöver sökas i varje enskUt fåU, EnUgtradiofegen (1966:755) gäUer ett genereUt krav på tiUstånd från regeringen eUerden myndighet som regeringen bestämmer för att inneha eUer användaradiosändare. Med stöd härav har det i kungörelsen (1967:446) om radiosändareföreskrivits att stetUga myndigheter får inneha och använda radiosändare efteranmälan tiU , som i den omfattning det behövs och efter samråd medÖverbefälhavaren meddelar frekvenser för sändaren och övriga föreskrifter förmnehavet och användningen. Något krav på tUlstånd för stetiig myndighetsradiosändare uppstäUs aUtså mte. TiUföljd av denna ordning har stora frekvensanvändare som ,och formellt sett haft ett annat utgångslägeför sina framstaUningar om frekvenser än vad som gällt för icke-stetUgasökande. Om dette har inneburit en fördel i tiUdelningshän-seende kan det rådaolika uppfetmingar om. Den fråga som bör stäUas är om den angivna skUlnadenfrån sakUga utgångspunkter fortfarande kan anses motiverad. Det som härvidlagbör vara utslagsgivande är om de StetUga myndighetemas verksamheter på någotavgörande sätt skUjer sig firån de verksamheter som förekommer i övrigt. Omen gradering skaU göras av hur angeläget det är att olika verksamheter fårtiUgång tiU radiokommunikationer är det inte givet att sådana som steten driverbör ha förettäde. SamhäUsvUctiga funktioner som betjänar sig av radioförekommer i stor utsttäckning också mom kommunema och mom ramen för privatverksamhet. Över huvud teget är en sådan gradering förenad med så stora svårigheteratt det närmast är OgörUgt att utföra den utan att vägande invändningar kanriktas mot resultatet. Jag anser därför tiU skiUnad från GeneralmUstyrelsen attnågot särskUt företräde för de verksamheter som bedrivs av statUga myndigheterinte bör gäUa i tiUståndshänseende. De stadiga myndighetema bör således ocksåvara skyldiga att ha tiUstånd för radioanvändning. De farhågor somGeneralmUstyrelsen har framfört om att verksamheter såsom poUs, mU ochkustoevakning inte kommer att få tiUräckUgt frekvensutrymme får ansesöverdrivna. SkuUe det emeUertid visa sig att trängsehi iradiofrekvensspektiaim hämmar samhäUets funktion i visst hänseende får fråganom att prioritera olika behov tas upp på nytt. Denståndpunkt som redovisats i det föregående bör dock mcxlereras i ett hänseende.När det gäUer statens behov av frekvensutrymme för försvarsmakten skiljer sigfömtsättnmgama firån övrig statUg verksamhet. Det är ett gemensamt ochövergripande samhäUeUgt inttesse att försvaret Prop. 1992/93:200 får tiUgångtiU frekvenser i den utsträckning som det behövs. Som framhåUits iredovisningen av fömtsättningama för tiUståndsprövningen bör det inte komma ifråga att tiUdela frekvenser så att det inkräktar på det frekvensutrymme sombehövs för försvarsmakten. Med hänsyn härtiU och tiU den betydandefrekvensanvändning som förekommer i försvaret och den stora mängd radiosändaresom finns inom den verksamheten bör någon tiUståndsplikt inte föreskrivas förförsvarsmakten. FrekvenstiUdelning CKh feststäUande av övriga villkor förförsvarsmaktens fredsticfe radioanvändning bör bestämmas avtiUståndsmyndigheten efter samråd med Överbefälhavaren. Denna ordning bör ge entiUräckUg garanti för försvarsmaktens behov och kan enUgt min mening, såsomsatts i fråga av Överbefälhavaren, inte ses som en försvagning av försvaretsställning i förhåUande tiU nuvarande system. Något behov av föreskrifter i lagutöver de som här föreslås om försvarsmaktens radioanvändning kan inte ansesföreUgga. Avpraktiska skäl bör det hämtöver föreskrivas undanteg firån tUlståndspliktenför andra stadiga myndigheter när det gäUer enbart innehav av radiosändare tiUföljd av särskUda föreskrifter Om andra statUga myndigheter än de inomförsvarsmakten vUl använda radiosändare gäUer för dessa, liksom för varje annananvändare, kravet på tiUstånd för innehav och användning. EnUgtkungörelsen (1967:446) om radiosändare kan meddela genereUt tiUståndatt mneha eller använda radiosändare. Med stöd av detta bemyndigande har Telestyrelsenföreskrivit att vissa bestämda slag av radiosändare får innehas eUer användasutan individueUt tiUstånd. Sådana föreskrifter finns bettäffanderadioanläggningar för radiostyming, telemetri CKh larmöverföring, förradioanläggningar i typgodkända sladdlösa telefoner och för vissa radiosändarei lågeffektsradaranläggningar. Av dessa bestämmelser framgår att genereUttiUstånd gäUer för angivna slag av radiosändare under fömtsättning att de ärtypgodkända och används på de i författningama angivna frekvensema. EnUgtmin mening bör det även vara möjUgt att inneha eUer använda vissaradiosändare utan att individueUt tiUstånd har meddelats. Detta bör framgåredan av lagen i form av att regeringen eUer den myndighet som regeringenbestammer får föreskriva om undantag från den individueUa tiUståndsplUcten. Enfömtsättning för att sådant undanteg skaU få föreskrivas bör vara attradiosändaren skaU användas på vissa i föreskriftema angivna frekvenser Dessafrekvenser skaU vara gemensamma för användningen. Såväl enstakabärvågsfrekvenser som frekvensband som innehåUer ett antal möjUga frekvenserkan komma i fråga. Genom att ha en ordning med möjUghet förtiUståndsmyndigheten efter regeringens bemyndigande att undante vissaradiosändare firån tiUståndskravet kan myndighetsarbetet i huvudsak riktas inpå mera arbetskrävande radioanläggningar. De slag av radiosändare som börkomma i fråga för undantag fråndet individueUa tiUståndskravet är först och Prop. 1992/93:200 firämst de som omfettas av genereUt tiUstånd. Det bör efter hand också vara möjUgt att haen ordning med sådant undanteg beträffande privatradioanläggningar, som juverkar på ett begränsat antal gemensamma kanaler Också mobUtelefoner bör kunnainordnas under bestämmelser om undanteg från krav på individueUt tiUstånd.Däremot fömtsätter jag att den som driver mobUteleverksamheten skaU ha tiUståndför innehav CKh användning av bassändare och övriga sändare som behövs för attnätet skaU fungera. Uppräkningen här är inte avsedd att vara fiiUständig. Detkan aUtså mycket väl tänkas att andra slags radiosändare, som passar för attanvändas på gemensanuna frekvenser, kan komma i fråga för undantegfrån individueUt tiUstånd. Enfömtsättning som bör gälfe för undanteg av dette sfeg är att utmsbiingenuppfyUer sådana tekniska krav att den kan använcfes utan att andraradioanvändningar blir skadUgt påverkade.