prop · GG03232 · 1992-12-31 00:00:00 — delstre av meddelade förfatmingar med föreskrifter för fiskevårdenför havs- och kustvattnen samt Vänem, , , och Storsjöni Jämdand, inbegripet tillflödena till dessa vatten upp till första defmirivavandringshindret. Promemoriansförslag överensstämmer i huvudsak med mitt förslag. Remissinstanserna är iallmänhet positiva tiU förslaget och till att antalet regler minskas. Deinvändningar som framförs hänför sig tUl att regelförenklingen medför attvissa vatten inte längre kommer att omfattas av myndigheternas normgivning. Istort sett aUa länsstyrelser är dessutom negativa till att de fråntas rättenatt meddela föreskrifter. Vissa andra remissinstanser uttrycker farhågor för enförsämrad fiskevård som en följd av att mister sinföreskrivanderätt. Skälenför mitt förslag: I den nuvarande fiskerättslagen finns ett aUmäntbemyndigande för regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer attmeddela föreskrifter om fiskets vård och bedrivande. Regeringenhar i fiskeriförordningen bemyndigat att meddela sådanaföreskrifter. Bemyndigandet är preciserat tiU att gälla föreskiifter som a) är grandade på internationella överenskommelser och rekommendationer, b) behövstiU skydd för lax, öring och ål och c) behövs för fisket i ekonomiskazon och i teiritorialhavet. får dessutom meddela föreskriftersom behövs för verkställigheten av fiskeriförordningen. Ifiskeriförordningen bemyndigas också att meddela föreskrifter.Enligt bemyndigandet ankommer det på att för länet eUer de- lar av länet meddelasådana föreskrifter om fiskets vård och bedrivande som Prop. 1992/93:232inte täcks av föreskrifter. 1fiskeriförordningen fiims bestämmelser om bl.a. fredningstider, fiskemetoderoch minimimått. Dessa bestämmelser gäller i princip om inte eUernågon länsstyrelse meddelat sttängare regler. Fiskeriverkethar med stöd av bemyndigandet i fiskeriförordningen meddelat ett antalkungörelser som med föreskrifter om fredningstider, fredningsom-råden,redskapsanvändning, fiskemetoder och minimimått reglerar kust- och havsfisketmen också i viss utsttäckning insjöfisket. Föreskriftema för havs-ochkustfisket grandar sig i stor utsttäckning på intemationeUa överenskommelser.I promemorian finns en närmare redogörelse för intemationeUaåtaganden på fiskets område. Föreskrifterav det slag som finns i fiskeriförordningen och kungörelserfinns också i länsstyrelsemas stadgor. Där regleras fisket i kust-ochinsjövatten. Fiskeriförordningenoch myndighetemas föreskrifter utgör sammantaget ett svåröverskådligtregelverk. Svåröverskådligheten har sin grund såväl i Tegelmassans omfång somdet förhållandet att föreskriftema i viss utsttäckning överlappar varandra ochatt myndighetemas föreskrifter i vissa fall ttäder i stället förfiskeriförordningens föreskrifter. Enligtmin mening är det av flera skäl nödvändigt att genomföra en regelförenkling påfiskets område. Om på grand av reglemas komplexitet varken aUmänheten eller ensde tillämpande myndighetema kan entydigt avgöra vad som är tUlåtet ellerotillåtet riskeras att föreskriftema helt förlorar sin effekt. Enregelreformering ligger dessutom i Unje med statsmaktemas ambition att på allaområden göra de regler som behövs enklare och klarare (Jfr prop. 1983/84:119,bet.l983/84:KU25, rskr. 1983/84:245). Närjag nu går in på frågan på vilket sätt den nödvändiga regeheformering-en skallgenomföras måste det först konstateras att det av praktiska skäl inte är möjUgtatt till alla delar reglera fiskevården i lag eller ens i en regeringsförordning.Reglemas karaktär av detaljföreskrifter som i vissa avseenden måste kunnaanpassas fortlöpande till ändrade förhållanden och skiftande fömtsättningar ilandet gör att regelgivningen i stor utsttäckning måste anförtros en myndighetunder regeringen. Den nya fiskelagen måste därför liksom den nuvarande lageninnehålla ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringenbestämmer att meddela de föreskrifter som behövs. Avgrandläggande betydelse för att åstadkomma den nödvändiga regelreformeringenär att bemyndigandet i den nya lagen utformas snävare och mera preciserat änvad som är fallet i fiskerättslagen. Föratt ge en bakgrand till ett förslag till bemyndigande i en ny fiskelag lämnarjag i det följande en kort redovisning av vilka fiskevårdsföreskrifter somenligt min bedömning behövs. Förvissa arter är skyddsbehovet sådant att det inte kan tillgodoses på annat sättän genom en ingripande reglering. Dit hör laxen och öringen, I vissa lax- ochöringförande vattendrag som mynnar ut längs våra kuster behövs ett särskiltskydd för laxen och öringen under en del av året. Föreskrifter om Prop,1992/93:232 fredningsområden finns i Fiskeriverketsförfattningar. Den förenkling som kan komma i fråga när det gällerfredningsomrädena som sådana är att i möjlig mån finna metoder för en så enkeloch enhetlig avgränsning som möjligt. Det som i hög grad komplicerar reglema äratt det befunnits nödvändigt att i viss utsträckning tUlåta fiske inom områdenaefter andra arter som laxen och öringen är fredad. Att visstsådant fiske tillåts under fredningsttden har i sin tur medfört ett behov avsärskilda redskapsbestämmelser för detta fiske. Det är följaktiigen angelägetatt vid en översyn ingående imdersöka hur långt det är möjligt att begränsaundantagen från en totalfred-ning inom områdena. Fredningsomrädenabehöver kompletteras med förbud mot att under vissa tider fiska lax och öringlängs våra kuster inom området innanför fyramilsgrän-sen. Sådana förbud finns i författningar men behöver utsttäckas till att gälla allakuststtäckor. Differentierade tider behövs för olika kuststräckor men reglemabehöver i övrigt inte vara särskilt komplicerade. Fredningsområdenoch fredningstider för lax- och öringsfisket och de fiskarter i övrigt somoundgängligen behöver särskilt skydd kan inte anses nödvändiga i andra vattenän i kustvatmen och i de fem stora insjöarna, Vänem, Vättem, , Mälarenoch i . De vattenområden som regleras bör omfatta tillflödentill dessa vatten upp till första definitiva vandringshindret. Jagdelar följaktiigen inte vissa remissinstansers uppfattning att myndighetsföreskrifterbehövs också för andra insjövatten. När det gäller sådana insjövatten bör somprincip gälla att fiskevattenägama tar ansvaret för beståndsvården utan någonsärskild sådan reglering (Jfr. 1980/81:153, bet. 1980/81: JoU29, rskr.1980/81:374). En inte obetydlig del av det nuvarande regelbeståndet börföljaktUgen kunna undvaras. JagviU dessutom peka på att det finns möjlighet för attingripa med förelägganden mot den som innehar enskild fiskerätt och i strid medallmänna inttessen uppenbart vansköter fisket. Den bestämmelsen bör enligt minmening skärpas i viss utsttäckning och överföras till den nya lagen.Bestämmelsen kan förväntas få betydelse för beståndsvården i de vatten somenligt mitt förslag inte regleras genom myndighetsföreskrifter men sominnehåller skyddsvärda arter och stammar. Förvissa arter som kräver särskilt skydd behövs bestämmelser om minimimått. Detgäller närmast lax, öring, hummer och havskräfta. Men också i det här avseendetär det självfallet viktigt att regelmyndigheten noga prövar vilka förenkUngarsom kan uppnås, om inte genom en avreglering så i varje fall genom att görabestämmelserna så enhetliga som möjligt. Det minimimått som finns förkräftor är visserligen motiverat av biologiska skäl, men med hänsyn tiU attkräftor i princip endast finns i enskilda vatten kan man fömtsätta attfiskerättsägama själva ansvarar för att kräftorna skyddas på ett biologiskt ochekonomiskt riktigt sätt. Inte heUer för ostton finns skäl att behålla minimimåttet För i princip allt fiskebehövs vissa regler om fiskemetoder och fiskered- Prop. 1992/93:232 skåp. Defiskemetoder som är förbjudna bör även vara förbjudna.Detsamma gäller även de redskapstyper som förbjuds i fiskeriförordningen. Ettav skälen till att förbjuda vissa fiskemetoder och vissa redskap är attmetodema och redskapen inte anses godtagbara från djurskyddssynpunkt. anledningen till att fisk inte får spetsas. Genom ett undantag frånförbudet att använda redskap som kan spetsa fisk tillåts fiskeefter ål med ålsax, vars tänder är högst . Förbudet bör emellertidgöras heltäckande och undantaget bör följaktligen slopas. Någon anledning atti övrigt ändra på de bestämmelser som finns i fiskeriförordningen omförbjudna fiskemetoder och förbjudna redskap föreligger inte. Vadbeträffar redskapsbestämmelser i övrigt kan, som nämnts, fredningsomrädena förlax och öring kräva sådana föreskrifter med avseende på det fiske som undantasfrån fredningen. Om man bortser från föreskrifter som följer av intemationeUaåtaganden kan man följaktiigen peka på tte grapper av bestämmelser om redskap.Dels föreskrifter för fiske inom fredningsomrädena, dels vissa generellaföreskrifter om redskapsanvändningen vid i princip aUt fiske och dels desärskilda förbuden mot drivlinor och drivgarn. Det bör i varje faU gäUa som ettmål att begränsa redskapsregleringen till dessa ut grapper. Av betydelse isammanhanget är den nya redskapsreglering som följer av mitt förslag i detföljande om en fördelning mellan det yrkesmässiga fisket och fritidsfisket. Jaghar nu bara redovisat behovet av nationella fiskevärdsföreskrifter. Som framgårav en redogörelse i promemorian har ingått ett stort antalintemationeUa överenskommelser som föratsätter fiskevårdsföreskrifter för havs-och kustfisket och för vissa gränsvatten. Det är också här fråga omföreskrifter om fredningstider, fredningsområden, redskapsanvändning, fiskemetoderoch minimimått. En mera betydande regelminskning och regelförenkling medavseende på dessa föreskrifter kan åstadkommas först efter överenskommelse medandra stater. Jag vill understryka vikten av att frågan om färre och enklareregler uppmärksammas mer än vad som varit fallet i sådanaförhandlingssammanhang. Denredovisning av regelbehovet som jag nu lämnat leder fram till att ettbemyndigande i en ny fiskelag bör avse föreskrifter för fiskevården somförbjuder eller begränsar a) användningen av fiskemetoder och fiskeredskap, b) fiskeinom vissa områden, efter vissa fiskearter eller för vissa ändamål, c) fångst, ilandföring, införsel tUl landet och saluhållande av fisk sominte har viss minsta storlek eUer som har fångats med otillåten fiskemetod eUerotillåtet redskap. Bemyndigandetför fiskevårdsföreskrifter bör också omfatta föreskrifter för att motverkaspridningen av kräftpest eller andra fisksjukdomai. Eftersomdet är av stor betydelse både för regelverkets omfattning och tillgänglighetviU jag också redovisa min uppfattning i frågan om vilken eller vilkamyndigheter som skall ha ansvaret för regelgivningen. Som jag redan har berörthar den nuvarande ansvarsuppdelningen i hög grad bidragit till mångfal- Prop,1992/93:232 den av regler svåra att överskåda. Jag delar därför den uppfattningsom redovisas i promemorian att föreskriftsansvaret bör åvila regeringen ochFiskeriverket Jag utgår då också från den uppgift som finns i promemorian attdet är möjUgt för att koncenttera föreskriftema för fiskevårdenriU tte geografiskt avgränsade författningar. Ansvaretför normgivningen bör enligt min mening fördelas på följande sätt. Detbör ankomma på regeringen att i en fiskeförordning meddela ett fätal för iprincip allt fiske grandläggande bestämmelser om fiskeredskap och fiskemetoder. Medstöd av lagbemyndigandet ges i fiskeförordningen befogenhet attmeddela föreskrifter för fiskevården med avseende på fisket i havet och längskustema, inbegripet lax- och öringförande vattendrag upp till första definitivavandringshindret, samt fisket i Vänem, Vättem, , och Storsjöni Jämdand med dess tillflöden upp till första definitiva vandringshindret.Bemyndigandet för utformas så att det ger möjlighet tillföreskrifter om fredningsområden, fredningstider, minimimått, redskapsanvändningoch fiskemetoder. Bemyndigandet innebär att ges ansvar också föratt föreskrifter som föranleds av internationella överenskommelser meddelas.Ansvaret i det avseendet bör gälla även föreskrifter som hittiUs meddelats avregeringen med undantag för fisket inom älvs fiskeområde. Följaktligenbör bestämmelsema i kungörelsen (1933:282) med vissa bestämmelser rörandefiskeförhållandena i de till och gränsande farvattnen ochförordningen (1985:711) med vissa bestämmelser om torskfisket i Östersjönnordost om ersättas av föreskrifter meddelade av . Länsstyrelsemages i fortsätmingen inte någon befogenhet att meddela föreskrifter förfiskevården. I andra avseenden kommer länsstyrelsema liksom att haett betydande ansvar för fiskevården och fiskefrågor i övrigt. börtillständs- och dispensärenden enligt min mening i allmänhet handläggas på regionalnivä. Ansvaret för vissa förvaltningsbeslut bör därför föras över frånFiskeriverket till länsstyrelsema. Detkan givetvis inte helt uteslutas att det uppstår ett behov av att iundantagsfall meddela fiskevårdsföreskrifter också för något annat inlandsvattenän de stora sjöama. Om fiskerättsägamas egna insatser och lagstiftningensövriga regler mot förmodan skulle visa sig otillräckliga, ger det föreslagnalagbemyndigandet som avser fiskevårdsföreskrifter utrymme för en sådanreglering. Vad som i sä fall skulle kunna komma i fråga är att låtaFiskeriverket meddela sädana föreskrifter för ett visst vatten med särskiltskyddsvärda stammar eUer arter. Denvalda ordningen fömtsätts innebära en regelreformering i flera olika avseenden.Genom att normgivning upphör kommer fiskevårdsföreskrifter ifortsättningen att meddelas bara pä tvä nivåer i stället för som hittUls påtte. Föreskrifter om fredningsområden och fredningstider kom- mer bara att finnas förhavs- och kustfisket och fisket i de stora sjöama inklusive dessa vattenstiUflöden upp tiU första definitiva vandringshindret. Det förutsätts attFiskeriverket i sitt författningsarbete prövar varje möjlighet till regelförenklingoch rcgelminskning i enlighet med vad som anförts i föregående avsnitt. Regelomläggningenförväntas innebära en radikal minskning av antalet fis-keförfatmingar. Avsiktenär att nuvarande länsfiskestadgor och kungörelser meddelade av Fiskeriverketskall ersättas av tte författningar meddelade av : en författningavseende och , en avseende och Skagertak och enavseende Vänem, , , och i Jämdand. Mittförslag: Med stöd av lagens bemyndigande rörande fiskevården meddelasföreskrifter om skydd för kräftan och om kräftpest i de nya fiskeförfattnmgama. Promemoriansförslag: Bestämmelsema i den nuvarande kräftpestför-ordningen förenklas ochinarbetas i en ny fiskeförordning. Remissinstanserna:Förslaget till detaljutformning av bestämmelsema har mött stark kritik. Skälenför mitt förslag: kom kräftpesten, som är en svampsjukdom, tillSverige genom importerade kräftor. Sjukdomen spreds snabbt och härjade i mängaav landets bästa kräftvatten. Då som är det enda sättet att förebyggakräftpestens spridning att förhindra kontakt mellan sjuka och friska bestånd.Redan på 1910-talet meddelades föreskrifter om olika åtgärder i detta syfte.Bestämmelsema innefattade bl.a. fångstförbud, ttansportförbud ochkokningstvång. År1975 tillkom den nu gällande kräftpestförordningen (1975:184). Bestämmelsema iförordningen innebär i stort att det är som har det huvudsakUgaansvaret för bekämpningen av kräftpesten och att verket har möjUghet attmeddela förbud mot kräftfångst inom visst område för att hindra spridning ellertrygga kräftbestånd. Om det behövs kan inom visst område meddelaförbud mot t.ex försäljning och transport av okokta kräftor. kanockså utfärda bestämmelser om att redskap som använts vid kräftfiske inte fåranvändas vid fiske i annat vatten utan föregående desinfektering. Vidare kanbestämmelser utfärdas om att levande kräftor inte får förvaras i annat vattenän där de fångats. Detsamma gäller för döda, okokta kräftor eller delar därav.Emballage vari kräftor frän ett vatten förvaras får inte rengöras eller kastasi annat vatten. Dessutom skall före kräftfiskets börjanundersöka om det behövs förbud mot kräftfångst inom visst område för atthindra spridningen av kräftpest eller om det annars in- om ett visst område behövsnågot förbud för att hindra spridningen. Den som Prop. 1992/93:232 brytermot meddelade förbud kan ådömas böter. Det finns också möjlighet att förverkafiskeredskap och fångst i enlighet med föreskrifter i fiskerättslagen. MöjUghetemaatt återfå flodkräftbestånd i pestdrabbade vatten är mycket små. Vid ettpestutbrott undgår normalt ett Utet antal kräftor att drabbas. Dessa kanibland ge upphov till nya bestånd. Så snart tätheten i bestånden ökar slårpesten till igen och något varaktigt fiske uppkommer i regel inte. Det finnsflera exempel på att återinttoduktion skett 3-4 gånger med återkommandepestutbrott Endasättet att få tillbaka ett normalt flodkräftbestånd är att uttota återståendekräftor i en sjö med till- och avlopp. Då först försvinner aU smitta. Detta ärogenomförbart i praktiken utom i små källsjöar och i starkt försurade områdendär kräftan slagits ut av den anledningen. Flodkräftansimmunförsvar saknar motståndskraft mot pesten som orsakas av en parasitisksvamp, Aphanomyces astaci. Svampens sporer tränger igenom skalet och växer ini kräftans vävnader med död som följd. Signalkräftans immunförsvar kan undernormala förhållanden förhindra att svampspo-rema växer in i vävnadema. Däremotkan en infekterad signalkräfta som blir utsatt för stora påfresmingar dukaunder. Pesten sprids med hela eller delar av sjuka kräftor. Svampsporema kanöverleva omkring i vatten. Detfinns ytterUgare en svampparasit, Psorospermium haeckeli, som också är ettaUvarligt hot mot kräftbestånden. Det är oklart hur den sprids och förökarsig. I är den känd . Sjukdomen ökar blandflod-kräftoma. Signalkräftorhar inplanterats i över I 000 svenska vatten. I de flesta fall med goda ellerlovande resultat Inttesset för kräftodUng är mycket stort både för odlingav flodkräfta och signalkräfta. har lämnat tillstånd tiU ca 400odlingar varav ungefär 100 gäller för flodkräfta. För att skydda flodkräftanfår signalkräfta inte sättas ut i vatten där det finns flodkräfta eller ditkräftpesten ännu inte nått. Tillstånd att sätta ut signalkräfta ges därför intei Nortland, Gotiand och . handhar beståndsvärden av flodkräfta. Det är en mycketviktig uppgift för verket att bevara och utveckla den svenska flodkräftan. Ettled i detta är en effektiv bekämpning av kräftpest. Detfinns ingen anledning att tto att någon medvetet sprider kräftpest, särskiltinte med tanke på det ekonomiska värde som kräftor har . Information ochkunskap om hur kräftpest sprids måste därför vara ett viktigt inslag för eneffektiv bekämpning. Fiskevattenägama måste också vara beredda att ta ettstörte ansvar för beståndsvården eftersom de erhåller det ekonomiska utbytetav kräftan. Medhänsyn tiU kräftpestens utbredning är motiven för att behälla den nuvarandeordningen med föreskrifter och beslut begränsade till att gälla vissa områden,inte särskilt starka. I promemorian har föratsatts att regleringen skulle kunnagöras bäde effektivare och enklare med ständigt gällande och för hela landetenhetiiga skyddsföreskrifter. Mot den bakgranden föreslås i promemo- rian att det skall införasbestämmelser om generellt förbud mot att använda bå- Prop. 1992/93:232 tar,redskap och andra föremål i skilda kräftvatten utan föregående desinfekteringoch att fisk som fångats i ett vattenområde där det finns kräfta inte får användassom bete i annat vatten. Förslagethar mött stark kritik av remissinstansema. Det påpekas bl.a, att bestämmelsemaskuUe bU svårövervakade och dessutom svära att följa, eftersom aUmänhetensaknar kunskap om vUka vatten som hyser kräftor. föreslår attfrågan löses genom att enligt föreskrifter meddelade av verketfär meddela beslut för visst område om oUka bekämpningsåtgärder. Det kan gällabeslut om förbud mot fångst, om handhavande av kräftor, redskap och båtar ochom användning av betesfisk i annat vatten än där den fångats. Jaganser att den lösning föreslår har vissa fördelar, bl.a, blirregelverket fortfarande relativt begränsat till sin omfattning. Med hänsyn tillvikten av att föreskriftema om bekämpning av kräftpest förs ut till allmän kännedombör de emeUertid enUgt min mening finnas i en centtal förfatming. 1 en kommandefiskeförordning bör därför, med stöd av lagens bemyndigande för fiskevården,införas ett avsnitt med regler som beskriver vad som skall gälla för ett vattensom av myndighet förklarats kräftpestsmittat. Bestämmelserna bör utformas medutgångspunkt i förslag. Uppgiften att pröva frågan om ett vattenskaU förklaras smittat och därmed underkastat förordningens föreskrifter böranförtros som har den nödvändiga lokalkännedomen. Regeringenuppdrog åt att utteda möjUghetema att ökaflodkräftbeståndet i svenska vatten. En första rapport skall lämnas iseptember 1993. Om detta arbete skulle resultera i att det finns behov avytterligare föreskrifter för vården av flodkräftbeståndet bör det ankomma påregeringen att meddela sädana föreskrifter. 2.3.3 Bestämmelse om naturvårdshänsyn Mittförslag: I lagen införs ett bemyndigande för regeringen eller den myndighetregeringen bestämmer att meddela föreskrifter om den hänsyn som vid fiskeskall tas till naturvårdens inttessen. Föreskriftema får inte vara såingripande att fisket avsevärt försvåras. Promemoriansförslag: Innehåller inte något sådant förslag. har framfört önskemål om en bestämmelse om naturvärdshänsyn. Skälenför mitt förslag: I skogsvårdslagen (1979:429), lagen (1979: 425) om skötsel avjordbmksmark och rennäringslagen (1971:437) finns bestämmelser omnaturvårdshänsyn. I de nämnda lagama ges regeringen eller den myndighetregeringen bestämmer möjlighet att meddela föreskrifter om denhänsyn som skall tas till naturvårdens och kulturmiljövårdens inttessen vidutövande av resp. näring. Bemyndigandena medför inte befogenhet att meddelaföreskrifter som är sä ingripande att pågående markanvändning avsevärtförsvåras. Det finns skäl att överväga om fiskelagstiftningen bör utformas påsamma sätt. Vid vissa typer av fiske,exempelvis vid bomttålning, finns risk för att känsliga vattenområden skadas isådana avseenden som inte direkt har med fiskevården att göra. För ett skydd avkänsliga och för reproduktionen betydelsefuUa och inttessanta omräden är detav värde att kunna meddela föreskrifter som hindrar fortsatt förstörelse avvattnen. Ettbemyndigande för föreskrifter om naturvårdshänsyn är inte avsett att utnyttjasi vidare mån än att ett rationellt fiske, om än i anpassad form, kan utövas inormal omfatming pä platsen. Om det finns skäl att i beståndsbevarande syfteallmänt inskränka fisket pä en plats bör detta istället ske med stöd avföreskrifter för fiskevården eller med stöd av naturvårdslagen (1964:822). Jaganser att det i den nya lagen skall införas ett bemyndigande som ger stöd förbehövliga föreskrifter om den namrvårdshänsyn som skall tas vid utövande avfiske. 2.3.4 Förhållandetmellan flera fiskande Mittförslag: I lagen införs hänsynsregler som skall gälla vid fiske ochmellan fiskande inbördes. Vidare införs en bestämmelse om förbud mot fiske medrörliga redskap inom en skyddszon rant fasta redskap ochvattenbruksanläggningar. Promemoriansförslag överensstämmer med mitt förslag med den skillnaden att förbudet inomen skyddszon föreslås gälla fiske med krokredskap. anser att bemyndigandet rörande fiskevården bör kompletteras såatt det även omfattar fiskets bedrivande. I annat fall uppkommer enligt verketsvårigheter vid fiskets utövande och motsättningar mellan de fiskande som intekan lösas genom hänsynsregler i lagen. I övrigt framförs synpunkter angåendebehovet av föreskrifter om kvarlämnande av redskap och om det yrkesmässigafiskets förettädesrätt. Bettäffande skyddszonen är remissinstansema i huvudsakpositiva till att zonen skall omfatta även vattenbmksanläggningar. Ett allmäntönskemål är dock att bestämmelsen skall avse fiske med alla rörliga redskap.Fiskeriverket anser att endast anläggningar av viss minsta storlek börskyddas. Skälenför mitt förslag: Nuvarande fiskerättslag reglerar förhållandet mellan fiskandeinbördes. Flera av bestämmelsema härtör från fiskeristadgan .