prop · GG03200 · 1992-12-31 00:00:00 — De olika sökandena har då undersökts genom offentUga utfiäg- ningar. Det har från tiUståndsmyndigheten också prövats ett system, där lottdragning mellan sökandena har fått avgöra vem eUer vilka som skaU tiUdelas tUlstånd. () har, som ett altemativ tiU bedömning av sökanden genom förhör och tUl lottdragningsförfarande, föreslagit att tiUstand för en viss radiotjänst skaU kunna tiUdelas efter ett auktionsförfarande, varvid den som bjuder högst skaU få tUlståndet. Kongressen har dock inte gett tiU ståndsmyndigheten rätt att tUldela tiUstånd genom auktionsförfårande, utan framställningama härvidlag har avslagits. För att undvika en 211 del av avigsidoma medtdlståndsgivning på gmndval av offentUg utfiäg- ning och efterlottdragning har FCC vid något tillfäUe använt sig av ett Prop. 1992/93:200"open entry"-förfarande. innebär att myndigheten feststäUer förhandskravbetiäffande vUka kvalifikationer som skaU uppfyUas i bl.a. finansieUa ochtekniska avseenden. Härigenom uppnås att ansökningar på ren spekufetion gjordamed baktanken att kunna överfete ett eventoeUt tiUstånd, inte kommer i fråga,utan endast sökande som har möjUghet att uppfyUa de uppstäUda kraven tiUdelasfrekvenser Genom ett förenklat tiUdebiingsförfårande leder "openentry"-systemet tiU att det bUr möjUgt att göra tiUdelningar mycket snabbareän annars. Näri framtiden nya radiotjänster skaU inttoduceras, kan det CKkså i kommaatt uppstå simationer då en prövning av varje ansökan för sig efter hand som dekommer in fiän olika sökande inte är en lämpUg ordning med hänsyn dels tiUinttesset av frekvenseffektivitet, dels tiU inttesset av att få tiU ståndrimhga konkurrensfömtsättningar. Det jag närmast tänker på här är nyaradiotjänster, som vänder sig tiU en stor gmpp av tUltänkta abonnenter eUer medstora delar av allmänheten som avnämare. Förettädesvis torde det röra sig omradioanvändning på mndradioområdet och inom det område som försfeget tiUtelelag är avsett att reglera. Bettäffande dessa uppkommer frågor om andratiUstånd än frekvenstiUstånd, vilket i sig kan anses kräva ett särskUt förferande(jfr prop. 1992/93:70 s. 22 ff). EttsärskUt förfarande kan emellertid vara lämpUgt också vid in-ttoduktion avinnovationer inom ramen för befintiiga radioanvändningar. En simation där detkan tankas komma i fråga med särskUd reglering är den då det har ansetts varabefogat att förbehåUa visst frekvensutrymme att ha i beredskap för utvecklingav befintUga och nya radioanvändningar. Om det finns anledning att förväntainttesse från flera håU att driva den nya radiotjänsten och det kan antas attdet mte är möjUgt att med bibehåUande av rimUg frekvenseffektivitet låta aUa fåplats i frekvensspektrum anser jag i linje med vad framhålUts av SPK dettavara en omständighet som pekar på att det kan finnas anledning att tiUgripa enordning med offentUg inbjudan till ansökan. Det får ankomma på tiUståndsmyndighetenatt bedöma när det finns anledning att tiUgripa ett sådant förfarande somavvUcer från det jag redovisat i det föregående, där i princip den som förstsöker har företräde tiU det frekvensutrymme som behövs för aktoeU användning. Redaninom ramen för de bedömningsgmnder som jag föreslår bör det vara möjUgt förmyndigheten att tUlämpa ett förfarande med inbjudan tiU ansökan avseende enbestämd radiotjänst. Som jag har påpekat i det tidigare kan det också finnasanledning att överväga om de fömtsättningar som skaU gälla för den nyaradiotjänsten är av den arten att det får anses kräva en särskUd lagstiftningsom ger ramen för dels inbjudningsförfarandet, dels de ytterUgarebedömningsgmnder som speciellt för den akmeUa radiotjänsten skaU regleraprövningen av vem som skaU tiUdelas rätten att bedriva tjänsten. Det fårsåledes då bU fiäga om fegstiftning för den specieUa radioanvändnmgen. Vidövervägandena rörande den nu rådande simationen har jag inte funnit behov föreUgga att här föreslå en sådan lagstiftning för någon spe- 212 Som antytts i det föregående kan emeUertid UtveckUngeninom radioområdet snart nog leda tiU att ett behov av Prop. sådanalagregler visar sig. Det bör ankomma på tiUståndsmyndigheten att varauppmärksam på detta och när en sådan simation uppstår anmäla förhåUandettiU regeringen för evenmeU initiering av fegstiftning. jag anmärkt kan detemeUertid också tänkas att för särskUcfe feU ett specieUtförfårande kan åstadkommas redan inom ramen för de hand- UngsmöjUghetersom ges i den här föreslagna fegen. Medanledning av vad Länsrätten i har anfört om fegstöd cfe ettförfårande med mbjudan tiU ansökan används viU jag säga följande. I fiäga omprivat lokalradio finns nu särskUcfe regler i den nyUgen beslutadelokalradiolagen (se bet. 1992/93:KU15, rskr. 1992/93:168) och beträffande vissteleverksamhet enUgt telefegen föreslås reglering. Nya tillämpningar avbefintUg radioanvändning eUer nya radiotjänster kan dock akmaUseras medrelativt kort varsel. I sådana feU kan trängselsimationen inledningsvis varabegränsad och därmed även behovet av ett aUokeringsförfårande. Oavsett om ettsådant behov finns uiitialt eUer uppkommer först efter hand torde det enUgt minmening föra för långt att kräva särskUt lagstöd i varje aUokeringssimation. IstäUet bör det, som sagts, komma an på tUlståndsmyndigheten att i förekommandefåU akmalisera eventoeUt lagstiftningsbehov. Det bör ske utifrån de riktlinjersom jag har angett i det föregående. Det är också myndighetens uppgift att momramen för här föreslagen reglering handlägga ansökningar på det sätt som bästgynnar en effektiv radioanvändning. Som påpekats i det tidigare och framhåUitsav ett par remissmstanser kan detta innebära att effektiviteten i tekniskbemärkelse får ge vUca för konkurrensaspekter i form av inttesset av ökadvalfirihet för radioanvän-dama. Jaghar inledningsvis beträffande gmndema för tUlståndsprövnmgen angett denpositiva inrikming som bör tiUämpas. Den innebär att var och en som ansöker omtUlstånd så långt det är möjligt skaU bevUjas tiUstånd. Dennagmndläggande utgångspunkt är en tydUg anvisning som självfaUet gynnarutvecklingen av ett ökat utbud av radiobaserade tjänster av olika slag. Det ärockså så att målsätmingen att effektivt nyttja radiofrekvensutrymmetinnefattar en inriktning mot effektivare konkurrens. Med det nu sagda viU jagstryka under betydelsen av att konkurrensfiägoma beaktes i effektivitetsbedömningama. Avmina redovisade överväganden följer att det är av utom-ordentUg betydelseatt det inom tiUståndsmyndigheten byggs upp tillräckUg kompetens i skildaavseenden. För att det skaU vara möjUgt att rätt bedöma när det är dags attutiysa någon viss radiotjänst tiU ansökan måste det således finnas godakunskaper om såväl den tekniska utveckUngen som simationen på marknaden för deakmeUa radioanordningama. Det kan också vara befogat för myndigheten, både påett övergripande plan och inför ett frekvenstiUdelningsbeslut rörande enspecieU radiotjänst, att genom undersökningar med modeUer e.d. söka belysafördehiingsproblematiken utifrån ett något bredare perspektiv än det uttalattekniska. 4.12.5 Särskilt omtillståndsbeslutets innehåU Mittförslag: Ett tillståndsbeslut skall gälla en bestamd radioanvändning. Detskall dessutom innefatte de villkor som skall gälla för radioanvändningen.Villkoren skall bestammas i enlighet med de bedömningsgmnder som gäller förprövningen av tillståndsansökningar. AvtiUståndsviUkoren skall framgå vilken frekvenstilldelning som skall gälla föraktuell radioanvändning. I den mån det är behövligt skall som villkor förtillståndet också regleras radiosändarens tekniska beskaffenhet, antennplats,trafikområde cKh annat som kan vara av betydelse för att nå ett effektivtfrekvensutnyttjande. Utredningensförslag överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna:Remissinstansema har i sak inte haft något att erinra mot uttedningens förslag.Länsrätten i har kommenterat förslaget att tiUståndsmyndighetenefter bemyndigande av regeringen genom verkstälUghetsföreskrifter skaU kunna påförhand faststäUa de faktiska krav på utmstiiingen som skaU vara uppfyllda,särskUt för ofta förekommande radioanvändning. Länsrätten anför bl.a. följande.Som uttedningen själv konstaterat är det tillåma området förverkstäUighetsföreskrifter utomordendigt begränsat. OmverkstälUghets-föreskriftema konstmeras som undantag, dvs. görs friskrivande frånannars tiUämpUga tillståndsvUUcor möter detta inga betänkUgheter i förhåUandetiU regeringsformen. Varje enskilt avslagsbeslut borde dock, i likhet medkonstmktionen med frekvensfördelningsplan, hängas upp direkt på föreskriftema ilagen. Länsrätten tar vidare upp frågan om dehiing av frekvenser mellan olikaradioanvändare. Länsrätten anser att det skuUe vara en klar fördel om dettaproblem uppmärksammades i lagtexten t.ex. på det sättet att där anges att somändring av tiUståndsviUkor anses inte att ny användare ges tiUstånd att delafrekvens. EnUgt länsrätten måste tiUståndsmyndigheten rimligen oavsett förbehåUpröva evenmeU skadlig påverkan vid varje tilUcommande dehiingssimation. Skälenför mitt förslag: Jag har i det tidigare framhålUt att innehåUet i etttiUståndsbeslut måste variera med den radioanvändning som det gäUer Dettaförhållande gör att det inte går att inskränka reglema tiU att avse endastfrågan om tiUstånd skaU meddelas eller inte. Även de villkor under vilkatiUståndshavaren får använda radiosändaren måste kunna faststäUas med ledningav den föreslagna lagregleringen. Somframgått av redovisningen i det föregående är det av avgörande betydelse förtUlståndsprövningen under vilka fömtsättningar som radioanvändningen är ämnadatt ske. En ansökan som inte anger vUket användningsområde det gäller, vilketändamål som avses uppfyUas med radioanvändningen och vilket slag av utmsmingsom skaU umyttjas är i praktiken omöjUg att ta ställning tiU. Det är mte atträkna med att en ansökan om ett rent genereUt tiUstånd tiU att användaradiosändare kan bifåUas. Beroende på vilket slag av radioanvändning som detgäUer kan kravenpå detaljupplysningar givetvis variera. I själva verket måste en Prop.1992/93:200 ansökan aUtid göras med vissa utgångspunkter Det kan gäUa beskaffenhetenav den radioanläggning som skaU användas, det sakUga användningsområdet, detgeografiska användningsområdet m.m. Prövningenav varje ansökan skaU enUgt mitt förslag ske med tiU-lämpning av debedömningsgmnder som jag angett i det föregående. Dessa bestämmelser skaU aUtsåUgga tiU gmnd för avgöranden om tiUstånd skaU meddelas. Fömtom denna funktionär bestämmelsema om tiUståndsprövningen emeUertid också avsedda att innefettautgångspunkter för att bestämma de villkor under vilka tiUståndshavaren skaU fåbedriva sin radioanvändning. Föratt det inte skaU finnas utrymme för någon tveksamhet bör det av lagen fiamgåatt de fömtsättningar som legat tUl gmnd för tiUståndsbeslutet givetvis måstegäUa när den radioverksamhet som avses med tiUståndet utövas. I den mån enfömtsätming har angetts i tiUstandsansökan och således direkt varit föremål föröverväganden vid prövningen kan någon tveksamhet knappast uppkomma.Tillståndsbeslutet får då närmast uppfettas som en bekräftelse på att dessafömtsättningar i tiUämpUga delar skaU gäUa vid radioanvändningen. Detkan emeUertid förmodas att tillståndsmyndigheten praktiskt teget aUtid måstekomplettera de i ansökan berörda fömtsättningama för radioanvändningen. Sådanakompletteringar kan tänkas behövas exempelvis på den gmnd att det för att vissafömtsätmingar skaU vara uppfyllda krävs närmare precisering av vad som måsteiakttes vid radioanvändningen. Det kan gälla tiUdebing av bestämd frekvens momett frekvensområde som sökanden angett, närmare bestämning av viUca tekniskakrav som utmsmingen måste uppfyUa m.m. FömtsätmUigama som legat tiU gmnd förtiUståndsprövningen kommer aUtså att vara normerande också för utformning av devillkor under vilka radioanvändningen får ske. Jagföreslår således att tillståndsbeslutet skaU vara förenat med villkor i denutsträckning det behövs med hänsyn tiU att radioanvändningen skaU håUa sig inomde ramar som uppställs av de föreslagna reglema för tiUståndsprövningen . Somnyss firamhålUts skaU tillståndsbeslutet gå ut firån de förhåUanden som framgårav ansökan. Det är ju uppgiftema i ansökan som beskriver vad sökanden har förönskemål bettäffande radioanvändning. Med ledning av ansökan faststäUs det slagav radioanvändning som tiUståndet skaU gälfe för. För att det inte skaU bUnågra tveksamheter för framtiden bör det vara en relativt noggrann angivelse avradioanvändningen. Ofta kan dette anses vara festiagt redan vid bestämningen avden utioistning som tiUståndet avser De fleste slag av radioanläggningar tordevara utformade så att det i praktiken inte är möjUgt att använda dem på mer änett sätt. En trådlös mikrofon kan knappast användas för radiolänk-förbmdelse,en mobUtelefon kan inte användas för radar, etc. Det kan dock i vissa fåU varanödvändigt att precisera användningen. Jagtänker här exempelvis på fåU där radiosändaren skaU användas för sådan programverksamhet på mndradioområdet för vilken det krävs 215 tiUstånd även enligt annanlagstiftning. För att inte ett tUlstånd tiU programverksamhet som harupphört att gäUa skaU hindra en ny pro- Prop. gramtiUståndshavare attkunna träffa avtal om sändartjänster utan att vara bunden av att håUa sig tiUden som har sändartiUståndet, kan det vid bestämmandet avanvändningsområdet vara lämpligt att knyte dette tiU en kan även vara behövUgt för andra sfegav användningar om tiUståndet är meddelat i syfte att tiUgodose en SkuUedenna verksamhet upphöra eUer drivas vidareunder förändrade vUlkor kan dette komma att påverka frägan om gUtighetenav tUlståndet tiU radioanvändningen. I den mån förhåUanden av sådan art kan tänkaspåverka radioanvändningen bör dette framgå av Iövrigt bör det av tiUståndsbeslutet givetvis framgå vilket frekvensutrymme somtiUdefes för akmeU radioanvändning. VanUgtvis bör härvid anges denbärvågsfrekvens som skaU umyttjas. Det kan emeUertid också förekomma tiUdelningav flera bärvågsfrekvenser eUer ett avgränsat frekvensband, som i siginnehåller ett antal möjliga bärvågsfrekvenser. Vilket altemativ som tillämpasberor på vilket slags radioanvändning som det gäUer och på de tekniskafömtsätmingar som denna bygger på. FrekvenstiUdelningsbeslutetskaU återspegla den bedömning som gjorts vid prövningen av tillståndsansökan.Tilldelningen av frekvens skaU således ske under antegande av att annantillåten radioanvändning inom landet och utomlands mte kommer att riskeraskadUg påverkan, att radioanvändning av särskilt inttesse för den fria åsUctsbUdningeninte hindras, att frekvensutrymme som behövs för en rimUg beredskap förutveckling av nya och befindiga radioanvändningar inte ianspråktes samt attradioanvändningen inte kommer att inkräkta på frekvensutrymme som behövs för försvaret. NamrUgtvismåste frekvenstilldelningsbeslutet också gmndaspå överväganden om vilka krav som den ifrågavarande radioanläggningen skaUuppfylla med avseende på bl.a. kanalbredd. TiUståndsbeslutetbör fömtom frekvenstilldelningen också uppta vad som skaU gäUa bettäffanderadioanläggningens tekniska beskaffenhet. Även för villkorsbestämningen i dennadel är bedömningen av tiUståndsansökan utgångspunkten. Vid prövningen avansökan skaU ju myndigheten ta ställning tiU om den anläggning som sökandenönskar använda uppfyUer de krav som enligt vad som redovisats i det tidigareutgör en fömtsätming för att tiUstånd skaU kunna meddelas. Ställningstagandetbör visa sig i form av vUUcor om sändarens tekniska beskaffenhet. Somnämnts i det föregående kan det för sådan radioanvändning som förekommer oftafinnas anledning för tiUståndsmyndigheten att i förväg och med genereUtiUämpUghet faststäUa de tekniska krav som skaU vara uppfyUda. Detta sker ibetydande utsträckning enUgt nuvarande ordning och det finns som jag ser detmte någon anledning att ändra det förfarandet. Även fortsättningsvis börnärmare krav bettäffande utmstningens beskaffenhet i tekniskt avseende kunnauppstäUas som föreskrifter Sådana föreskrifter bör lämpUgen utfärdas avtiUståndsmyndigheten efter bemyndigande av regeringen enligt 8 kap 13 §regeringsformen. DeuppstäUda kraven kan utgöra gmnd för s.k. typgodkännande, dvs. ett förfårande där prövningen sker av endast ett fåtal exemplar av en 216 bestämdapparat eUer apparatserie med avsUcten att den skaU kunna godkännas som typ, vilketinnebär att övriga apparater som i relevante Prop. 1992/93:200 hänseenden äridentiska inte behöver prövas utan är gcxlkända tiU följd av överensstämmelsenmed den prövade apparaten. De rekommendationer (Kh beslut om standarder förolika slag av radioutmstning som utarbetes i ett intemationeUt samarbete påutmstningsområdet kan av flera skäl vara lämpUga att använda också för deintema bedömningama av krav på utmstningars beskaffenhet. Det är ofta ettmycket betydande arbete som feggs ned på att feststäUa tekniska specifikationerAtt vi i helt självständigt skuUe bestämma tekniska krav kan knappastkomma i fråga annat än undantagsvis, dels beroende på de kostnader detta skuUeföra med sig för den som skuUe feststäUa specifikationen men också, CKh inteminst, därför att vi cfe inte skuUe kunna dra nytta av den stora marknad förutrustning som ett intemationeUt samarbete skapar fömtsättningar för I den måndet finns en intemationeUt utarbetad standard, vars tUlämpning inte står ikonflUct med de bedömningsgmnder som jag har redovisat, bör enligt min meningden standarden kunna användas för bestämning av tekniska krav påradioanläggningen. Idetta sammanhang finns det skäl att erinra om mina överväganden angående teknisktbetingade krav inte bara på radiosändaren som sådan, utan även på den mottagaresom är avsedd att verka i ett radionät i förening med den akmeUa sändaren. mån det har betydelse för ett effektivt frekvensumyttjande bör således dentekniska beskaffenheten hos mottagaren vara en omständighet som skall beaktasvid prövningen av en ansökan. Detta bör gäUa särskilt om det finns ett närasamband, t.ex. fysiskt, meUan sändare och mottagare. Om sändare och mottagareär sammanbyggda i en apparat eller på annat sätt är nära integrerade eUer omdet föreUgger ett ägandemässigt nära samband meUan sändare och mottagare bördet vara natorligt att effektivitetskraven vid tiUståndsprövningen CKksåträffar mottagaren. Däremot kan det namrUgtvis inte komma i fiäga att riktakrav i detta hänseende på att innehavare av mndradiomottagare skaU varaskyldiga att se tiU att apparatema når upp tiU vissa mottagningskvaUteter Föratt den elekttomagnetiska strålnmg som alstras i en radiosändare skaU komma uti det fria mmmet och kunna fångas upp av en mottagare krävs vanUgtvis att enantenn är kopplad tiU sändaren. I vissa fåU kan det förekomma att antennen ärintegrerad med själva sändaren, men det vanUgaste torde vara att antennen är ensärskUd beståndsdel utanför sändaren. Oavsett om antennen är sammanbyggd medsändaren eUer utgör en tillkopplad anordning är det av betydelse förradiovågomas utoredning hur antennen är konstmerad. I den mån egenskaperna hosantennen har betydelse för möjUghetema att uppnå en frekvenseffektiv radioanvändningeUer annars kan vara av betydelse exempelvis för riskerna för skadUg påverkanpå andra radioanvändningar bör tiUståndsviUkoren också avse antennens tekniskabeskaffenhet såvitt denna fiäga inte regleras i annan ordning. Somjag har beskrivit i det tidigare är radiovågomas utoredningsegen- skaper oUka beroende på vilken våglängd det gäUer Den nuvarande användningen av stora delar av frekvensspektmm bygger på tekniken att 217 frekvenser används förradionät inom oUka geografiska områden. kombmeras sådantumyttjande av radiovågomas ud)redningsegenskaper Prop. 1992/93:200 med attsändarstyrkan håUs begränsad i avsUrt att radiovågoma skaU nå en kortaresträcka och frekvensema därigenom kunna användas på nytt på kortare avstånd. NyssnämndaförhåUanden visar att det är av stor betydelse att sändaran-tennens geografiskabefegenhet är känd för tiUståndsmyndigheten. Med ledning av denna uppgift,uppgift om antennens höjd över marken och styrkan på den utsändaradiostrålningen kan myndigheten beräkna på vUket avstånd som samma frekvenskan användas på nytt. Bland vUlkoren för radioanvändningen måste därför denexakta befegenheten av sändarantennen tas upp i tiUståndsbeslutet. När detgäUer en radiosändare som har en stationär antenn skaU det anges var den skaUfinnas. Rör det sig om en mobU radiosändare, t.ex. enkommunUcationsradioanfeggmng i ett fordon, måste det bestämmas inom vUketgeografiskt område som sändaren får användas. Ofta kan det vara lämpligt attför ett kommunUca-tionsradionät bestämma ett tiUåtet trafikeringsområde inom enviss radie från den faste radiosändaren, om en sådan finns. För båda slagen avsändare, men förettädesvis för den feste radiosändaren, kan det finnas skäl attange begränsningar med avseende på hur hög antennen får vara. Somnämnts har också sändarstyrkan betydelse för hur långt en radiosändningkommer att nå. Bland vUlkoren bör därför också denna tes upp. Närdet gäller att bestamma vUlkorens närmare innehåU får bedömningsgmndema förtiUståndsprövningen styra. Dessa kan därmed bUda gmnd också för utformningen avtiUståndsvUUcoren i förevarande hänseende. Bedömningen av sändarstyrka,antennhöjd, ttafikområde, osv. i det enskUda faUet får aUtså bygga på anradioanvändningen skaU antes kunna ske utan risker för skadUg påverkan av annanradioanvändning, etc. Villkorav något annorlunda karaktär än de som hittiUs belysts bör också beröras idette sammanhang. Om återanvändningen av frekvenser är ett sätt att se till attfrekvensspektmm umyttjas effektivt kan ett annat sätt vara att flera användarefår defe på en frekvens. TiU skillnad firån systemet med återanvändning avsamma frekvens med vissa geografiska avstånd meUan radionäten bygger dehting avfrekvens på att flera radionät umyttjar samma frekvens inom i huvudsak sammageografiska område. Detta förfårande används exempelvis för landmobU s.k.kommunikationsradio. Pågmnd av ttängsel, framför aUt i storstadsområdena, men även i övriga defer av landet är det vanUgt att ohka radioanvändare får samsas om en frekvens inom samma geografiska område. Dehimg av frekvens kan leda tiU att det blir sämre tillgänglighet, men kan det vara den möjUghet som står tiU buds om plats skaU kunna beredas flera tiU ståndshavare. Tekniken med s.k. selekovanrop, aUtså uttaisttiing där mot tegaren öppnar för mottegning av radiotrafik först efter en viss kodsignal, gör att en del av avigsidoma med detta system reduceras. EnUgt min mening måste kravet på effektiv radioanvändning även i firamtiden innefatta en möjlighet att ha en ordning där vUlkor kan stäUas upp om att 218 enupplåten frekvens delas med andra användare. Även om det när tiUstånd ges inte finnsbehov av frekvensdelmng bör det mot bakgmnd av en förväntad trängselsimationkunna göras förbehåU för tUlkommande radioanvändmg och därav uppkommande behovav att dela frekvenser Någon ytterUgare reglering i lag av denna fiäga anserjag mte behövUg. Mot bakgmnd av det som sagts bör tiUståndsbeslutet CKksåkunna innehåUa villkor mera av administtativ än uttafet teknisk karaktär isyfte att det skaU bU möjUgt för var ckUen som har tiUdelats en frekvens att i praktiken kunna umyttja den irimUg omfattning. 4.12.6Tillståndstid samt ändring och återkallelse av tillstånd Mittförslag: Ett tillstånd skall gälla för en bestamd tid. Tillståndstiden skallmed utgångspunkt i sökandens önskemål bestammas särskilt för varje fall utifrånde fömtsättningar som skall gälla för tillståndsprövningen. Härvid skallbeaktas även den förväntade utvecklingen på radioteknikområdet, den ekonomiskanyttan som tillståndshavaren får anses berättigad att räkna med samt eventuellanknytning till att tillstånd för radioanvändningen är beroende av tillståndenligt annan lag. Någonrätt till automatisk föriängning av ett tillstånd vid tillståndstidens utgångskall inte gälla. Tillståndshavarenskall under löpande tillståndstid vara skyddad från ingrepp i form avåterkallelse av tillstånd eller förändring av tillståndsvillkor.