prop · GG0332 · 1992-12-31 00:00:00 — 2.20 Rättatt ta slöjdvirke för same som inte är medlem i sameby Prop.1992/93:32 Bilaga 2 Jordbruksdep. Mittförslag: En same som utan att vara medlem i sameby i en inte oväsentligutsträckning ägnar sig ät samisk slöjd skall av kunna fåtillstånd att för eget behov ta slöjdvirke inom det län där han är bosatt.Tillståndet skall gälla på renbetesfjällen, pä mark inom lappmarkerna somtillhör eller vid utgängen av tillhörde staten samt inom de områdeni Jämtiands och som vid utgången av tillhörde statenoch var särskilt upplåtna till renbete. förslag överenstämmer i stort medmitt förslag. Utredningen föreslär dock att rätten att ta slöjdvirke skallomfatta kronomarken inom den del av en samebys betesområde som hör tilllappmarkerna eller renbetesfjällen. Utredningen föreslår inte nägotbosättningskrav. Remissinstanserna tillstyrker i allmänhet förslaget.Lantbruksstyrelsen och i anser att nägon särskildtillståndsprövning inte behövs, medan anser att endast de som borinom renskötselområdet och som redan försörjer sig på slöjdandet bör ha rättatt ta slöjdvirke. anser att det bör övervägas om inte ocksä sameslöjdarnagenom att ges medlemskap i en sameby bör kunna få tillgång även till jakten ochfisket. Same Ätnam anser att även andra nyttjanderätter bör övervägas förslöjdande samer. Skälen förmitt förslag: Inom de delar av betesområdet som hör till lappmarkerna ellerrenbetesfjällen får enligt 17 § första stycket rennäringslagen medlem i samebyför eget behov ta bl.a. slöjdvirke. Denna rätt gäller pä både statlig ochprivat mark. Inom de angivna områdena gäller inte några begränsningar ifråga om vilket slags virke som får tas till slöjdvirke. På de delar avbetesområdet som är belägna utanför lappmarkerna och renbetesfjällen får enligtparagrafens tredje stycke däremot endast tas torra träd, vindfällen,skogsavfall samt tall- och grantjur. För skog som avverkas på kronomark understatens omedelbara disposition och på mark som vid awittring utiagts som allmänningsskogbehöver enligt 20 § första stycket rennäringslagen någon ersättning intelämnas. Detsamma gäller växande lövträd som tas inom lappmarkerna eller pårenbetesfjällen. har efter förslag i prop. 1991/92:134 om riktlinjerför överföringen av verksamheten vid till aktiebolagsform beslutatatt statens mark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen inte skallomfattas av bolagiseringen (bet. 1991/92:NU33, rskr. 1991/92:351). Statensövriga markinnehav överlåts på ett nybildat bolag. Eftersom lappmarkernasträcker sig även nedanför odlingsgränsen kommer en del av dessa marker att frånhändasstaten. Genom ändringar i 3, 16-18, 21 och 25§§ rennäringslagen gäller frånden att med kronomark jämställs mark som före bolagiseringen utgjordekronomark. Efter en ändring av 17 § lagen gäller från vidare attsamebymedlem har rätt att ta slöjdvirke även inom de områden i ochKopparbergs län som vid utgängen av tillhörde staten och var särskiltupplåtna till renbete. Omannan än samebymedlem vill ta exempelvis slöjdvirke krävs upplåtelse avnyttjanderätt. På kronomark ovanför odlingsgränsen som står under statensomedelbara disposition och på renbetesfjällen gäller för sådana upplåtelserbestämmelserna i 32§ rennäringslagen. En förutsättning för upplåtelse är attden kan ske utan avsevärd olägenhet för renskötseln. Upplåtelsen skaU, i denmån den inte är att betrakta som skogsawerkning, enligt 34 § lagen ske motavgift. handlägger frågor om sådana upplåtelser. Mångasameslöjdare är inte medlemmar i någon sameby. De har därför ingen given rättatt ta slöjdvirke pä annans mark. Vid slöjdandet används framför allt vrilaroch rottrådar. Enligt bör yrkesmässigt verksammaslöjdande samer kunna få tillstånd av att för eget behov taslöjdvirke på kronomark inom de delar av betesområdet som hör till lappmarkernaeller renbetesfjällen. Jag delar i huvudsak utredningens uppfattning. I frägaom rätten att ta slöjdvirke bör följaktligen enligt min mening ett avsteg görasfrån den begränsning som gäller enligt rennäringslagen, nämligen att irenskötselrätten ingående befogenhet bara får utövas av den som är medlem isameby. Jag har i det föregående (avsnitt 2.2) föreslagit att renskötselrättenbeskrivs som en rätt för den som är av samisk härkomst (same) att enligtbestämmelserna i rennäringslagen använda mark och vatten till underhåll försig och sina renar. Kravet att föräldrar, farföräldrar eller morföräldrar harutövat renskötsel bortfaller alltså. Det finns efter denna förändring inteanledning att gå utanför den krets som sålunda ges renskötselrätt. I enlighetmed den beskrivningen bör den nu föreslagna rätten till slöjdvirke förbehållasden som är same. Denna rätt är inte någon nyttjanderätt vilket innebär bl.a.att någon avgift enligt 34 § rennäringslagen inte skall utgå. Ifråga om de områden inom vilka den särskilda rätten tUl slöjdvirke bör gällagör jag följande bedömning. Jag delar i huvudsak Samerättsutredningensuppfattning att rätten bör omfatta renbetesfjällen och kronomarken inomlappmarkerna. Som jag redogjort för gäller numera att med kronomark skalli vissa avseenden jämställas mark som före utgjorde kronomark.Som jag nämnt gäller vidare från detta datum att medlem i sameby har rättatt ta slöjdvirke inom de områden i och som vidutgången av tillhörde staten och då var särskilt upplåtna tillrenbete. Det är fråga om geografiskt väl definierade områden. Även rätten attta slöjdvirke för same som inte är medlem i sameby bör enligt min mening avsemark inom renbetesfjällen, mark inom lappmarkerna som tillhör eller vidutgången av tillhörde staten liksom den mark i ochKopparbergs län som vid utgången av tillhörde staten och varsärskilt upplåtna till renbete. Några särskilda problem med att marken kankomma att övergå i enskild ägo förutses inte när det gäller samebyarna ochsamebymedlemmarnas nyttjande av markerna. För andra än de som aktivt deltar irenskötseln kan det, i synnerhet om markförsäljning sker , kommaatt råda osäkerhet om avgränsningen av 1992/93:32 Bilaga 2 Jordbruksdep. som förut har varit kronomark och i vissa hänseenden fortsatt är attjämföra med kronomark. För att undvika de problem som en sådan tveksamhet kanleda till kan ifrågasättas om rätten för annan än samebymedlem att taslöjdvirke borde begränsas till att avse den statliga mark som inte förs övertill det nya bolaget. Rätten för andra än samebymedlemmar att ta slöjdvirkeblir emellertid då kraftigt begränsad. Jag anser att svårigheterna att hållareda på markgränserna inte bör överdrivas. Som jag strax skall återkomma till ärdet fråga om bofast befolkning i området som väl känner till de lokalaförhållandena. Svårigheterna kommer vidare att minska till följd av denredovisning rörande kronomarken som regeringen har beslutat om. Sammanfattningsvisanser jag således att den särskilda rätten att ta slöjdvirke bör omfattarenbetesfjällen, mark inom lappmarkerna som tillhör eller vid utgången av juni1992 tillhörde staten samt de omräden inom och somvid nämnda tidpunkt tillhörde staten och var särskilt upplåtna till renbete. Ilikhet med anser jag att rätten för andra än samebymedlemmaratt ta slöjdvirke bör göras beroende av tillstånd. Etttillstånd bör enligt utredningen avse kronomark inom en viss samebysbetesområde. Enligt min mening bör, inte minst av administrativa skäl, länsstyrelsenstillstånd att ta slöjdvirke avse all mark av den angivna karaktären inomlänet. Det betyder för de två nordligaste länen mark inom lappmarkerna somtillhör eller vid utgången av tillhörde staten. Ett tillstånd avLänsstyrelsen i bör, utöver mark inom det egna länet, dvs,renbetesfjällen och de särskilt upplåtna renbetesområdena, också avse de omrädensom staten upplåtit för renbete i . förslag bör även sameslöjdare som är bosatta utanför lappmarkernaeller renbetesfjällen kunna fä tillstånd att ta slöjdvirke. Eftersom det kanförväntas en ökning av antalet slöjdande samer som är i behov av slöjdvirkeanser jag att de som bor inom renskötselområdet i första hand bör komma i fråganär det gäller rätten att ta slöjdvirke. Som villkor för tillstånd bör därförkrävas att sökanden är bosatt inom det län där han avser att ta slöjdvirket.För den särskilda rätten att ta slöjdvirke i bör dock gälla attsökanden är bosatt i . Enligt iNorrbottens län har i brev till , och Falu revir den 30januari 1981 uttalat att verket inte har någon erinran mot att även ickesamebymedlemmar fritt får ta slöjdvirke på kronans mark, eftersom det rör sigom små virkeskvantiteter och sameslöjden utgör en väsentlig del avsamekulturen. Lantbruksstyrelsen och i anser motbakgrund härav att någon särskild tillståndsprövning inte behöver ske. Det ärdärför ett från administrativ synpunkt enkelt system. Genommitt förslag erfordras emellertid endast kontroll av att sökanden är bosatt ilänet, att han är same och att han i en inte oväsentlig utsträckning ägnar sigåt samisk slöjd. Lagrådet har i sitt yttrande framhållit attlydelsen av 17 § andra stycket rennäringslagen i remissprotokollet om atttillstånd endast får ges en same som "i en inte oväsentlig utsträckning 1992/93:32 Bilaga 2 Jordbruksdep. ägnar sig åtsameslöjd" inte synes uttrycka ett längre gående krav än att verksamhetenskall ha en sådan omfattning att den går utöver vad som utgör renhobbyverksamhet. Jag delar Lagrådets uppfattning att den som ägnar sig åtsameslöjd enbart som hobby inte bör kunna påräkna tillstånd enligt bestämmelsen.Sökanden bör i vart fall delvis försörja sig på slöjdandet. Kravet påförsörjning får dock inte sättas så högt, åtminstone inte för den som är nyetableradsom slöjdare. Den som är utbildad sameslöjdare och har lämplig utrustning för slöjdandetbör enligt min mening kunna erhålla tUlstånd om han avser att tillverkasameslöjd för försäljning. Det ligger i sakens natur att slöjdandet i ettinledningsskede endast torde ge mycket begränsat tillskott till försörjningen.Sameslöjdkonsulenterna torde ha sådan kännedom om länets slöjdare att de kanbedöma om en sameslöjdares verksamhet är av sådan omfattning att det kravet kananses uppfyllt. Statsrådet och chefen för hartidigare denna dag föreslagit att ett Sameting skall inrättas. Röstlängden förval till tinget kan bli en praktisk hjälp vid kontrollen. Det bör vara enkeltatt i röstlängden kontrollera om vederbörande är same. Jag vill dock i dettasammanhang påpeka att det för att få tillstånd inte bör krävasatt sökanden är svensk medborgare. Sammanfattningsvis kan sägas att mittförslag innebär att med små arbetsinsatser kan avgöra en ansökanom tillstånd att ta slöjdvirke. beslut bör kunna överklagas tiUkammarrätten. Förslaget föranleder ändringar i rennäringslagen. 1992/93:32 Bilaga 2 Jordbruksdep. Min bedömning: Fiskesamernasrätt till jakt och fiske kan regleras inom ramen för nu gällande regler. Samerättsutredningensförslag: kan medge att same som inte är medlem i en sameby fårjaga och fiska på statens mark inom den del av betesområdet som hör tilllappmarkerna eller renbetesfjällen, om han är stadigvarande bosatt inom områdetoch det med hänsyn till hans utkomstmöjligheter där och omständigheterna iövrigt framstår som skäligt. får även medge sådan same rätt attuppföra fiskekoja. Virke till kojan liksom bränsle för uppvärmning får tas påden kronomark där jakten och fisket sker. Remissinstanserna:Remissutfallet är mycket blandat. Kammarrätten i , Kammarkollegiet,och ett antal kommuner tillstyrker förslaget i sin helhet.Några remissinstanser, däribland . och Fiskevattenägareförbundanser att gruppen av fiskesamer är liten och att det material utredningenpresenterat inte är tillräckligt för att motivera behovet av den föreslagnalagstiftningen. Lantbruksstyrelsenanser att viss konkurrens kan uppkomma om jakten och fisket mellansamebymedlemmarna och fiskesamema. Avtal mellan de berörda om fördelningen avjakten och fisket bör träffas. () anser attsamebyn och inte bör pröva vilka 12 1992/93. som skall få utöva jakt- och fiskerätten. En av åldergällande sämjedelning av bl.a. fiskevattnen bland byns medlemmar förutsätterenligt förbundet att samma begränsningar och inbördes fördelning av jakten ochfisket sker både vad gäller samebymedlemmar och fiskesamer. kommun anser att alla kommuninnevånare bör halika rätt till jakt och fiske inom kommunen, medan kommun anser att någonskillnad mellan samer och övrig befolkning vad gäller jakt och fiske inte börgöras nedanför odlingsgränsen. Skälen för min bedömning: Som framgår av min redogörelse idet föregående (avsnitt 2.2) har endast samer som är medlemmar i en samebyrätt att jaga, fiska och ta slöjdvirke med stöd av rennäringslagensbestämmelser. Jakt, fiske och slöjd bedrivs emellertid näringsmässigt inteenbart av samer som är bymedlemmar, utan även av samer som står utanför byarna.Jag har behandlat frågan om sameslöjdarna närmare i det föregående (avsnitt2.20). Samernas ursprungliga näringar var jakt och fiske. Renenkom senare att användas som lockdjur vid jakt på vildren och som drag- ochlastdjur. En ekonomi baserad på tamrenskötsel växte fram , även omjakt och fiske var de dominerande näringarna också . Renskötsel,jakt och fiske kom efter hand att bedrivas inom avgränsade geografiska områdenför varje familj. Indelningen kom att ligga till grund för de s.k. lapp-skattelanden,för vilka samerna betalade skatt. I uppbördslängden noterades för varje sjövilka samer som bedrev fiske där. blev de renskötande samernanomadiserade. Åtskilliga samer blev emellertid kvar på sina lappskatteland, därde fortsatte att bedriva jakt, fiske och ofta även renskötsel av mer stationärtslag. Renskötseln kom att regleras genom lagstiftning. Enligt denförsta renbeteslagen, lag angående de svenska lapparnas rätt tillrenbete i , hade alla samer rätt att bedriva renskötsel. Alla samer hadeockså rätt att jaga och fiska inom vissa områden. Bestämmelserna lagtogs i sak oförändrade upp lag om de svenska lapparnas rätt tillrenbete i . Genom lag med samma namn infördes emellertid nyabestämmelser om medlemskapet i lappby. Endast den same som driver renskötsel,eller har upphört att ägna sig åt renskötsel, samt deras familjemedlemmar ärmedlem i lappby. Endast den som var medlem i lappby hade med stöd av den lagenrätt att jaga och fiska. Genom lagen utestängdes således den same som inte blevmedlem i lappbyn från rätten att utöva renskötsel, jaga och fiska med stöd avlagen. Den nu gällande rennäringslagen bygger i nu aktuellt avseende i alltväsentligt lag. 1971:51 med förslag till rennäringslag, m.m.definieras fiskesamer som "vissa samer som inte tillhör den renskötandebefolkningsgruppen men som är beroende av fisket inom renskötselområdet för sinförsörjning". De fiskande samer som är medlemmar i sameby utan att varaverksamma inom renskötseln torde inte betraktas som fiskesamer. lämnade i betänkandet (SOU 1975:99) Samernai , stöd åt språk och kultur, en redogörelse för fiskesamernasförhållanden. Utredningen använde samma definition av en fiskesame som i 1971års proposition. Utredningen lät bl.a. utreda fiskesamernas fiske från rättsligsynpunkt. Enligt utredningen fanns det i ca 250 personer Prop.1992/93:32 Bilaga 2 Jordbruksdep. som bedrevavsalufiske ovanför odlingsgränsen. De flesta, omkring 165, var medlemmar isamebyar och bedrev fisket som kompletteringsnäring till rennäringen. Dessasamers fiskerätt grundade sig således på 25 § rennäringslagen. Av återståendefiskare som bedrev avsalufiske ovanför odlingsgränsen och som alltså inte varmedlemmar i sameby utövade omkring 75 personer fisket antingen genom enskildfiskerätt eller med stöd av avtal, t.ex. genom upplåtelse av lantbruksnämnd påstatens vatten eller genom kombinerat avtal om lägenhetsarrende ochfiskeupplåtelse. Återstående 14 avsalufiskare hade däremot enligt utredningensundersökning varken fiskerätt på grund av lag eller genom avtal varför derasrätt att fiska kunde ifrågasättas. Enligt mening var det angelägetatt utkomstmöjligheterna för dessa 14 samer liksom för eventuellt andra samer isamma situation säkerställdes så att de kunde fortsätta sitt fiske i ungefärsamma omfattning som . Utredningen föreslog att det skulle ankomma pålantbruksnämnderna att, i nära samråd med fiskesamerna i fråga och de samebyarinom vilka fisket bedrivs, pröva olika vägar för att frågan skall få en frånjuridisk synpunkt tillfredsställande lösning. Utredningen påpekade att enligtpraxis brukar samer som upphör med den egentliga renskötseln och övergår tillatt jaga och fiska för sin försörjning i vissa fall få kvarstå som medlemmar isameby. Utredningen fann att denna praxis har fog för sig, eftersom jakt- ochfiskerätt ingår som birättighet i renskötselrätten, och att den kan vara enframkomlig väg bland andra att lösa frågan. En annan väg att säkerställa fiskesamernasutkomstmöjligheter som utredningen nämnde var avgiftsfri upplåtelse enligtbestämmelserna i rennäringslagen. Denna möjlighet har anvisats i motiven till34 § rennäringslagen. Om det skulle uppkomma svårigheter att nå entillfredsställande lösning på någon av de nu angivna vägarna, borde enligtutredningen lantbruksnämnden bemyndigas medge att fisket tills vidare fårbedrivas som . Föredragande statsrådet ansåg i prop. 1976/77:80 ominsatser för samerna att fiskesamerna måste tillförsäkras sådan rätt till fiskeatt de i mån av tillgång på fisk kan få ungefär samma tillskott av fiske tillsin försörjning som . Enligt föredragandens mening borde det varamöjligt att på de av utredningen anvisade vägarna nå en fullttillfredsställande lösning även för de fiskesamer vars rätt kanifrågasättas. Det fiske det här är fråga om bedrivs på kronans vatten varförföredraganden utgick från att också de renskötande samerna kommer att medverkatill att fiskesamerna får skälig del i fisket i fjällområdena. Föredragandenvar således inte beredd att föreslå en särskild lagstiftning på området. Detstarkaste skälet för att ändra den nuvarande ordningen är enligtSamerättsutredningen att fiskesamerna sedan urminnes tider levt och verkat inomdet samiska kärnområdet och försörjt sig på traditionella samiska näringar.Den föreslagna ändringen i rennäringslagen ger enligt utredningen också fiskesamernabättre möjligheter att bedriva fiske och en större ttygghet inäringsutövningen. Det förbättrar förutsättningarna för samer att bo kvar ifjällområdena och där kunna försörja sig på traditionella samiska näringar. Själv gör jag följande överväganden. Som framgår av minredogörelse av betänkande (SOU 1975:99) Samema i vardet i Prop.1992/93:32 Bilaga 2 Jordbruksdep. början av1970-talet endast 14 fiskesamer som bedrev avsalufiske utan att ha fiskerätt pågrund av lag eller genom avtal. har inte gjort någonundersökning av hur stor den gruppen fiskesamer kan vara . Genom minaförslag om upplåtelse av rätt till jakt och fiske ökar möjligheterna att jagaoch fiska på statens mark väsentligt (avsnitt 2.14). Där föreslär jag också attde som jagar och fiskar under vissa förutsättningar skall kunna få rätt attuppföra koja på statens mark och ta ved till uppvärmningen av den. Jag är avden uppfattningen att alla fiskesamer som helt eller delvis försörjer sig påfiske utan nägra egentliga problem skall kunna beviljas upplåtelser avlänsstyrelsen. Det är dock självfallet så att en fiskare av hänsyn tillsamebymedlems fiske eller av fiskevårdsskäl inte alltid kan räkna med att fåbedriva nätfiske ljust den sjö han önskar. Jag är således av den uppfattningen att möjligheterna tillförsörjning för den lilla grupp fiskesamer det här är fräga om kan lösas utansärskild lagstiftning. 3 Ekonomiska och andra effekter av mina förslag Prop.1992/93:32 Bilaga 2 Jordbruksdep. Minbedömning: För rennäringen eller andra markanvändningsintressen innebär minaförslag inga negativa ekonomiska effekter. Statens eventuellt ökade kostnaderkan täckas inom ramen för tillgängliga medel. Bakgrunden till min bedömning: För de renskötande samernabetyder förslagen som jag har lagt fram i det föregående att motståendeintressen på helt annat sätt än måste ta hänsyn till de behov somrenskötseln har. ställer förslagen krav pä att renskötseln bedrivs påett sätt som innebär en anpassning till de naturgivna förutsättningarna ifråga om bete och ett hänsynstagande till andra markanvändningsintressen iområdet. Genom ett ömsesidigt hänsynstagande och respekt för varandras behovskapas förutsättningar för ett smidigt samutnyttjande av renbetesmarken ochdärmed också för en levande bygd. Enanpassning av renantalet till de betesförutsättningar som finns innebär attvissa samebyar måste minska sitt renantal. Detta är givetvis positivt för deövriga markanvändarna som på olika sätt har kunnat påvisa olägenheter. Men ävenför berörda samebyar kan en minskning i detta fall vara ekonomiskt positivtgenom den förbättrade avkastningen som ett väl avvägt renantal med minskad konkurrensom betet leder till. Förslagetom rätt för annan same än den som är medlem i sameby att ta slöjdvirke medförvisst arbete för . skall emellertid barakontrollera att sökanden är bosatt i länet, att han är same och att han till eninte oväsentlig del ägnar sig åt slöjdverksamhet. Som jag redogjort för i detavsnittet kan den kontrollen ske snabbt och enkelt. Statens kostnader förkontrollen bedömer jag kunna täckas inom ramen för tillgängliga medel.Förslaget innebär att sameslöjdarna på ett ttyggare, enklare ochbilligare sätt än kan tillgodose sitt behov av slöjdmaterial. medför i sin tur störremöjligheter för dem att öka sina inkomster och är dessutom positivt försysselsättningen i glesbygd. Mitt förslag omnaturvårdshänsyn vid renskötseln medför att rennäringen åtminstone delvis påett annat sätt än tidigare måste ta sådana hänsyn. Hänsynen behöver dockaldrig sträcka sig så långt att pågående markanvändning avsevärt försvåras.Hänsynstagandet motsvarar det som en jordbrukare eller skogsbrukare redan i dagär skyldig att ta vid skötseln av skog resp. jordbruksmark. Förslaget kaninnebära vissa omställningssvårigheter för rennäringen men med ringaekonomiska effekter. Statens kostnader vid genomförandet kommer att öka genomatt föreskrifter skall utarbetas och genom de förelägganden och förbud som kanbli aktuella. Inte heller för övrigamarkanvändningsintressen bedömer jag att det kommer att uppstå inkomstbortfalleller kostnadsökningar av betydelse. Sammantaget bedömer jagsålunda att vare sig rennäringen eller andra markanvändningsintressen iekonomiskt hänseende drabbas negativt av mina förslag. Inte heller kommersysselsättningsunderlaget att försämras. Statens kostnader vid genomförandetav mina förslag bedömer jag kunna täckas inom ramen för tillgängliga medel. Detgäller t.ex. kostnaderna för den kontroll av renräkningen som länsstyrelsernaskall utföra. Frågan om resurser för betesinventering bör, som jag harframhållit, beaktas av vid de överläggningar med företrädareför samerna som föregår fördelningen av statiigt stöd till rennäringen. 1992/93:32 Bilaga 2 Jordbruksdep. Ienlighet med vad jag nu har anfört har inom upprättatsförslag till 1.lag om ändring irennäringslagen (1971:437), 2.lag om ändring i väglagen(1971:948), 3.lag om ändring i lagen(1985:620) om vissa torvfyndigheter. Förslaget under 2har upprättats i samråd med chefen för ochförslaget under 3 i samråd med chefen för . 5 Specialmotivering 5.1 Rennäringslagen i§ I1 och 2 §§ rennäringslagen anges i dess nuvarande lydelse vilka personer somhar renskötselrätt. I den nya 1 § anges denpersonkrets som har renskötselrätt. gäller enligt 1 § förstastycket att renskötselrätt tillkommer den som är av samisk härkomst om hans fareller mor eller någon av hans far- eller morföräldrar haft renskötsel somstadigvarande yrke. kanlänsstyrelsen medge även annan person av samisk härkomst renskötselrätt omsärskilda skäl föreligger. Ifortsättningen får alla samer renskötselrätt. Skälen till ändringen har utvecklatsi det föregående (avsnitt 2.2). Som anförts där finns det inte någon allmäntaccepterad definition av begreppet same i svensk lagstiftning. Det måste därföröverlämnas till rättspraxis att avgöra vad som skall krävas för att någon skallanses ha styrkt sig vara same.