prop · GG03245 · 1992-12-31 00:00:00 — utsökningsbalken befunnits sakna utmätningsbara tillgångar (se 13 kap. 2 §aktiebolagslagen) och i fråga om bankaktiebolag om det finns anledning att antaatt banken gjort sådana förluster att det egna kapitalet understiger niotiondelar av det registrerade aktiekapitalet (se 7 kap. 7 § bankrörelselagen).Skulle det visa sig, när en kontrollbalansräkning väl upprättats, att antagandetom att institutet förlorat en så stor del av det egna kapitalet som angettstidigare var felaktigt kan det knappast hävdas att bolaget är i trångmål. Enligtförslaget i promemorian skulle som ytterligare fömtsättningar för prövningengälla att Bankstödsnänmden finner att statligt stöd bör utgå tillkreditinstitutet och att överenskommelse inte har gått att träffa på frivilligväg. Någon motsvarighet till dessa bestämmelser har inte tagits med i mittförslag. Även om Bankstödsnänmden naturligtvis kan väntas göra sitt ytterstaför att nå en uppgörelse med berörda institut, är det alltså inte avsikten att Prövningsnänmdenskall överpröva bedömning att någon uppgörelse inte ärmöjlig. skall således inte kunna visa ifrån sig ett ärendemed motivering att det bör vara möjligt för Bankstödsnänmden att nå en överenskommelsemed sin motpart. Förfarandetinleds med att Bankstödsnänmden begär prövning av ettavtalsförslag som omfattar både det stöd som erbjuds och de villkor som skallfullgöras på motpartens sida för att institutet skall komma i åtnjutande avstödet. Beroende på omständighetema kan villkoren vara långtgående och fömtsättaett mer eller mindre omfattande inflytande över kreditinstitutets förvaltning. Enligt9 § andra stycket förordningen (1993:215) om statligt stöd till banker ochandra kreditinstitut skall till regeringen överlänma ärendensom är av principiell betydelse eller i övrigt är av större vikt eller somavser garantier som utfärdas av . 1992/93:245 Det äremellertid alltid som för statens räkning , efterklartecken från regeringen, sluter avtal med kreditinstitutet. Bankstödsnänmdenkonmier därmed alltid att företräda staten inför Prövningsnänmden. Bestämmelsemai paragrafen - och därmed också bestämmelsema i 7 § - omfattar även densituationen att det redan har träffats ett avtal mellan ochett kreditinstitut men Bankstödsnänmden vill, med stöd av en i avtalet intagenklausul, få till stånd ett nytt avtal som ändrar eller helt ersätter dettidigare avtalet. Somframgår av första stycket skall Prövningsnänmden pröva om de av Bankstödsnämndenföreslagna villkoren är oskäliga i betraktande av det statliga stöd som det ärfråga om. Prövningsnänmden kan inte besluta andra villkor än dem som Bankstödsnänmdenhar föreslagit. Av andra stycket följer emellertid att kan jämkavillkoren. prövning mynnar ut i ett beslut i vilket denförklarar att villkoren - eventuellt jämkade - inte är oskäliga. Om deföreslagna villkoren är oskäliga och inte kan jämkas skall Prövningsnämndenlämna besked om detta i sitt avgörande. Lagrådethar föreslagit att uttrycket "nämndens motpart" i första stycket bytsut mot "institutet eller dess ägare". Enligt min mening skulleemellertid en sådan ändring innebära att i exempelvis ensituation där själva institutet är motpart till beträffandeett villkor skulle pröva inte bara om villkoret är oskäligt gentemot institutetsom sådant utan också mot dess ägare. Jag har i den allmänna motiveringen(avsnitt 2.1.2) anfört att Prövningsnänmden skall beakta att villkor intestrider mot den s.k. likhetsprincipen. Någon prövning däratöver om ett villkorär oskäligt mot någon annan än just den som är motpart bördock inte äga ram. Jag finner därför inte skäl att ändra lydelsen av paragrafensförsta stycke. Detär ingenting som hindrar att Bankstödsnänmden framställer alternativa yrkandeninför Prövningsnänmden. Prövningsnänmden är då oförhindrad att t.ex. lägga ettav Bankstödsnänmden i andra hand framlagt förslag till grand för sittavgörande, om Prövningsnänmden finner att de av Bankstödsnänmden i första handföreslagna villkoren är oskäliga. Prövningsnämndenkan enligt aruira stycket jämka villkor som är oskäliga. Bankstödsnänmden blirdock aldrig skyldigt att godta ett avtal med ett jämkat villkor. I en sådansituation kan Bankstödsnänmden antingen välja att ingå ett avtal medkreditinstitutet på de villkor som Prövningsnänmden funnit godtagbara ellerockså avstå från att ingå detta avtal. Om Bankstödsnänmden väljer det senare altemativetfår ett nytt avtalsförslag arbetas fram. FilmerPrövningsnänmden att villkoren i avtalsförslaget inte är oskäliga blir Bankstödsnämndensmotpart i praktiken skyldig att anta förslaget. 2, 1991/92. Ommotparten inte gör det har staten rätt att begära inlösen av aktiema Prop.1992/93:245 i kreditinstitutet eller, när detta är en sparbank, enföreningsbank eller ett hypoteksinstitut, att tvångsförvaltning skall beslutas.I tredje stycket anges att Prövningsnänmden i sitt beslut skall ange när ensådan begäran om inlösen eller tvångsförvaltning tidigast får ske. Härigenomanges den tid motpart har på sig att anta det prövade avtalsförslaget. Vidbedönmingen av ett villkors skälighet kan det även finnas skäl att beaktabestämmelsen i 17 § om värdering av bolagets aktier. Avsiktenär att aktieägarna i ett kreditinstitut med de tvångsmedel som lagen innefattarinte skall kunna åläggas någon återbetalningsskyldighet gentemot staten annatän med institutets fria egna kapital. Till förebyggande av missförstånd hardetta uttryckligen angetts i denna paragraf. Däremot är det naturligtvis ingetsom hindrar att partema frivilligt tar in en bestämmelse om längre gåendebetalningsvillkor i avtalet. Bestämmelseni paragrafen innebär att Prövningsnänmden för bankstödsfrågor skall vara fommför tvister om tolkning eller tillämpning av avtal om statligt stöd som Bankstödsnänmdenträffar med ett kreditinstitut eller dess aktieägare. Iförsta stycket anges tre fall då staten har en i förhållande till aktieägare iett kreditinstitut gällande rätt att inlösa aktiema i institutet. De fömtsättningarsom ställs upp är altemativa, dvs. det är tillräckligt om en av dem är förhanden. Detförsta fallet föreligger enligt punkt 1, om bolaget eller aktieägaren inte harantagit ett avtalsförslag trots att Prövningsnänmden har funnit att erbjudnaavtalsvillkor inte är oskäliga. Förslaget har då varit föremål för en objektivprövning. I paragrafens tredje stycke anges att om nya omständigheter inträffatsedan Prövningsnänmden gjorde denna prövning skall Prövningsnänmden vid den nuaktuella prövningen av humvida rätt till inlösen föreligger, bedöma om de nya omständighetemagör att något villkor numera måste anses vara oskäligt. När rätten till inlösengrandar sig på att förslaget inte har antagits av aktieägare, gäller rättentill inlösen samtliga aktier. Detta gäller således även i förhållande tillaktieägare som för sin del har godtagit förslaget. En sådan ordning är påkalladav praktiska skäl. Detta hindrar naturligtvis inte att staten endast påkallarinlösen av aktier som innehas av de aktieägare som inte har antagit förslaget. Enligtpunkt 2 kan inlösen ske även i det fallet att bolaget eller aktieägare inte harfullgjort en förpliktelse som följer av avtal med Bankstödsnänmden och förpliktelsen är av väsentlig betydelse. Bestämmelsen kan alltsåtillämpas exempelvis i det fallet att ett beslut av Prop. 1992/93:245bolagsstämma som har föratsatts i ett avtal med kreditinstitutetsaktieägare inte konmier till stånd. Skulleförpliktelsen för prövning ha fullgjorts, låtvara , bortfaller därmed inte utan vidare föratsättningama förinlösen. Den omständigheten att förpliktelsen uppfylldes för sent kan ju t.ex.ha medfört att den inte fick avsedd effekt. Att förpliktelsen faktiskt harfullgjorts måste dock givetvis beaktas. Enligtpunkt 3 gäller vidare att staten har rätt till inlösen av aktiema i ettkreditinstitut som är aktiebolag eller bankaktiebolag, om kapitalbasen av kapitalkravet eiUigt reglema om kapitaltäckning. Bolagetsställning är i detta fall katastrofal, och ett statligt övertagande, somnaturligtvis bör undvikas om andra åtgärder står till buds, kan vara den endapraktiska utvägen att uppnå en tillräckligt snabb och förtroendeskapandelösning. Enligttredje stycket ankommer det på att pröva både frågan om rättentill inlösen, för det fall denna skulle vara tvistig, och lösenbeloppet. Iparagrafen anges efter vilka gmnder lösenbeloppet skall bestämmas. Detta skallbestämmas till aktiens verkliga värde vid tiden för begäranhos om inlösen. I enlighet med vad Lagrådet har påpekat harbestämmelsen kompletterats med en regel i fråga om värderingstidpunkten för detfall att endast tvist föreligger om lösenbeloppets storlek.Värderingstidpunkten har för detta fall angetts till tidpunkten för Bankstödsnämndensbegäran hos om prövning av lösenbeloppets storlek. Med hänsyntill att det torde föreligga ett starkt intresse för Bankstödsnänmden att såsnart som möjligt få en sådan tvist avgjord kan man utgå från att Bankstödsnämndenomedelbart, när det står klart att det föreligger en tvist om lösenbeloppet,kommer begära prövning av Prövningsnänmden. Meddet verkliga värdet avses inte eventuell börskurs eftersom den kan påverkas avdet statliga åtagandet (jfr 17 §). Den praxis som utvecklats vid inlösen avminoritetsaktier bör kunna vara vägledande. Denärmare procedurfrågoma vid inlösen har ansetts kunna regleras på i huvudsaksamma sätt som det som gäller för tvångsinlösen av niinoritetsaktier. Avförsta stycket följer alltså bl.a. att Prövningsnänmden kan meddela beslutangående rätten till inlösen. Om Prövningsnänmden har meddelat ett sådantbeslut, eller om frågan om inlösen är ostridig, kan staten förvärva aktiemainnan lösenbeloppets storlek fastställts av Prövningsnänmden. Denna ordningöverensstämmer med vad som gäller enligt aktiebolagslagen ochbankaktiebolagslagen vid inlösen av minoritetsaktier. För det fall att statenförvärvar äganderätten till aktiema innan lösenbeloppet bestämtsföreskrivs att aktieägama skall ha rätt till skälig Prop. 1992/93:245 räntapå lösenbeloppet för tiden från det att äganderätten har övergått till statentill dess lösenbeloppet förfaller till betalning. Räntans storlek bestäms av Prövningsnänmden.Från den dag lösenbeloppet förfallit till betalning har aktieägare rätt tillränta enligt 6 § räntelagen (1975:635). Paragrafen,som behandlar fömtsättningar för tvångsförvaltning, är tillämplig bara på ettkreditinstitut som är sparbank, föreningsbank eller hypoteksinstitut.Föreligger i fråga om ett sådant institut något av de förhållanden som anges iparagrafen skall Prövningsnänmden på begäran av Bankstödsnänmden förordna godman att under högst överta förvaltningen. Ettårstiden kan inteförlängas; det fömtsätts att de förhållanden som har gett anledning tilltvångsförvaltningen skall kunna undanröjas . Skulleemellertid någon fömtsättning för tvångsförvaltning på nytt inträda eftertidens utgång, kan nytt förordnande meddelas. Underden tid gode mannens förvaltning pågår företräder han i en sparbank huvudmäimen,i en föreningsbank föreningsmedlemmama och i ett hypoteksinstitut styrelsen.Gode maimen kan alltså, om det skulle vara nödvändigt, tillsätta en ny styrelseför en sparbank eller föreningsbank. Han kan också fatta beslut i olikaorganisationsfrågor som kräver huvudmännens eller föreningsmedlemmamasmedverkan för att åstadkomma en rationalisering eller en överföring av vissaav institutets tillgångar till ett särskiU bolag (jfr prop. 1992/93:135 s. 30). 1dessa paragrafer har upptagis vissa allmänna bestämmelser rörande gode mannenskvalifikationer och åligganden som motsvarar dem som fmns på annat håll ilagstiftningen, exempelvis i ackordslagen. Den som är anställd hos Bankstödsnämndenbör inte kunna förordnas till god man. Inte heller någon som ingår i Bankstödsnämndensstyrelse bör kunna vara god man. Fördet fall flera gode män utses torde Prövningsnänmden vid behov analogvis kunnatillämpa reglerna i 7 kap. konkurslagen om fördelning av förvaltningen. Påförslag av Lagrådet har bestämmelser om ersättning till den gode manneninförts. Enligten allmän princip vid expropriation skall själva ex-propriationsföretagetsinverkan på en fastighets marknadsvärde inte räknas in när löseskillingenbestäms (4 kap. 2 § expropriationslagen). På motsvarande sätt bör gälla attPrövningsnämnden i ett mål om prövning av värdet av ett kreditinstituts aktierskall bortse från effektema av det statliga stödet. Det gäller både den effektsom redan beslut om statens åtagande med anledning av prop.1992/93:135 medför och effektema av de konkreta stödåtgärder som avses sättasin i fråga om det enskilda institutet. En fråga av förevarande slag kanuppkomma inte bara när det är fråga om att bestämma värdet på aktiema vid ettinlösenförfarande utan också när det gäller att bedöma ett avtalsförslagenligt 7§. Idenna paragraf finns bestämmelser om sammansättning och domförhetsamt om utnämning av dess ledamöter. Avförsta stycket följer att Prövningsnänmden skall bestå av tre ledamöter somutses av regeringen. Två av ledamötema skall vara jurister och ha erfarenhetsom domare. Dessa skall av regeringen förordnas till ordförande respektive viceordförande i nämnden. Regeringen har möjlighet att utse högst två ersättare.Vid förfall för ordföranden inträder vice ordföranden som ordförande förnämnden. Förstastycket reglerar inte bara sammansättning utan också domförheten. Avandra stycket framgår att regeringen får förordna att en ledamot ensam fårvidta åtgärder som avser endast beredandet av mål och avskrivning av mål. Paragrafeninleds med en bestämmelse om hur målet anhängiggörs i Prövningsnänmden.Förfarandet i övrigt vid nämnden regleras huvudsakligen genom en hänvisningtill förvaltningsprocesslagens regler. Således ges genom hänvisningen regler bl.a.om bevisning, om vad nämndens avgörande skall gmnda sig på och vad detta skallinnehålla och om vad som gäller beträffande ombud och jäv. För handläggningenkrävs med hänsyn främst till att Prövningsnänmden är första och enda instansvissa särregler, bl.a. i fråga om muntlig förhandling. Dessa ges i de följande paragrafema. Avdenna paragraf framgår att Prövningsnänmden i samtliga mål skall delgeansökningen med motparten och förelägga denne att yttra sig över denna. Antaletmotparter kan bli mycket stort och det kan därför bli aktuellt att tillämpa reglemaom kungörelsedelgivning i 16 § första Det krävs ingen särskild regel om detta. Av 11 Prop.1992/93:245 och 12 §§ förvaltningsprocesslagenframgår vad motpartens yttrande skall innehållaoch att Prövningsnänmden skall ge sökanden tillfälle att yttra sig över vad motpartenanfört. De aktuella bestämmelsema hindrar inte att Prövningsnämndenförordnar om ytterligare skriftväxling. av 18 § förvaltningsprocesslagen. Iförsta stycket av denna paragraf föreskrivs att om aktieägareinte inkommer med yttrande i målet skall förordna god man att bevaka dennesrätt. Detta gäller dock bara i de fall aktieägaren delgivits ansökningen genomkungörelse enligt 16 § första stycket delgivningslagen. Iandra stycket regleras den gode mannens rätt till ersättning för uppdraget. Idenna paragraf finns bestämmelser om muntlig förhandling i Prövningsnämnden.Muntlig förhandling skall hållas om Prövningsnänmden finner att det behövseller om part begär det. Nämnden får underlåta att hålla muntlig förhandling omen sådan är uppenbart obehövlig. Det bör i anledning av Lagrådets synpunkterframhållas att undantagsregeln med hänsyn till praxis påområdet skall tolkas restriktivt eftersom är första och sistainstans. Partens intresse av ett muntligt förfarande måste därför sättas i förgmnden.Parts begäran om muntlig förhandling bör sålunda kunna avslås endast då det äruppenbart att ett muntligt förfarande inte skulle tillföra målet något. Exempelpå sådana situationer är att målet inte skall prövas i sak eller att avgörandetinte går parten emot. Genomhänvisningama i 19 § regleras inte uttömmande möjligheteratt avgöra målet i de fall en part inte inkommer med yttrande eller uteblirfrån en muntlig förhandling. I denna paragraf föreskrivs att nämnden i sådanafall ändå får avgöra målet. Förvaltningsprocesslageninnehåller inte någon regel om omröstning. I denna paragraf föreskrivs att Prövningsnänmdenvid omröstning skall tillämpa regler om omröstning itvistemål. Av 16 kap. 6 § följer att reglema om omröstning ibrottmål blir tillämpliga i vissa situationer. Paragrafeninimehåller regler om rättegångskostnader. Som huvudregel gäller att staten iprincip alltid skall svara för sina egna rättegångskostnader och attkreditinstitut och aktieägare således inte skall ersätta staten för kostnader iandra fall än då det är fråga om försumlig processföring. Vidare gäller attstaten bör ersätta motparts rättegångskostnad i de fall staten är tappandepart. Mål som avses i 9 § - tvister om tolkning och tillämpning av ett avtalmellan Bankstödsnänmden och ett kreditinstitut eller dess aktieägare - ärdispositiva till sin natur och reglema för dessa mål följer därför de reglersom gäller för dispositiva tvistemål. Förstastycket innehåller regler om rättegångskostnader i mål om prövning av villkor.Vardera parten - vilket på svarandesidan kan vara såväl kreditinstitutet somdess aktieägare - skall stå för sina egna kostnader om Prövningsnänmdenförklarar att villkoren inte är oskäliga, dvs. om är vinnandepart. Om däremot har jämkat förslaget - vilket enbart får skei fråga om villkor som är oskäliga - kan Prövningsnänmden förplikta staten attersätta motparts rättegångskostnader. Detsamma gäller om Prövningsnänmden isitt beslut konstaterar att villkoren är oskäliga. Bestämmelsen är utformad somen fakultativ regel för att Prövningsnänmden skall kunna ta hänsyn till omständighetemai det enskilda fallet. Avhänvisningen till 18 kap. 6 § RB följer att Bankstödsnänmdens motpart kanförpliktas att ersätta statens kostnader om denne åsamkat staten kostnadergenom försumlig processföring. Andrastycket innehåller regler om ansvar för rättegångskostnader i mål om inlösenoch om tvångsförvaltning. Huvudregeln är också här att vardera parten skall ståför sina kostnader. Detta blir normalt fallet om Bankstödsnänmden helt vinnerbifall till sin talan. Prövningsnänmden får dock förplikta staten att ersättamotparts kostnader. Bestämmelsen är utformad så att den lämnar utrymme förPrövningsnämnden att ta hänsyn till omständighetema i det enskilda fallet. Detär nödvändigt bl.a. med hänsyn till att målen kan innehålla flera yrkanden ochatt partema kan vinna ömsom. Det kan t.ex. bli aktuellt att förplikta statenatt ersätta kostnader om Prövningsnänmden länmar Bankstödsnänmdens yrkande ominlösen utan bifall. Bestämmelsen kan också bli tillämplig om Bankstödsnänmdenförlorar målet i den del det rör lösenbeloppet och bestämmerlösenbeloppet i enlighet med vad en aktieägare yrkat. Också denna bestämmelseinnehåller en hänvisning till 18 kap. 6 § RB. Imål om tolkning eller tillämpning av avtal enligt 9 § skall enligt tredjestycket regler om rättegångskostnader i dispositivatvistemål tillämpas. Lagrådet hai i sitt yttrande ifrågasattom inte vardera parten borde svara för sina rättegångskostnader även i dessamål. Av det skäl jag nämnt, nämligen målens dispositiva karaktär, anserjag dock att kreditinstitutet eller dess aktieägare respektive staten skallkunna förpliktas att utge ersättning för motpartensrättegångskostnader beroende på vem som vunnit och förlorat Prop.1992/93:245 målet. Idenna paragraf föreskrivs att avgöranden i aktuella mål intefår överklagas. Bestämmelsen omfattar såväl nänmdens slutliga avgörande somolika beslut under målet handläggning. Lagenbör träda i kraft möjligt. Bestämmelsema om prövning av avtalsvillkoroch om inlösen eller tvångsförvaltning bör lämpligen vara tidsbegränsade. Fördetta talar främst intresset av att bestämmelsema -om de fortfarande behövsefter utgången av tidsbegränsningen - anpassas till de erfarenheter avtillämpningen som efter hand kan komma att vinnas. Någonmotsvarande begränsning bör däremot inte gälla för lagens fem inledandeparagrafer, där principerna för det statliga stödet anges. En tidsbegränsningav dessa bestämmelser skulle kunna uppfattas stå i strid med de uttalanden somgjordes i samband med beslut om stödet, nämligen att stödsystemetskall kvarstå så länge det behövs och inte avvecklas förrän det kan ske utanatt fordringsägarnas intressen riskeras samt att en avveckling skall kunnagenomföras först efter ett nytt beslut av . 5.2 Förslaget till lag om ändring i bankrörelselagen Denföreslagna ändringen i 2 kap. 8 § sjätte stycket BRL innebär att egendom som enbank övertagit för att skydda fordran skall avyttras när det med hänsyn tillmarknadsförhållandena lämpligen kan ske och senast när det kan äga mm utanförlust för banken. Den s.k treårsregeln tas bort och ersätts med enredovisningsskyldighet. Ändringenav kriteriema för när en försäljning skall äga ram iimebär att den egendom somtagits in för att skydda fordran skall säljas när marknaden stabiliserats ochprisbilden klarnat. På samma sätt som enligt nuvarande regler skall en bankinte obetingat kunna vänta med en försäljning tills den kan ske utan förlust.När priser i linje med den långsiktigt hållbara nivån har etablerats skallbanken avyttra egendomen, även om detta leder till att engagemanget i sinhelhet efter försäljningen har åsamkat banken en förlust. Deändrade reglema innebär vidare att en bank skall tillFinansinspektionen avge en särskild redovisning av sitt innehav av egendom somövertagits till skyddande av fordran. Närmare föreskrifter om dennaredovisningsskyldighet kan enligt 56 § 3 bankrörelseförordningen (1987:647)meddelas av inspektionen. Denföreslagna ändringen bör träda i kraft . 5.3 Förslaget till lag om ändring i lagen om kreditmarknadsbolag Denföreslagna ändringen i 3 kap. 7 § andra stycket KMBL iimebär att aktier ochandelar som ett kreditmarknadsbolag förvärvat för att skydda fordran skallavyttras när det med hänsyn till marknadsförhållandena lämpligen kan ske ochsenast när det kan äga ram utan förlust för bolaget. Den s.k. treårsregeln tasbort och ersätts med en redovisningsskyldighet. Ändringenav kriteriema för när en försäljning skall äga ram har kommenterats ispecialmotiveringen till förslaget till lag om ändring i bankrörelselagen(avsnitt 5.2). KMBLhar ännu inte trätt i kraft. Före ikraftträdandet kommer en förordning attutfärdas som motsvarar 56 § 3 bankrörelseförordningen och som innehåller bl.a.en bestämmelse om rätt att utfärda föreskrifter. Deföreslagna nya reglema bör träda i kraft med kreditmarknadsbolagslageni övrigt. Medhänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen delsföreslår att anta förslagen till 1. lag om statligt stöd till banker och andrakreditinstitut, 2. lag om ändring i bankrörelselagen (1987:617), och 3. lag om ändring i lagen (1992:1610) omkreditmarknadsbolag, dels bereder tillfälle att ta del av vad jaganfört om Vidare hemställer jag attregeringen föreslår att besluta att Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genomproposition förelägga vad föredraganden har anfört för de åtgärder ochdet ändamål som han har hemställt om. Sammanfattningav promemorian - Vissa frågor Pop. 1992/93:245 rörande villkor för denstatliga garantin till banker '' och andra kreditinstitut Idenna promemoria, som på uppdrag har utarbetats av justitierådetJohan , föreslås viss lagstiftning med syfte att möta en del problem somkan tänkas uppstå med anledning av det beslut om stöd till banker och andrakreditinstitut som har fattats av . Problemen sammanhänger medatt det kan finnas risk för att de vanliga marknadskrafterna sätts ur spel, närdet gäller att uppnå överenskommelser om sådana villkor för det statliga stödetsom har föratsatts i riksdagsbeslutet. Även om sannolikheten talar för att deti praktiken inte kommer att möta några avgörande svårigheter att nå fram tillöverenskommelser av detta slag, kan det fiimas anledning att ha en lagstiftningsmässigberedskap för oväntade situationer.