prop · GG03119 · 1992-12-31 00:00:00 — Provtagningeneller undersökningen får utföras utan samtycke av ägare eller annan rättsinnehavareoch skall genomföras på ett sätt som innebär så små olägenheter som möjUgt fördenne. 4 §Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om vad den som föder upp djur skall iaktta i fräga om 1.skyldighet att anmäla verksamhetentiU en myndighet och att fora anteckningar om verksamheten, 2.skyldighet att anmäla misstankeom djursjukdom tiU en veterinär, och 3.krav pä hygien idjurhållningen. Regeringeneller den myndighet som regeringen bestämmer får vidare föreskriva eUer i ettenskUt fall besluta att djur får säljas till annat än slakt eUer flyttas frånen område tiU ett annat inom landet, endast om djuren är fria från visssjukdom. 5§ Regeringen eller denmyndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om skyldighet fördjurägare att betala ersättning för provtagning och undersökning enligt dennalag, 6§ För provtagning ellerundersökning enligt denna lag har den som utför provtagningen ellerundersökningen rätt att få tillträde till områden, anläggningar, byggnader,lokaler och andra utrymmen där djur hålls eller där djurkroppar, mjölk ellerannat material förvaras. DjurägarenskaU tiUhandahålla den hjälp som behövs för att provtagningen ellerundersökningen skall kunna genomföras. 7§ Till böter döms den djurägarcsom inte fullgör skyldigheten enligt 6 § Prop. 1992/93:119 andra stycket. 8§ Beslut som annan statligmyndighet än regeringen i enskilda fall meddelat enUgt denna lag får överklagashos kammartätten. Dennalag träder i kraft den dag regeringen bestämmer. Förslag till Prop. 1§ Denna lag gäUer marknadsföring av handelsgödsel under särskild beteckning. 2§ Handelsgödsel som uppfyller särskilda villkor i fråga om innehåll, sammansättning,egenskaper, beteckning, förpackning och märkning får marknadsföras underbeteckningen EEG-handelsgödsel. Villkorenanges i föreskrifter som meddelas av regeringen eller, efter regeringens bemyndigande.Statens jordbmksverk. 3§ Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, fårföreskriva au den som marknadsför handelsgödsel skall göra anmälan om sinverksamhet till . 4§ utövartUlsynen över efterlevnaden av denna lag och föreskrifter som meddelats medstöd av lagen. får överlåta åt att utöva visstiUsyn inom länet. 5§ För tUlsynen har entillsynsmyndighet rätt att få tillträde tUl områden, lokaler och andrautrymmen där handelsgödsel hanteras och där göra undersökningar och ta prover.En tiUsynsmyndighet har rätt att på begäran få de upplysningar och handlingarsom behövs for tillsynen. PolismyndighetenskaU på begäran lämna den hjälp som behövs vid tillsynen. 6 §En tUlsynsmyndighet får meddela de förelägganden eller forbud som be hövs för att denna lag eller föreskrifter som meddelats med stöd av lagen skaU efterlevas. Ibeslut om föreläggande eUer förbud kan tUlsynsmyndigheten sätta ut vite. 7 §Den som på uppdrag utför provtagning och analyserar prov av EEG-gödselmedel skaU genomföra provtagningen och analysema en ligt de metoder som regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Jord bmksverket föreskriver. 8§ Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, , fårföreskriva att särskilda avgifter får tas ut för kontroll som utövas enligtdenna lag eller föreskrifter som meddelats med stöd av lagen. 9 §Till böter döms den som med uppsåt eller av oaktsamhet marknadsför handelsgödsel under beteckningen EEG-handelsgödsel utan att de viUkor för detta som föreskrivits med stöd av 2 § är uppfyllda. 1ringa faU skall inte dömas tiU ansvar. Densom har överträtt ett vitesföreläggande eller vitesförbud döms inte tUl ansvarenligt denna lag for den gäming som omfattas av föreläggandet eller förbudet. Tillansvar enligt första stycket döms inte, om gämingen är belagd med sö-aff ibrottsbalken. 10 §Länsstyrelsens beslut i ärende som avses i 5 § första stycket eller 6 § får överklagas hos . Beslutav i sädana ärenden får överklagas hos kammarrätten. Dennalag träder i kraft den dag regeringen bestämmer. Lag om ändring i lagen (1984:151) om punktskatter ochprisregleringsavgifter Härigenomforeskrivs au 1 kap. 2 § lagen (1984:151) om punktskatter ochprisregleringsavgifter skall ha följande lydelse. Vissabestämmelser i denna lag gäller också för överlastavgift, vägtrafikskatt,växtförädlingsavgift, tUlfäUig förmögenhetsskatt och miljöavgift enhgt vadsom föreskrivs i lagen (1972:435) om överlastavgift, vägtrafikskattelagen(1973:601), utsädeslagen (1976:298) och lagen (1986: 1225) om tillfälligförmögenhetsskatt för livförsäkringsbolag, understödsföreningar ochpensionsstiftelser, vägtrafikskattelagen (1988: 327) samt lagen (1990:613) ommiljöavgift på utsläpp av kväveoxider vid energiproduktion. Vissabestämmelser i denna lag gäller också för överlastavgift, vägtrafikskatt,tillfällig förmögenhetsskatt och miljöavgift enligt vad som föreskrivs i lagen(1972:435) om överlastavgift, vägtrafikskattelagen (1973:601) och lagen(1986:1225) om tillfällig förmögenhetsskatt för Uvförsäkringsbolag,understödsföreningar (x;h pensionsstiftelser, vägtrafikskattelagen (1988:327)samt lagen (1990:613) om miljöavgift på.utsläpp av kväveoxider vid energiproduktion. Dennalag träder i kraft den dag regeringen bestämmer. 1Senaste lydelse 1991:702. Utdrag ur protokoU vid regeringssammanträde den 1 oktober1992 Närvarande: statsrådet . , ordförande, ochstatsråden , , , , , , ,, , , , , , , ,, P. , Lagrådsremiss om ändringar i livsmedelslagen (1971:511)m.fl. lagar i anledning av 1 Ärendet och dess beredning I propositionen 1991/92:170 om Europeiska ekonomiskasamarbetsområdet (EES) redovisas i vilka avseenden rörJordbmksdepartementets verksamhetsområde. I anslutning till en beskrivning avEES-avtalets bestämmelser och motsvarande svenska regler har jag ipropositionen redovisat min bedömning av i vilka avseenden avtalet föranlederlagändringar. Jag redovisade som min uppfattning att regeringen ien särskild proposition bör föreslå ändringar i livsmedelslagen(1971:511), lagen (1985:295) om foder, utsädeslagen (1976:298) och lagen(1985:342) om kontroll av husdjur. Jag fömtskickade också att det kunde blinödvändigt att begära bemyndigande för föreskrifter om gödselmedel. Inom Jordbmksdepartementet har upprättats en promemoriamed förslag till ändringar i de nämnda lagama med undantag för lagen omkontroll av husdjur. 1 promemorian föreslås därutöver en helt ny lag omprovtagning på djur. Promemorian har remissbehandlats. Till protokollet i dena ärende bör fogas de lagförslag somläggs fram i promemorian som bilaga 1. En förteckning över remissinstanserna och kopior avremissytttandena finns tUlgängliga i lagstifmingsärendet. 1 det följande behandlar jag i olika avsnitt förslagentill ändringar i livsmedelslagen, foderlagen och utsädeslagen och förslagettUl lag om provtagning på djur. Jag lägger också fram ett förslag till lag omEEG-handelsgödsel som inte finns upptaget i den remissbehandlade promemorian.Under beredningen av det lagförslaget har emellertid synpunkter under handinhämtats från bl.a. företrädare för och Sverigeslantbmksuniversitet. Vissa kontakter har också tagits med olika branschföreträdare.I sammanhanget tar jag upp vissa frågor som varit föremål for särskilduttedning och remissbehand- Med stöd avregeringens bemyndigande tilUcallade chef- Prop. 1992/93:119en för Jordbmksdepartementet en särskild uttedare med uppgift att utreda förutsätmingamaför att införa en miljöavgift på kadmium i handelsgödsel. I uppdraget ingickäven att föreslå en högsta tUlåten kadmiumhalt i handelsgödsel. avlämnade utredningen sitt betänkande (SOU 1992:14)Mindre kadmium i handelsgödsel. TiU protokollet i detta ärende bör fogas utredningenssammanfatming av betänkandet som bilaga 2. Ensammanställning av remissyttrandena över betänkandet finns tillgängUg ilagstifmingsärendet. 2.1 och den svenska lagstiftningen Vadbeträffar livsmedel omfattar bestämmelser som återfinns i EG:srättsakterom livsmedelstUlsatser, märkning, specialdestinerade livsmedel,dricksvatten, vin och spritprodukter, hygienkrav för bl.a. kött, mjölk, ägg ochfisk och om UvsmedelskontroU. Avtalet omfattar också bestämmelser om materialavsedda att komma i kontakt med Uvsmedel. Bestämmelsemakan i sammanfattning sägas innebära följande. Degmndläggande bestämmelsema om livsmedelstillsatser finns upptagna i ettramdirektiv (direktiv /107/EEG). Enligt direktivet får bara sådana tillsatsersom är upptagna på en särskild lista användas. Bestämmelsema innebär emellertidockså att de länder som är anslutna till vid import av livsmedelmåste godta de tUlsatser som upptas i listan. Undantag får dock göras förtUlsatser som importlandet inte godtar av hälsoskäl. Som framgår av redovisningeni propositionen om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) (prop.1991/92:170 del IB bil. 8) har EG ännu inte beslutat viUca tUlsatser som skallfinnas med på listan. Märkningsbestämmelsemainnebär bl.a. krav pä an ingredienserna i ett Uvsmedel skall deklareras, atthållbarhetstiden skall anges och att uppgift skall lämnas om tUlverkare,förpackare eller säljare (direktiv /112/EEG). Reglemaom specialdestinerade livsmedel innebär att livsmedel som är särskilt lämpadeför t.ex. diabetiker skall uppfylla vissa angivna krav för att få säljas(direktiv /398/EEG). Bestämmelsemaom dricksvatten anger bl.a. högsta tillåma halter av främmande ämnen i sådantvatten (direktiv /778/EEG). Reglemaför vin och sprit utgörs bl.a. av märkningsbestämmelser och bestämmelser omgränsvärden for främmande ämnen. Bestämmelsemaom hygienkrav för kött rör köttbesiktning och annan kontroll i samband medslakt och hanteringen i övrigt av kött. Vidare ställs krav på lokaler ochutmstning som används vid kötthantering. Bestämmelser om kontroll ochutmstningskrav finns också i fråga om mjölk, äggprodukter och fisk (direktiv /397/EEG,89/437/EEG, 91/492/EEG och 91/493/EEG). Enligt bestämmelsema omUvsmedelskontroU skall inspektion och kontroll Prop. 1992/93:119 ske i helakedjan från producent fram tUl konsument. Undersökningama skall omfattaprovtagning och analys, personalhygien, kontroll av dokument, lokaler,utrustning, märkning och presentation av livsmedel (direktiv /397/EEG). Närdet gäUer material avsedda att komma i kontakt med livsmedel fmns inom EGregler som syftar tiU att förhindra att ämnen från förpackningar och förvaringskärl överförs till livsmedel på ett sätt som kan påverka konsumentenshälsa eller t.ex. livsmedlets lukt eller smak (direktiv /109/EEG m.fl.direktiv). Desvenska bestämmelserna om livsmedel finns i livsmedelslagen (1971:511), livsmedelsförordningen(1971:807), veterinära införselkungörelsen (1958:551), kungörelsen (1974:270)om konQ-oll vid införsel av livsmedel, kungörelsen (1974:271) om konttoll vidutförsel av livsmedel och i före-krifter meddelade av . Enligtlivsmedelslagen får som livsmedelstillsats bara användas tillsats som hargodkänts för livsmedlet i fråga, om inte regeringen eller myndighet somregeringen bestämmer föreskriver något annat (6.§ ). Frägor om godkännande avlivsmedelstiUsatser prövas enligt livsmedelsförordningen av . Vissagmndläggande krav när det gäller märkningen av livsmedel följer avlivsmedelslagens bestämmelser. Sålunda krävs enligt lagen att livsmedlets slag,sammansättning och vikt eller volym anges, att förvaringsanvisningar ges, attuppgift om håUbarheten lämnas och att uppgift lämnas om förpackare ellertiUverkare (13 §). Med stöd av bernyndiganden i lagen och förordningen haremellertid huvuddelen av märkningsbestämmelsema meddelats av regeringen ochLivsmedelsverket Ifråga om specialdestinerade livsmedel gäller enligt livsmedelslagen att detkrävs särskilt tiUstånd för att få sälja Uvsmedel med uppgift om att Uvsmedletär särskilt lämpat for visst ändamål (20 §). Sådant tUlstånd lämnas enligt förordningenav Medstöd av bemyndiganden i livsmedelslagen och livsmedelsforordning-en harLivsmedelsverket meddelat föreskrifter om dricksvatten. harockså, i mycket begränsad utsträckning, meddelat föreskrifter for vin och sprit. Livsmedelslageninnehåller slutligen tämligen vidstt-äckta bemyndiganden som gör det möjligtatt meddela föreskrifter om Uvsmedelslokaler, utmstning för hantering avlivsmedel, köttkonnoU och kontroU av övrig livsmedelshantering (9, 22 och 28§§). Närdet gäller förpackningar och förvaringskärl for livsmedel fmns vissa allmännabestämmelser i och Uvsmedelsförordningen. DärtUl kommer förförvaringskärl vissa föreskrifter som har meddelats inom ramen förlagstifmingen om kemiska produkter. 2.2 Behovet av anpassning Avden redovisning som lämnats i propositionen om Europeiska ekonomiskasamarbetsområdet (EES) (prop. 1991/92:170 del III bil. 8) framgår att densvenska Uvsmedelslagstiftningen i flera avseenden redan är anpassad till de reglersom gäUer inom EG. är vår livsmedelskond-oU utformad på eu sådant sättatt det inte krävs nägra särskUda anpassningsåtgärder. Av redovisningenframgår vidare att i den utsträckning ändringar behövs i den svenskalagstifmingen så rör ändringsbehovet i stor utsträckning föreskrifter som meddelasav . I nägra avseenden krävsemellertid ändringar i livsmedelslagen. Detta gäller bestämmelsema om märkningoch om specialdestinerade livsmedel. Dessa ändringar kräver i sin tur vissa följdändringar.Dessutom kan vissa paragrafer upphävas. Idet följande behandlas i särskilda avsnitt de ändringar som i anledmng avEES-avtalet behöver göras i livsmedelslagen. Medhänsyn tiU att fuUständiga regler om livsmedelstUlsatser ännu saknas inom EG ärdet inte aktuellt att nu ändra livsmedelslagen i den delen. Sådana ändringarkommer emellertid att behöva göras när föreligger. fömtsätts närdet gäller livsmedelsområdet träda i kraft . Vissa undantagoch övergångstider gäller dock. Livsmedel som märkts enligt nuvarandebestämmelser före får säljas på deninhemska marknaden. Beträffande gränsvärden för bly och kadmium i keramikbehöver inte uppfylla EG:s krav förrän den 1 januari 1995.Bestämmelsema om hygienkrav för kött mjölk, äggprodukter och fisk skalltiUämpas . 2.3 EES-anpassning av livsmedelslagensmärkningsbestämmelser Mittförslag: Märkningsbestämmelserna i 13 § första och andra stycket Uvsmedelslagenersätts av ett bemyndigande for regeringen eller den myndighet som regeringenbestämmer att meddela föreskrifter om märkning av livsmedel. Livsmedelsverketfår det samlade ansvaret fÖr att meddela föreskrifter om märkning iöverensstämmelse med EG:s direktiv. Promemoriansförslag överensstämmer med mitt Remissinstanserna: Av nioremissinstanser tillstyrker åtta förslaget. mot plågsammadjurförsök motsätter sig förslaget. anser au det finns godaskäl for att inte ha detaljerade märknings- bestämmelseri livsmedelslagen men ifrägasätter om inte de mer gmndläggan- Prop.1992/93:119 de märkningskraven bör framgå av livsmedelsförordningen. Skälenför mitt förslag: Bestämmelser om märkning finns i livsmedelslagen,livsmedelsförordningen och i kungörelse (SLVFS 1984:11) medalhnänna tillämpningsföreskrifter. I livsmedelslagen 13-15 §§ finns degmndläggande bestämmelsema i ämnet. 1 13 § finns en uppräkning av de uppgiftersom skall anges på färdigförpackade livsmedel. Hit hör tex. uppgifter omlivsmedlets slag och sammansättning, dess nettovUct eller nettovolym vidförpackningstillfället samt den beräknade håUbarhetstiden, om denna ärbegränsad. Regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer kan begränsamärkningsskyldigheten enligt bestämmelsen men också utvidga denna på så sättatt märkning kan föreskrivas även i andra faU än beträffande färdigförpackadelivsmedel. Vissa närmare föreskrifter om märkning finns i 21-26 §§Uvsmedelsförordningen. Den alldeles övervägande mängden bestämmelser finnsemellertid i 7 kap. i den kungörelse av som nämnsinledningsvis. Densekundärlagstiftning som gäller inom EG på detta område och som också omfattasav finns upptagen i bilaga II, avsnittXH till Det viktigaste direktivet i sammanhanget är det tidigarenämnda direktivet 79/112/EEG om tiUnärmning av medlemsstatemas lagstifming ommärkning, presentation och reklam i fråga om livsmedel, som är ett s.k.ramdirektiv. Direktivet har ändrats sex gånger, senast år 1991.1 regeringensproposition /92:170 bil. 8 s. 6 finns en redogörelse förde huvudsakligaskUlnader som finns meUan den svenska lagstifmingen och de märkningsbestämmelsersom följer av . Av denna redogörelse firariigår att den svenskalagen på det hela taget tiUgodoser kraven enligt märkningsdirektivet. Vissasmärre justeringar skulle dock behöva göras i 13 § bl.a. beroende på att direktivetsuppräkning av obligatoriska märkningsuppgifter i någon mån avviker från densvenska. De skillnader som föreligger är följande. Enligt 13 § livsmedelslagenskall förpackarens eller tiUverkarens namn eller firma anges påfär-digförpackat livsmedel. Enligt artikel 3.6 i märkningsdirektivet är dettillräckligt att ange namnet på tiUverkaren, forpackaren eller säljaren. Enannan skillnad är att märkningsdirektivet för vissa fall medger undantag närdet gäller vikt- och volymmärkning (artUcel 8.3 och 5). Enligt 13 § 3livsmedelslagen måste vUct eller volym alltid anges. En tredje skillnad är attmärkningsdirektivet tillåter au vissa obligatoriska märkningsuppgifter endastbehöver anges i relevanta handelsdokiunent om livsmecUen är färdigförpackadeoch fors ut på marknaden i ett tidigare handelsled än i detaljhandelsledet(artikel ll.l). Livsmedelslagen 13 § kräver att färdigförpackningar skaU varamärkta med aUa obligatoriska uppgifter då de for första gången saluhåUs avforpackaren eller importören. Närdet gäller införUvandet av de märkningsbestämmelser som följer av EES-avtaletuppkommer frågan om den nuvarande nivåfördelningen mellan lag, förordning ochmyndighetsföreskrifter bör behåUas. 1 denna fråga bör följande beaktas. Märkningsbestämmelsemaär utpräglat tekniska och mte säUan mycket de- Prop. 1992/93:119 taljerade. Detnuvarande systemet med detaljerade bestämmelser på tte norm-givningsnivåer göratt regelmassan blir svår att överblicka och därmed svår att efterleva förföretagen och svår att tUlämpa för tUlsynsmyndighetema, i första hand miljö-och hälsoskyddsnämnderna. Också konsumentema kan ha svårt att fä klarhet ivilka regler som gäller. Det framstår med hänsyn till vad nu sagts somangeläget att begränsa antalet nivåer i regelgivningen. Här föreligger tvåaltemativ. Det ena är att regeringen i samarbete med bygger utUvsmedelsförordningen med de ytterUgare föreskrifter som behövs. Denna lösningframstar emeUertid som mindre ändamålsenUg med hänsyn till de aktuella bestämmelsemasart och den nuvarande fördelningen mellan förordning ochmyndighetsförfattning. En bättte lösning torde vara au detaljbestämmelsema ommärkning i 13 § lagen utmönstras och ersätts av ett generellt bemyndigande somgör det möjligt for regeringen att överlåta åt att meddelaforeskrifter om märkning av Uvsmedel. En sådan lösning innebär att vissadetaljbestämmelser i livsmedelsförordningen kan utmönstras och attföreskriftema i förordningen koncentreras tiU de bemyndiganden som behövs förvidaredelegeringen till . Flera skäl talar för en sådanlösning. Föreskrivandeansvaret for detaljbestämmelser av teknisk karaktäröverlåts i stor utsträckning åt myndighetema, eftersom de frägor som skallregleras kan vara tekniskt komplicerade och fömtsätter speciaUsticunskap. Detskulle från användarsynpunkt vara en stor fördel om de föreskrifter som behövspå detta område samlas i en enda förfatming. Det är vidare inte ovanUgt attEG-direktiven ändras. Det skuUe därför vara praktiskt att bestämmelsema finnssamlade på den nivå där ändringar kan göras på det smidigaste sättetPrincipieUt gäUer visserligen att bemyndiganden bör preciseras CKh inte görasmera vidsträckta än nödvändigt. Direktiven på detta område kräver emeUertidtotalharmonisering, vUket innebär att de enskilda ländema inte får ha avvikanderegler. kommer därför att vara bundet av direktivens bestämmelser.Härtill kommer att är omfattande och mycketdetaljrika. Anpassningen på detta område kommer därför att inne-biira attmängden bestämmelser och detaljeringsnivån ökar. Den föreslagna lösningenstrider inte heUermot Uvsmedelslagens uppbyggnad i övrigt. Livsmedelslagen ären utpräglad ramlag med få detaljbestämmelser och relativt vida bemyncUganden. Dennu föreslagna lösningen leder tUl konsekvensändringar i 16 och 30 §§livsmedelslagen. 1 livsmedelslagen finns bestämmelser om vem som har ansvaretför märkningen av Uvsmedel (14 §). Dessa bestämmelser avviker från vad somgäller enligt märkningsdirektivet. Med mitt förslag vad beträffar fördelningenav ansvaret för normgivningen är det nattirligt att ifortsättningen får meddela föreskrifter också i detta avseende. Med hänsynhärtill kan 14 § upphävas. Somredan nämnts tUlåts enligt märkningsdirektiven inte några avvUcandebestämmelser. Jag viU dock i detta sammanhang fi-amhålla att det inte finns någotsom hindrar att de svenska livsmedelsproducentema frivilUgt som ett kon- kurtcnsmedel märker sinaprodukter med uppgifter som inte längre kommer att krävas sedan demärkningsbestämmelser som omfattas av införUvats i det svenskaregelverket. Sådana åtgärder är varken handelshindrande eUer diskriminerande.Ett akmeUt exempel är märkningen med bakningsda-tum på färdigförpackat bröd.Krav på sådan märkning infördes . Det märkningskravet kommer emellertidatt upphöra som en följd av Några större svenska brödprcxlucenterhar redan nu beslutat att även i fortsättningen frivilligt märka brödet medbakningsdatum, eftersom konsumentema uppfattar denna uppgift som enkvalitetsgaranti. Minbedömning: Marknadsföringslagen tiUgodoser det krav pä reglering som följer avEG:s föreskrifter om marknadsföring av livsmedel. Någon SärskUd åtgärd förinförlivande behövs därför inte. Skälenför min bedömning: I märkningsdirektivet, som enligt sin m-brik fömtom märkningäven behandlar reklam och annan presentation av livsmedel, finns bestämmelserom förbud mot olika åtgärder i samband med marknadsföring av livsmedel.Livsmedel får t.ex. mte säljas under omständigheter som är ägnade attvilseleda köparen om vad som är unnärkande för livsmedlet särskilt i fråga omdess slag, identitet, egenskaper, sammansättning, mängd, hållbarhet osv. (artikel 2.1). Enligt samma artikel får märkningen inte tillskriva livsmedelegenskaper som uppges kunna förebygga, behandla eUer bota någon sjukdom eUerantyda sådana egenskaper. I artikel 2.2 föreskrivs au skaUupprätta en icke uttömmande forteckning över påståenden som måste förbjudaseUer begränsas. Enligt artikel 2.3 skall förbuden och begränsningama i p. 1 och2 fömtom reklam också gälla presentationen av livsmedel, särskUt med avseendepå deras form, utseende eller forpackning, de foipackningsmaterial som användsoch det säu på viUcet livsmedlen artangeras samt den miljö i vilken deexponeras. Liknande bestämmelser finns i andra direktiv på livsmedelsområdet,t.ex. i ramdirektivet om specialdestinerade livsmedel (89/398/EEG). Livsmedelslagen regleraröver huvud taget inte reklam och sädan marknadsföring som inte är märkning. Dengmndläggande regleringen av reklam och annan marknadsföring finns i stället imarknadsföringslagen (1975:1418). Den lagen har till ändamål dels att främjakonsumentemas intressen i samband med näringsidkares marknadsföring av varor,tjänster eller andra nyttigheter, dels att motverka marknadsföring som ärotillbörlig mot konsumenter eller näringsidkare (1 §). Lagensviktigaste regler är tre generaUdausuler som i allmänna ordalag anger vad ennäringsidkare skall iaktta i sin marknadsföring. Generalklausulerna behandlarotillbörlig marknadsföring (2 §), informationsskyldighet (3 §) och produktotjänUghet (4§). Det ankommer på /() ochMarknadsdomstolen att tiUämpa dessa regler. kan t.ex.besluta om förbud och ålägganden for näringsidkare vid vite. Lagen innehåUerockså tte straffsanktionerade föreskrifter (6-8 §§). TiUämpningen avstraffbestämmelsema ankommer på de aUmänna domstolarna. Alhnänt åtal får dockbara väckas efter medgivande av KO. EnUgt min meningtiUgodoser marknadsföringslagen det krav på reglering som följer av på området.