prop · GG03214 · 1992-12-31 00:00:00 — Det bör framhållas att vadjag nu anfört om fri användning endast avser själva kopieringsåtgärderna.Institutionernas rätt att för de vårdbehövande m.fl. framföra de sändningar somhar kopierats följer samma regler som institutionernas rätt att för dessapersoner framföra sändningarna på ordinarie sändningstid. Av rättspraxis (NJA1988 s. 715) framgår att dylikt framförande i många fall anses som sådantoffentligt framförande som avses i 2 § tredje stycket upphovsrättslagen. Ettsådant framförande kräver avtal med upphovsmännen. Den regel jag nu föreslår omfri kopiering ändrar inte på något sätt rättsläget när det gäller offentligtframförande. Inte heller utredningens förslag innebar någon ändring i dettahänseende. 2.6Framställning av exemplar inom arkiv och bibliotek Mittförslag: Arkiv och bibliotek skall få framställa exemplar av skyddade verk intebara som genom fotografi utan även med andra metoder än fotografi (16 §upphovsrättslagen, lagförslag 1). Utredningensförslag: Överensstämmer i princip med mitt. Utredningen har också föreslagiten avtalslicensbestämmelse när det gäller rätten för vissa bibliotek att i sinutlåningsverksamhet fotokopiera utgivna verk för ett annat biblioteks räkning,dvs. vid s.k. fjärrlån (SOU 1990:30 s. 191-225). Remissinstanserna:Förslaget om rätten att framställa exemplar med andra metoder än fotografi hartillstyrkts av nästan alla som yttratsig om det. Förslaget om en avtalslicensbestämmelse be- Prop. 1992/93:214träffande fjärrlån har från olika utgångspunkter kritiserats bl.a. av fleraforskningsbibliotek. Skälenför mitt förslag: Enligt 12 § upphovsrättslagen får arkiv och bibliotek, somhar regeringens tillstånd, framställa exemplar av verk genom fotografi för sinverksamhet. Framställningen får enligt bestämmelsen ske på de villkor som angesi tillståndet. Av1 § förordningen (1961:348) med tillämpningsbestämmelser tUl upphovsrättslagenoch fotografilagen (tillämpningsförordningen) framgår att tillstånd har givitstill och de arkivmyndigheter som står under dess inspektion samtKungliga och andra vetenskapliga eller fackliga bibliotek som drivsav det allmänna samt folkbiblioteken. I särskilda beslut av regeringen har Ullståndgivits till ytterligare ett fåtal institutioner. De institutioner som hargivits tillstånd fär framställa exemplar på de villkor som anges i 2-5 och 7 §§tillämpningsförordningen. Bestämmelserna avser framställning av exemplar förberedskaps- och skyddsändamål, för utlåning av kopior av ömtåligt ellersvårersättligt material, för utlämning till lånesökande av vissa artiklar ellerkorta avsnitt av verk, för kompletteringsändamål och för användning iläsapparat. Utredningenhar behandlat frågan humvida arkiven och biblioteken bör ges rätt attframställa exemplar med andra metoder än fotografi. Utredningen har anfört attljud- och bildupptagningar samt maskinläsbara medier utom datorprogram bör fåkopieras för beredskaps-, skydds- och kompletteringsändamål, i den mån verkenär utgivna och förlagan för kopieringen finns hos arkivet eller biblioteket.Enligt utredningen bör tillämpningsförordningen kompletteras med bestämmelseri vilka de närmare fömtsättningama för denna kopiering anges. Närdet gäller arkivens och bibliotekens rätt att låna ut de exemplar somframställts med andra metoder än fotografi har utredningen ansett att rättenbör begränsas till fall då exemplaren används för forskning i arkivets ochbibliotekets lokaler. Som skäl för sin ståndpunkt har utredningen angivit delsatt det finns risk för att exemplaren kopieras av låntagarna, om exemplaren fårlånas ut utanför lokalerna, dels att det innefattar offentligt framförande omexemplaren görs tillgängliga för allmänheten i lokalerna. Utredningen haransett att den nu aktuella begränsningen i rätten att använda exemplaren börframgå av upphovsrättslagen. Nästanalla remissinstanser som yttrat sig om förslaget angående rätten att framställaexemplar med andra metoder än fotografi har tillstyrkt förslaget. Också jaganser att arkivens och bibliotekens behov av att kopiera ljud- ochbildupptagningar samt maskinläsbara medier bör tillgodoses och att dennuvarande begränsningen till framställningav exemplar genom fotografi bör upphävas. Jaganser vidare att det i bestämmelsen om rätt för arkiv och bibliotek attframställa exemplar bör anges i huvudsak vilka arkiv och bibliotek som har rättatt framställa exemplar med stöd av bestämmelsen samt för vilka ändamålframställningen får ske. Detta torde krävas med hänsyn till att regeringensföreskrifter i fråga om arkivens och bibliotekens kopieringsrätt utgörföreskrifter om verkställighet av lag (se 8 kap. 13 § första stycket förstapunkten regeringsfonnen); en tillräckligt vägledande bestämmelse i lagen måstedå dra upp ramen för regeringens förordningsmakt. Ettalternativ vore att i stället ta in föreskrifterna i lagen. Det är emellertidnödvändigt att dessa ges en detaljerad utformning. Det torde därför varalämpligare att det Uksom anförtros åt regeringen att besluta om dem. -Det har rent allmänt ansetts att det i vissa fall är ofrånkomligt attregeringen med stöd av sin behörighet att besluta verkstäUighetsföreskrifter imateriellt hänseende "fyller ut" en lag. En fömtsättning för att såskall få ske är emellertid att lagen är så detaljerad a» den inte tillförsnågot väsentligt nytt genom regeringens föreskrifter. Dessa får således inteinnehålla något som kan upplevas som ett nytt åliggande för enskilda eller som kanbetraktas som ett tidigare ej föreliggande ingrepp i enskildas personligaeller ekonomiska förhållanden (se ett yttrande av riksdagenskonstitutionsutskott, yttr. 1978/79:KU2y s. 5). Beträffandeexemplarframställning med reprografiska metoder (dvs. fotokopiering ochliknande) bör bestämmelsen i upphovsrättslagen ge möjlighet att i principbehålla de föreskrifter som finns intagna i 2-5 och 7 §§tillämpningsförordningen. Bestämmelsen skall i fråga om sådana metoder dåinnehålla att rätten för arkiv och bibliotek får avse framställning av exemplarför bevarande- eller kompletteringsändamål (2 § första stycket respektive 4 och5 §§ i förordningen) eller för utlämning till lånesökande (2 § andra stycketoch 3 § i förordningen) eller för användning i läsapparater (7 § iförordningen). Beträffandeexemplarframställning med andra metoder än reprografiska (dvs. kopiering avljud- och bildupptagningar samt maskinläsbara medier) gäller redan att Arkivetför ljud och bild får kopiera för bevarandeändamål (inbegripet beredskaps- ochskyddsändamål) eller forskningsändamål, se 22 b och 22 c §§ upphovsräUslagen.Den nya bestämmelsen bör i fråga om sådana metoder avse dessa ändamål samtkompletteringsändamål. Utredningenhar föreslagit en bestämmelse i upphovsrättslagen enligt vilken datorprogram imaskinläsbar form undantas från arkivens och bibliotekens rätt att framställaexemplar. Sedan utredningens förslag presenterades har emellertid ettEG-direktiv om rättsligt skydd för datorprogram antagits och till följd av EES-avtaletimplementerats i svensk rätt, se prop.1992/93:48, bet. 1992/93:LU17, rskr. 1992/93:214 1992/93:125 och SFS1992:1687. Av direktivet följer att arkiv och bibliotek inte får ges rätt attkopiera datorprogram. Jag anser inte att upphovsrättslagen behöver belastas meddetta undantag från kopieringsrätten. Det får fömtsättas att regeringenutformar verkställighets-föreskriftema på ett sådant sätt att bestämmelsen omkopieringsrätt för arkiv och bibliotek inte kommer i strid med direktivet. Enligt22 b och 22 c §§ upphovsrättslagen fär, som jag redan antytt. Arkivet för ljudoch bild dels för bevarandeändamål överföra offentliggjort filmverk påanordning genom vilken det kan återges, dels för beredskaps-, skydds- ellerforskningsändamål framställa enstaka exemplar av offentliggjorda verk. Om det,som jag föreslår, införs en regel i upphovsrättslagen om rätt för arkiv attframställa exemplar av verk inte bara genom fotografi utan också med andrametoder, kan de särskilda bestämmelsema i upphovsrättslagen om kopieringsrättför Arkivet för ljud och bild utgå. Arkivets kopieringsrätt kommer i ställetatt följa av den nya bestämmelsen och preciseras avverkställighetsföreskrifterna till den. Att de särskilda bestämmelserna omarkivets kopieringsrätt utgår är i linje med min tidigare (avsnitt 2.1)uttryckta strävan att förenkla upphovsrättslagen. Enligt3 § tillämpningsförordningen får, som jag också redan antytt, enstaka artiklari samlingsverk, tidningar och tidskrifter samt korta avsnitt i andra utgivnaverk kopieras samt kopiorna lämnas ut till lånesökande för forsknings- ellerstudieändamål. Enligt bestämmelsen är den avsedd att tillämpas när det ärändamålsenligt att göra så i stället för att lämna ut de aktuella volymernaeller häftena. Endast en kopia av varje artikel eller avsnitt får lämnas uttill varje lånesökande. Utredningenhar anfört att det är uppenbart att den kopiering som avses i 3 §tillämpningsförordningen numera har en helt annan betydelse än vidupphovsrättslagens tillkomst. Mot den bakgmnden har utredningen prövat humvidarätten till kopiering enligt bestämmelsen bör bestå. Utredningenhar funnit att huvuddelen av kopieringen är tillåten redan enligt reglerna omkopiering för enskilt bmk och att det är svårt att på ett praktiskt användbartsätt ange i vilken utsträckning så inte är fallet. Utredningen har anfört attdet däremot är mycket enkelt att avgränsa kopiering som sker förfjärrlåneverksamhet från annan kopiering. Enligt utredningen har kopieringeninom forskningsbiblioteken för annat biblioteks räkning ökat påtagligt iomfattning . En omfattande sådan kopiering kan enligt utredningenfå betänkliga effekter från upphovsrättslig synpunkt; utredningen har anförtatt det särskilt beträffande facktidskrifter finns en tendens att bibliotekensintresse av att prenumerera minskar. denna bakgmnd harutredningen föreslagit att det införs en avtals- Prop. 1992/93:214licensbestämmelse när det gäller rätten för vissa bibliotek att i sinutlåningsverksamhet fotokopiera utgivna verk för ett annat biblioteks räkningoch att denna fotokopiering följaktligen inte längre skall få ske fritt. Förslagethar under remissomgången kriUserats av bl.a. forskningsbiblioteken. De har ihuvudsak anfört följande. Det har inte klarlagts vad som kopieras för andrabiblioteks räkning och hur många kopior ur varje verk som därvid framställs,varför det inte belagts att kopieringen inverkar på antaletfacktidskriftsprenumerationer. I första hand kopieras utländska verk. Utredningenhar själv anfört att endast av den vetenskapliga litteraturen hosforskningsbiblioteken har som urspmngsland, att samtligauniversitetsbibliotek erhåller pliktexemplar av svenska publikationer och därför kan utgå ifrån att det svenska materialet utgör ett mycket litetinslag i Qärrlåneverksamheten. De svenska rättighetshavarorganisationernaföreträder inte dem vars verk kopieras och det är därför inte lämpligt attinföra en avtalslicensbestämmelse. Jaganser att forskningsbibliotekens kritik av förslaget är bärande och förordardärför att utredningens förslag om en avtalslicensbestämmelse (och enmotsvarande ändring i 3 § tillämpningsförordningen) inte genomförs. Underdet nordiska samrådet har det rått enighet om att arkiv och bibliotek bör gesrätt att framställa exemplar med andra metoder än fotografi och att kopieringeni Qärrlåneverksamheten även i fortsättningen bör få ske fritt. Somjag anförde i avsnitt 2.1 har aviserat att den avser att utföraen studie av reglerna om reprografisk framställning av skyddade verk och attstudien skall ligga till gmnd för ett initiativ på området. Det är inte klarthumvida arbetet inom EG kommer att beröra arkivens och bibliotekens rätt attkopiera. 2.7 Handlingar upprättade av myndigheter Mittförslag: Det nuvarande kravet att kartor som är upprättade av myndigheter skallvara officiella för att vanliga upphovsrättsliga regler skall gälla avskaffas(9 och 26 a §§ upphovsrättslagen, lagförslag 1). Utredningensförslag: Överensstämmer med mitt. Utredningen har emellertid också föreslagitatt ett ytterligare undantag från reglerna om handlingar som är upprättade avmyndigheter skall införas, nämligen avseende friståeflde litterära verk (SOU1990:30 s. 169- Remissinstanserna:Beträffande förslaget om kartor har det fåtal remissinstanser som yttrat sigbiträtt utredningens uppfattning. Förslaget om fristående litterära verk haruttryckligen berörts endast av en instans som tillstyrkt förslaget. Skälenför mitt förslag: Av 9 § upphovsrättslagen framgår att upphovsrätt i principinte gäller beträffande vissa texter som har upprättats av myndigheter,nämligen författningar, beslut av myndigheter, av svenska myndigheter avgivnayttranden samt officiella översättningar av sådana texter. Vissa undantag finnsemellertid. Upphovsrätt gäller nämligen i fråga om officiella kartor, alster avbildkonst, musikaliska verk och diktverk, även om de ingår i sådana texter somnyss nämndes. Med undantag för officiella kartor fär verken dock återges.Upphovsmannen har därvid i princip rätt till ersättning; bestämmelsen ärprincipiellt en tvångslicensbestämmelse. Han saknar dock sådan rätt om verketåterges i samband med myndighets verksamhet eller i samband med en redogörelseför det mål eller ärende i vilket verket förekommit och återgivningen skerendast i den omfattning som betingas av ändamålet med redogörelsen. Av24 § första stycket upphovsrättslagen framgår att i fråga om andra hos svenskamyndigheter upprättade handlingar än sådana som avses i 9 § (det kan exempelvisröra sig om handböcker eller informationsskrifter) gäller ett visstupphovsrättsUgt skydd. Bl.a. skall den ideella rätten enligt 3 § iakttas.Däremot är det ekonomiska utnyttjandet fritt. Också i denna gmpp görs vissaundantag, nämligen för officiella kartor, tekniska förebilder, datorprogram,verk som har framställts för undervisning eller är resultatet av vetenskapligforskning, alster av bildkonst, musikaliska verk, diktverk och verk av vilkaexemplar i samband med affärsverksamhet genom en myndighets försorgtillhandahålls allmänheten. I fråga om dessa alster gäller vanligaupphovsrättsliga regler även om alstren ingår i exempelvis en av myndighetupprättad handbok. Medofficiella kartor avses enligt förarbetena sådana kartor som en myndighet ärskyldig att upprätta och ge ut oberoende av beställning (prop. Utredningenhar föreslagit dels att reglerna om officiella kartor skall göras tillämpligaäven på kartor som inte är officiella i den mening som anges i förarbetena,dels att ett nytt undantag - avseende fristående litterära verk - skallinföras i båda bestämmelserna om handlingar som har upprättats hosmyndigheter; för de fristående litterära verken skall gälla samma regler somredan gäller för bl.a. diktverk. Närdet gäller förslaget avseende kartor anser jag i likhet med utredningen och deremissinstanser som särskilt har yttrat sig i denna del att det finns goda skäl för att genomföra förslaget. upphovsrättslagenstillkomst har det skett omfattande förändringar när Prop. 1992/93:214 detgäller kartproduktionen. Kommunernas ökade ansvar i olika hänseenden harmedfört att de numera står för en omfattande kartproduktion. Det är osäkert ivilken utsträckning kartor producerade av kommuner kan anses som officiella.Med hänsyn till de ekonomiska intressen som finns när det gäller produktion ochanvändning av kommunala kartor, bör dessa fä upphovsrättsUgt skydd. Detta börgenomföras på så sätt att kravet att en karta skall vara officiell för att denskall fä skydd avskaffas. Tryckfrihetsrättsliga skäl kan visserligen anförasför att behålla kravet, men dessa är inte så starka att kravet börupprätthållas. Med stöd av citatregeln och reglema om återgivning av verk i sambandmed redogörelser för dagshändelser, kan kartor framställda av myndigheteranvändas i den utsträckning som krävs av hänsyn till intresset avinformationsspridning. Och enligt bestämmelsen om allmänna handlingar skall -utan hinder av upphovsrätten - bl.a. kartor tillhandahållas i den ordning somstadgas i 2 kap. tryckfrihetsförordningen. Härtillkommer att förslaget innebär en viss - låt vara begränsad -förenkling av derelativt komplicerade reglerna om handlingar som har upprättats av myndigheter. Närdet däremot gäller förslaget i fråga om fristående litterära verk ställer jagmig mera tveksam. De skäl som utredningen har åberopat är i huvudsak följande.Det förekommer inte sällan att facklitterära författare bidrar med friståendelitterära verk i myndigheternas betänkanden, rapporter och yttranden. Medsådana verk avses alster som inte inarbetas i betänkandet etc. utan återges idet under författarens eget namn, oftast i en bilaga. Verket följer då reglernai 9 § eller 24 § första stycket upphovsrättslagen om handlingar upprättade avmyndigheter. Det är alltså antingen inte alls föremål för upphovsrätt ellerunderkastat en inskränkningsbestämmelse om fri återgivning. I allmänhet tordedenna reglering inte orsaka några större olägenheter för upphovsmannen. Om hanär anställd vid en myndighet och har till uppgift att författa dylika alster,övergår upphovsrätten normalt till myndigheten som en följd avanställningsavtalet. Också när en myndighet uppdrar åt en utomstående personatt författa något, kan myndigheten genom uppdragsavtalet förvärva hela rättenatt förfoga över verket. Men i vissa fall kan den nuvarande regleringen medföramindre lämpliga resultat. Så blir fallet om myndigheten genom uppdragsavtaletendast förvärvar viss rätt att förfoga över verket, t.ex. rätt att publiceradet i ett betänkande. Regleringen kan då leda till att upphovsmannens legitimaintressen oskäligt åsidosätts. Enligt uppdragsavtalet har han ju - bortsettfrån publiceringen i betänkandet - kvar rätten att förfoga över verket. Det ärdå inte rimligt att utomstående kan utnyttja verket. Det finns en risk för att regleringen medför attfristående experter avstår från att lämna bidrag i de sammanhang som här äraktuella. Fristående litterära verk, intagna i handlingar upprättade avmyndigheter, bör mot denna bakgmnd ges vanligt upphovsrättsUgt skydd. Medfristående litteräraverk avses därvid verk som dels har författats av någonsom inte -vare sig som anställd eller i annan egenskap - har till uppgift attframställa den handling i vilken verket ingår, dels är fristående i denmeningen att det klart framgår att verket utgör en självständig del avhandlingen. Sistnämnda krav innebär dock inte att författaren måste anges; attkräva detta skulle vara att införa ett formkrav, vilket är i strid medBemkonventionen. Jag kan för egen del haviss förståelse för vad utredningen sålunda anfört. Jag kan emellertid intefinna att skälen för de föreslagna reglema avseende fristående litterära verkär så starka, att det finns tillräcklig anledning att införa de svårtillämpadeundantag från huvudreglerna om handlingar upprättade av myndigheter, som deföreslagna reglerna skulle komma att utgöra. Att en upphovsman, som anlitas aven myndighet för att framställa en text vilken skall användas i myndighetensverksamhet, endast i begränsad utsträckning kan behålla sin rätt att förfogaöver texten, får enligt min uppfattning godtas. Upphovsmannen kan naturligtvista hänsyn till detta när ersättningen för hans medverkan i myndighetens arbetebestäms. Jag anser alltså attutredningens förslag på denna punkt inte bör genomföras. När det gäller situationeni , , och förhåller det sig på det sättet att dessaländer har skilda upphovsrättsliga regler avseende handlingar upprättade avmyndigheter. Detta har sin gmnd i bl.a. att ländernas generella bestämmelser omallmänna handlingar är olika. Under det nordiska samrådet har, mot dennabakgmnd, reglerna om handlingar upprättade av myndigheter inte behandlats. Minbedömning: Den nuvarande rätten för ägaren till en byggnad att ändra byggnadenutan upphovsmannens tillstånd behålls (26 c § upphovsrättslagen, lagförslag 1). Utredningensförslag: Ägaren till en byggnad skall ha en ovillkorlig rätt att ändrabyggnaden utan upphovsmannens tillstånd endast om ändringen krävs av tekniskaskäl eller för en ändamålsenlig användning av byggnaden. 1 övrigt skall rättenatt företa ändringar utan upphovsmannens tillstånd saknas, om ändringen ärkränkande för upphovsmannenskonstnärliga anseende eller egenart. - En ledamot . 1992/93:214 harreserverat sig och ansett att den nuvarande regeln bör behållas (SOU 1990:30 s.227-237 och s. 630-631). Remissinstanserna:Utfallet är splittrat. Flera instanser har anfört att den föreslagna regeln ärsvårtillämpad. () har avstyrkt på den gmnden attförslaget innebär att ägaren till en byggnad kan tvingas att anlitaupphovsmannen vid om-och tillbyggnad för att inte utsätta sig för risken attupphovsrättsintrång påstås. NO har anfört att förslaget därför har menligeffekt från kostnads- och effektivitetssynpunkt. Skälenför min bedömning: Enligt 13 § upphovsrättslagen får ägaren till en byggnadändra byggnaden utan upphovsmannens tillstånd. Regeln utgör ett undantag frånbestämmelsen i 3 § andra stycket samma lag, enligt vilken ett verk inte fårändras så att upphovsmannens konstnärliga anseende eller egenart kränks. Föratt den reglering som är aktuell skall vara tillämplig krävs alltså attbyggnaden utgör ett verk i upphovsrättslagens mening. Om innebörden avverkshöjdskravet när det gäller byggnader, se t.ex. SOU 1990:30 s. 234-236. Enligtövriga nordiska länders upphovsrättslagar har ägaren en ovillkorlig rätt attändra sin byggnad utan upphovsmannens tillstånd endast om ändringen ärmotiverad av tekniska skäl eller med hänsyn till byggnadens ändamålsenligaanvändning. I övrigt saknas rätten att ändra byggnaden utan upphovsmannenstillstånd om ändringen är kränkande för upphovsmannens konstnärliga anseendeeller egenart. I den svenska propositionen med förslag till upphovsrättslagföreslogs denna reglering även för svenskt vidkommande (prop. Första lagutskottet ansåg emellertid att 13 § upphovsrättslagenskulle utformas på det sätt som den nu är utformad. Utskottet anförde ihuvudsak följande. Det är i hög grad tveksamt om upphovsmannens ideella rättbeträffande ändringar av verk bör gälla även byggnader, som är objekt medpraktisk användning. Från ägarens synpunkt innebär en sådan ordning enbegränsning i hans handlingsfrihet som kan vålla allvarliga olägenheter.Upphovsmannens rätt i detta avseende har i praktiken inte någon störrebetydelse. Det är högst ovanligt att ändringar i byggnader är kränkande förupphovsmannen. Det allmännas tillsyn över byggnadsverksamheten förhindrar iregel sådana ingrepp. Behovet av skydd mot kränkande ändringar är alltså litet.Det kan emellertid befaras att upphovsmännen skulle komma att åberopa sinideella rätt även beträffande ändringar som inte är kränkande. Redan risken föratt komma i konflikt med upphovsmannen kan i vissa fall vara ett hinder för attföreta ändringar som är objektivt önskvärda (bet. 1960:ILU41 s. 53 f). upphovsrättsutredningenhar nu föreslagit att bestämmelsen i 13 § Prop. 1992/93:214 upphovsrättslagenskall ersättas med en regel enligt vilken en byggnad får ändras utanupphovsmannens samtycke om det krävs av tekniska skäl eller för enändamålsenlig användning av byggnaden. Utredningens förslag överensstämmeralltså med det förslag som lades fram proposition. Utredningen haranfört i huvudsak följande argument till stöd för sin uppfattning. Dennuvarande rätten för ägaren att ändra sin byggnad innebär en från principiellsynpunkt mycket långtgående inskränkning i vissa av upphovsmannens ideellarättigheter; upphovsmannen har inte alls någon rätt när det gäller ändring avbyggnader. Den intresseavvägning som regleringen enligt propositionger uttryck för är från principiell synpunkt rimligare. Första lagutskottetsfarhågor framstår i efterhand som något överdrivna. Regleringen har såvitt käntinte lett till olägenheter i övriga nordiska länder. Den är bättre iöverensstämmelse med än nuvarande svenska bestämmelse. Om densvenska lagen i det aktuella avseendet skulle bringas i överensstämmelse medövriga nordiska länders lagar, skulle detta i praktiken inte innebära någonväsentlig förändring.