prop · GG03135 · 1992-12-31 00:00:00 — Regeringens proposition 1992/93:135 om åtgärder för att stärka det finansiella systemet Regeringenförelägger vad som har tagits upp i bifogade utdrag urregeringsprotokollet för de åtgärder och det ändamål somframgår av föredragandens hemställan. 1propositionen föreslås att staten skall garantera att banker och vissa andrakreditinstitut kan fullgöra sma förpliktelser i rätt tid. Stålen fullgör sittåtagande genom att lämna stöd till fortsatt verksamhet i livskraftiga institut,varvid stödet förenas med krav på åtgärder från institutets sida, eller genomatt lämna stöd till rekonstraktion eller avveckling i ordnade former avinstitut som inte kan förväntas uppnå lönsamhet på lång sikt. Stödåtgärderaaföreslås bli utformade på ett affärsmässigt sätt och så att statens långsiktigakostnader för stödet mimmeras. Kostnadema lör stödet skall återvinnas tillstaten. Staten skall inte eftersträva att bli ägare till banker eller andrakreditinstitut. Stödetkan ges i form av lån, garantier, kapitaltillskott eller på annat sätt. Stödsystemetskall kvarstå så länge det behövs. Det skall inte avvecklas förrän det kan skeutan att fordringsägaraas intressen riskeras. En avveckling kan genomförasbara efter ett nytt beslut av . Stödetriktas i första hand till banker och till kre Ensärskild myndighet under regeringen, Ba!ikst"dsn. ":u:ndcn, föreslås bliinrättad för att hantera stödet. 1propositionen behandlas också vissa frågo'- om siöd till Noriibanks-koncemenoch AB Industrikredit. Nr 135 Räuelse: S. 1 rad 8 stär:föredragandenas Rättat till; föredragandens S. 4 rad 7 Står: 1 Förslag till Prop. Lag om inkomstskatteregler vid statligt stöd till vissakreditinstitut Vidtillämpning av lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt utgör statligt stödtill kreditinstitut skattepliktig intäkt av näringsverksamhet förkreditinstitutet om återbetalning kan komma i fråga endast enligt bestämmelsemaom vinstutdelning i 12 kap. aktiebolagslagen (1975:1385) eller 9 kap. bankaktiebolagslagen(1987:618). Återbetalning av sådant stöd utgör avdragsgill kostnad för kreditinstimtet. Dennalag träder i kraft den 1 febraari 1993 och tillämpas i fråga om stöd som lämnasefter . Lag om ändring i lagen (1988:1385) om riksbank Härigenomföreskrivs i fråga om lagen (1988:1385) om riksbank delsatt 22 § skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skallinföras en ny paragraf, 42 a §, av följande lydelse. Lydelse enligt prop.1992/93:89 Efteranmodan av skall ett kreditinstitut eller armat företag som stårunder tillsyn av till läimia de uppgifter somRiksbanken anser nödvändiga för att följa utvecklingen på valuta- och kreditmarknadema. Efteranmodan av skall ett kreditinstitut eller annat företag som stårunder tillsyn av till läimia de uppgifter somRiksbanken anser nödvändiga för att 1. följa utvecklingen på valuta-och kreditmarknadema, 2. övervaka betalningssystemets stabilitet. I viktigare frågor som berör verksamhetsområde ellersom i övrigt har samband med betalningssystemets stabilitet, skall Riksbankensamråda med , och . Vid ettsädant samråd skall lämna berörda myndigheter de uppgifter sombehövs. Dennalag träder i kraft den 1 febraari 1993. Utdragur protokoll vid regeringssammanträde . ifesterberg, ordförande, och statsråden , , ,, , , , , , , ,, , P. , Proposition om åtgärde;r för att stärka det finansiella systemet Torsdagenden tillkännagavs att regeringen avsåg att i en propositiontill höstriksdagen begära ett vidsträckt bemyndigande att tillgripa åtgärder föratt stärka betalningssystemet och säkerstäUa kreditförsörjningen. Åtgärdemaavsågs kunna tillämpas för banker och vissa kreditinstitut utanför banksektommed statlig anknytning. Enpromemoria med utkast till proposition om åtgärder tor att stärka detfinansiella systemet utarbetades därefter inom . Remissinstansema har också beretts tillfälle att framförasynpunkter muntligen vid en sammankomst den Till protokollet i detta ärende bör fogas en förteck ning över remissinstansema och en sammanställning av remissyttrandena som bilaga. 2.1 Utvecklingen på kreditmarknaden Underde har det svenska finansiella systemet kärmetecknats av ökadeekonomiska problem och en dämpad kieditexpansion. Kveditför-lustenia harsuccessivt ökat, och för bankkonceraema sammanlagt bedöms de uppgå till totaltca under 1990-1992. Allt fler institut redovisarförluster. Problemenär inte unika för . Liknande problem har tidigare uppstått i bl.a. ,, och , och även i ochFinland. Bakgranden och orsakema till problemen är i stor utsträckning desamma.Den starka och långvariga intemationellahögkonjunkturen under mitten och slutet av i Prop. 1992/93:135kombination med avregleringar av de inhemska kreditmarknadema skapade ettdrivhusklimat som ledde till att kredit- och fastighetsmarknadema kom urbalans. Skuldsättningsgraden ökade och prisema på fastighetsmarknaden stegtill orimliga nivåer. 1 många länder fördes en expansiv stabiliseringspolitiksom bidrog till denna utveckling, men det uppstod även problem i länder medöverskott i de offentliga finansema. Närden ekonomiska utvecklingen vände, påbörjades den smärtsamma anpassningen påkredit- och fastighetsmarknadema med konkurser och omfattande kreditförlustersom följd. I och uppstod problemen redan i ett tidigare stadium tillföljd av oljeprisfallet . Problemen tycks ha avtagitunder i , men inte i . I liksom i de andra ländematenderar problemen att öka och kommer sarmolikt att bestå ett antal årframöver. Problemen är inte av saimna omfattning i och Storbritanniensom i t.ex. , och . 1Sverige avreglerades den inhemska kreditmarknaden successivt under mitten av 1980-talet.Tidigare hade bankema varit föremål för omfattande regleringar i form av bl.a.likviditetskvoter och utlåningstak, som räntoma kontrollerades påadministrativ väg. Det primära syftet med dessa regleringar var atttillförsäkra vissa prioriterade samhällssektorer tillgång till billigakrediter. Ibörjan av blev det efter hand uppenbart att regleringarna inteförmådde uppfylla detta syfte och att de blivit allt mindre verkningsfulla sompenningpolitiska styrmedel. Det stod också klart att regleringarna allvarligthämmade effektiviteten på kreditmarknaden som de intemationella kapitalmarknademablivit alltmer integrerade och effektiva. Det var därför både nödvändigt ochönskvärt att avreglera kreditmarknaden. Efteravregleringen följde med stark kreditexpansion. Under åren 1987-1990ökade kreditvolymen från av BNP till av BNP, vilketmotsvarar en ökning med ca . Avregleringensammanföll med en högkonjunktur. Med otillräckliga finanspolitiska åtgärder ochen expansiv penningpolitik kom den svenska ekonomin att kännetecknas avöverhettning och hög inflation. Överhettningen bidrog till att skapaförväntningar om fortsatt tillväxt och stigande priser. Prisema på olikatillgångsmarknader, såsom aktiebörsen och marknaden för kommersiellafastigheter, steg kraftigt. Det tidigare skattesystemet med högamarginalskatter och därmed högt skattemässigt avdragsvärde för räntekostnadermedförde att hushållens räntekänslighet var låg, vilket förstärkte kreditexpansionen. Diagram 2:1 Utlåning till allmäniieten i % av BNP Procent av BNP 160-1 Anm: 1992 avser prognos Kreditinstitutensutlåningsverlaamhet kännetecknades av expansion och stort risktagande.Instituten hade som mål att behålla och helst öka sina marknadsandelar på ensnabbt \'äxande marknad. Räntemarginalema var förhållandevis låga, även förkrediter till mera riskfyllda projekt. Instituten såg mer till säkerhetemasbedömda marknadsvärde än till lån-tagamas långsiktiga betalningsförmåga. Enbetydande del av den ökade utlåningen hänförde sig till fastighetssektom, inteminst i storstadsregionema och . Kreditinstituten inträdde i1990-talet med stor exponering gentemot fastighetssektom. Betingelsemaför fastighetsmiuknaden förändrades emellertid radikalt. Redanvalutaregleringens avskaffande bidrog till att dämpaprisuppgången på kommersiella fastigheter, eftersom fastighetsbolag ochinstitutioner i ökad utsträckning köpte fastigheter i utlandet. Fastighetsprisemahade då nått nivåer som inte var långsiktigt hållbara. Underår 1990 började prisema definitivt vända nedåt. Prisfallet förstärktes av ökadedrift- och kapitalkostnader till följd av skattereformen i kombination medstigande realräntor i takt med att inflationen dämpades. Då konjunkturen vändenedåt minskade också efterfrågan på kommersiella lokaler med sjun].cande hyrorsom följd vilket naturligtvis bidrog till att förstärka prisfallet. 1 storstadsregionemahar prisema fallit . Krisenpå fastighetsmarknaden drabbade först finansbolagen. Det stod emellertid snabbtklart att prisnedgången var av sådan omfattning att även bankema skulle få vidkäimasbetydande kreditförluster, dels indirekt via sina engagemang i finansbolagenoch dels i ökad utsträckning i den egna utlåningsverksamheten. I Nordbanken, , har kreditförlustema Prop. 1992/93:135 varit anmärkningsvärthöga. Detta skall ses mot bakgranden av att dessa institut i slutet av 1980-talethade som mål att expandera verksamheten, särskilt i storstadsregionema, ochdärmed var villiga att ta stora risker. Situationenför bankema, liksom för andra kreditinstitut, har förvärrats till följd av denfördjupade lågkonjunkturen. Hushållens inkomster minskar bl.a. som en följd avökad arbetslöshet, som den svaga efterfrågan skapar lönsamhetsproblemi allt fler företag. Låntagamas betalningsförmåga försämras därmed. Denhistoriskt sett höga realräntan dämpar aktiviteten i ekonomin vilket påverkarfastighetsmarknaden och andra tillgångsmarknader negativt. Prisfall på bostäderoch en kraftig kursnedgång på aktiemarknaden urholkar säkerhetemas värde ochmedför att kreditinstitutens risktagande ökar trots en oförändrad utlåning. Detkan därför inte uteslutas att instituten kan komma att drabbas av ökade kreditförluster,även på utlåning som inte är direkt relaterad till bygg-och fastighetsmarknaden,om konjunktumtsiktema inte snart förbättras. Redan i samband medkreditinstitutens delårsrapporter , vilka sträcker sig t.o.m. den 31augusti, framgick att de nödlidande kreditema, dvs. krediter som helt ellerdelvis inte genererar den ränta eller de amorteringar som ursprangligenavtalats, alltjämt ökar i omfattning. Sommarensoch höstens oro på de intemationella valutamarknadema har ökat påfrestningamapå de finansiella företagen. Det höga ränteläget har iimeburit stigandefinansieringskostnader, vilka lett till direkta förluster för de kreditinstitutsom inte kunnat övervältra de ökade kostnadema på låntagama. Dessutom har dehöjda räntoma ytterligare ökat risken för betalningsinställelser ochkreditförluster. Denökade oron drabbade särskilt bostadsinstituten. Skillnaden i avkastningskravmellan bostads- och statsobligationer steg kraftigt som handeln med bostadscertifikatoch andra certifikat nästan upphörde. rådde praktiskttaget utlåningsstopp. Situationen skulle ha kuimat leda till en akutlikviditetskris. Det var först när regeringen aviseradeåtgärder för att trygga verksamheten i bankema och vissa andra kreditinstitutsom handeln i dessa instituts värdepapper successivt normaliserades. Myckettalar för att kreditförlustema under den närmaste framtiden kommer att liggakvar på en hög nivå. Fram t.o.m. lyckades kreditinstituten, åtminstonedelvis, kompensera de ökade kreditförlustema med ökade räntemarginaler ochallmänna kostnadsbesparingar. Den snabbt ökande omfattningen av nödlidandekrediter innebär emellertid att räntenettot nu minskar för flertalet institut,vilket medför att resultatet försämras. Det är dock viktigt att understryka attbilden är splittrad. Medan vissa institut numera inte har någon intjäningsförmågaalls, kan andra institut uppvisa fortsatta förbättringar av resultaten förekreditförluster. Diagram 2:2 Bankernaskreditförluster och resultat Prop. ----- 1----- 1----- 1----- 1----- 1 I I I I I----------------------- r 1982 1984 1986 1988 1990 1992 Anm:1992 avser åttamånaders resultiit uppräknat till årsnivå Problemenmedför att kreditinstitutens resultat snabbt försämras. Instituten tvingas iökad utsträckning redovisa negativa resultat. En sådan utveckling riskerar attleda till att allt fler institut inte klarar kapitaltäckningskraven. Dessasvårigheter har irmeburit att bl.a. ratinema för utlåningen skärpts.Instituten har lagt större tonvikt på låntagamas långsiktigabetalningsförmåga. Det är en i allt väsentligt sund utveckling, men det kaninte uteslutas att det finns en risk för att kreditinstituten intar en alltförrestriktiv hållning med den osäkerhet som råder om den allmänna ekonomiskautvecklingen. Underdet har kieditexpansionen stannat av. Kreditinstitutens utlåningtill allmänheten uppgår nu till av BNP, vilket innebär ett fall från den högsta nivån. Förutom en skärpt utiåningspolicyförklaras minskningen av att kredttför-lustema i sig leder till minskadelånevolymer och, inte minst, att det höga ränteläget och de försämrade konjunktumtsiktemaminskar kreditefterfrågan. 2.2Tidigare åtgärder för enskilda institut Isin egenskap av huvudägare i blev staten tvungenatt säkerställa ett kapitaltillskott. Staten garanterade hela den nyemission omca som då genomfördes (prop. 1991/92:21, bet. 1991/92:NU4,rskr. 1991/92:8). Iseptember 1991 framkom att Första åsamkats omfattande kreditförluster.Situationen förärJedde en statlig garanti på för ett lånavsett att trygga en rekonstraktion av banken (prop. 1991/92:63, bet. 1991/92:NU12,rskr. 1991/92:52). visade sig demia insats varaotillräcklig. bedömdes kapitalbehovetuppgå till . För att säker- Prop. 1992/93:135 ställa en merlångsiktigt hållbar lösning beslutade att bemyndiga regeringen attdels lämna ett lån på till den sparbanksstiftelse som ägerbanken, dels gå i borgen för lån upp till ett sammanlagt belopp av 3,5miljarder kronor till denna och övriga sparbanksstiftelser (prop. 1991/92:168,bet. 1991/92:NU34, rskr. 1991/92:288). Sparbanksstiftelsema har ställthuvuddelen av sin förmögenhet i form av aktier som säkerhet för lånen. Undervåren 1992 stod det klart att Nordbankens problem var av betydligt allvarligareart än vad som tidigare framkommit. Kreditförlustema hade stigit somden ökade omfattningen av nödlidande krediter minskat ränteintäktema och därmedintjäningsförmågan. Den allvarliga situationen nödvändiggjorde åtgärder för engenomgripande omstrakturering. bemyndigade regeringen att vidtaåtgärder inom en ram på för att genomföra en omstraktureringav banken (prop. 1991/92:153, bet. 1991/92:NU36, rskr. 1991/92:352). Eftersomdet bedömdes att ett statiigt helägande skulle underlätta omstraktureringen,lämnade staten ett erbjudande att förvärva alla utestående aktier för drygt 2miljarder kronor. framkom att , med dess dotterbolag , skulledrabbas av förluster av en sådan omfattning att koncemen inte skulle kunnauppfylla kapitaltäckningskravet på och riskera att hamna påobestånd . Den försäkringslösning för banken sompresenterats visade sig vara otillräcklig. hade förlustemaaccelererat, fram till uppgick kreditförlustema till 5,4miljarder kronor, exkl. ersättning från försäkringen. De nödlidande kreditemauppgick till , vilket motsvarar av bankensbalansomslutning /1992. För att trygga betalningssystemet gjorderegeringen en utfästelse att förpliktelser skulle infrias.Moderbolaget, , som inte omfattades av regeringens utfästelse, försattesi konkurs. 2.3 Statliga åtgärder i andra länder Somframgått av den tidigare beskrivningen har många andra länder drabbats avliknande problem bland banker och andra kreditinstitut. Omfattningen avproblemen skiljer sig emellertid åt, vilket har medfört att problemen hanteratspå olika sätt. Skillnaden i sättet att hantera problemen är också i hög gradett uttryck för skillnader i de institutionella förhållandena. Nedan ges enkortfattad beskrivning av de statliga åtgärdema i , , ochUSA. Utformningenav de statliga stödåtgärderaa i återspeglar de institutionellaförhållanden som rådde för bankkrisens början. Det fanns, ochfinns fortfarande, två s.k. sikringsfonder, en för affårsbankema och en för sparbankeraa,som byggts upp med avgifter från Deras primärauppgift är att skydda insättamas medel, Prop. 1992/93:135 antingen genomatt använda resursema så att fallissemang undviks eller, i sista hand, genomatt gottgöra insättare för förluster i samband med en banks avveckling. 1början av krisen löstes problemen genom att den krisdrabbade banken fusioneradesmed en annan bank med stöd av fondema. Endast en bank, , kom attsättas under konkursförvaltning. Förlustema i bankema blev efter hand så storaatt sikringsfondemas kapital i det närmaste uttömdes. I början av år 1991upprättades med ett kapital av 5 miljaider kronor.Dessa medel skulle användas som lån till de privata sikringsfondema förfinansiering av kapitaltillskott i form av preferenskapital till enskildabanker. Stödet kunde förenas med villkor om t.ex. utförsäljningai- ochkostnadsminskningar, men i övrigt skulle det inte innebära några inskränkningarav aktieägamas möjligheter att styra banken. Hösten1991 blev det uppenbart att det krävdes ytterligare åtgärder. Det inrättades dåen annan statlig fond. , som på affärsmässiga gmnderskulle delta i aktieemissioner tillsammans med privata investerare. Stattsns Banksikringsfonderhöll ytterligare resurser och fick också möjlighet att förvärva aktier ochannat riskkapital i utsatta banker utan att gå via de privata sikringsfondema.Sparbankernas sikringsfond tillförsäkrades också ytterligare resurser och bankemafick möjlighet till viss upplåning på förmånliga villkor hos . Undertiden har de norska bankema tillförts ca 15,5miljarder kronor i risklcapital från staten. Därtill kommer vissa kostnadsreduceringarför bankeraa genom lägre avgifter till sikringsfondema och genom lån med lägränta. Summan av kapitaltillskott från de privata sikringsfondema samt frånstaten uppgick t.o.m. till . Efterdet att etablerades har det statliga stödet till bankemai huvudsiikligen tagit formen av kapitaltillskott, antingen sompreferens- eller stamaktier eller motsvarande instrament för sparbankeraa.Fonden har också i ett fall lämnat en emissionsgaranti. I stödaktioner förnågra mindre sparbanker har sparbankemas sikringsfond lämnat garantier förspecificerade portföljtillgångar för att underlätta fusioner. StatensBanksikringsfond har ställt som villkor för sitt stöd attaktiekapitalet i den mottagande banken skulle skrivas ned. 1 två fall haraktiekapitalet nollställts och nya aktier tecknats av ,som därigenom blivit ensam ägare. Dethar från den sida inte uttalats några bestämda krav på attstaten skall kunna återvinna sina insatser. Det förhållandet att finansieringenav bokförts i statsbudgeten i form av ett lån,medan finansieras genom ett direkt budgetanslag,skulle kumia tolkas som att staten åtminstone avser att återviima investeringsfondensinsatser. Det förefaller dock som om staten skulle vara beredd att ta på sigett mer långsiktigt agarengagemang. I Revidert Nasjonalbudsjett for år 1992sägs: "... statens eierskap med basis i skal ha et mer Prop. 1992/93:135 långsiktig siktemål. Fondet vil,samman med övrige ståtlige og private norske investorer, bidra til å sikre et vesentlignasjonalt eierskap i norske banker." SåvälBanksikringsfonden som Bankinvesteringsfonden är juridiskt fristående enheter.De måste dock samråda med chefen för og Toll-departmentet införviktigare beslut. 1 styrelsema ingår experter på de frågor som behandlas samtrådgivare utan rösträtt från tillsynsmyndigheten och . Fondema harinte byggt upp någon omfattande organisation utan har endast mindresekretariat. Banksikringsfondens sekretariat ligger i , medanBankinvesteringsfonden har sitt sekretariat i Industribank. Denförsta offentliga stödåtgärden i den pågående finska bankkrisen var FinlandsBanks insatser för att stötta Sparbankeraas Central-Aktiebolag (SGAB) iseptember 1991, då banken råkade i akuta finansiella svårigheter. Centralbankenförvärvade då majoriteten av aktiekapitalet och övertog den direkta ledningenav banken i syfte att säkra en snabb rekonstraktion. har sedansuccessivt skjutit till ytterligare kapital för att upprätthålla SCAB:skapitalbas. SGAB övertogs ijuni 1992 av statens säkerhetsfond, som är en nystatlig myndighet under . Imars 1992, när det blivit uppenbart att kreditförlustema och de finansiella svårighetemai den finländska banksektom var ett mer allmänt problem, presenteraderegeringen ett stödpaket. Detta innehöll tre huvudsakliga åtgärder: en generellförstärkning av bankemas kapitalbas genom statliga kapitaltillskott på högst 8miljarder mark, inrättandet av statens säkerhetsfond med fullmakt att ta uppkrediter till 20 miljarder mark för bankstöd, samt en höjning med enprocentenhet av den tillåtna utlåningsräntan på bankemas lågräntekrediter. Kapitalinjektionenpå 8 miljarder mark, som har till syfte att bibehålla bankemasutlåningskapacitet, fördelas mellan bankema enligt deras riskvägda fordringaroch övriga förbindelser, oberoende av bankens soliditet. Bankema får ansöka omtilldelning , . Kapitaltillskottenhar närmast formen av villkorslån, som räknas som primärt kapital och som kananvändas för att täcka bankens förluster om dess fria egna kapital ochreservfond inte räcker till. Statens avkastning på kapitaltillskottet är icke-kumulativ,dvs. om utdelningen uteblir , får utdelningen kommande år inte ökas imotsvarande grad. Avkastningen ligger på en nivå som inledningsvis motsvararstatens upplåningskostnader men som därefter stiger gradvis. Därmed ges ettincitament för inlösen. Kapitalinsatsen kan konverteras till aktier medrösträtt om staten inte får avkastning eller om bankens soliditetfaller under den miniminivå som lagen kräver. Statenssäkerhetsfond har till syfte att stöda enskilda banker i de fall Prop.1992/93:135 där det är nödvändigt för att trygga banksystemets stabilitet ellerinsättarnas fordringar. Till skillnad från de generella kapitaltillskotten kanstöd från säkerhetsfonden ges endast till banker med finansiella problem.Säkerhetsfondens medel, 20 miljarder mark, fördelas dels via bankorgani-sationemasegna säkerhetsfonder, dels direkt till bankema. Stödet kan utgå som lån, riskkapitaltillskoiti olika former eller som borgen för lån som upptas av banken eller av någon avde privata säkerhetsfondema. Bankens ägares ekonomiska ansvar skall utkrävas sålångt som möjligt och säkerhetsfondens möjlighet till insyn i de banker somerhåller stöd skall säkras. I samband med stödet kan fonden ställa krav på omstraktureringaroch rationaliseringar av mottagarbankens verksamhet. Statenssäkerhetsfonds högsta organ är förvaltningsrådet, vars sammansättning ärdensamma som bankfullmäktige, samt en direktion och en ombudsman.Direktionen har en ordförande och fem övriga medlemmar. ,och Bankinspektionen samt bankema skall vara represent<;rade.Beslut om stöd och tillhörande övervakning handhas av ett direktionsutskott sombestår av de tre myndighetemas representanter. Ombudsmannen svarar för fondenslöpande förvaltning. Banks och Bankinspektionens tjänstemän biträder fondenpraktiskt vid skötseln av dess uppgifter, och dessa myndigheter avger ocksåutlåtanden inför stcdbesluten. Kostnademaför de offentliga jitgärdema, inräknat Banks kostnader, förbankkrisen kan uppskattas till 30 miljarder mark. Avdessa utgör ca 9 miljarder mark likviditetstillskott medan 21 miljarder avser förlus;ttäckningoch kapitaltillskott. Sedanår 1980 har två danska banker gått i konkurs och ytterligare två har inställt betalningamaunder . 1 samtliga fall rörde det sig om små banker, varförproblemen inte utgjorde något hot mot tilltron till det finansiella systemet. Landetssjunde största bank, Kronebanken, hade allvarliga problem . Dessalöstes genom en fusion med en annan bank. Dessutom har ett antal mindre bankerkommit i finansiella svårigheter, vilka i de flesta fall har lösts genom attden krisdrabbade banken fusionerats med en annan bank. År1987 upprättades en fond för inlåningsgarantier som finansieras genom avgifterfrån bankema. Den kan dock inte användas för att stöda enskilda banker somdrabbats av akuta problem.