prop · GG0372 · 1992-12-31 00:00:00 — För att hindraatt utrustning som inte uppfyller dessa s.k. väsentliga krav kommer ut pä mark naden bör det dessutom föreskrivas att sådan utrustning inte fär släppas ut pä marknaden. I fråga om valet av uttryck i detta sammanhang och dess in nebörd delar jag den uppfattning som framfört. Genom de angivna reglema skapas förutsättningar att införliva artikel 3 i terminaldi rektivet med svensk rätt. Dessutom öppnas möjlighet för regeringen eller 11 denmyndighet regeringen bestämmer att meddela föreskrifter som gör att Prop.1992/93:72 de materiella kraven på utrustningen, dvs. de i direktivets artikel4 upptagna väsentliga kraven, blir förenliga med svensk rätt. De krav som avsesär relaterade till teknisk utformning, tillverkning, märkning, kontroll,nätanslutning och användning i övrigt. Givetvis omfattas krav avseendeelektromagnetisk kompatibilitet som är specifika för teleterminalutrustning avföreskrif tsbemyndigandet. Vadgäller terminaldirektivets bestämmelser om teleterminalutrustning som inte äravsedd att anslutas till ett allmänt tillgängligt telenät bör det i lagenföreskrivas förbud mot att på marknaden släppa ut sådan utrustning om inte avregeringen eller av myndighet föreskrivna krav på märkning eller annaninformation rörande utrustningen är uppfyllda. Avsikten med denna bestämmelseär att artikel 2 och bilaga 8 i direktivet skall bli införlivade med svenskrätt. Enligt artikel 2 skall en sådan utrustning som avses åtföljas av ensärskild förklaring som innehåller uppgiften att utrustningen inte är avseddatt anslutas till ett allmänt tillgängligt telenät. Dessutom skall det finnasen bruksanvisning. Den som släpper ut en sådan utrustning på marknaden förförsta gången skall ocksä vara skyldig att informera ett anmält organ i detland där detta sker. Enligtartikel 5 i terminaldirektivet skall medlemsstaterna inte hindra att teleterminalutrustning,som stämmer överens med bestämmelserna i direktivet, släpps ut på marknadenoch medges fri rörlighet och användning i landet. Denna bestämmelse börlämpligen införas i svensk rätt genom förordning eller myndighetsföreskrifterdär det görs klart att det inte finns utrymme för särbehandling av godkännadesom görs i något annat land inom EES. Det finns enligt min mening intetillräckliga skäl att, säsom anfört, särbehandla dennabestämmelse genom att föra in den i lagen. Dengranskning av överensstämmelse som förutsätts i terminaldirektivet skallutföras av anmälda organ. Med hänsyn till förslaget till lag om teknisk kontrollbehövs inte en särskild ordning för utseende av anmälda organ inom teleområdet. Teleterminalutrustningsom uppfyller terminaldirektivets krav skall märkas med EG-märket följt avidentifikationsmärket för det ansvariga anmälda organet samt en symbol somutmärker att utrustningen är avsedd för och lämplig att ansluta till allmänttillgängligt telenät. Härutöver tillkommer obligatorisk märkning med fyp-,parti- och/eller serienummer och namnet på den som är ansvarig förmarknadsföringen av produkten. Bestämmelser om detta bör lämpligen meddelasgenom förordning eller myndighetsföreskrifter. En särskild fråga när detgäller utformningen av en svensk reglering som avser att införliva terminaldirektivet är i vilken utsträckning som den på bjudna ordningen i detta direktiv i praktiken kommer att bli tillämplig. Frå gan har befydelse för förutsättningarna att kunna upprätthålla en god funk tion i det svenska telesystemet. Som jag tidigare redovisat (avsnitt 2.2) förut sätts enligt direktivet att det utarbetas harmoniserade europastandarder och därefter antas gemensamma tekniska bestämmelser (Conunon Technical Regulations, CTR) för olika typer av teleterminalutrustningar. haruttalat att sådana standarder och CTR:s med största sannolikhet kom- Prop.1992/93:72 mer att bli fastställda endast för vissa slag av utrustningar ochatt det är troligt att fullständig harmonisering av terminalkraven förbefintliga analoga telenät inte kommer att uppnås. Enligt utredningen finnsuppgifter som visar att denna marknad utgör av den totala marknadenför teleterminalutrustning och att den kommer att förbli på denna nivä underflera är framöver. För svenska förhållanden innebär detta att en ordninglikartad den nuvarande med registrering av utrustning hos Telesfyrelsen måstefortsätta beträffande sådan utrustning. Med det av mig föreslagna föreskriftsbemyn-digandetfinns utrymme för detta. Det bör i detta sammanhang noteras att de nationellakrav som kan ställas till följd av (artiklarna 6 och 11-13) måsteutgå från de väsentliga kraven i terminaldirektivets artikel 4. På längre siktfinns det anledning att överväga en anpassning av denna verksamhet till detsystem som följer av terminaldirektivet. Sammanfattningsviskonstaterar jag att de lagbestämmelser som jag föreslår utgör tillräckligtunderlag inte bara för ett införlivande av de detaljbestämmelser som följer avterminaldirektivet, utan även ger möjlighet för att behälla en ordningmed registrering av sådan teleterminalutrustning, som inte direkt omfattas avterminaldirektivet och att anpassa de nationella kraven till ett system somliknar EG:s. Det är naturligtvis en fördel att ha ett enhetligt system för all teleterminalutrustning. Terminaldirektivetförutsätter en effektiv marknadsövervakning (artiklarna 3 och 8). En sådanövervakning skall dock inte förväxlas med den verksamhet som skall utföras avanmälda organ. För att åstadkomma en effektiv marknadsövervakning krävs enligt8 kap. 3 § regeringsformen föreskrifter i lag. Lagen börge regeringen rätt attutse en tillsynsmyndighet. Jag har redan nämnt att jag avser att föreslåregeringen att Telesfyrelsen utses att utöva tillsynen. börges rätt till tillträde till omräden och lokaler och andra utrymmen där teleterminalutrustningartillverkas, förpackas, förvaras, saluförs eller hyrs ut, liksom att i behövligutsträckning begära in upplysningar, ta del av handlingar och kontrollera teleterminalutrustning. Tillsynsmyndighetenbör även ha rätt att meddela de förelägganden som behövs för att kunnagenomföra de tillsynsåtgärder som jag nämnt. Sådana förelägganden börkunna förenas med vite. Vid behov bör tillsynsmyndigheten ha rätt att fåverkställighet hos kronofogdemyndigheten av sina beslut avseende ätgärder förtillsynen. Jagvill i detta sammanhang anmärka att regeringen i beslut den 24 september 1992gav Sfyrelsen för teknisk ackreditering (SWEDAC) i uppdrag att utreda vissaövergripande frägor om marknadsövervakning avseende produkter. Föratt ytterligare säkerställa att bestämmelserna kommer att följas bör detföreskrivas straff för den som på marknaden släpper ut teleterminalutrustningi strid med bestämmelserna. Även den som ansluter en terminal som inteuppfyller föreskriftema bör kunna drabbas av straffpåföljd. Det bör dessutomvara möjligt att förverka teleterminalutrustning som varit föremål för brotteller dess värde. Möjligheten till förverkande har särskild befydelse för atti praktiken kunna upprätthälla förbudet mot att pä marknaden släppaut teleterminalutrustningar som inte uppfyller de krav som föreskrivs med stödav lagen. Bestämmelserna om tillsynoch straff har givetvis också befydelse för allmänt tillgängliga telenätsfunktion i den bemärkelsen att de avser att hindra anslutning av teleterminalutrustningarsom inte uppfyller föreskrivna krav och därigenom på gmnd av sin beskaffenhetkan skada telenäten eller störa deras funktion. Telesfyrelsens uppgifterinom området för teleterminalutrustningar är huvudsakligen finansieradegenom avgifter. Myndigheten har enligt 6 § förordningen (1992:895) medinstruktion för Telesfyrelsen bemyndigande att ta ut ersättning bl.a. förregistrering av utrustningar inom sitt verksamhetsområde. För den mest resurskrävandeverksamheten - den föreskrivande, som anses komma samtliga teleanvändaretillgodo - tar Telesfyrelsen ut en avgift av , som i sin tur belastaranvändarna genom sina abonnenttaxor (se till det anförda prop. 1988/89:93, bet.1988/89:TU21, rskr. 1988/89:231 och prop. 1991/92:163, bet. 1991/92:TU20, rskr.1991/92:312). Till dess en samlad telelagstiftning kan föreligga är jag inteberedd att föreslå nägon genomgripande förändring i detta avgiftssystem. Förutformningen av finansieringssystemet bör i lagen ges ett bemyndigande förregeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att meddela föreskrifter omavgifter för tillsynsmyndighetens verksamhet enligt lagen. Detta ger bl.a. möjlighetatt bibehålla en ordning motsvarande den nuvarande för såväl den föreskrivandeverksamheten som beträffande registrering av teleterminalutrustning pä vilkenterminaldirektivet inte är direkt till-lämpligt och för den tillkommandeuppgiften att utöva tillsyn enligt lagen beträffande sådan utmstning. Jag beräknar att lagenstillämpning inte kommer att föranleda några särskilda kostnader beträffande teleterminalutrustningenligt europeisk standard (CTR) fram till dess ensamlad telelagstiftning kan träda i kraft. För framtiden avser jag att isamband med kommande förslag till telelag lämna förslag till en samlad lösningför finansieringen av Telesfyrelsens uppgifter, bl.a. marknadsövervakning ochannan tillsyn. Bakgmndentill att någon bestämd tidpunkt inte anges för lagens ikraftträdande är denosäkerhet som finns om kommer att träda i kraft . 3.2 Ändring i sjölagen Mitt förslag:Bestämmelsen i 332 § andra sfycket sjölagen (1891:35 s. 1) ändras så att deunderrättelser om beslut som avses med bestämmelsen skall lämnas till Telesfyrelsenoch att beteckningen "radiote-legrafist" ersätts med beteckningen"radiooperatör". Utredningens förslagöverensstämmer i sak med mitt. Remissinstansernas synpunkter pä utredningensförslag i denna del innefattar inte några invändningar. Skälenför mitt förslag: I 332§ sjölagen (1891:35 s. 1) föreskrivs bl.a. att Prop.1992/93:72 domstolen skall underrätta om beslut varigenom en radiotelegra-fistfråntas rätten att utöva befattningen. Dessa underrättelser hanterades fram av . Från och med den 1 juli1992 har Telesfyrelsen tagit över frekvensförvaltningens uppgifter.Bestämmelsen bör ändras i enlighet härmed. Vidare bör, i enlighet med vad Telesfyrelsenanfört under remissbehandlingen, ordet "radiotele-grafist" ersättasmed ordet "radiooperatör" eftersom denna benämning innefattar allasom har certifikat och som i tjänsten skall handha radiostationer ombord på farfyg,dvs. såväl radiotelegrafister som radiotelefonister. Ienlighet med vad jag nu anfört har inom upprättatsförslag till 1. lag om teleterminalutrustning, 2. lag om ändring i sjölagen (1891:35 s. 1). Förslagetunder 2 har upprättats efter samråd med statsrådet . Lagrådetarbetar på fyra avdelningar, dvs. det högsta tillåtna antalet.Trots detta är Lagrådets program utomordentligt ansträngt.Förslaget till lag om teleterminalutrustning, som är av det slaget att Lagrådetbör höras över det enligt 8 kap. 18 § andra sfycket regeringsformen, kan integranskas i sådan tid att förslaget kan föreläggas inom den tid som krävsför att det skall kunna behandlas där . Enligt regeringsformen kanLagrådets granskning emellertid underlåtas om den skulle fördröjalagstiftningsfrågans behandling sä att avsevärt men skulle uppkomma. Avtaletom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet () förväntas träda ikraft . Detta avtal innefattar för del folkrättsligaförpliktelser som kräver att förslaget till lag om teleterminalutrustning kanträda i kraft som avtalet. Mot angiven bakgrund anser jagatt en remiss till Lagrådet i denna lagstiftningsfråga bör kunna underlåtas. Förslagettill lag om ändring i sjölagen (1891:35 s. 1), som är fristående i förhällande tilldet tidigare berörda lagförslaget och som innefattar en ändring av enkeltslag, bedömer jag vara av sådan beskaffenhet att Lagrådets hörande skulle saknabefydelse. 6 Specialmotivering Prop. 6.1 Förslaget till lag om teleterminalutrustning 1§Av den inledande paragrafen framgår lagens tillämpningsområde. Den gäller teleterminalutrustningsom går att ansluta till allmänt tillgängliga telenät. I paragrafen angesockså vad som avses med begreppet "allmänt tillgängligt telenät".Definitionen bygger på EG:s motsvarande begrepp i terminaldirektivet (91/263/EEG).Det avgörande för om ett telenät skall anses vara allmänt tillgängligt tordevara att det stär öppet för användning av allmänheten. Den närmare avgränsningenfår mot bakgrund av den diskussion som alltjämt förekommer inom EFTA och EG ombegreppets innebörd överiämnas till rättstillämpningen. Under alla förhällandeomfattas det nuvarande allmänna telenätet och befintliga mobiltelenät i vilkaallmänt utbjuds teletjänster. Även med teleterminalutrustning avses detsammasom anges i terminaldirektivet. 2-4§§ Paragraferna medför att bestämmelserna i i fråga om terminaldirektivetkan införlivas med svensk rätt genom förordning och myndighetsföreskrifter medstöd av de bemyndiganden som ges i dessa. Jag har tidigare redovisat bakgrundentill bestämmelserna samt det införlivande av vissa av reglerna som kommer attske genom den föreslagna lagen om teknisk kontroll. , som jaganser bör ges bemyndigande att meddela föreskrifter, bör i denna verksamhetsamråda med andra berörda myndigheter när det behövs. Deti lagen använda uttrycket "släppas ut på marknaden" motsvarar vad somi terminaldirektivet benämns "placing on the märket". 5 §Enligt paragrafens första sfycke utövas tillsynen över efterlevnaden av lagen och av de föreskrifter som har meddelats med stöd av denna av den myndighet som regeringen bestämmer. Enligtandra sfycket ges myndigheten rätt till de åtgärder som behövs för att eneffektiv tillsyn skall kunna utövas. 6 § För att kunna genomföra de nödvändiga åtgärder som behövs för tillsynenenligt 5 § andra sfycket ges myndigheten i förevarande paragraf möjlighet attmeddela förelägganden som kan förenas med vite. 7 § I denna paragraf föreskrivs att myndigheten har rätt att fåverkställighet hos kronofogdemyndigheten av beslut som avser åtgärder förtillsynen enligt 5 § andra sfycket. 8§ Enligt denna paragraf får regeringeneller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om skyldighetatt betala avgift för tillsynsmyndighetens verksamhet enligt lagen. Dettainnefattar föreskrivande verksamhet, tillsyn samt registrering somövergångsvis kan bli aktuell för sådan teleterminalutrustning för vilken detendast finns svenska nationella standarder och som därigenom inte omfattas avbestämmelserna om provning och kontrol] i terminaldirektivet. 9-11 §§ Bestämmelserna iparagraferna avser att tillsammans med myndig- hetstillsynensäkerställa efterlevnaden av bestämmelserna i lagens 2-4§§. Prop.1992/93:72 Inte bara den som släpper ut teleterminalutrustning på marknaden istrid med bestämmelserna utan även den som ansluter en terminal som inte uppfyllerföreskrifterna bör kunna drabbas av straffpåföljd. Teleterminalutrustning somvarit föremål för brott eller dess värde bör kunna förverkas. 12§ I paragrafen anges att beslut om förelägganden enligt 6 § kan överklagas hoslänsrätt. Medhänsyn till den osäkerhet som finns om kommer att träda i kraft den1 bemyndigas regeringen att bestämma när lagen skall träda ikraft. 6.2 Förslaget till lag om ändring i sjölagen (1891:35 s.1) Ändringeni 332 § andra sfycket sjölagen innebär att de underrättelser om beslut somavses med bestämmelsen skall lämnas till Telesfyrelsen i stället för tillTeleverket. Ändringen innebär vidare att ordet "radiotelegrafist" harersatts med ordet "radiooperatör". Denna benämning innefattar allasom har certifikat och som i tjänsten skall handha radiostationer ombord på farfyg,dvs. såväl radiotelegrafister som radiotelefonister. Jaghemställer att regeringen föreslår att anta de inom Kommunikationsdepartementetupprättade förslagen till 1. lag om teleterminalutrustning, 2. lag om ändring i sjölagen (1891:35 s. 1). Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genomproposition föreslå att anta de förslag som föredraganden lagt fram. 2Riksdagen 1992/93. Utredningens sammanfattning av betänkandet Prop. (SOU 1992:70) Telelag Bilaga 1 De tekniska och ekonomiska förändringarna under senare århar befytt mycket för telekommunikationernas utveckling. Datortekniken med alltmindre och kraftfullare mikroelektroniska komponenter har härvid spelat en storroll. Ett nytt viktigt överföringsmedium är fibertekniken. Den optiska fibernoch den nya överföringstekniken möjliggör en kraftigt ökadöverföringskapacitet. Härtill kommer satelliter och radiolänksystem som jämtede optiska fibrerna gjort det möjligt att snabbt och relativt billigt etableranya konkurrerande nät. 1 takt med att informationsutbytet och internationaliseringenhar ökat har telekommunikationerna blivit allt viktigare för ekonomierstillväxt och för utvecklingen av industri och handel. Den snabba tekniska utvecklingenoch den internationella liberaliseringen på telekommunikationsområdet kanförväntas medföra förändringar och en väsentligt ökad konkurrens på den svenskateletjänstmarknaden. Antalet enskilda operatörer, såväl svenska som utländska,torde komma att öka. En annan viktig faktor är telekommunikationers befydelsesocialt, kulturellt och regionalpoUtiskt. Förändringarna innebär en helt ny situation påtelekommunikationsområdet. Nya regler krävs för att dels säkra de telepolitiskamäl som staten ställer upp, dels utveckla den konkurrens på marknaden som dennya tekniken och andra förändringar möjliggjort. Mot bakgrund av det nya regelverk som sålunda krävs bestårmitt uppdrag i att utarbeta förslag till en telelag och de övriga författningsändringarsom kan behövas. Jag skall också lägga fram förslag om att återstående delar avTeleverkets myndighetsutövning skall flyttas över till någon annan myndighet.I det sammanhanget noteras att radioområdet redan har behandlats avFrekvensrättsutredningen i betänkandet (SOU 1991:107) Lagom radiokommunikation,m.m. Det skall ocksä nämnas att avses ombildas till aktiebolag den 1januari 1993 (prop. 1991/92:100 bil.7). Uppdraget består säledes av tvä huvuddelar. Jag behandlarmyndighetsutövningen först och därefter förslaget till telelag samt sistövriga förslag. En stor del av myndighetsutövningen har tidigare flyttatsöver till , som den Ijuli 1992 tillsammans med frekvensförvaltningen inom har ombildats till Telesfyrelsen. Läget är alltså nu det att vi har Telesfyrelsen som föreskrivande myndighet och som praktiskt ut övande organ med funktioner såväl inom den civila sektorn som inom total försvaret. fär vi, såvitt man kan se, flera operatörer och flera telenät av olika slag. Det nya telebolag, som enligt planerna skall ombildas till, blir alltså en av dessa operatörer/nätinnehavare. I en sådan si- 18 tuationkrävs det att en fristående myndighet får ansvaret för att telesystemet Prop.1992/93:72 i dess helhet skall fungera, alltså funktionsansvaret. Häriinnefattas ansvar Bilaga 1 för standardisering, tillgänglighet tillsamhällets alarmeringstjänst och totalförsvarsaspekter. Detta gäller säväl dencivila sidan som den militära. Jag föreslär att Telesfyrelsen skall anförtrosfunktionsansvaret för telekommunikationssystemet i . Blandövriga myndighetsfunktioner som föreslås flyttas över till Telesfyrelsenkan nämnas uppdrag att företräda i det internationellasamarbetet på telekommunikationsområdet och att ingå internationellaöverenskommelser. Beträffandeforskningen pä telekommunikationsområdet ansluter jag mig till Transportforskningsutredningensförslag (SOU 1992:55) att nuvarande sektoransvar för forskning ochutveckling skall tas över av och delas mellan Transportforskningsberedningen(övergripande kommunikationspoUtiskt inriktad forskning) och Närings- ochteknikutvecklingsverket (övergripande forskning med industripolitiskinriktning). Enviktig del av myndighetsansvaret gäller nummerplanerna. Jag kommer närmare inpå denna fråga i samband med att jag behandlar Telelagen, som även i övrigtmedför nya uppgifter för Telesfyrelsen. Meddet sagda skiljs regulators- och operatörsfunktionerna åt fullt ut. Dettaligger helt i linje med utvecklingen inom EG. Idirektiven sägs att en grundläggande utgängspunkt är att staten genom en telelagskall ges förutsättningar att sfyra och kontrollera verksamheten pä telekommunikationsområdetså att gällande telepolitiska mål kan uppfyllas. Det sägs ocksä att en telelagskall vara konkurrensneutral och bygga på likabehandling. Beträffandede telepolitiska målen gäller beslut om inriktning av telepolitiken (prop.1987/88:118, TU28, rskr. 402) och riksdagsbeslutet med anledning avpropositionen om näringspolitik för tillväxt (prop. 1990/91:87, TU28, rskr.369). Mitt förslag till telelag bygger på de mål för och den inriktning avtelepolitiken som statsmakterna sålunda har bestämt. Ifråga om konkurrensaspekten har jag noterat de uttalanden som hargjorts om önskvärdheten och behovet av en effektiv konkurrens (prop. 1991/92:100bil. I lagförslaget sägs att det vid tillämpningen av lagen skall eftersträvasatt det skapas utrymme för och upprätthälls en effektiv konkurrens inom alladelar av telekommunikationsområdet såsom ett medel att uppnå de syften somlagen skall främja. Lagförslagetär utformat med hänsyn tagen till EG:s rättsakter (direktiv m.m.) påtelekommunikationsområdet. Vidare bör framhållas att det är så upplagt att denföreslagna lagen om radiokommunikation, m.m. skall gälla jämsides medtelelagen. Denförsta komponenten i ett nytt regelsystem som nämns i direktiven är ett g eventuellt krav påtillstånd för att få bedriva kommersiell televerksamhet. är ett av de få länder som inte har någontillståndsplikt. 1992/93:72 den bakgmnden krävs det starka skäl föratt införa tillståndskrav. Man kan Bilaga 1 komma långt med föreskrifter i lag,regeringsförordningar och myndighetsförfattningar för att garantera att de telepolitiskamålen nås och konkurrens skapas och upprätthålls. Men man när inte ända framden vägen. Det behövs individuellt utformade villkor i det enskilda fallet -villkor som är mer eller mindre skräddarsydda. För att få stadga i systemet börsädana villkor knytas till ett tillstånd. Härigenom och genom en dialog mellantillståndsmyndigheten (Telesfyrelsen) och det enskilda företaget skapas bättreförutsättningar för ett obyråkratiskt förfarande än med en raddetaljföreskrifter i olika författningar. Även för att uppfylla EG:s direktivpå telekommunikationsområdet är det lämpligt med individuella bestämmelser somges formen av villkor. Under utredningsarbetets gång har ingäende övervägts olikasätt att avgränsa tillståndsplikten. Min utgångspunkt har då varit att söka minimeraregleringen. Den avgränsning av tUlståndsplikten som görs (se nedan) skall sesjust mot den bakgrunden. Endast ett begränsat antal operatörer kommer attbehöva tillstånd. Att avgränsningen görs direkt i lag i stället för att lämnasöver till myndigheten innebär också minsta möjliga byråkrati i förfarandet ochleder därmed till att kostnaderna begränsas. För vilka skall det krävas tillstånd? Den som inom allmänt tillgängligt telenättillhandahåller telefonitjänster tiU fasta anslutningspunkter. Med allmänt tillgängligt telenät avses telenät som stär till förfogande för användning av allmänheten. Med telefoni me nas den bastjänst som det enligt de telepolitiska målen åligger staten att tillhandahålla. Att reglera just denna tjänst är med gällande telepolitiska mål ofrånkomligt. Utanför telefonitjänsten faller exempelvis olikatilläggstjänster med anknytning till dataverksamhet. Dessa blir alltså tillståndsfriaenligt förslaget. Den som inom allmänt tillgängligttelenät tillhandahåller mobila teletjänster (alltså inte bara telefoni). Enanledning till denna bredare tillständs-plikt är att bristen på frekvensutrymmegör en kompletterande reglering nödvändig för att ge underlag för att utse demsom skall få tillstånd (se SOU 1991:107). En samordning av förfarandet enligttelelagen och enligt lagen om radiokommunikation, m.m. bör givetvis ske. Den som inom allmänt tillgängligttelenät hyr ut förbindeber.