prop · GG0360 · 1992-12-31 00:00:00 — När det gäller hävdandet av EG-normerna på området pågåendemiljöfarlig verksamhet, anser verket att det är angeläget att ta ställningtill vilka tidsfrister för att uppfylla villkoren som gäller för svensktvidkommande, t.ex vid tillämpningen av direktiven om utsläpp av farliga ämnentill vattenmiljön. Inte heller fycks frågan om i vilken utsträckning som redanmeddelade tillstånd enligt ML systematiskt måste gås igenom för avstämning motEG-normerna helt klarlagd. Vissa av EG-direktiven anger att tillstånd endast fårbeviljas för en begränsad tidsperiod. Mot denna bakgrund anser verket dettveksamt om ML:s princip om att tillstånden gäller kanbibehållas oförändrad. 3.1.4 : När det gällerfrågan om på vilken konstitutionell nivå som föreliggande direktiv skallinförlivas föreslås i promemorian att en myndighet får bemyndigande att meddelaföreskrifter när EG-direktivet ger ett handlingsuttymme för en myndighet. Iövriga fall har bestämmelser tagits in direkt i lagen. anseratt det är mycket olämpligt att på föreslaget sätt tynga miljöskyddslagen medspecialbestämmelser om utsläpp av vissa ämnen, bedrivande av vissa verksamheteretc. Den enda paragraf i lagen som innehåller sädanabestämmelser är 7 §, som stadgar förbud mot att släppa ut vissa slagsav-sloppsvatten. Flera av de nu föreslagna bestämmelserna ger ett egendomligtinttyck i miljöskyddslagssammanhang. Nya direktiv kommer alt tynga miljöskyddslagen ytterligareoch göra den ännu mera svåröverskådlig. I den utsträckning som regeringsformen sä medger och detär lämpligt bör nu ifrägavarande bestämmelser enligt meningi stället efter etl allmänt bemyndigande i lag av enligt 8 kap. 7 §regeringsformen meddelas av regeringen, som i sin tur bör få möjlighet attdelegera till en myndighet. Nämnden anser härvidlag att del inte bör varaavgörande om ett EGdirektiv ger handlingsuttymme för en myndighet eller ej. Detkan vara lämpligt med en särskild EES-förordning på miljöskyddets omräde. Bemyndiganden enligt 8 kap. 7 § regeringsformen har imiljöskyddslagen tidigare meddelats i 2 § tredje styckel och 10 §. I denmän man anser att bör ha en inblick i lagstiftningen, bör deträcka med att vidtagna Prop. 1992/93:60 lagstiftningsåtgärder med jämnamellanrum i efterhand anmäls i skrivelser Bilaga 2 till . När det däremot gäller föreskrifter i EG-direktiv som inteär förenliga med gällande bestämmelser i miljöskyddslagen bör sådana införasdirekt i lagen. Sådana bestämmelser finns bl.a. i artikel 11 i direktiv80/68/EEG. föreslår därför att det imiljöskyddslagen tas in ett bemyndigande för regeringen att meddelaföreskrifter i anledning av EGdirektiv såvitt gäller miljöskyddslagenstillämpningsområde och att regeringen därefter i en särskild"EG-förordning" inför sådana föreskrifter som behövs för att ettinförlivande av EG-direktiven skall kunna anses ha skett. Med dettatillvägagångssätt kan de föreslagna paragraferna 8 b-8 d och 18 andra stycket utgåur promemorians lagförslag. Om regeringen väljer den i promemorian föreslagna metodenför införliv-ning av EG-direktiven direkt i miljöskyddslagen vill nämndenframföra följande synpunkter på de föreslagna lagändringarna. De synpunktersom lämnas nedan om promemorians förslag till ändringar i 22 § och 24 § förstastycket 8 gäller även om nämndens förslag enligt ovan följs. går in på de enskilda lagförslagen villnämnden erinra om följande. Enligt miljöskyddslagen kan elleren länsstyrelse lämna tillstånd till en miljöfarlig verksamhet. Tillståndetavser alltid något slag av verksamhet som bedrivs, t.ex. en fabrik, enenergianläggning, en avfallsanläggning eller ett utsläpp av avloppsvatten.Tillstånd lämnas däremot aldrig till utsläpp av ett visst ämne eller grupp avämnen. Vilka föroreningar, föroreningsmängder etc som ett avloppsvatten fårinnehålla bestäms i stället i villkor enligt 18 § för tillståndet tillverksamheten. Detta har betydelse på det sättet, att ett tillstånd i principblir gällande , medan ett villkor kan prövas om. När det iEG-direktiven talas om tillstånd att släppa ut ett visst ämne bör ordettillstånd därför inte anses ha samma betydelse som ett tillstånd enligtmiljöskyddslagen, utan det bör i stället anses motsvara ett villkor i etttillståndsbeslut. Regeringen eller en myndighet torde inte kunna bemyndigasatt genom generella föreskrifter meddela tillstånd lill utsläpp av visst ämne.Det är vidare tveksamt vilken funktion inskränkningen "och som inteomfattas av tillstånd enligt denna lag" har i detta sammanhang.Koncessionsnämnden föreslär att stycket får följande lydelse: - Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmerfår i fråga om utsläpp av andra farliga ämnen eller grupper av ämnen tillgrundvattnet än som sägs i första stycket meddela föreskrifter som behövs föratt uppfylla EG:s direktiv /68/EEG. 18 § andra stycket För att markera att det föreslagna stadgandet endastgäller vid meddelande av nya tillstånd och inte gäller redan meddelade sådanabör det inledningsvis 9 1992/93. sålunda: 1 beslutet får inte medges utsläpp som överstiger... Prop.1992/93:60 22 § Bilaga 2 Någon hänvisning till 8 b-8 d §§ behöver inte göras i 22§. Som framgår av det tidigare sagda regleras nämligen frågor som avses i 8 b§, 8 c § andra stycket och 8 d § i villkor för ett tillstånd. Eftersomgrundsatsen i promemorian är att bestämmelserna i nämnda paragrafer inte skallbli direkt tillämpliga på villkor, som redan föreskrivits för ett tillståndutan först efter omprövning, omfattas de av hänvisningen i paragrafen till 24§. Som anförs nedan kan det dock finnas skäl att reglera omprövning på grund avEG-direktiv i en särskild paragraf, varför den i sä fall bör nämnas blandundantagen i 22 §. 24 § första stycket 8 Enligt 24 första stycket får (ochlänssfyrelsen) efter vad som är skäligt ändra eller upphäva gällande villkoretc. I EG-direktiven saknas uttymme för en skälighetsbedömning. Om dennaskillnad skall finnas måste omprövningsbestämmelser med anledning avEG-direktiv därför införlivas genom en särskild paragraf. En sådan paragrafbör även omfatta sädana villkorsändringar som kan bli nödvändiga till följd avbestämmelserna i 8 b-8 d §§ och de andra direktiv som föreskriver att vissaföroreningshalter etc. inle fär överskridas och alt en omprövning skall skesenast . 3.1.5Sveahovrätt-Vatfenöverdonistolen: De direktiv som reglerar skydd för grundvallensaml utsläpp av farliga ämnen i marin miljö och som behandlas under avsnitten3.1 och 3.2 i promemorian, föreslås medföra vissa ändringar i miljöskyddslagen(1969:389), såsom varande den relevanta författningen. Vattenöverdomstolen villhär peka pä de samordnings- och gränsdragningsproblem som kan föreligga närföretag i vatten omfattar olika moment och därmed kan falla undertillämpningsområdet för flera författningar, t.ex. miljöskyddslagen ochvattenlagen (1983:291). Samordnings- och gränsdragningsproblemen belyses bl.a.i propositionen 1984/85:10 om ändringar i miljöskyddslagen m.m., s. 16 ff.Särskilt den möjligheten att etl företag, som faller under tillämpningsomrädetför något av nu aktuella direktiv, kan komma att förprövas enligt vattenlagensbestämmelser, bör enligt vattenöverdomstolens mening beaktas och närmareövervägas i lagstiftningsärendet. 3.1.6Universitetet iUppsala: Yttrandet övergår nu till frägan om grundvattenskyddets reglering.Den teknik som där används för att granska hur direktivet i frägaöverensslämmer med svensk rätt, förutsatt att promemorians förslag genomförs,kan fungera som förebild för hur även andra direktiv pä miljöområdet måste gåsigenom, något .som inte har gjorts i promemorian och som inle heller kan ske idetalj i detta yttranden. För att föra över grund-vaitendirektivel till svenskrätt föreslår promemorian en ny paragraf i ML (8 b §). Av systematiska skälbörden istället ingå som en 7 a §. ML är rätt lag för denna regel. Emellertidbör begreppet "släppas ut direkt i grundvattnet" definieras; delvisar sig all personer som sysslar med miljöskyddstillsyn står frågande - medviss rätt - inför utttycket. Andra stycket i samma paragraf förefaller ge regeringen eller myndighet som regeringenbestämmer en rätt 130 all bestämma vissa saker. Om man emellertid går till själva direktivet och utifråndetta letar sig fill- Prop. 1992/93:60 baka till svenska författningar, serman att den föreslagna lagändringen är Bilaga 2 helt otillräcklig. Promemorian anger att allmänna råd harviss innebörd. Dessa råd är inte gällande svensk rätt och de följs heller inteom de skulle tolkas som att all tillförsel till grundvatten av farliga ämneninte tillåts förekomma. Kravet i direktivet på omprövning och även möjlighet tillhävande av tillstånd återspeglas inte i promemorians förslag. Kravreglerna i 5 och 6 §§ ML föreslås i promemorianoförändrade. Kravet i grundvattendirektivets art. 4.1 återspeglas inte ilagförslaget och går längre än . Samma gäller bl.a även för art5.1. Kravet på tillståndsprövningen i art 7 återspeglas inte inågon svensk författning, inte heller kravet i art 8, art 9 eller art 10. Densistnämnda torde i stort sett ändå uppfyllas i praxis hos koncessionsnämnden,mera varierande hos länssfyrelserna. Även art 12.1 saknas i svenskaförfattningar, medan art 12.2 får anses inbyggd i om rättsverkan avtillstånd och fillsyn, men den är illa efterlevd. Denna genomgång av grundvattendirektivet och det svenskalagförslaget visar att befydande delar av direktivet inte heller eftergenomförandet av lagförslaget kommer att återspeglas i svensk rätt.Promemorian har här inte löst uppgiften. Frågan som dä uppkommer är hur man bäst åstadkommer vadpromemorian kallar en transformering med iakttagande av de kriterier somangetts i inledningen till detta yttrande. Den metod som förefaller ligga närmast till hands är att ien 7 a § lägga de grundläggande kraven samt att i samma paragraf ange attgrundvattendirektivets mera detaljerade bestämmelser ska gälla som minimikrav.Vidare kräver detta att 5 § ML ändras så att det där anges att dess nuvarandekrav är minimikrav och att därutöver vissa angivna direktiv, bl.a.grundvattendirektivet, gäller som svensk rätt. Givetvis förutsätter detta attdirektivet eller direktiven i fråga hålls tillgängliga pä svenska. Ett alternativ till att göra direktivet direkt tillämpligtär att transformera detsamma till en förordning som enligt en paragraf i självalagen har giltighet utöver de mera allmänna bestämmelserna i själva lagen. Det kan däremot inte anses tillräckligt från EES-rättsligsynpunkt att bara ta över vissa delar av direktivet till en svenskkravregelparagraf och att sedan eventuellt förutsätta att tillståndsmyndigheteroch andra ändå tillämpar direktivet. En sädan passiv hållning tilltransformeringsfrågor har redan underkänts av , vilket för övrigtäven promemorian som sådan har redovisat, uppenbarligen utan att för den skulllåta denna insikt påverka lagförslagsarbetet. Enligt regeringsformen sker utövandet av den offentligamakten under lagarna. Alltså måste det finnas ett slags oklanderlig kedjamellan i detta fall ML och det som stär i direktivet. Promemorian har inteåstadkommit nägot sådant. Promemorianförefaller inte helt enfydigt ha löst överförandet av den tiU ståndsplikt som följer av olika EES-anknutna direktiv till ML. miljöskyddsförordningen ändras sä att den täcker avtillståndspliken Prop. 1992/93:60 i direktiven eller ocksä görs en kopplingmellan 10 § ML och EG-direktiven. Bilaga 2 Den förstnämnda lösningenförordas. I 13 § ML, eller i miljöskyddsförordningen, måste införas,eller göras en koppling till, de olika regler i de aktuella direktiven somanger vad som (som minimum) ska vara föremål för prövning. Det föreslagna andra stycket i 18 § är helt fel placerat.Sfycket utgör, om det verkligen avses innebära ett överförande avdirektivbestämmelser, en kravregel och inle en regel om vad som ska stå i etttillståndsdokument. Förslagställarna har här försökt, och misslyckats, attföra över de direktivbestämmelser som rör maximalulsläpp för olika ämnenoch/eller anlägg-ningsfyper. Tvä stora problem orsakas genom promemoriansförslag. Det ena är villrådighet när det gäller vad som är kravregler. Detandra är att, så som promemorian utformat lagförslaget, direktiven i dessadelar bara skulle bli gällande för sådana verksamheter som tillständsprövasrespektive omprövas efter den nya regelns ikraftträdande. Därmed uppfylls inleEES-avtalet. Direktiven avser nämligen inte bara sådant som i Sverigetillständsprövas efter en viss tidpunkt. Direktiven avser där angivna ämnen ochverksamhets-fyper. För samtliga dessa ska gälla att utsläppen inte fär varastörre än vad direktiven anger. Detta ska alltsä gälla även verksamheter som ärföremål för tillsyn enligt ML. Därtill kommer att måste införatiUståndsplikt och omprövningsplikt (det senare har promemorian inteåstadkommit). Följaktligen föreslås att en 5 a § införs i ML och att delsom i sak står i förslagets 18 § andra stycke formuleras bättre saml kommer attutgöra nämnda 5 a §. Där saml i 5 § ska framgå alt EG-kraven är minimikrav,dvs. att de inte fär medföra lägre krav än som följer av 5 § ML. Lämpligen bördet i 5 § framgå att ytterligare krav kan finnas i LKP och förordningar underdenna, men ett sädant förfydligande är inle nödvändigt. 22 § ML är problematisk, även efter den föreslagnaändringen. Kopplingen till hälsoskyddslagen är här särskilt betydelsefull förden händelse att man häller fast vid att luftkvalitetsreglerna ska finnas ihälsoskyddslagen. I sä fall kommer inte att uppfylla ,eftersom omprövnings-förutsättningarna i ML samt skyddsreglerna i 22 § ML förtiUståndshavare skulle skydda företagare från att drabbas av krav i omräden,där luftkvalitetsnormer inte uppfylls. 24 § i den föreslagna lydelsen uppfyller inte EES-avtalet.Bristerna är främst följande. Omprövningstiden i 1 punkten måste för bl.a..ettantal verksamhets-fyper ändras till . Omprövningenmåste göras obligatorisk, inte som vara beroende av initiativ frän respektive länssfyrelsen. Detta är väsenlligt inte bara vad gäller 4-årsomprövningarna m.fl. utan ocksä omprövningen/- skärpningen enligt den föreslagna helt nya 8 punkten. Den senare bör även anpassas sä att skärpning kan ske för den händelse kvalitetsnormer för luft eller rävaltentäkler inte är uppfyllda. Detta sistnämnda är dock inte tving ande till följd av och direktiven i bilaga XX, men lämpligt för att ska kunna visa att man har ett genomförandesystem för sådana 132 kvalitetsnormer som följer av bilaga XX. För att förstå det ovan anfördaom Prop. 1992/93:60 24 § mäste man ta i beaktande 26 § som måste ändras ikonsekvens med ovan- Bilaga 2 stående. Som denna nu är utformad, skulle detligga i naturvärdsverkets respektive länssfyrelsernas händer huruvidaomprövning verkligen sker. Detta stämmer inte med de aktuella direktiven. Lämpligaste ändringen är att införa en skyldighet förutövarna av miljöfarlig verksamhet att före respektive periods slut(säsom 4-ärsperio-den) söka nytt tillstånd. Det är svårt att se nägonalternativ lösning som skulle stämma lika bra med och dess bilaga XX. 3.1.7 : I promemorian sägs att svenskrätt i materiellt hänseende i allmänhet väl uppfyller krav. Detfinns ingen anledning att betvivla detta. Men EG:s miljörätt innehåller vissalagtekniska lösningar och tankesätt som inte förekommer i . Hittils har svensk miljörätt i stor utsträckning varitinriktad på att reglera speciella verksamhetsfyper. miljöreglergår i huvudsak ut på att begränsa utsläpp av olika ämnen. Sättet att formulera kraven på verksamhetsutövare är inteheller detsamma i som i EG. Enligt miljöskyddslagen skall var och ensom utövar miljöfarlig verksamhet vidta skäliga försiktighetsmått - men intemer. Prövningen av vad som är skäligt är individuell. Enligt EES-direktivenskall utsläppsnormer fastställas, vilka gäller för envar som vill släppa ut detaktuella ämnet. I många fall är dessa utsläppsnormer knutna till kvalitetsmålför luft och vatten. Den principiella skillnaden är, att i bedömskraven pä miljöhänsyn utifrån den enskilde företagarens situation, medanEG-direktiven utgår frän risken för miljöskador (graden naturligtvis beroendeav vilka kvalitetsmål man sätter upp! En anpassning av svensk miljörätt med anledning avEES-avtalet måste beakta dessa skillnader. Som framgår av det följande hardetta enligt forskningsnämndens mening inte skett på ett tillfredsställandesätt i promemorieutredningen. Direktiv /68/EEG innehåller bestämmelser om skydd förgrundvatten mot förorening genom vissa farliga ämnen. Direktiv /464/EEG medföljd-direktiv avser förorening genom utsläpp av vissa farliga ämnen i gemenskapensvattenmiljö. Det ligger, som utredningen föreslår, närmast till handsatt implementera dessa regler genom miljöskyddslagen. Direktivens regler omtiUståndsplikt och skyldighet att begränsa utsläpp av farliga ämnen omfattas avmiljöskyddslagen i nuvarande lydelse. (Möjligen får bilagan till ML justerasnågot, eftersom tillståndsplikten enligt ML grundas på verksamhetens omfattning,inte på förekomsten av speciella ämnen). De krav som ställs enligt miljöskyddslagenuppfyller i allmänhet mer än väl de materiella kraven enligt direktiven. Mendirektiven innehåller nägra moment som inte passar in i miljöskyddslagen. Generella utsläppsnormer är oförenliga med lagensnuvarande uppbyggnad. Miljöskyddslagens kravregler bygger på individuellprövning av varje enskild verksamhet. Generella föreskrifter omförsiktighetsmått kan endast meddelasi områden som utsetts till särskilt föroreningskänsliga områden. Prop.1992/93:60 Sådana föreskrifter skall bestämmas med stöd av ML:s allmännafillåtlig- Bilaga 2 hetsregler. De kan inte innehålla högre krav än vad somföljer av i övrigt (prop. 1984/85:10 s.76 och s. 79 f). Möjlighetenatt med stöd av ML förbjuda en verksamhet är mycket begränsad. Var och en sombedriver miljöfarlig verksamhet skall vidta skäliga försiktighetsåtgärder. Menendast om den medför olägenhet av väsentlig befydelse, och det inte finnsandra faktorer som talar för att den ändå skall tillåtas, kan man hindra enverksamhet (6 §). Etttillstånd enligt ML gäller i princip . Endast om särskilda skälföreligger får tillståndet meddelas för begränsad tid (18 §), eller drastillbaka (23 §). En av de grundläggande tankarna bakom miljöskyddslagen varjust att verksamhetsutövaren skulle få en relativt ttygg rättslig grund för sinverksamhet (se t.ex. prop. 1969:28 s 235). Villkor kan dock omprövas efter tioår eller om det föreligger någon angiven omprövningsgrund. Ipromemorian lägger man fram förslag som innebär ingripande förändringar imiljöskyddslagens konstruktion. Förändringarna är dock bara avsedda att gällapunktvis, nämligen på de områden EG-direktiven reglerar. Det finns ingenprincipiell anledning att invända emot en förändring av miljöskyddslagen i denriktning promemorian föreslår, men denna bör dä vara av mer generell karaktär.Den föreslagna detaljregleringen i en för övrigt allmänt hållen ramlag äranmärkningsvärd. Man får inttyck av att skyddet för hälsa och miljö i huvudsakär beroende av hur man lyckas reglera spilloljeförbränningen. Dessa frågorregleras bättre i förordning eller andra bindande föreskrifter. Ipromemorian har man vidare föreslagit bestämmelser i 18 och 24 §§ medinnebörd att villkor inte kan meddelas i strid mot EG-direktiven. Men man harinte föreslagit någon möjlighet att ställa högre krav pä en verksamhet än vadsom följer av 5 §, vilket torde vara nödvändigt i en sädan situation. bör miljöskyddslagen istället för den föreslagna lösningenkompletteras med befogenhet för regeringen eller myndighet som regeringenföreslår att meddela generella föreskrifter om utsläppsgränser, skyddsåtgärderoch förbud. Därefter kan nödvändiga förordningar utfärdas i enlighet meddirektiven. I dessa föreskrifter måste finnas möjlighet att ställa högre kravän vad som följer av ML 5 §. I något fall innehåller direktiven redan nusträngare utsläppsvillkor än vad som följer av tillämpningen av ML 5 §, och deinnehåller anvisningar om att gränsvärden m.m. skall skärpas efter hand. Vi kaninte utgå från att i all framtid kommer att ha en materiellt strängaretillämpning av miljölagarna. mäste, enligt forskningsnämndens mening, ange miniminivåer. Iannat fall accepterar vi en nedrustning av den svenska miljöskyddslagen.Tillämpningen av ML 5 § resulterar ofta i högre miljökrav än vad direktivenanger. Om det är befogat enligt 5 § kan strängare krav gälla vid denindividuella prövningen. Detta måste klargöras i lagtext på något sätt. Enmöjlighet är att i 18 § ange att villkor inte fär strida mot tillåtlighetsreglerna. Direktivengäller även befintlig verksamhet. Efter en viss tidsfrist skall 134 också sådan uppfylladirektivens krav. För del innebär detta att om- Prop. 1992/93:60prövningsreglerna i ML måste ändras. Villkor som innebär att generella Bilaga 2 föreskrifter överskrids kan omprövas. En sådan regel omfattar även densituationen att föreskrifterna skärpts. Miljöskyddslagenmåste också kompletteras med en utökad möjlighet att meddela tidsbegränsadetillstånd. Visserligenkan en sådan ordning som den föreslagna generellt rubba de grundläggandeprinciperna i miljöskyddslagen (jfr. Sä länge reglernaendast utnyttjas för att implementera de aktuella EG-direktiven, torde deemellertid i praktiken inte göra detta i större utsträckning än den ipromemorian föreslagna lösningen, som den rent lagtekniskt klart äratt föredra. ovan föreslagna lösningen är tillämplig även i fråga om implementeringav Direktiv /271/EEG om rening av kommunalt avloppsvatten i tätbebyggelse.Det aktuella direktivet innehåller bestämmelser om dels näravloppsanläggningar skall finnas, och dels vilka krav som ställs påanläggningarna. konstaterar innehåller svensk lagsfiftning de bestämmelser ombehövs för anläggningsskyldighetens inträde. Reningav avloppsvatten regleras enligt miljöskyddslagen. Sådana utsläpp som omfattasav direktiven skall tillständsprövas enligt ML. Bortsett från EG:s krav påkvävereduktion uppfyller villkorsprövningen direktivets bestämmelser. Dock harvi här samma problem som ovan, nämligen individuel] prövning i ochgenerella krav på utsläppsnormer o.d. i EG-direktivet. Direktiv84/360/EEG, om bekämpning av luftföroreningar från industrianläggningarinnebär krav på tillståndsplikt för vissa fyper av anläggningar. Tillstånd fårendast utfärdas om alla lämpliga åtgärder har vidtagits och anläggningen inteorsakar befydande luftförorening. Gränsvärden för utsläpps-normer och metoderför mätning och utvärdering skall fastställas för olika ämnen. Vidtillståndsprövningen skall utsläppsnormer och luftkvalitetsnormer beaktas. Direktiven88/609/EEG, 89/369/EEG och 89/429/EEG om begränsning av luftföroreningar frånförbränningsanläggningar och kommunala avfallsförbränningsanläggningarinnehåller mera detaljerade bestämmelser, bl.a. gränsvärden för olika ämnen,tekniska lösningar och regler för mätning. Direktiven innehåller bestämmelserom hur man skall förfara vid haveri eller tekniska fel i reningsanläggningen.Det finns ett uttalat krav på att driften begränsas eller upphör om utsläppsgränserinte kan hållas (art.8, 8 och 7). Sverigehar redan tillståndsplikt för de fyper av verksamheter som avses med direktivengenom bestämmelserna i miljöskyddslagen. Enligtpromemorian uppfyller i praktiken de flesta av de gränsvärden som angesi direktiven. Det innebär inga större svårigheter att justera de värden som ärför höga i . Svenska regler bygger dock på andra utsläppsparametrar. Menliksom tidigare kräver att vi skapar möjlighet att införa generellabindande gränsvärden i svensk lag. Det kan ske genom en förord- ning med stöd avmiljöskyddslagen enligt forskningsnämndens tidigare för- Prop. 1992/93:60 slag. Beträffandedirektiv /217/EEG om att hindra och minska asbestföroreningar i miljönkonstaterar forskningsnämnden liksom utredningen att svensk lag innehåller debestämmelser som krävs. Asbesthantering är i princip förbjudet, och förekommerytterst sparsamt i . De föreslagna tillläggen till ML är tillräckligaför att uppfylla formkraven.