prop · GF03118 · 1992-01-01 00:00:00 — Bestämmelsen om giltighet i tillämpliga delar i 1 § kan dock enligt verkets bedömning inte anses innebära att reglerna om information i 10 § skulle kunna bli tillämpliga på uppgifter som enskilda lämnar till skatteförvaltningen för annat ändamål än statistik. Däremot innehåller 11 § bestämmelser om upplysningsskyldighet som kommer att gälla för bl.a. RSV:s verksamhet. I den mån förslaget betyder en i förhållande till dagsläget utökad upplysningsskyldighet kan detta innebära behov av ett stort antal nya eller ändrade blanketter eller broschyrer vilket kommer att kräva tid för omställning. RSV vill också understryka att det i betydande utsträckning saknas möjlighet att på blanketter få plats med information. konstaterar att förslaget i 11 § innebär ett krav på information till uppgiftslämnarna om "i vilken utsträckning" uppgifter insamlade för t.ex. administrativa och tillsynsändamål skall användas för statistikframställning. Vid insamlandet är det oftast omöjligt att förutsäga detta. anser att det är tillräckligt att informera om att uppgifterna kan komma att användas för statistik. Enligt specialmotiveringen ställer paragrafen (11 §) krav på myndigheterna att i förväg undersöka om s.k. sekundäranvändning kan bli aktuell. Arbetarskyddsstyrelsen finner att denna regel är rimlig, men att det bör understrykas att det rör sig om en plikt att överväga detta och att ändringar i planerna när det gäller användningen av insamlade uppgifter inte nödvändigtvis behöver betraktas som ett "fel" (4:e stycket s. 75). Vilken förändring i behovet av statistik som kan komma att ske är givetvis inte alltid möjligt att förutse. SCB tillstyrker 10 §. Regeln om informationsskyldighet i 10 § är baserad på principen om informerat samtycke och är av grundläggande betydelse för ett förtroendefullt förhållande till uppgiftslämnarna. Enligt SCBs uppfattning klargör utredningen i motivuttalanden på ett tydligt och instruktivt sätt de principer som ligger till grund för informationsregeln i 10 § (se avsnitt 4.4.2). SCB anser att informationsregeln med hänsyn till dessa principer har stor betydelse såväl vid frivilligt uppgiftslämnande som i samband med lagstadgad uppgiftsskyldighet. SCB tillstyrker 11 §. SCB är positiv till regeln som innebär upplysningsskyldighet i samband med administrativ verksamhet när det gäller statistiska användningar av uppgifter som lämnas i dessa sammanhang. Regeln som har en rent upplysande funktion bör kunna stärka medvetenheten och förståelsen bland allmänheten för statistikens roll i samhället. I lagens 11 § ges myndigheten en skyldighet att upplysa den enskilda om i vilken utsträckning uppgifterna kan komma att användas för statistik. I specialmotiveringen anges att regeln endast tar sikte på den situationen att en myndighet med hjälp av en blankett samlar in uppgifter från en enskild. Om upplysning inte har givits, anges i specialmotiveringen, att myndigheten "handlat felaktigt, men detta utgör inte ett legalt hinder för uppgifternas användning för statistik". Några övergångsregler ges inte i lagförslaget, mer än att bestämmelsen inte har någon retroaktiv räckvidd. Om myndighet endast utgår från lagen och inte från specialmotiveringen innebär detta att en stor del av de blanketter som myndigheterna använder sig av bör göras om. I annat fall har bestämmelsen ingen räckvidd och är då enligt vår uppfattning obehövlig. Om myndigheten följer bestämmelsen kan den också få konstiga konsekvenser, exempelvis vid brottsanmälan och i hela kriminalstatistiken. Enskild som anmäler brott skall upplysas på blanketten att uppgifterna kan komma att användas för statistik. På samma sätt bör, logiskt sett, den som är intagen på kriminalvårdsanstalt upplysas om att lämnade uppgifter kan komma att användas för eventuell statistik. Vi menar också att regeln formellt rätt tillämpad av myndigheterna kan komma att innebära avsevärda kostnader. FoB 90-kommissionen anför: Kommissionen delar helt den av utredningen anförda uppfattningen att det, såväl när uppgiftslämnandet är frivilligt som när det är ålagt, är viktigt och nödvändigt att motivera uppgiftslämnaren genom en fyllig information. Den föreslagna upplysningsplikten i ovan angivna avseenden till uppgiftslämnare motsvaras helt av bestämmelser i 90- lagen. Den upplysningsplikt om ytterligare förhållanden som föreskrivs avseende uppdragsgivare m.m. är inte aktuell för folk- och bostadsräkningar som regleras i särskilda lagar. När det gäller skyldigheten att vid insamling av uppgifter för annan administrativ verksamhet upplysa om att uppgifterna kan komma att även användas för statistik framhåller utredningen att detta kan stöta på olika problem av praktisk natur - det kan bl.a. vara svårt att på förhand någorlunda heltäckande upplysa om en framtida statistisk användning. Kommissionen vill här peka på att i folk- och bostadsräkningarna hämtas uppgifter från ett stort antal administrativa register, som också kan variera från gång till gång. Användningen av uppgifterna tillgodoser härvid i en del fall flera av folk- och bostadsräkningarnas skiftande ändamål. En upplysning om att de aktuella administrativa uppgifterna kan komma att användas i folk- och bostadsräkningar måste då av praktiska skäl bli mycket allmän och summarisk. Den kan dock kompletteras av den information om uppgifter ur olika administrativa register som lämnas i samband med genomförandet av folk- och bostadsräkningarna och mera direkt fäster uppmärksamheten på att uppgifter som lämnas för administrativa ändamål även får en statistisk användning. Enligt 10 § lagförslaget skall en myndighet vid uppgiftsinsamling inte bara upplysa om ändamålet härmed utan även lämna uppgiftslämnarna information om t.ex. "vad som gäller om uppgifternas bevarande" och om "beslut och rättigheter enligt datalagen". Detta är, enligt fullmäktiges uppfattning, i många fall alltför kategoriskt. Underlaget för betalningsbalansstatistik är t.ex. den betalningsförmedlande bankens blankett, varigenom en betalande lämnar betalningsuppdraget till banken. Det ter sig inte rimligt att denna starkt förenklade bankblankett skulle belastas med all den information som lagförslaget förutsätter. En möjlighet till förenkling härvidlag bör, enligt fullmäktige, medges i lagen. I 11 § regleras möjligheterna till "sekundär" upp- giftsinsamling för myndigheterna. Bl.a. skall den enskilde upplysas om i vilken utsträckning de uppgifter som han eller hon lämnar kan komma att användas för statistik. och statistikmaterial bygger i huvudsak på uppgifter försäkrade lämnar i samband med ett aktuellt ersättningsärende, ansökan eller liknande. Såsom regeln i 11 § är utformad skulle försäkringskassorna nästan varje gång en ansökan eller anmälan görs behöva upplysa om att uppgifterna kommer eller kan komma att användas för olika statistiska sammanställningar. För försäkringskassornas del skulle detta innebära att i stort sett varje socialförsäkringsblankett skulle förses med denna information. Detta är givetvis praktiskt möjligt, men FKF vill ifrågasätta om det merarbete för myndigheterna med förfrågningar m.m., som informationsplikten skulle innebära, verkligen motsvaras av nytta för den enskilde. I dagens samhälle är människor vana vid att uppgifter används för statistiska sammanställningar av olika slag och det kan knappast hävdas att denna statistik kränker den enskildes integritet. Enligt förslaget saknar också den enskilde möjlighet att få en rättslig prövning av huruvida myndigheten har uppfyllt sin informationsplikt eller ej. Med hänvisning till ovanstående anser FKF att lagförslaget i denna fråga bör bli föremål för närmare överväganden. Övriga synpunkter: Datainspektionen anför: När uppgifter skall insamlas till ett personregister i datalagens mening meddelar DI i tillståndsbeslutet regelmässigt en föreskrift om vilken information som skall ges till dem som kan komma att registreras. Den nu föreslagna bestämmelsen bör därför inte innefatta en uttrycklig skyldighet att informera om beslut och rättigheter enligt datalagen. DI tillstyrker förslaget om en informationsskyldighet även i det fall avsikten inte är att inrätta ett personregister i datalagens mening. 1.7 Uppgiftsskydd (12-13 §) De remissinstanser som yttrat sig i denna del har främst berört frågan om anonymisering. Förslaget tillstyrks bl.a. av FoB 90- kommissionen och försäkringskasseförbundet. Andra instanser har dock invändningar. Det gäller t.ex , , Arbetarskyddsstyrelsen och Riksbank som är kritiska till förslaget med hänsyn till de effekter detta skulle få för deras respektive verksamheter. tar upp behovet av samhällsforskningens materialtillgång och SCB anser att överföring till arkivmyndighet bör vara ett med anonymisering likvärdigt uppgiftsskydd. sker ingen kryptering av uppgifterna vid framställning av statistikuttag ur registren utan uppgifterna förses med löpnummer och kodnyckeln förvaras på annan enhet på myndigheten. Ett nytt klientadministrativt system som skall ersätta det nuvarande systemet planeras och i samband med det föreslås att statistikuttag ur systemet ska vara krypterat. Vissa enheter på myndigheten behöver ha tillgång till krypteringsnyckeln, dock ej statistikfunktionen. Krypteringsnyckeln kan därför inte förvaras på annan neutral myndighet. Datainspektionen anför följande beträffande 12 §: I denna paragraf stadgas att uppgifter som samlats in för den statliga statistikframställningen utan dröjsmål sedan statistiken framställts skall anonymiseras, om inte annat är särskilt föreskrivet. Förbehållet "om inte annat särskilt är föreskrivet" syftar till bestämmelser i den av beslutade arkivlagen (1990:782). DI får här återigen peka på att datalagens bestämmelser gäller för statistikregister som förs med hjälp av automatisk databehandling och som innehåller personuppgifter. För sådana register kan DI komma att, efter samråd med , meddela föreskrifter om att statistikregister skall utgallras . Den i betänkandet föreslagna regeln om anonymisering av statistikregister utan dröjsmål, gäller således enbart för statistikregister som ej utgör personregister i datalagens mening. Detsamma gäller bestämmelsen i andra stycket om förbud mot att sammanföra en anonymiserad uppgift med andra uppgifter i syfte att återfinna den enskildes identitet. DI ifrågasätter om inte bestämmelsen fått en lite för vid utformning. I special- motiveringen till den sägs att användningen av en krypteringsnyckel inte skall falla under paragrafens ordalydelse. Ett användningssätt för krypteringsnyckeln är att göra det möjligt att påföra tilläggsinformation om en registrerad vid ett annat tillfälle än då de ursprungliga uppgifterna registrerades. För att kunna göra detta måste den enskilde kunna identifieras. Användandet av krypteringsnyckeln görs då i syfte att återfinna bestämda identiteter, dvs. just för det ändamål den inte enligt paragrafens lydelse får användas. Sådant krypteringsförfarande har betydelse också för register och register som inte regleras av datalagen. DI föreslår att stadgandet formuleras om så att detta förfarande inte hindras. anser, såsom tidigare nämnts, att en eventuell lagstiftning på statistikområdet bör samordnas med innehållet i en framtida datalag och framhåller vidare följande: Utredningen vill här särskilt peka på att uppgiftsskyldigheten föreslås gälla också för forskning samt att frågan om anonymisering särskilt regleras i lagförslaget (12-13 §). Dessa frågor kräver överväganden där utgångspunkten bör vara gemensam för integritetsskyddet vid personregistrering och det uppgiftsskydd som omfattas av lagförslaget. kommer för sin del att beakta vad statistikregelutredningen redovisat i det remitterade betänkandet. För att kunna planera inför och genomföra beredskapsåtgärder (t.ex. ransoneringar/regleringar) i kriser/krig måste ÖCB bl.a. ha tillgång till s.k. primäruppgifter från företagen (t.ex. vad gäller produktion, förbrukning, lagerhållning etc.). Företagen är skyldiga (enligt lag 1982:1004) att lämna sådana uppgifter till ÖCB. Om uppgifterna försvinner ur de statistiska registren måste ÖCB samla in dem på egen hand, vilket skulle medföra orimliga arbetsinsatser och kostnader. Av det skälet bör ÖCB även ha möjlighet att som utnyttja vissa befintliga statistiska register för att inhämta önskade primäruppgifter. Slutligen kan påpekas att uppgiftslämnarna till de för ÖCB aktuella registren, t.ex. SCBs årliga publikation "Industri 19..", är informerade om att ÖCB får ta del av de lämnade uppgifterna. har i sin genomgång av paragrafer som är exempel på överflödig lagstiftning tagit upp både 12 och 13 §§ och anför följande: Tolfte paragrafen behandlar anonymisering och refererar till lagförslagets § 2 som refererar till sekretesslagen. I specialmotiveringen till § 13 skriver utredaren att "Denna bestämmelse är i och för sig inte nödvändig, eftersom regeringen har den normgivningskompetens som åsyftas redan på grund av regeringsformen. Enligt 12 § innebär anonymisering att enskilds identitet avlägsnas eller döljs. Förslaget medför att anonymiserad uppgift inte får sammanföras med andra uppgifter i syfte att återfinna den enskildes identitet. Förslaget bör dock utvidgas till att även täcka fall då uppgiften redan är anonym och försök görs till bakvägsidentifiering av enskild person. Bankinspektionen producerar inte någon form av statistik utan uppdrar åt att göra sammanställningar för den officiella kreditmarknadsstatistiken. Den i lagen om den statliga statistikframställningen föreslagna 12 § gällande anonymisering av uppgifter skulle för innebära en rad inskränkningar i den nuvarande statistikproduktionen. Som exempel kan bl.a. nämnas att bankinspektionen och träffat överenskommelse med vissa institut om att publicera enskilda uppgifter rörande dessa. Detta gäller t.ex. bankernas månatliga balansstatistik och den årliga balans- och resultatstatistiken. Dessa uppgifter publiceras som en tidsserie dvs. med uppgifter avseende flera tidsperioder. En direkt anonymisering av insamlat material skulle i princip omöjliggöra produktion och publicering av dessa uppgifter. Bankinspektionen kan vidare peka på ett annat område där anonymisering av uppgifter skulle försämra kvaliteten på kreditmarknadsstatistiken. Eftersom instituten på kreditmarknaden förändras genom nyetableringar, fusioner, nedläggningar m.m. är det viktigt att de i statistiken ingående instituten är identifierbara så att relevanta grupper av institut kan konstrueras för att uppnå jämförbarhet i statistiken mellan perioder. En sådan bearbetning skulle också omöjliggöras om användaruppgifter anonymiseras. Bankinspektionen invänder sålunda mot den i lagen om den statliga statistikframställningen föreslagna 12 § gällande anonymisering av uppgifter som upptagits för automatisk databehandling. För att behålla kvalitén på kreditmarknadsstatistiken och för att tillgodose användarnas behov av statistik (ofta uppgiftslämnarna själva) vore det av flera skäl olämpligt att direkt låta anonymisera insamlade uppgifter. Enligt bankinspektionens uppfattning bör det därför, som den nu föreslagna lagen träder i kraft, i en särskild författning föreskrivas att kreditmarknadsstatistiken inte omfattas av 12 §. delar uppfattningen att regler såsom om anonymisering och förbud mot återidentifiering utgör ett viktigt komplement till det legala skyddet i sekretesslagen och datalagen. Det är emellertid av stor vikt att krav på anonymisering inte utformas så att de omöjliggör longitudinella studier och utnyttjande av långa tidsserier för forskningsändamål. Institutet vill därför understryka vikten av att uttrycket "utan dröjsmål efter det att statistiken har framställts" i 12 § inte ges en så snäv tolkning att effektiv användning av paneldata förhindras. Dessutom bör överlämnande till arkivmyndighet kunna betraktas som ett fullvärdigt alternativ till anonymisering, sett från skyddssynpunkt. har intet att invända mot förslaget att reglera den statliga statistikframställningen i särskild lag. synpunkter och invändningar inskränker sig till utformningen av 12 § förslaget till särskild lag om den statliga statis- tikframställningen. I 12 § ges möjlighet att antingen avlägsna uppgifter som kan identifiera den enskilde eller att dölja uppgifterna. Båda alternativen har fått den gemensamma beteckningen anonymisering. Det senare alternativet innebär kryptering, en metod som möjliggör ett återskapande av identiteterna (sid 40). Det förra alternativet är mer vagt till sin innebörd. utgår emellertid från att lagen skall erbjuda likvärdiga alternativ och att termen avlägsna därför innebär att uppgifterna avlägsnas ur upptagningen för automatisk databehandling, men behålls på annat slag av medium, exempelvis COM. I annat fall skulle utredningen ha använt den gängse legala termen gallring, jfr 10 § arkivlagen (1990:782) och prop. 1989/90:72, särskild bil 1 avsnitt 3.5. Ett klarläggande på denna punkt behövs i specialmotiveringen till den kommande lagen. Anonymisering genom alternativt döljande resp avlägsnande skall vidtas, "om inte annat är särskilt föreskrivet". Här torde åsyftas föreskrifter som datainspektionen utfärdat med stöd av datalagen. Om emellertid termen avlägsna används synonymt med gallra, kan bestämmelsen även åsyfta särskilda gallringsbeslut som fattats av med stöd av allmänna arkivstadgan, efter med stöd av arkivlagen. Om så är fallet, bör lagen på denna punkt kompletteras med verkställighetsföreskrifter som ger möjlighet att bevaka pågående statlig statistikproduktion och mandat att vid behov utfärda särskilda gallringsbeslut. Det kan här nämnas, att arkivlagen som reglerar gallring hos statliga myndigheter och som via verkställighetsföreskrifter avses ge mandat att besluta gallring i likhet med nu gällande förfarande, endast gäller om inte avvikande bestämmelser om gallring finns i annan lag eller förordning. Det är angeläget att påpeka att statistikregister med bibehållna identifieringsmöjligheter i vissa fall kan ha ett värde för vetenskaplig forskning genom att möjliggöra s.k. longitudinella studier, även efter det att föreskriven statistik har framställts. Det faller inom sektoransvar att bevaka att samhällsforskningens materialtillgång, även inom statistikområdet, är tillräcklig och adekvat. Det får antas att bestämmelsen om uppgiftsskydd i 12 § lagförslaget inte är avsedd att tillämpas på den typ av personregister för driftsstatistik som databaserade loggboksregister på och i andra hand utgör. Det är dock redan vid insamlandet klart att de uppgifter som tillförs registret skall ligga till grund för den statliga statistikframställningen. Med hänvisning till vad som sagts om begreppet statlig statistikframställning och om lagens tillämplighet i aktuella avseenden även hos den insamlande, synes inte kunna bortse från anonymiser- ingsplikten i nämnda paragraf. Det är dock uteslutet att genomföra en sådan anonymisering i loggboksregistret. Uppgifterna i registret behöver nämligen också finnas tillgängliga för kontroll av enskildas fiske i samband med prövning av låne- och bidragsansökningar. Registret är för övrigt skyddat mot offentlighet enligt reglerna i 9 kap 4 § sekretesslagen. Arbetarskyddsstyrelsen ansvarar för ett register över anmälda arbetsskador - Informationssystemet om arbetsskador (). Detta register utnyttjas dels som ett administrativt register, dvs i verkets uppföljning och tillsynsarbete och dels för framställning av statlig statistik. I den rena tillsynsverk- samheten krävs att uppgifter om enskilda fall finns tillgängliga efter den inkomna anmälan. Även för den rena statistikframställningen krävs identifierbara uppgifter för att t.ex. kunna komplettera den ursprungliga arbetsskadeanmälan med uppgift om längden på sjukledigheten med anledning av arbetsskadan, som i många fall inte är avslutad förrän efter skadans inträffande och anmälan. Eftersom har flera andra syften än som bas för framtagning av statlig statistik, t.ex. underlag för tillsynsverksamhet och forsknings- och utredningsverksamhet, förutsätter arbetarskyddsstyrelsen att denna paragraf inte berör . Det är också av stor vikt att det finns möjlighet till samkörningar mellan och exempelvis dödsorsaksregister, folk- och bostadsräkningar och patientstatistik. Arbetarskyddsstyrelsen vill generellt understryka vikten av att möjligheter att skapa viktiga register för riskidentifiering genom samkörning mellan olika register över hälsoeffekter och register med uppgifter om möjliga orsaker, exempelvis yrke (FoB), inte förhindras . Då resultatet av en skadlig påverkan i många fall kan dröja åratal i vissa fall tiotals år är det således av största vikt att möjligheten till samkörningar efter insamling av data inte omöjlig Det förtjänar också att påpekas att den diskussion om risker för intrång i den personliga integriteten som förts sällan gällt den typ av samkörda register som utnyttjas för identifiering av tidigare okända hälsorisker eller uppföljning av åtgärder som satts in mot kända hälsorisker. Själva analysen av sådana register kan i allmänhet ske med avidentifierade personuppgifter. Som exempel kan nämnas den stora användning av ett avidentifierat Cancermiljöregister (samkörning mellan cancerregister och SCBs folk- och bostadsräkningar) som kommit till stånd. Vid analys av sådana register kan det emellertid uppkomma frågeställningar som gör det önskvärt att i fördjupad forskning och utredning följa upp enskilda individer. En anonymisering av grundregistren skulle omöjliggöra eller avsevärt försvåra sådan uppföljning. Det är utomordentligt angeläget att lagförslaget inte förhindrar riskidentifiering. Det kan exempelvis gälla uppföljning av effekterna av lösningsmedelsexponering, belastningsskador, eller att studera inverkan av arbetsmiljön på cancerincidensen och incidensen av hjärt- och kärlsjukdomar. Det är således önskvärt att exempelvis sådana register över hälsoeffekter som nämnts i 1:a stycket på sid. 1 ASS yttrande (effektregister) undantas från kravet på anonymisering, dvs förbehållet "om inte annat särskilt är föreskrivet" bör avse att omfatta även dessa register och nödvändiga bakgrundsregis- ter (framför allt folk- och bostadsräkningarna). Om detta inte är möjligt vill arbetarskyddsstyrelsen starkt betona vikten av att åtminstone kunna bevara dessa i krypterad form, vilket visserligen skulle försvåra användningen av registren för riskidentifiering, men förhoppningsvis inte omöjliggöra ett sådant utnyttjande. Intresset av att bevara insamlade material för framtida forskning berörs i kommentaren till paragrafen. Att placera (omhänderta) sådant material hos en arkivmyndighet minskar tillgängligheten för framtida forskning. Arbetarskyddstyrelsen vill starkt understryka vikten av att bevara material som kan vara intressant ur forsknings- och utredningssynpunkt på ett för dessa ändamål så lättillgängligt sätt som möjligt. SCB anser att regeln i 12 § 1:a stycket beträffande anonymisering av statistiska material behöver kompletteras med en möjlighet att överlämna uppgifter till arkivmyndighet som ett likvärdigt uppgiftsskydd. SCB tillstyrker förbudet mot återidentifiering. Med hänsyn till regelns karaktär föreslås att den tas in i en särskild paragraf. SCB anser att både avidentifiering och skyddskryptering är metoder som är ägnade att åstadkomma ett starkt uppgiftsskydd. När ett material skall anonymiseras är det endera av dessa två åtgärder som skall vidtas. Avidentifiering innebär en oåterkallelig åtgärd och hänsyn måste tas till de olika bevarandeintressena innan en sådan åtgärd vidtas. Vissa statistiska material som t.ex. har stort värde för framtida forskning bör således arkiveras i enlighet med gällande arkivbestämmelser (prop. 1989/90:72 med förslag till ny arkivlag). Detsamma gäller för s.k. longitudinella studier och överhuvud taget för statistik som bygger på långa tidsstudier bl.a. inom företagsstatistiken.