prop · GG03187 · 1992-12-31 00:00:00 — 11.lag om ändring i uppbördslagen(1953:272), 12.lag om ändring i lagen(1958:295) om sjömansskatt, 13.lag om ändring i lagen(1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter, 14.lag om ändring i lagen(1986:468) om avräkning av ufiändsk skatt, 15.lag om ändring i taxeringslagen(1990:324), 16.lag om ändring i lagen(1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter, 17.lag om ändring i lagen(1990:654) om skatteutjämningsreserv, 18.lag om ändring i lagen(1990:661) om avkastningsskatt på pensionsmedel, 19.lag om ändring i lagen(1991:586) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta, 20.lag om ändring i lagen (1991:687)om särskild löneskatt på pensionskostnader, 21.lag om ändring i lagen(1991:1850) om upphävande av lagen (1947:577) om stafiig förmögenhetsskatt. Förslagenhar inför lagrådet föredragits av departementsrådet , hovrättsassessomHans Nyman, kammarrättsassessom och kammarrättsfiskalen RolandGustafsson. Förslagenföranleder följande yttrande av lagrådet: Allmänna synpunkter Prop. Bilaga4 En mer sammanfattande observation är att ifrågavarande förslag utarbetats pågrandval av en departementspromemoria som i förhållande till de behandladefrågekomplexens betydelse, omfång och svårhetsgrad framstår som jämförelseviskortfattad och i en del stycken otillräckligt övervägd. Detta gäller inte minstde i promemorian redovisade special-motiveringarna, som därigenom inte alltidkan antas bli särskilt vägledande inför uppkommande tillämpningsproblem. Nuanförda brister har enligt lagrådets mening inte helt kunnat avhjälpas underden fortsatta beredningen inom . Till detta kan ha bidragitatt även remissinstansema synes ha avgett sina yttranden under viss tidspress. Lagrådsremissenomfattar en betydande mängd lagtext. De mest centrala bestämmelsema angåendede nya pensionssparformema har förts samman i förslag till lag om irulividuelltpensionsspararule. Regleringen i denna lag är i fiera hänseenden kompliceradoch som helhet inte särskilt lättillgänglig. Att så blivit fallet har fleraorsaker. Redan strävandena efter ett från sparamas synpunkt mycket flexibeltsystem utgör en grand härtill. Av mer avgörande betydelse i sammanhanget ärdock målsättningen att nå lösningar vilka innebär att de nya sparformema i såstor utsträckning som möjligt blir jämställda med motsvarande sparande genompensionsförsäkringar. Vad nu sagts gäller såväl de skattemässiga som decivilrättsliga aspektema på sparandet. Både den tidigare nämnda flexibiliteteni det nya systemet och den omständigheten att det här blir fråga om ettsparande utan något som helst inslag av försäkring har därvid medförtåtskilliga problem av lagteknisk och materiell natur. Efterförebild från vad som gäller beträffande förhållandet mellan lagen (1927:77)om försäkringsavtal och kommunalskattelagen (1928:370, KL) finns i förevarandelagförslag en föreskrift (3 kap. 2 §) som anger att ytterligare bestämmelser omvillkor som skall tas in i ett pensionssparavtal finns i KL och i lagen(1990:661) om avkastningsskatt på pensionsmedel. Att på detta sätt splittraviktiga civilrättsliga bestämmelser och placera en del av dem iskatteförfattningar framstår som en otillfredsställande lagteknisk lösning.Enligt lagrådets mening bör det därför övervägas om inte i varje fall det ilagen om avkastningsskatt på pensionsmedel föreslagna, tämligen kortfattadevillkoret bör tas in i lagen om individuellt pensionssparande. Anpassningentill vad som gäller beträffande pensionsförsäkringar har vidare fått till följdatt 4 kap. med bestämmelser om "Spararens förfoganden" blivitjämförelsevis omfattande, delvis mycket detaljerat och i vissa stycken ganskasvårtillgängligt. Vad sist sagts gäller även en del av regleringen i 5 kap. om"Förhållandet till spararens borgenärer". Den efter förebild från 116§ lagen om försäkringsavtal utformade bestämmelsen i sistnämnda kapitelsförsta paragraf utgör för övrigt ett exempel på att själva flexibiliteten i detföreslagna nya systemet, med bl.a. tänkta inbetalningar av varierande storlekoch kontinuitet, lätt kan medföra ett annorlunda rättsläge än den eftersträvadejämställdheten med sparande genom pensionsförsäkring. Förslagetinnehåller vidare en del terminologiska oklarheter. 1992/93:187 "pensionssparmedel"synes främst avses de medel som spararen betalar Bilaga 4 in till pensionssparinstitutet(t.ex. i 2 kap.). Samma uttryck har dock i andra sammanhang en annan innebörd, t.ex.3 kap. 8 § samt 4 kap. 2 och 12 §§. Ordet "medel" i 4 kap. 6 § tordeåter ha en annan betydelse. Vad som i skilda sammanhang avses med"tillgångar som antecknats på ett pensionssparkonto" liksom"behållningen på pensionssparkonto" i förhållande till "denrätt som följer av ett pensionssparavtal" (4 kap. 1 §) eller "rättenrespektive rättighetema enligt pensionsavtalet" (4 kap. 4 och 12 §§) ärinte alltid uppenbart. I vissa fall används därtill "pensionssparkontot"som beteckning på de till kontot hörande tillgångama (t.ex. 3 kap. 9 §). I detfortsatta lagstiftningsarbetet bör därför en noggrann genomgång göras av debestämmelser där nu nämnda eller liknande uttryckssätt förekommer samt närmareklargöras vad som i förekommande fall är innebörden i den "rätt"eller de "rättigheter" vilka "följer av" eller föreligger"enligt" pensionsavtalet. Nuredovisade omständigheter liksom regleringens komplexa natur har medfört vissasvårigheter vid lagrådets granskning av de remitterade förslagen. De allmänna invändningamamot dem är emellertid inte så allvarliga att hinder får anses föreligga mot attförslagen, efter ytterligare bearbetning, läggs till grand för lagstiftning.Utöver vad sagts om enskilda bestämmelser behandlar lagrådet i detföljande en del särskilda problem i anslutning till de olika förslagen. Förslag till lag om individuellt pensionssparande 3 - 7 §§ Idessa paragrafer finns regler om hur medel som betalats in på ettpensionssparkonto skall förvaltas. Av 3 kap. 3 § första stycket framgår attinbetalda sparmedel skall, inom ramen för tillåtna sparformer, placeras på detsätt pensionsspararen från tid till annan bestämmer. Enligt paragrafens andrastycke skall pensionssparinstitutet dock samråda med spararen innan sparmedelplaceras på sådant sätt att det enligt institutets bedömning krävs försäljningav fondpapper eller andelar i allemansfond för att utbetalningar enligt pensionssparavtaletskall kunna göras eller skatter och avgifter skall kunna tas ut från kontot. Vidförsäljning av tillgångar på ett pensionssparkonto skall, om inte annatavtalats, pensionssparinstitutet enligt 3 kap. 7 § andra stycket samråda medspararen om detta är möjligt. I annat fall får beslut om vad som skall avyttrasfattas av institutet utifrån vad som bedöms vara mest förmånligt förpensionsspararen. Syftetmed samrådsregeln i 3 kap. 3 § andra stycket synes vara att görapensionsspararen uppmärksam på de förlustrisker som kan följa av mer omedelbartframtvingade försäljningar av värdepapper. Det är dock enligt lagrådets meningtveksamt om den föreslagna regeln tillgodoser detta syfte. Att märka är till enbörjan att regeln är dispositiv. Det finns således inget som hindrar att avtalspartemakommer överens om att samråd skall ske på annat sätt eller att samråd överhuvud taget inte skall Som lagtextenär formulerad är samrådsplikten vidare inte Prop. begränsad till förvärv somtill följd av kontots likviditetsläge kan antas Bilaga 4 bli av kortfristig natur.Eftersom alla fondpapper skall säljas förr eller senare måste nämligenenligt ordalydelsen samråd ske även inför en långfristig placering.Detta har uppenbarligen inte varit avsikten. den utformning regeln fåttges dock inte någon vägledning om hur lång den beräknade innehavstidenmåste vara för att ett institut skall vara befriat från skyldighetenatt samråda med spararen. uppfattning är det förenat med stora svårigheter att i lagtext angehur ett pensionssparinstitut bör förfara när spararen ger direktiv om inköp avvärdepapper. Det kan givetvis finnas anledning för institutet att peka påbehovet av likviditet på pensionssparkontot liksom de risker ochtransaktionskostnader som kan följa av olika placeringar. Som framhållits iremissen är det dock spararen själv som i sista hand skall avgöra hur medlen påkontot skall placeras. En i lag föreskriven skyldighet för institutet att iviss situation samråda med spararen är ägnad att skapa osäkerhet om vem som bäransvaret för vidtagna dispositioner. Det finns också anledning att befara attfrågan om samrådspliktens omfattning och innebörd kan vålla tillämpningsproblemom spararen hävdar att brister i samrådet åsamkat honom ekonomiska förluster(jfr skadeståndsbestämmelsen i 7 kap. 4 §). Lagrådet återkommer i det följandetill denna problematik. Deanmärkningar som riktats mot samrådsbestämmelsen i 3 kap. 3 § andra styckethar också viss bärkraft vad gäller bestämmelsema i 3 kap. 7 § andra stycket.Även här synes lämpligheten av att i lag föreskriva i vilka fall samråd skalläga ram mellan institutet och spararen inför en värdepappersavyttring kunnaifrågasättas. Om en avyttring i efterhand visar sig oförmånlig torde tvist lättkunna uppkomma rörande frågan om institutet fullgjort sin samrådsskyldighet. skall, såvida samråd inte avtalats bort eller varit omöjligt attåstadkomma, besluta om vad som skall avyttras utifrån vad som bedöms vara mestförmånligt för spararen, kan vidare inge denne föreställning om att enprofessionell placerare kan föratse hur värdepappersmarknaden kommer attutvecklas. På en effektivt fungerande marknad torde emellertid utrymmet förprognoser av detta slag vara ytterst begränsat. Detanförda leder lagrådet till slutsatsen att bestämmelsema i 3 kap. 3 och 7 §§ omsamråd i samband med förvärv och försäljning av värdepapper skapar flerproblem än de löser. Någon egentlig nackdel med att låta bestämmelsema utgå och därmed i princip införa full avtalsfrihet på området synes inteföreligga. Båda paragrafemas andra stycken bör därför enligt lagrådets meningslopas. Möjligen kan som ersättning tas in en allmän bestämmelse om attinstitutet på begäran av pensionsspararen skall lämna information angåendeförvärv och avyttring av fondpapper liksom om andra angelägenheter angåendepensionssparandet. En sådan bestämmelse synes lämpligen kunna placeras som ettförsta stycke i 3 kap. 10 §. 3 kap. 9 § Prop. Bilaga4 Enligt paragrafen har en pensionssparare, som träffat pensionssparavtal medannat pensionssparinstitut, rätt att flytta sitt pensionssparkonto till det nyainstitutet. Det institut från vilket kontot flyttas får då ta ut en avgift.Denna får inte överstiga institutets direkta kostnader för flyttningen. Enföratsättning för att en pensionssparare skall kunna flytta över tillgångar påsitt konto till ett konto hos annat institut är således att han träffat ett pensionssparavtalmed detta institut. Fråga uppkommer därvid om det nya pensionssparavtalet skallses som en direkt fortsättning på det gamla avtalet eller om det skallbehandlas helt fristående från detta. Frågan har betydelse bl.a. vad gällerförhållandet mellan spararen och deimes borgenärer. Av5 kap. 1 § framgår att tillgångar på ett pensionssparkonto får utmätas förspararens skulder endast om spartiden enligt avtalet understiger ellerom spararen betalat in ett sparbelopp som är mer än dubbelt så stortsom genomsnittet av de årliga inbetalningar som har skett . allmänna motiveringen uttalas att spararen, såvitt gäller prövningen av om spartidenär tillräckligt lång för att ge skydd mot utmätning, bör få tillgodoräkna sigtiden enligt det tidigare avtalet. Någon bestämmelse om detta har dock intetagits in i lagtexten. Av denna kan inte heller utläsas om värdet av de överfiyttadetillgångama skall betraktas som en engångsbetalning på det nya kontot eller ombedömningen av utmätningsfriheten skall baseras på storleken av de belopp somfaktiskt betalats in på det gamla och de belopp som efter institutsbytet kankomma att betalas in på det nya kontot. Enligt5 kap. 3 § kan en borgenär under föratsättning bl.a. att pensionsspararenförsätts i konkurs efter ansökan som gjorts innan förflutit från det pensionssparavtaletingicks utkräva medel som spararen betalat enligt avtalet. Lagtexten innehållerinte någon regel om att en sparare som bytt institut får beräkna tioårsfristenfrån den dag då det första pensionssparavtalet ingicks. Lagrådetdelar den i remissen uttalade uppfattningen att full kontinuitet iflyttningsfallen bör råda mellan det gamla och det nya kontot. Vid prövningenav om utmätning eller återvinning i konkurs kan komma i fråga bör äldre ochnyare konton sålunda i princip betraktas som ett enda konto. Detta bör enligtlagrådets mening komma till direkt uttryck i lagtexten. Lagrådet utgår från atterforderlig komplettering sker under det fortsatta lagstiftningsarbetet. Somnämnts i det föregående får det institut från vilket ett pensionssparkontoflyttats inte ta ut högre avgift för flyttningen än institutets direktakostnader för denna. Lämpligheten av denna regel synes kunna diskuteras. Dettorde för det första inte vara lätt att fastställa vilka kostnader i sambandmed en flyttning av ett konto som kan klassificeras som "direkta".Den omständigheten att avgiften inte till någon del får täcka institutetsindirekta kostnader innebär vidare att varje fiyttning medför en subventioneringsom sannolikt ytterst får bäras av institutets Prop. 1992/93:187 övriga pensionssparare. Iremissen har som motiv för den valda begränsningen av avgiftens storlek anförtsatt avgiftema inte får vara så höga att de hindrar fiyttning. Enligt lagrådetsmening kan detta syfte emellertid tillgodoses på ett enklare sätt än genom enkoppling till institutets direkta fiyttningskost-nader. En lösning som syneskunna övervägas är att i lagtexten ange att institutet får ta ut skälig avgiftför sina kostnader för flyttningen. Det får sedan ankomma på Finansinspektionenatt i sitt tillsynsarbete vid behov ingripa mot för höga flyttningsavgifter. Bestämmelseninnehåller en civilrättslig ogiltighetsregel avseende överlåtelse eller annatförfogande över "tillgångar som antecknats på ett pensionssparkonto"eller över den "rätt som följer av ett pensionssparavtal", omförfogandet skett på ett sätt som strider mot förevarande lag eller mot villkorsom enligt KL skall vara intaget i avtalet. Regeln är utformad med 3 § andrastycket lagen om försäkringsavtal som förebild. I sistnämnda stycke anges dockatt överlåtelseförbudet inte skall "utgöra hinder mot utmätning elleröverlåtelse vid ackord eller konkurs i vidare mån än sådant hinder föreliggerpå grand av vad eljest föreskrivits i lag eller annan författning". Enregel med i sak samma innehåll beträffande tillgångar på pensionssparkontoåterfinns som ett andra stycke i nu förevarande paragraf. Förbudetmot överlåtelse av pensionsförsäkring infördes som en nyhet i lagen omförsäkringsavtal . Lagstiftningsärendet avsåg i huvudsakändrade beskattningsregler för pensionsförsäkringar och arbetsgivares kostnaderför tryggande av anställdas pensionering. Överlåtelseförbudet motiverades bl.a.med att pensionsförsäkring enbart var ett pensionsskydd för försäkringstagarenoch hans familj och inte lämplig som "handelsvara" (prop. 1975/76:31 s.123 ff). Ävenom överlåtelseförbudet och undantagen därifrån i den nu föreslagna paragrafensåledes har en direkt förebild i lagen om försäkringsavtal kan paragrafen intesägas vara lättillgänglig. Lagrådet har inledningsvis berört frågan omtolkningen av de i lagtexten använda begreppen "tillgångar som antecknatspå ett pensionssparkonto" och "den rätt som följer av ett pensionssparavtal".Vad som i nu förevarande sammanhang vållar ytterligare oklarhet ärbestämmelsens förhållande till bl.a. 5 kap. 5 § utsökningsbalken. Enligt5 kap. 5 § utsökningsbalken får egendom, som till följd av sin beskaffenhet,enligt föreskrift vid gåva eller i testamente eller på annan grand som gällermot envar ej får överlåtas, ej heller utmätas, om inte antingen egendomen ärförvärvad på kredit med återtagarförbehåll eller annat följer av särskildföreskrift. Denna bestämmelse synes tillsammans med lagförslagets 4 kap. 1 §kunna medföra ett cirkelresonemang. Om således, vid en tillämpning av utsökningsbalken,tillgångama på ett pensionssparkonto på grand av överlåtelseförbudet i 4 kap. 1§ första stycket anses utgöraegendom, som faller under 5 kap. 5 § första stycket Prop. utsökningsbalken, kandessa ej utmätas, om utmätning inte är tillåten 4 En sådan särskild föreskrift återfinns dock i 4 kap. 1 § andra stycket,enligt vilket utmätning får ske, om inte något annat är föreskrivet i lageller annan författning. att förstå vilken ellervilka författningsbestämmelser utöver 5 kap. 1 och 3§§ förevarande lag som därvidåsyftas finns inte. Det mest näraliggande är då att gå till de centrala bestämmelsemapå området och därigenom på nytt vara hänvisad till 5 kap. utsökningsbalken omundantag från utmätning. Lagrådsremissen ger här ingen ledning. Detindividuella pensionssparandet bygger på principen att tillgångar som finns påett pensionssparkonto skall tas i anspråk för utbetalning av ålderspension tillpensionsspararen. Avlider pensionsspararen innan perioden för ålderspensiongått till ända skall såvida förmånstagare förordnats tillgångama på kontotanvändas för efterlevandepension till spararens make och bam. Från dennaprincip finns ett antal undantag. Undantagen gäller förfoganden såväl underpensionsspararens livstid som när denne har avlidit. Såvittgäller förfoganden under pensionsspararens livstid synes de föreslagna bestämmelsemaom bodelning vara av särskilt intresse. Enligt 10 kap. 3 § tredje stycket äktenskapsbalkenskall som huvudregel gälla att rätt till pension som tillkommer någon av makamapå grand av pensionssparavtal undantas från bodelning. Av paragrafens nya Qärdestycke framgår dock att rätt till sådan pension skall helt eller delvis ingå ibodelningen om det med hänsyn till omständighetema skulle vara oskäligt attundanta pensionsrätten från bodelning. Med stöd av 10 kap. 4 § äktenskapsbalkenkan makama vidare, om de är överens, fritt bestämma att rätten till pension pågrand av ett pensionssparavtal skall ingå i bodelning. Medpension förstås enligt punkt 1 första stycket av anvisningama till 31 § KL bl.a.belopp som utbetalas från pensionssparkonto till den som erhållit rätten tillpension genom bodelning. I 53 § 4 mom. första stycket KL anges emellertid attöverlåtande make och alltså inte den make som uppbär pensionen ärskattskyldig för de utfallande beloppen under sin livstid såvida han inte ärberättigad till avdrag för periodiskt understöd till den andre maken. Fråndenna särskilda regel om skattskyldighet för utbetald pension kan dockskattemyndigheten på ansökan medge dispens. Denomständigheten att rätten till pension överförts genom bodelning innebär inteatt det ursprangliga pensionssparavtalet upphör att gälla. Den make som träffatavtalet med institutet kan således vara pliktig att svara för överenskomnainbetalningar på kontot trots att rätten till utbetalningar från kontot helteller delvis tillkommer den andre maken. Från skattesynpunkt synes sådanainbetalningar vara påtagligt ogynnsamma. Enligt förslagets punkt 7 förstastycket av anvisningama till 46 § KL får nämligenavdrag för inbetalning på pensionssparkonto göras endast till Prop.1992/93:187 den del den skattskyldigehar rätt till utbetalningar från kontot. Det kan Bilaga 4 därför finnas anledningför makama att träffa en överenskommelse med institutetom att inbetalningskyldigheten skall flyttas över från den ene till den andre maken. Genom ettsådant tilläggsavtal torde även efter en bodelning avdrag kunnamedges för alla belopp som betalas in på kontot. I4 kap. finns regler om bestämmanderätten över ett pensionssparkonto somhelt eller delvis blivit föremål för bodelning. Den make som ursprangligeningått pensionssparavtalet beslutar även i fortsättningen om tillgångamasförvaltning m.m. Han får dock inte utan samtycke av den andre maken ändra vadsom bestämts i pensionssparavtalet om utbetalningstid. Om rätten enligt pensionsparavtaletdelats mellan makama skall vidare, om makama inte kan enas om hur tillgångamapå pensionssparkontot skall förvaltas, institutet på begäran av någon av makamaupprätta ett konto för envar av dem och fördela tillgångama mellan dessakonton. Enutgångspunkt vid utformningen av de nu återgivna reglema om överföring av rätttill pension enligt pensionssparavtal genom bodelning har enligt remissen varitatt i möjligaste mån uppnå parallellitet med vad som gäller beträffandepensionsförsäkringar. Lagrådet kan i och för sig ansluta sig till målsättningenatt reglema för individuellt pensionssparande skall framstå som neutrala iförhållande till reglema för pensionsförsäkring. Som framhållits tidigaremåste emellertid hållas i minnet att det finns grandläggande skiljaktighetermellan de två systemen. Inte minst bristen på försäkringsmässigt inslag vidpensionssparandet kan motivera avsteg från en strikt neutralitetsprincip. Ettområde där det kan vara befogat att avvika från pensionsförsäkringssystemet ärskattereglema i samband med inbetalningar till och utbetalningar från sådantpensionssparkonto som överförts genom bodelning. Som framgår av det föregåendesynes de föreslagna reglema medge att en make beskattas för utbetalningar somtillfaller den andre maken och som därtill finansierats med inbetalningar somsistnämnde maken fått avdrag för. En sådan ordning förefaller oavsett vad sommå gälla beträffande pensionsförsäkringar knappast rimlig och skapar dessutomutrymme för olika former av skattefiykt. Såvitt lagrådet kan finna skullemerparten av dessa olägenheter undvikas och systemet bli enklare att tillämpaom dels möjligheten för makar att ha ett gemensamt pensionssparkonto slopades,dels rätten att göra inbetalning bortföll såvitt gäller pensionssparkonto sommake förvärvat genom bodelning. Lagrådet förordar en lösning efter dessariktlinjer. Ettgodtagande av lagrådets förslag innebär att en överföring av rätt till pensionenligt pensionssparavtal genom bodelning alltid leder till att ett nyttpensionssparkonto upprättas för den mottagande maken. Till detta konto kanytterligare inbetalningar inte göras. Utbetalningar från kontot beskattas hosden make som ingått det ursprangliga pensionssparavtalet och också svarat förinbetalningama såvida denne inte är berättigad till avdrag för periodisktunderstöd eller skattemyndigheten beviljat dispens. För det fall bodelningeninte omfattat rätten till all pension måste tillgångama på det ursprangligakontot fördelas mellan detta konto och det nya kontot. Liksomi flyttningsfallen bör de nya kontona i fråga Prop. 1992/93:187 om spartidoch sparbelopp ses som en direkt fortsättning av det ursprang- Bilaga 4 ligaavtalet (jfr vad lagrådet i det föregående anfört i anslutning till 3 kap. 9 §). Avliderpensionsspararen skall, såvida förmånstagare inte förordnats, pensionssparavtaletenligt 4 kap. 6 § upphöra att gälla. Behållningen på pensionssparkontot skalldå inkomstbeskattas hos dödsboet (avskattas) och behandlas på samma sätt somannan egendom som tillhört den avlidne. Någon möjlighet att genom bodelningöverföra rätt till pension till den andre maken föreligger inte i denna situation.Är förmånstagare insatt beskattas denne fortlöpande för utfallande belopp sompension. Dödsfallet föranleder i denna situation inte någon avskattning avbehållningen på kontot. Sålångt synes de regler som skall tillämpas vid pensionsspararens död inte behövage upphov till några större problem. Viss osäkerhet synes dock råda om vad somkommer att gälla i de fall då ett förmånstagarförordnande jämkas till förmånför efterlevande make, bröstarvinge eller föratvarande make enligt 4 kap. 7eller . Jämkning med stöd av 4 kap.7 § iimebär att "rätten till pensionssparmedel helt eller delvis till faller maken eller bröstarvingen". Sker jämkning med stöd av 4 kap. 8 § är förmånstagaren skyldig att till maken "avstå vad som fattas". Enförsta fråga som inställer sig är på vilket sätt efterlevande make ellerbröstarvinge avses få ut det belopp varmed jämkning skall ske.