prop · GF0383 · 1992-01-01 00:00:00 — (a) Where credit transactions referred to in this Directive are subject to the provisions of national laws in force on 1 1990 which impose maximum limits on the annual percentage rate of charge for such transactions and, where such provisions permit standard costs other than those described in paragraph 2 (i) to (v) not to be included in those maximum limits, Member states may, solely in respect of such transactions, not include the aforementioned costs when calculating the annual percentage rate of charge, as stipulated in this Directive, provided that there is a requirement, in the cases mentioned in Article 3 and in the credit agreement, that the consumer be informed of the amount and inclusion thereof in the payments to be made. (b) Member States may no longer apply point (a) from the date of entry into force of the single mathematical formula for calculating the annual percentage rate of charge in the community, pursuant to the provisions of paragraph 5 (c). (a) The annual percentage rate of charge shall be calculated at the time the credit contract is concluded, without prejudice to the provisions of Article 3 concerning advertisements and special offers. (b) The calculation shall be made on the assumption that the credit contract is valid for the period agreed and that the creditor and the consumer fulfil their obligations under the terms and by the dates agreed. (a) As a transitional measure, notwithstanding the provisions of paragraph 1 (a), Member States which, prior to 1 1990, applied legal provisions whereby a mathematical formula different from that given in could be used for calculating the annual percentage rate of charge, may continue applying that formula within their territory for a period of three years starting from 1 January 1993. Member States shall take the appropriate measures to ensure that only one mathematical formula for calculating the annual percentage rate of charge is used within their territory. (b) Six months before the expiry of the time limit laid down in point (a) the Commission shall submit to the Council a report, accompanied by a proposal, which will make it possible in the light of experience, to apply a single Community mathematical formula for calculating the annual percentage rate of charge. (c) shall, acting by a qualified majority on the basis of the proposal from the commission, take a decision before 1 January 1996. In the case of credit contracts containing allowing variations in the rate of interest and the amount or level of other charges contained in the annual percentage rate of charge but unquantifiable at the time when it is calculated, the annual percentage rate of charge shall be calculated on the assumption that interest and other charges remain fixed and will apply until the end of the credit contract. Where necessary, the following assumptions may be made in calculating the annual percentage rate of charge: -- if the contract does not specify a credit limit, the amount of credit granted shall be equal to the amount fixed by the relevant Member state, without exceeding a figure equivalent to ECU 2 000; -- if there is no fixed timetable for repayment, and one cannot be deduced from the terms of the agreement and the means for repaying the credit granted, the duration of the credit shall be deemed to be one year; -- unless otherwise specified, where the contract provides for more than one repayment date, the credit will be made available and the repayments made at the earliest time provided for in the agreement. Article 2 (3) shall be replaced by the following: The provisions of Article 1a and of Articles 4 to 12 shall not apply to credit agreements or agreements promising to grant credit, secured by mortgage on immovable property, insofar as these are not already excluded from the Directive under paragraph 1 (a). The following subparagraph shall be added to Article 4 (2): (c) a statement of the amount, number and frequency or dates of the payments which the consumer must make to repay the credit, as well as of the payments for interest and other charges; the total amount of these payments should also be indicated where possible; (d) a statement of the cost items referred to in Article 1a (2) with the exception of expenditure related to the breach of contractual obligations which were not included in the calculation of the annual percentage rate of charge but which have to be paid by the consumer in given circumstances, together with a statement identifying such circumstances. Where the exact amount of those items is known, that sum is to be indicated; if that is not the case, either a method of calculation or as accurate an estimate as possible is to be provided where possible. Article 5 shall be deleted. The become 1 and the following point shall be added to paragraph 1: (ix) the obligation on the consumer to save a certain amount of money which must be placed in a special account. Annexes II and III attached hereto shall be added. Member States shall take the measures necessary to comply with this Directive not later than and shall forthwith inform the commission thereof. Member States shall communicate to the commission the texts of the main provisions of national law which they adopt in the field governed by this Directive. This Directive is addressed to the Member States. Done at , 22 February 1990. For the Council The President O''''MALLEY (1) OJ No C 155, , p. (2) OJ No C 96, , p. 87 and OJ No C 291, 20.11.1989, p. (3) OJ No C 337, 31.12.1988, p. (4) OJ No L 42, , p. Sammanfattning av promemorian (Ds 1990:84) I promemorian föreslås att en ny lag om konsumentkrediter skall ersätta den gällande konsumentkreditlagen. Förslaget innebär att lagen får ett vidare tillämpningsområde, att den tillförs vissa nya bestämmelser och att konsumentskyddet utvidgas i flera hänseenden. Den nya lagen, som liksom den gamla skall vara tvingande till konsumentens förmån, föreslås gälla för alla konsumentkrediter. Promemorian är resultatet av en översyn av konsumentkreditlagen som genomförts inom . En viktig anledning till denna översyn är att hushållens skuldsättning har ökat kraftigt och att skuldbördan för vissa personer har blivit så omfattande att de inte har haft någon möjlighet att klara de utgifter som följt med skulderna. Det har bl. a. blivit vanligt att socialbidrag går direkt till betalning av konsumtionsskulder. Det har ansetts nödvändigt att införa regler som förbättrar konsumenternas skydd mot sådan överskuldsättning. Två helt nya bestämmelser föreslås i promemorian i syfte att motverka överskuldsättningen. För det första föreslås att det införs ett krav på att kreditgivarna innan kredit beviljas gör en s. k. kreditprövning, dvs. en prövning av om kunden har ekonomiska förutsättningar att klara åtagandet. Enligt motiven för bestämmelsen innebär kravet på kreditprövning att det blir nödvändigt för kreditgivaren att upprätta en förenklad budget för kunden. Vid bristfällig kreditprövning skall fordringen kunna jämkas efter vad som är skäligt. Från kravet på kreditprövning undantas enligt förslaget vanliga s. k. fakturakrediter liksom alla krediter som inte överstiger . Vidare undantas lån som lämnas i pantlånerörelse. Det andra förslaget som syftar till att motverka överskuldsättningen tar sikte på påträngande marknadsföring. Det föreslås att handlingar för ansökan eller avtal om kredit skall få tillhandahållas endast om konsumenten har efterfrågat krediten. Förslaget har sin grund i att marknadsföringen av krediter har blivit intensiv, i vissa fall påträngande, och att konsumenterna har lockats till förhastade åtaganden. Detta har skett särskilt genom direktreklam till vilken kreditgivarna har bifogat ansöknings- eller reversformulär och därigenom möjliggjort att konsumenterna kunnat sända in en bindande ansökan i direkt anslutning till att de har läst igenom krediterbjudanden som ofta tett sig mycket lockande. Förbudet mot att tillhandahålla vissa handlingar tillsammans med reklam för krediter skall inte gälla när marknadsföringen sker i lokaler tillhörande kreditgivaren eller den som förmedlar krediten. En näringsidkare som överträder förbudet skall kunna åläggas att betala en avgift, lägst och högst . Vidare föreslås i promemorian ett flertal regler som på olika sätt syftar till att förstärka konsumentskyddet. Bland dessa förslag finns en regel om näringsidkarens allmänna skyldigheter som bl. a. föreskriver att denne skall iaktta "god kreditgivningssed" i sina kontakter med konsumenter. Enligt huvudregeln skall avtal om konsumentkrediter i fortsättningen ingås skriftligen. Konsumenten skall inte vara bunden av avtalet förrän även kreditgivaren har skrivit under det samt överlämnat en kopia av avtalet till konsumenten. I fråga om kreditgivarens rätt att ändra räntan föreslås vissa begränsningar. Kreditgivaren skall få ändra räntesatsen endast i anslutning till variationer i en referensränta - exempelvis diskontot - som kredit- givaren har hänvisat till i avtalet och som han saknar inflytande på. Kreditgivarna ges dock enligt förslaget en möjlighet att vid särskilda skäl göra även andra ränteändringar. I sådana fall skall kredittagaren och tillsynsmyndigheten underrättas om ränteändringen och om skälen för den. I syfte att förbättra konsumenternas möjligheter att bedöma räntevillkor föreslås också dels ett uttryckligt förbud mot s. k. rak ränta, dels en skyldighet för kreditgivaren att ange räntan som en årsränta. Det sistnämnda innebär att det inte blir tillåtet att ange räntesatsen enbart som "ränta ". Vidare begränsas kreditgivarnas rätt att ta ut avgifter för krediten. Det skall vara tillåtet att ta ut en avgift för rätten att disponera ett kreditutrymme, men i övrigt får endast förekomma avgifter som inte är kostnader för krediten i egentlig mening. Alla andra kreditkostnader får kreditgivaren alltså ta ut i form av ränta. De avgifter som förekommer skall vara skäliga och anges i avtalet. Den gällande konsumentkreditlagen begränsar kreditgivarnas rätt att säga upp kreditavtalet med tillämpning av s. k. förfalloklausuler, men regeln gäller bara för kreditköp och krediter vid vissa tjänster. Enligt förslaget skall en motsvarande begränsning införas i fråga om andra konsumentkrediter. Enligt gällande lag har konsumenten rätt att lösa krediten utan att drabbas av några avgifter eller extra räntekostnader. Även denna regel gäller emellertid endast för kreditköp och krediter i samband med vissa tjänster. Det föreslås att konsumentens rätt utsträcks till alla kon- sumentkrediter. Detta innebär alltså ett slags ångerrätt för konsumenten. När det gäller krediter med s. k. bunden ränta skall dock kreditgivaren ha rätt till ersättning för eventuell ränteförlust som han gör på grund av att konsumenten betalar . Vidare förstärks konsumentskyddet i s. k. trepartsförhållanden. I fortsättningen skall en kreditköpare gentemot kreditgivarens krav få åberopa betalningar som han felaktigt har gjort till säljaren liksom överenskommelser som berör krediten och som han har träffat med säljaren trots att denne saknade behörighet. Endast om köparen visste att säljaren saknade behörighet får han själv svara för sitt fel. När kreditgivaren överlåter sina rättigheter enligt ett kreditavtal gäller regeln i 27 § skuldebrevslagen, som innebär att förvärvaren inte kan få bättre rätt mot gäldenären än överlåtaren hade. Denna regel är emellertid dispositiv och kan således avtalas bort till en gäldenärs/konsuments nackdel. Genom en särskild bestämmelse i den nya konsumentkreditlagen föreslås den regel som uttrycks i 27 § skuldebrevslagen bli tvingande i konsumentförhållanden. Enligt förslaget skall s. k. avräkningsförbehåll i fortsättningen vara förbjudna i alla konsumentkreditavtal. De gällande reglerna om kontantinsats behålls i den nya lagen. Slutligen föreslås, i fråga om tillsyn, att det i fortsättningen inte skall gälla någon beloppsbegränsning för det vite som kan förelägga för att få näringsidkare att tillhandahålla handlingar och lämna upplysningar. I den översyn av konsumentkreditlagen som redovisas i denna promemoria har beaktats det EG-direktiv om konsumentkrediter som antogs av samt det tillägg till detta direktiv som antagits . Den nya konsumentkreditlagen föreslås träda i kraft . Härigenom föreskrivs följande. 1 § Denna lag gäller kredit som är avsedd huvudsakligen för enskilt bruk och som lämnas eller erbjuds en konsument av en näringsidkare i dennes yrkesmässiga verksamhet. Lagen gäller under motsvarande förutsättningar även i fråga om kredit som lämnas av någon annan än en näringsidkare, om krediten förmedlas av en näringsidkare som ombud för kreditgivaren. Lagen gäller inte författningsreglerade lån som lämnas av statsmedel. 2 § I lagen avses med kreditgivare: den som lämnar krediten eller övertar den ursprung- lige kreditgivarens fordran, kontantpris: det pris till vilket en vara, tjänst eller annan nyttighet vanligen erbjuds konsumenter mot kontant betalning, kreditbelopp: vid betalningsanstånd den del av kontantpriset varmed anstånd lämnas samt vid lån det lånade beloppet, kreditkostnad: det sammanlagda beloppet av de räntor och avgifter som konsumenten skall erlägga för krediten, effektiv ränta: kreditkostnaden angiven som en årlig ränta beräknad på kreditbeloppet, i förekommande fall under hänsynstagande till att delbetalningar skall göras under den löpande kredittiden, kreditfordran: summan av kreditbeloppet och kreditkostnaden. 3 § Med kreditköp avses köp av en vara, då säljaren lämnar köparen anstånd med någon del av betalningen eller då någon del av betalningen erläggs med ett belopp som köparen får låna av säljaren eller av någon annan kreditgivare på grund av en överenskommelse mellan denne och säljaren. Har avtalet betecknats som uthyrning eller betalningen betecknats som ersättning för rätten att nyttja varan föreligger ändå ett kreditköp, om det är avsett att konsumenten skall bli ägare till varan. 4 § Avtalsvillkor som i jämförelse med bestämmelserna i denna lag är till nackdel för konsumenten är utan verkan mot denne, om inte annat anges i lagen. 5 § Näringsidkaren skall i sitt förhållande till konsumenten iaktta god kreditgivningssed. Han skall ta till vara konsumentens intressen med tillbörlig omsorg och lämna denne information i den utsträckning som det behövs och är möjligt. 6 § Näringsidkare skall vid annonsering, skyltning och liknande marknads- föring beträffande kredit lämna information om den effektiva räntan för krediten. Är det fråga om kredit för förvärv av en särskild vara, en tjänst eller någon annan nyttighet, skall även kreditkostnaden och kontantpriset anges. Information enligt första stycket behöver inte lämnas, om krediten är av ringa omfattning eller det annars finns särskilda skäl. 7 § Innan ett kreditavtal sluts skall näringsidkare som lämnar eller förmedlar krediten lämna konsumenten information i de hänseenden och i den omfattning som anges i 6 §. Informationen skall lämnas skriftligen. 8 § I fråga om underlåtelse att lämna information som anges i 6 och 7 §§ eller som annars är av särskild betydelse från konsumentsynpunkt gäller marknadsföringslagen (1975:1418). 9 § Handling för ansökan eller avtal om kredit får tillhandahållas endast om konsumenten efterfrågar krediten. En sådan handling får dock alltid tillhandahållas i lokaler tillhörande kreditgivaren eller den som förmedlar krediten. En näringsidkare som handlar i strid mot första stycket får åläggas att betala en avgift, lägst 5 000 och högst . Talan om åläggande av en sådan avgift förs vid allmän domstol av konsumentombudsmannen. En näringsidkare är skyldig att på anmaning av konsumentombudsmannen komma in med yttrande eller upplysning när fråga om åläggande av avgift har uppkommit hos konsumentombudsmannen. Efterkommer inte näringsidkaren en sådan anmaning, får konsumentombudsmannen förelägga näringsidkaren vid vite att fullgöra sin skyldighet. Mål om åläggande av avgift enligt andra stycket skall handläggas enligt reglerna i som mål om åtal för brott för vilket svårare straff än böter inte är föreskrivet. 10 § Näringsidkaren skall, innan kredit beviljas, pröva om konsumenten har ekonomiska förutsättningar att fullgöra vad han åtar sig enligt kreditavtalet (kreditprövning). Kravet på kreditprövning gäller inte 1. för engångskrediter när kredittiden är och hela kreditbeloppet skall betalas på en gång, 2. för krediter som uppgår till högst , 3. för lån som lämnas i pantlånerörelse enligt lagen (1949:722) om pantlånerörelse. Underlåter näringsidkaren att göra kreditprövning när det skall ske, eller gör han en bristfällig sådan prövning, kan fordringen jämkas efter vad som är skäligt, om en tillfredsställande kreditprövning borde ha föranlett kreditgivaren att inte bevilja krediten. Därvid får även andra avtalsvillkor jämkas, om det är lämpligt. 11 § Ett avtal om kredit skall ingås skriftligen och undertecknas av båda parterna. Det är bindande för konsumenten först när kreditgivaren har skrivit under avtalet och lämnat konsumenten en kopia av det. Ett villkor som inte har avtalats skriftligen är ogiltigt om det är till nackdel för konsumenten. Vid bedömning av om ett villkor är till nackdel för konsumenten skall en jämförelse göras med vad som gäller om villkoret inte tillämpas. Vad som sägs i denna paragraf gäller inte för engångskrediter när kredittiden är och hela kreditbeloppet skall betalas på en gång, inte heller för krediter som uppgår till högst . Ränta och andra kostnader 12 § Räntan skall anges som en räntesats motsvarande räntekostnaden för den vid varje tid obetalda delen av skulden. 13 § Om avtalet inte löper med fast ränta, skall förutsättningarna för ändringar i räntesatsen anges. Räntesatsen får ändras till nackdel för konsumenten endast i anslutning till variationer i en referensränta som kreditgivaren saknar inflytande på. En sådan ändring får göras när referensräntan har ändrats med minst en halv procentenhet sedan föregående ändring av räntesatsen. Dessutom får en sådan ändring göras på bestämda tider, högst en gång . Kreditgivaren är skyldig att tillämpa ett avtalsvillkor om ränteändringar i samma utsträckning till konsumentens förmån som till hans nackdel. 14 § Löper inte avtalet med fast ränta får kreditgivaren göra även andra ändringar i räntesatsen än sådana som är tillåtna enligt 13 § andra stycket, om det finns särskilda skäl. I sådana fall skall kreditgivaren, så snart det kan ske, underrätta kredittagaren och tillsynsmyndigheten om ränteändringen och om skälen för den. 15 § Kreditgivaren får inte ta ut någon kreditkostnad utöver ränta och, när ett kreditutrymme hålls tillgängligt, en skälig avgift för detta. För engångskrediter får dock faktureringsavgift debiteras, om avgiften angivits till sitt belopp i avtalet och ingen annan kreditkostnad tas ut. Kreditgivaren får ta ut följande avgifter i den mån de är skäliga: 1. avgifter som är hänförliga till kontraktsbrott av kredittagaren, 2. avgifter för kredituttag från ett av kreditgivaren tillhandahållet kreditutrymme i den mån uttagen understiger ett i avtalet angivet belopp eller överstiger ett i avtalet angivet antal och 3. andra avgifter som har samband med krediten utan att vara kreditkostnader. 16 § Vid kreditköp skall säljaren ta ut en kontantinsats av köparen i enlighet med god sed på marknaden. Kontantinsatsen skall motsvara av varans kontantpris, om inte särskilda förhållanden föranleder annat. Som kontantinsats anses inte betalning med medel som köparen får låna av säljaren eller av någon annan kreditgivare på grund av en överenskommelse mellan denne och säljaren. Bestämmelserna i denna paragraf gäller inte kreditköp för vilka föreskrifter om kontantinsats har meddelats med stöd av lagen (1986:1202) med bemyndigande att meddela föreskrifter om betalningsvillkor vid kreditköp. 17 § Säljer en näringsidkare för sin egen eller någon annans räkning en vara utan att iaktta vad som sägs i 16 §, skall det anses utgöra en sådan handling som avses i 2 § marknadsföringslagen (1975:1418). Konsumentens befogenheter vid överlåtelse av fordringen, m. m. 18 § Har kreditgivaren överlåtit sina rättigheter enligt ett kreditavtal, får konsumenten mot den nye kreditgivaren göra samma invändningar som han vid överlåtelsen kunde göra mot överlåtaren. Detsamma gäller när kreditgivaren har pantsatt sina rättigheter enligt kreditavtalet. Vid kreditköp får köparen mot kreditgivares krav på betalning framställa samma invändningar på grund av köpet som han kan göra mot säljaren. Köparen får även invända att han har erlagt betalning till säljaren eller att han har träffat en överenskommelse med denne, under förutsättning att han inte visste att säljaren saknade rätt att ta emot betalning eller ingå överenskommelsen. Har köparen på grund av ett kreditköp anspråk mot säljaren på återbetalning av köpeskilling, skadestånd eller annan penningprestation, svarar kreditgivaren lika med säljaren för anspråkets fullgörande. Kreditgivaren är dock inte skyldig att betala mer än vad han har mottagit av köparen med anledning av krediten. 19 § Vid kreditköp får kreditgivaren inte ta emot en av köparen ingången växelförbindelse som avser en fordran på grund av kreditköpet. Han får inte heller till bevis för sin fordran ta emot ett av köparen utfärdat löpande skuldebrev eller någon annan av denne ingången skuldförbindelse som är av ett sådant slag att köparens rätt att framställa invändningar på grund av köpet inskränks om skuldförbindelsen överlåts eller pantsätts till en borgenär som är i god tro. Första stycket första meningen gäller inte beträffande egna växlar som är utställda av banker. Den som uppsåtligen bryter mot förbud enligt denna paragraf döms till böter. 20 § Bestämmelserna i 18 § andra och tredje styckena samt 19 § gäller även när en konsument vid avtal om en tjänst som avses i konsumenttjänstlagen (1985:716) fått kredit enligt vad som sägs i 3 § angående köp. Förbud mot viss avräkning 21 § Belopp som kredittagaren erlägger för avräkning på viss kreditfordran får kreditgivaren inte först avräkna på annan fordran. 22 § Konsumenten har rätt att betala sin skuld till kreditgivaren före den avtalade förfallotiden. 23 § Kreditgivaren har rätt att få betalning endast om han har gjort förbehåll om detta i avtalet samt någon av följande omständigheter föreligger. Konsumenten är i dröjsmål med betalning av ett belopp som överstiger av kreditfordringen. Konsumenten är i dröjsmål med betalning av ett belopp som överstiger av kreditfordringen och dröjsmålet avser två eller flera poster som förfallit . Konsumenten har genom uppsåt eller grov vårdslöshet orsakat att säkerhet som ställts för krediten har avsevärt försämrats. Det kan skäligen befaras att konsumenten genom att avvika, skaffa undan egendom eller förfara på annat sätt undandrar sig att betala sin skuld. När kreditgivaren säger upp skulden till betalning enligt första stycket 1 eller 2 skall gälla en uppsägningstid av minst från den dag då uppsägningen kom konsumenten till handa. Om kreditgivaren har sagt upp skulden till betalning enligt första stycket 1 eller 2, är konsumenten ändå inte skyldig att erlägga betalning , om han före utgången av uppsägningstiden betalar vad som förfallit jämte dröjsmålsränta. Detsamma gäller om kreditgivaren vid uppsägning enligt första stycket 3 eller 4 har medgett en uppsägningstid och konsumenten före utgången av undanröjer grunden för uppsägningen. Har konsumenten tidigare med stöd av bestämmelsen i tredje stycket befriats från skyldigheten att betala skulden , gäller inte bestämmelsen i det stycket. 24 § Utan hinder av vad som sägs i 23 § första stycket 3 får kreditgivaren åberopa andra lagbestämmelser om rätt till betalning på grund av att en säkerhet som ställts för krediten har försämrats. Bestämmelserna i 23 § första stycket hindrar vidare inte att banker eller andra kreditgivare gör gällande strängare förbehåll om betalning , om de har en skyldighet att göra detta enligt någon annan författning.