prop · GG03214 · 1992-12-31 00:00:00 — Också har i en skrivelse till regeringenhemställt att fler patientgmpper än nu skall få rätt att låna talböcker. Jagvill för min del först framhålla att frågan om en sådan utvidgning harbetydelse endast beträffande sådana talböcker som har framställts med stöd avden aktuella bestämmelsen i upphovsrättslagen och endast om dessa talböckerockså används enbart med stöd av bestämmelsen. När talböcker framställs enligtavtal med upphovsmännen kan det naturligtvis regleras i avtalet hurtalböckerna får användas, och i avtal med upphovsmännen kan också medges atttalböcker framställda enligt bestämmelsen i upphovsrättslagen får användas ividare utsträckning än som följer av bestämmelsen. Avupphovsrättsliga skäl är det av vikt att en regel som den aktuella inte avseren användning som är mer omfattande än nödvändigt. En naturlig följd av enutsträckning av det nyttjande som är tillåtet enligt regeln är nämligen att detframställs fler exemplar av varje verk. De upphovsrättsliga skälen för atttalboksframställning endast bör få ske efter avtal med upphovsmännen får då ökad tyngd. Det äralltså från upphovsrättslig synpunkt en fördel om tillgången till talböcker förvissa gmpper kan följa av avtal i stället för av bestämmelsen. Mot dennabakgmnd anser jag att det inte finns tillräckliga skäl för att låtabestämmelsen om talböcker omfatta andra gmpper än synskadade och andra funktionshindradesom inte kan ta del av litterära verk i skriftlig form. Avupphovsrättsliga skäl bör vidare den aktuella bestämmelsen liksom endastavse utlåning av talböcker och inte även gåvor av sådana. Under detnordiska samrådet har det rått enighet om att det inte bör införas enavtalslicensbestämmelse när det gäller talboksframställningen. I inget avländema torde det komma att läggas fram förslag till ändringar av nuvaranderegler. Dessa innebär att finsk och svensk rätt överensstämmer medan det iDanmark och finns tvångslicensbestämmelser. På saknas regleromtalboksframställning. Mitt förslag: Den nuvarande rätten att utan upphovsmannenssamtycke återge texten till musikaliska verk i konsertprogram eller dyliktavskaffas. Utredningens förslag: Överenstämmer med mitt (SOU 1990:30s. Remissinstanserna:Av det fåtal remissinstanser som yttrat sig särskilt om förslaget har endast enavstyrkt det. Skälenför mitt förslag: När ett musikaliskt verk framförs med text får texten enligt19 § upphovsrättslagen återges utan upphovsmannens tillstånd i konsertprogrameller dylikt till bmk för åhörarna. Utredningen har föreslagit attbestämmelsen skall upphävas. Utredningen har därvid anfört i huvudsak attsyftet med bestämmelsen är att tillgodose arrangörernas intressen i praktiskthänseende, att det emellertid normalt inte bör vålla arrangören några störrebesvär att inhämta tillstånd av rättighetshavaren, eftersom denne vanligtvis finnsangiven på de tryckta alster som förekommer inom musikbranschen och attbestämmelsen därför bör utgå. Förslagethar med endast något undantag tillstyrkts eller lämnats utan erinran avremissinstansema. Också jag anser att den här aktuella regeln bör utgå. Fömtomvad utredningen har anfört vill jag för egen del framhålla att regeln rör ettsärfall och att, som jag beskrivit i avsnitt 2.1, det är min ambition attupphovsrättslagen skall göras enklare och mindre detaljrik än den är . Under detnordiska samrådet har det rått enighet om att regeln bör Prop. 1992/93:214avskaffas. Mitt Förslag: Nuvarande regel om att utgivna verk utomsceniska verk och filmverk får framföras offentligt vid gudstjänster ochundervisning samt i vissa fall i allmännyttigt syfte och vid tillfållen dåframförandet inte är det huvudsakliga avskaffas såvitt gäller framföranden iallmännyttigt syfte. Däremot behålls regeln såvitt gäller framföranden vidgudstjänster och undervisning och vid tillfållen då framförandet inte är dethuvudsakliga. I dessa fall begränsas den dock så att den inte ger rätt attsända verk i radio eller TV (21 § upphovsrättslagen, lagförslag 1. Utredningens förslag: Överensstämmer med mitt när detgäller framföranden vid undervisning och i allmännyttigt syfte. Utredningen haremellertid också föreslagit att regeln skall avskaffas såvitt den avserframföranden vid gudstjänster och vid tillfållen då framförandet inte är dethuvudsakliga. Utredningens förslag innebär alltså att regeln bara skall gällabeträffande undervisning, varvid den inte skall ge rätt att sända verk i radioeller TV, och att övriga offentliga framföranden skall omfattas avupphovsmannens ensamrätt (SOU 1990:30 s. 305-336). Remissinstanserna: Förslaget avseende framföranden vidgudstjänster har tillstyrkts av rättighetshavamas organisationer men avstyrktsav frikyrkoorganisationema. har anfört att entvångslicensbestämmelse bör gälla för sådana framföranden. Beträffande förslageti övrigt är opinionen splittrad bland det fåtal instanser som yttrat sigsärskilt om detta. Vissa rättighetshavarorganisationer har anfört att det börinföras en avtalslicensbestämmelse när det gäller framföranden vidundervisning. I övrigt har rättighetshavarorganisationema tillstyrkt förslaget.Teatramas Riksförbund har uttalat att regeln bör behållas såvitt den avsertillfållen då framförandet inte är det huvudsakliga. Skälen för mitt förslag: Enligt 20 § upphovsrättslagen fårutgivna verk utom sceniska verk och filmverk framföras offentligt vid följandetillfällen: 1. vid gudstjänst, 2. vid undervisning, 3. vid tillfålle där framförandet av utgivna verk inte ärdet huvud sakliga samt tillträdet är avgiftsfritt och anordnandet sker utan förvärvssyfte samt 4. ifolkbildningsverksamhet, för välgörande ändamål eller i annat Prop.1992/93:214 allmännyttigt syfte, om den som framför verket gör det utan ersättning. Utredningenhar föreslagit att bestämmelsen skall upphävas utom såvitt avser framförandenvid undervisning som inte sänds i radio eller TV. mening kan det med nuUda betraktelsesätt knappast anses rimligtatt upphovsmän som skapar verk avsedda att användas vid giulstjänster ochUknande förrättningar inte har rätt att begära ersättning när deras verkframförs offentligt i just sådana sammanhang. Utredningen har anfört att dennuvarande regeln innebär att dessa upphovsmän berövas den huvudsakliga inkomstkällanavseende sin produktion och att det därför finns starka skäl som talar för attregeln bör ändras. Några allmänna skäl som talar i motsatt riktning harutredningen inte kunnat finna. Mot bakgmnd härav har utredningen ställt fråganom regeln skall upphävas eller ändras till en licensbestämmelse. Eftersom detenligt utredningens mening saknas anledning att förmoda att nödvändiga avtalinte kan komma till stånd har utredningen kommit till slutsatsen att regeln börupphävas, varvid upphovsmannens ensamrätt kommer att gälla beträffandeoffentliga framföranden vid gudstjänster. Förslagethar tillstyrkts av rättighetshavamas organisationer men avstyrkts avfrikyrkoorganisationema. De senares remisskritik innefattar i huvudsakföljande. Både starka samhälleliga intressen och praktiska hänsyn talar för attnuvarande regel behålls. I samhällets intresse ligger att stödja ideelltarbetande folkrörelser. För och för många andra religiösarörelser är sången och musiken viktig. Att avskaffa rätten till framförande vidgudstjänst innebär en allvarlig inskränkning i frikyrkornas frihet. Att beläggagudstjänstema med avgift ter sig främmande för frikyrkorna. Enavgiftsbeläggning skulle kräva en rapporteringsskyldighet som är praktisktomöjlig och som utgör en kontroll av församlingens inre liv vilken är i stridmed andan i religionsfriheten. Dessutom saknas praktiska möjligheter attövervaka vad som sker vid de 100.000-tals gudstjänster som hålls inomfrikyrkoma . Härtill kommer att avgiften skulle skapa oöverstigligaadministrativa problem såväl för församlingama som för rättighetshavamasorganisationer. Omfattningen av denna byråkrati skulle inte stå i rimligproportion till syftet att ge upphovsmännen skälig ersättning för användningenav deras verk. har intagit en från frikyrkoorganisationema någotavvikande uppfattning. Enligt centralstyrelsen är det rimligt att upphovsmänsom skapar verk avsedda att användas vid gudstjänster och liknande inte berövasrätten att få ersättning när deras verk framförs. Centralstyrelsen har emellertidansett att det Prop. 1992/93:214 skulle skapa mycket stora administrativaproblem om upphovsmännens ensamrätt gällde beträffande framföranden vidgudstjänst och att det därför bör gälla en tvångslicensbestämmelse i fråga omsådana framföranden. För min del gör jag följande överväganden. EnUgt upphovsrättslagaraa i (utom på ) gällersedan lång tid att skyddade verk får framföras offentligt vid gudstjänst utanavtal med upphovsmännen och utan att upphovsmännen har rätt till ersättning.Jag anser att frågan humvida svensk rätt bör ändras på denna punkt har så storprincipiell betydelse att en ändring inte bör vidtas utan att så sker också iövriga nordiska länder. Under det nordiska samrådet har framkommit att det idessa länder torde komma att föreslås att radio- och TV-sändningar avgudstjänster skall omfattas av upphovsmännens ensamrätt men att regeln i övrigtskall behållas oförändrad. Redan av detta skäl anser jag att utredningensförslag inte bör följas. I fråga om radio- och TV-sändningar av gudstjänster finnsdet enligt min uppfattning inte tillräckliga skäl för att det skall gälla envidare inskränkning i upphovsmännens ensamrätt än den som gäller beträffandeannan användning av verk i radio- och TV-sändningar. Beträffande sådananvändning gäller en avtalslicensbestämmelse enligt nuvarande 22 § andrastycket upphovsrättslagen, i den mån sändningen härrör från ett företag somhar rätt att utnyttja bestämmelsen. När det gäller radio- och TV-sändningar avgudstjänster förordar jag därför, i linje med vad som torde komma att föreslåsi övriga nordiska länder, att sådana sändningar skall vara undantagna frånregeln om fritt offentligt framförande. Om sitt förslag beträffande undervisning har utredningenanfört i huvudsak följande. Skolundervisningen sker normalt under sådanaförhållanden att de verk som framförs inte kan anses framförda offentligt.Verken kan aUtså normalt framföras utan hänsyn till upphovsrätten. Regeln i 20§ upphovsrättslagen om offentligt framförande vid undervisning tar sikte påundervisning som är offentlig, t.ex. föreläsningar vid universitet ochundervisningsprogram i radio och TV. Av principiella skäl kunde det övervägasatt slopa regeln. Praktiska skäl talar emellertid emot detta. Framförandenaavser många slag av verk, det material som kommer i fråga för användning ärmycket stort och besluten om vilka verk som skall framföras fattas ofta medkort varsel. Frågan blir då om en avtalslicensbestämmelse bör införas när detgäller dessa framföranden. Om man bortser från undervisningsprogrammen i radiooch TV, vore emellertid en avtalslicensordning överdimensionerad för detnyttjande den skulle avse. Regeln om fritt offentligt framförande vidundervisning bör därförbehållas såvitt den avser annat än framförande i radio och TV. Prop.1992/93:214 Den bör emellertid inte träffa framföranden i radio och TV. Försådana framföranden kommer då avtalslicensbestämmelsen i nuvarande 22 § andrastycket upphovsrättslagen i stället att gälla. Ocksåjag anser att nuvarande bestämmelse om att utgivna verk utom sceniska verk ochfilmverk får framföras offentligt vid undervisning bör behållas men intelängre ge rätt att sända verk i radio eller TV. Under det nordiska samrådet hardet rått enighet om att den förevarande frågan bör lösas på det sätt som jag nuhar angivit. Dennuvarande regeln om offentligt framförande när det gäller tillfällen därframförandet inte är det huvudsakliga, tillträdet är avgiftsfritt ochanordnandet sker utan förvärvssyfte tar sikte bl.a. på när marschmusik framförsvid militära processioner. Musiken utgör då ett betydande inslag utan att varadet huvudsakliga. Enligt utredningen bör sådana framföranden omfattas avupphovsmannens ensamrätt. Den nuvarande bestämmelsen medför enligt utredningendet orimliga resultatet att kompositörerna till marschmusik berövas allamöjligheter att få ersättning när deras verk framförs. Förslagethar fått ett blandat mottagande av remissinstansema. Bland kritikerna har detanförts bl.a. att förslaget innebär stora praktiska problem för radio- ochTV-företagen i samband med rapportering från t.ex. offentliga möten ochdemonstrationer där musik framförs. Det har anförts att det är svårt attidentifiera verken och att den administrativa omgång som förslaget medför inteskulle stå i proportion till det ekonomiska värde saken rör. Det har därvidpekats på att det i vissa kollektivavtal finns undantag från ersättningsrättnär det gäller framföranden vid bl.a. parader, officiella högtidligheter,statyavtäck-ningar, idrottsevenemang, demonstrationer, hembygdsfester ochliknande tillfållen. Vadgäller de angivna problemen för radio och TV vill jag hänvisa till bestämmelseni nuvarande 21 § upphovsrättslagen. Där stadgas att verk, som syns eller hörsunder en dagshändelse, får återges vid information om dagshändelsen i bl.a.radio och TV i den utsträckning som betingas av informationssyftet.Bestämmelsen skall enligt mitt förslag med redaktionella ändringar behållas.Utredningens förslag medför alltså inte problem för radio- och TV-företagen.Däremot innebär förslaget en belastning för dem som utan förvärvssyfte ordnarolika typer av avgiftsfria arrangemang vid vilka framföranden av verkförekommer men inte är det huvudsakliga. Jag anser att denna användning av verkär av så liten ekonomisk betydelse för upphovsmännen att det inte bör krävasav arrangörerna att de träffar avtal om den eller ens betalar för den. Regelnom fritt offentligt framförande i sådana sammanhang som avses bör alltsåbestå. Underdet nordiska samrådet har det framkommit att motsvarande bedömninggörs i de andra nordiska länderna. Vadslutligen gäller offentliga framföranden av verk i folkbildningsverksamhet,för välgörande ändamål eller i annat allmännyttigt syfte när den som framförverket gör det utan ersättning anser jag i likhet med utredningen att regelnbör utmönstras. Detta är också den uppfattning som flertalet remissinstansergett uttryck för. En remissinstans, , har anfört att, ombestämmelsen upphävs, det bör klart uttalas att studiecirkel- ochföreläsningsverksamhet inom folkbildningsorganisationema omfattas av begreppetundervisning. Till detta vill jag säga att mitt förslag i praktiken inte tordeinnebära någon förändring av gällande rätt. Begreppet "undervisning",som förekommer i flera bestämmelser i upphovsrättslagen, innefattar nämligenbl.a. studiecirkelverksamhet och liknande. 1960:1LU41 s. 58, jfr prop.1979/80:132 s. 148 (Lagrådet). Under detnordiska samrådet har det beträffande den nu aktuella regeln rått enighet omatt den bör upphävas. Min bedömning: Gällande regel om rätt för radio- ochTV-företag att göra s.k. efemära upptagningar, dvs. upptagningar som användsvid företagets egna sändningar och som behålls endast , behålls(26 e § första stycket upphovsrättslagen, lagförslag 1). Utredningens förslag: Rätten att göra efemära upptagningarskall vara beroende av regeringens eller tillstånd (SOU1990:30 s. 337-361). Remissinstanserna:Vissa rättighetshavarorganisationer hartillstyrkt förslaget medan andra sådanaorganisationer har anfört att det bör införas en avtalslicensbestämmelse närdet gäller rätten att göra efemära upptagningar. har avstyrkt förslagetoch anfört att det är verklighetsfrämmande att nämnden skulle kunna utföra enkontroll av att reglerna om efemära upptagningar efterlevs vidnärradiosändningar. Vissa instanser har påpekat att utredningens förslag inteär heltäckande; det behandlar inte rätten att göra efemära upptagningar fört.ex. lokala sändningar i kabel-TV och satellitsändningar. Skälen för min bedömning: Om ett radio- eller TV-företaghar rätt att i sändning återge ett verk, får företaget också, på de villkor somregeringen bestämmer, för användning vid egna sändningar ta upp verket på enanordning genom vilken det kan återges. Regeln finns intagen i 22 § förstastycket upphovsrättslagen. avses kallas efemära upptagningar. Regeringen har bestämt villkoren för att göra efemäraupptagningar i förordningen (1961:348) med tillämpningsbestämmelser tillupphovsrättslagen och fotografilagen. Av 11-13 §§ i förordningen framgårföljande. Upptagningama skall göras med företagets egen tekniska utmstning. Defår överlämnas till ett arkiv hos ett företag som är programföretag enligtradiolagen men inte till någon annan. De får bevaras i högst ochanvändas för sändning högst fyra gånger. Därefter skall de förstöras. Detsistnämnda gäller dock inte en upptagning som har dokumentariskt värde. Den fårbevaras i ett sådant arkiv som nämndes. Om en upptagning inte bör bevarasi orginal, får den överföras på nytt underlag; orginalet skall då förstöras. Omen upptagning skall användas för sändning och det av tekniska skäl inte ärlämpligt att bmka orginalet, får ett särskilt exemplar framställas. Efteranvändningen skall exemplaret förstöras. Utredningen har föreslagit att efemära upptagningar endastskall få göras av radio- och TV-företag som har antingen regeringens tillståndatt sända enligt 5 § första stycket radiolagen eller tillståndatt göra efemära upptagningar. Utredningens uppfattning bygger på att reglerna om efemäraupptagningar medför problem för rättighetshavarna. Dessa har enligt utredningensvårt att kontrollera att reglerna följs. Detta gäller särskilt pånärradioområdet. Rätten att göra efemära upptagningar bör därför enligtutredningens mening begränsas. Rätten bör endast tillkomma företag som hartillräcklig kunskap och organisation för att se till att reglerna följs.Företag som har regeringens tillstånd att sända enligt 5 § radiolagen fårfömtsättas motsvara detta krav. När det gäller närradiosändningar kan enligtutredningens uppfattning erforderlig kontroll uppnås om rätten att göra efemäraupptagningar görs beroende av tillstånd. Förslaget har fått ett blandat mottagande underremissbehandlingen. har anfört att det är verklighetsfrämmandeatt nämnden skulle kunna utföra en kontroll av att reglerna om efemäraupptagningar efterlevs vid närradiosändningar, eftersom antaletsammanslutningar som sänder i närradio är ca 2400. Vissa instanser har påpekatatt utredningens förslag inte är heltäckande; det behandlar inte rätten att göraefemära upptagningar för t.ex. lokala sändningar i kabel-TV ochsatellitsändningar. För min del anser jag att det är ofrånkomligt att radio-och TV-företagen skall ha rätt att i viss utsträckning göra efemära upptagningar.Sådana upptagningar utgör ett tekniskt led i sändningsverksamheten och är oftanödvändiga för att verksamheten skall kunna bedrivas. Jag är inte beredd attföreslå att rätten att göra sådana upptagningar skall vara beroende avtillstånd. Under det nordiskasamrådet har det också rått enighet om att alla Prop. 1992/93:214 radio- ochTV-företag bör ha rätt att göra efemära upptagningar. 2.16 Uthyrning av exemplar av litterära verk Mittförslag: Det skall krävas tillstånd av upphovsmännen vid uthyming (och därmedjämförliga rättshandlingar) av exemplar av Utterära verk till allmänheten (19 §upphovsrättslagen, lagförslag 1). Utredningensförslag: Överensstämmer med mitt (SOU 1990:30 s. 385-399). Remissinstanserna:Samtliga som har yttrat sig över förslaget har tillstyrkt det. Skälenför mitt förslag: Av 23 § upphovsrättslagen i gällande lydelse framgår bl.a.följande. Sedan ett litterärt eller musikaliskt verk har utgivits, fårexemplar, som omfattas av utgivningen, spridas vidare. Exemplar av musikaliskaverk och av datorprogram i maskinläsbar form får dock inte utan upphovsmannenssamtycke tillhandahållas allmänheten genom uthyrning eller annan därmedjämförlig rättshandling. (När upphovsrättslagen ändrades på det sättsom föranleds av , fick 23 § delvis ett nytt innehåll i den delbestämmelsen avser datorprogram, se SFS 1992:1687. Den nya regeln i 23 § träderi kraft den dag regeringen bestämmer; ikraftträdandet kommer att anpassas tillEES-avtalets ikraftträdande. Denna ändring i 23 § har dock ingen betydelse fördet som behandlas här.) Regleringeninnebär bl.a. att exemplar av litterära verk får hyras ut till allmänheten utanupphovsmännens tillstånd. Utredningenhar föreslagit att uthyrning (och därmed jämförliga rättshandlingar) avexemplar av litterära verk till allmänheten skall läggas under upphovsmännensensamrätt. Samtliga remissinstanser som har yttrat sig om förslaget hartillstyrkt det. Också jag anser att det bör genomföras. Uthymingenkan ta sig olika former. Det förekommer att ljudupptagningar av litterära verkhyrs ut t.ex. på bensinstationer. Det har också inom vissa kommuner diskuteratsmöjligheten att låta biblioteken ställa böcker till förfogande mot avgift. Förnärvarande är omfattningen av uthymingsverksamheten inte särskilt stor, men detkan inte uteslutas att marknaden kommer att utvecklas. Från principiellsynpunkt är det motiverat att lägga uthyrningsrätten till exemplar av litteräraverk under upphovsmännens ensamrätt. Det är i det sammanhanget likgiltigt omuthyrningen sker i syfte att erhålla vinst eller endast för att minska kostnadema för enverksamhet vilken Prop. ingår som ett led i en skattefinansierad service tillmedborgarna. de fall där användaren direkt eller indirekt lämnar någonform av vederlag för att han eller hon skall fådisponera exemplarav litterära verk, bör upphovsmännens tillstånd krävas. Sådant tillstånd bör alltså krävas både när ettbibliotek ställer exemplar till förfogande mot en avgift vid varje tillfålleoch när ett bibliotekfordrar att en årsavgift eller liknande erläggs. ettbibliotek få ta ut beställningsavgift eller förseningsavgift utan Sådana avgifter utgår inte som vederlag förrätten att förfoga över exemplar av verk. Jag vill tillägga följande om förslaget. Utgångspunktenför den upphovsrättsliga lagstiftningen är att upphovsmannen skall förbehållasrätt att - bortsett från vissa inskränkningar - ekonomiskt tillgodogöra sigalla sådana utnyttjanden av hans verk som har praktisk betydelse (prop. Rätten att hyra ut exemplar av verk ligger till följd av denna principredan under upphovsmannens ensamrätt i fråga om bl.a. filmverk och musikaliskaverk. Beträffande filmverken medför denna rätt en viktig inkomstkälla förupphovsmännen och inkomstema från uthymingsverksamheten torde i många fall varanödvändiga för att filmverken över huvud taget skall komma till.Uthymingsverksamheten fungerar på gmndval av upparbetade mtiner för förvärv avrättigheter. Någon motsvarande marknad beträffande de musikaliska verken finnsinte i . Mitt förslag innebär att litterära verk i nu berörthänseende skall behandlas på samma sätt som bl.a. filmverk och musikaliskaverk. Jag har för min del svårt att se att det finns skäl att i detta hänseendebehandla författare på ett annat sätt än filmskapare och kompositörer. För säkerhets skull vill jag framhålla att mitt förslaginte innebär något förbud för bibliotek eller andra att hyra ut exemplar avlitterära verk. Den som vill hyra ut sådana exemplar får på sedvanligt sättträffa avtal om det med upphovsmännen. Sådana avtal kan ingås kollektivt. Detfmns självfallet inga principiella upphovsrättsliga skäl som talar för attsådana avtal inte bör få ingås; avtalen innebär endast att upphovsmännen väljeratt använda sin ensamrätt på detta sätt. Sedan utredningens förslag presenterades har det, som jagnämnde i avsnitt 2.1, inom EG antagits ett direktiv om uthyming och utlåning avskyddade verk och prestationer samt om närstående rättigheter. Av artikel 2 idirektivet följer bl.a. att upphovsmännen skall ha ensamrätt när det gälleruthyrning av exemplar av litterära verk. Med uthyrning avses enligt artikel 1att för en begränsad tid och för direkt eller indirekt ekonomisk ellerkommersiell ställa ett objekt till förfogande för användning. Enligtdirektivets preambel är rekvisitet rörande inte uppfyllt, om eninstitution som är tillgänglig för allmänheten lånar utobjekt och därvid tar ut en avgift vilken inte är Prop.