prop · GG03148 · 1992-11-26 00:00:00 — Regeringens proposition 1992/93:148 om enskild egendom genom förmånstagar- förordnande Regeringen föreslår att anta de förslag som har tagits upp i bifogade utdrag ur regeringsprotokollet . I propositionen föreslås att reglerna i 7 kap. 2 § om vad som är enskild egendom ändras så att egendom som en make förvärvar genom ett förmånstagar- förordnande vid livförsäkring, olycksfallsförsäkring eller sjukförsäkring som tecknas av någon annan än den andra maken skall vara enskild, om försäkringstagaren har föreskrivit det. Vidare föreslås att 103 § försäkrings- avtalslagen (1927:77) ändras bl.a. så att försäkringsgivaren skall vara skyldig att underrätta förmånstagaren om ett sådant villkor i samband med att han fullgör sin betalningsskyldighet. Lagändringarna föreslås träda i kraft . 1 Förslag till Lag om ändring i Härigenom föreskrivs att 7 kap. 2 § skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 7 kap 2 § Enskild egendom är 1. egendom som till följd av äktenskapsförord är enskild, 2. egendom som en make har fått i gåva av någon annan än den andra maken med det villkoret att egendomen skall vara mot- tagarens enskilda, 3. egendom som en make har erhållit genom testamente med det villkoret att den skall vara mottagarens enskilda, 4. egendom som en make har ärvt och som enligt testamente av arvlåtaren skall vara mottagarens enskilda, 5. egendom som en make har erhållit genom förmånstagar- förordnande vid liv- försäkring, olycksfallsförsäk- ring eller sjukför- säkring som tecknats av någon annan än den andra maken med det villkoret att egendomen skall vara mottagarens en- skilda, 5. vad som har 6. vad som har trätt i stället för trätt i stället för egendom som avses i egendom som avses i 1-4, om inte annat 1-5, om inte annat har föreskrivits har föreskrivits ge- genom den rätt- nom den rätt- shandling på grund shandling på grund av vilken egendomen av vilken egendomen är enskild. Avkastning av enskild egendom är gifto- rättsgods, om inte annat har föreskrivits genom en sådan rättshandling som avses i första stycket. Denna lag träder i kraft . Den nya lagen tillämpas endast beträffande villkor om enskild egendom vilka har tillkommit efter ikraftträdandet. 2 Förslag till Lag om ändring i lagen (1927:77) om för- säkringsavtal Härigenom föreskrivs att 103 § lagen (1927:77) om försäkringsavtal skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Förordnande om Ett förmånstagar- förmånstagares förordnande eller insättande eller villkor enligt 7 återkallelse av kap. 2 § 5 sådant förordnande om skall, för att vara att ett försäk- gällande, ringsbelopp eller en skriftligen med- försäkring skall delas vara förmånstagarens försäkringsgivaren enskilda egendom eller ock genom samt en återkallelse dennes försorg av ett sådant antingen intagas i förordnande eller försäkringsbrevet villkor skall, för eller därå att vara gällande, antecknas. skriftligen meddelas försäkringsgivaren eller genom dennes försorg antingen tas in i försäkrings- brevet eller an- tecknas på detta. Om försäkringstagaren har förenat ett förmånstagarförord- nande med villkor om att försäkringsbe- loppet eller försäk- ringen skall vara mottagarens enskilda egendom, skall för- säkringsgivaren - skriftligen underrätta för- månstagaren om det när ett för- säkringsbelopp för- sta gången betalas ut. Denna lag träder i kraft . Den nya lagen tillämpas endast beträffande villkor om enskild egendom vilka har tillkommit efter ikraftträdandet. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: statsministern , ordförande, och statsråden . , , , , , , , , , , , , , , , , P. , Proposition om enskild egendom genom förmånstagarförordnande Den som har tecknat en livförsäkring kan genom ett förmånstagarförordnande bestäm- ma att försäkringsbeloppet skall betalas ut till en annan person, förmånstagaren. Förmånstagarförordnandet kan avse försäkringstagarens make eller någon annan person. Enligt nuvarande ordning torde försäkringstagaren inte ha möjlighet att föreskriva att ett belopp som betalas ut enligt förmånstagarförordnandet skall vara mottagarens enskilda egendom. Är förmånstagaren gift när försäkring- sbeloppet betalas ut, kommer beloppet således att ingå i förmånstagarens giftorättsgods, om inte annat har bestämts i ett äktenskapsförord mellan förmånstagaren och dennes make. I skilda sammanhang har det rests krav på en lagändring som gör det möjligt att tillskapa enskild egendom genom en föreskrift i ett förmånstagarförordnande vid livförsäkring. Också i har motioner väckts med förslag till sådana ändringar. har ställt sig negativ till tanken på att införa en sådan möjlighet men inte uteslutit att frågan - sedd i ett längre perspektiv - kan komma i ett annat läge (bet. 1989/90:LU23 s. 31 och 1990/91:LU21 s.30 f.). I en inom upprättad departementspromemoria, Ds 1992:33, Enskild egendom genom förmånstagarförordnande, föreslås att det skall vara möjligt att i samband med ett förmånstagarförordnande vid livförsäkring bestämma att utbetalade belopp skall utgöra mottagarens enskilda egendom, att ett villkor av sådant innehåll skall föreskrivas på samma sätt som ett förmånstagarförordnande samt att försäk- ringsgivaren skall vara skyldig att underrätta förmånstagaren om ett sådant villkor i samband med att han fullgör betalningsskyldigheten. Promemorian har remissbehandlats. Till protokollet i detta ärende bör fogas en sammanfattning av promemorian som bilaga 1, de lagförslag som läggs fram i promemorian som bilaga 2 samt en förteckning över remissinstanserna som bilaga 3. Remissyttrandena finns tillgängliga i lagstiftningsärendet (Justitiedeparte- mentets dnr 92-1439). Regeringen beslutade att inhämta lagrådets yttrande över förslag till lag om ändring i och förslag till lag om ändring i lagen (1927:77) om försäkringsavtal. Lagrådsremissens lag- förslag bör bifogas protokollet i detta ärende som bilaga 4. Lagrådet har godtagit förslagen. I anslutning till övergångsbestämmelserna har lagrådet gjort ett påpekande som jag återkommer till i det följande (avsnitt 4.3). Lagrådets yttrande bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 5. Jag har gjort några redaktionella ändringar i förslaget till lag om ändring i försäkringsavtalslagen. utgår från att makar kan ha två slag av tillgångar, giftorättsgods och enskild egendom. Frågan vilken karaktär som tillgången har får betydelse vid bodelning mellan makarna. Gifto- rättsgods skall - med vissa undantag, se 10 kap. 2 och 3 §§ - ingå i en sådan bodelning, medan enskild egendom i princip inte skall ingå i bodelning. Makarna kan dock komma överens om att dra in viss enskild egendom i bodelningen (se 10 kap. 4 § ). Enligt 7 kap. 1 § är en makes egendom giftorättsgods i den mån den inte är enskild egendom. I vilka fall en makes egendom kan vara enskild anges i 7 kap. 2 § äktenskaps- balken. Egendom kan göras enskild genom ett äktenskapsförord mellan makarna. Egendom kan också bli enskild genom att en givare, som inte är den andra maken, uppställer ett villkor om att den egendom som ges bort skall vara mottagarens enskilda egendom. På motsvarande sätt kan egendom som mottagaren har fått i arv eller genom testamente vara enskild egen- dom till följd av ett villkor i ett testamente av arvlåtaren respektive testatorn. Vidare är egendom som har kommit i stället för enskild egendom också enskild, om inte annat har föreskrivits genom den rättshandling på grund av vilken egendomen är enskild. Avkastning av enskild egendom är däremot giftorättsgods, om inte annat har bestämts genom ett äktenskapsförord, ett gåvovillkor eller ett testamente. Några ytterligare fall då makes egendom kan vara enskild anges inte i 7 kap. 2 § . I förarbetena till bestämmelsen (prop. 1986/87:1 s. 128) uttalas att uppräkningen i paragrafen är uttömmande och att det därför inte är möjligt att tillskapa enskild egendom t.ex. genom ett förmånstagarförordnande. Uttalandet har ifrågasatts av (se Supplement till och Sambolagen m.m. 1988, s. 224 f.), som menar att det borde vara möjligt att tillskapa enskild egendom genom ett förmånstagarförordnande (se även i SvJT 1990 s. 44). Ordalydelsen i 7 kap. 2 § synes emellertid inte ge något utrymme för en sådan slutsats (jfr i SvJT 1990 s. 279 f.). har också i senare sammanhang utgått från att det inte är möjligt att tillskapa enskild egendom genom ett förmånstagarförordnande (se bet. 1989/90:LU23 s. 31 och 1990/91:LU21 s. 30 f.). 2.1.2 Förmånstagarförordnande vid livför- säkring m.m. En livförsäkring kan tecknas på försäkringstagarens eget liv eller på annans liv. Försäkringen tecknas antingen för livsfall eller för dödsfall (97 § försäkringsavtalslagen). Om en försäkring har tecknats för livsfall, utbetalas försäkringsbeloppet till försäk- ringstagaren när den försäkrade har uppnått viss ålder. Har försäkringen tecknats för dödsfall, utbetalas försäkringsbeloppet till försäkringstagaren när den försäkrade har avlidit. Har en dödsfallsförsäkring tecknats på försäkringstagarens eget liv, tillfaller försäkringsbeloppet som huvudregel försäkringstagarens dödsbo. En livförsäkring tecknas ofta mellan en försäkringsgivare och en försäkringstagare som en individuell försäkring. Livförsäkringar kan också tecknas i form av dels gruppförsäkring som tecknas mellan en försäkringsgivare och till exempel en personalgrupp eller en föreningsgrupp, dels försäkring som tecknas av en arbetsgivare för de anställda, t.ex. tjänstegrupplivförsäk- ringar (kollektivavtalsgrundade försäk- ringar). Anslutning till dessa senare slag av försäkringar sker i regel utan någon direkt kontakt mellan försäkringsgivaren och de försäkrade och försäkringarna meddelas på lika villkor för alla. Den som har tecknat en livförsäkring har möjlighet att genom ett förmånstagarförordnande bestämma att försäkringsbeloppet skall betalas ut till en annan person, förmånstagaren (102 § försäkringsavtalslagen). Ett förordnande av en förmånstagare och en återkallelse av ett förmånstagarförordnande skall meddelas skriftligen till försäkrings- givaren eller genom dennes försorg antingen tas in i försäkringsbrevet eller antecknas på detta (103 § försäkringsav- talslagen). I rättspraxis har förmånstagarförordnande ansetts gälla inte bara försäkringsbeloppet utan även belopp som utgår i form av återbäring eller premiereglering (se NJA 1977 s. 587). I vissa fall kan även själva försäkringen tillfalla en förmånstagare genom ett förmånstagarförordnande (110 § försäkringsavtalslagen). Även den som har tecknat en olycksfalls- eller sjukförsäkring kan bestämma att försäkringsbeloppet skall betalas ut till en förmånstagare. Bestämmelserna i 102-106 §§ försäkrings- avtalslagen om förmånstagare tillämpas också vid sådana försäkringar (122 § försäkringsavtalslagen). Ett förmånstagarförordnande kan utformas på olika sätt. I de blanketter för förmånstagarförordnande som försäkringsgivarna tillhandahåller anges ofta ett antal, inte namngivna, förmånstagare i viss ordning, till exempel maka/make, barn och föräldrar. Förordnandet kan uppta flera förmånstaga- re med rätt efter varandra. Försäk- ringstagaren kan till exempel föreskriva att försäkringsbeloppet skall betalas till hans make, om försäkringsfall inträffar , och därefter till hans barn. Förordnandet kan avse hela försäkringens kapitalbelopp eller en del därav, till exempel en viss summa eller en kvotdel av kapitalbeloppet. Som jag har nämnt kan förordnandet avse återbäring och återbetalning av inte förbrukad försäkringspremie. Förordnandet kan innebära att en person utses som förmånstagare till kapitalbeloppet och en annan person till återbäringen. Ett förmånstagarförordnande kan också innehålla förbehåll om att det bara är giltigt eller under vissa förutsättningar. I försäkringsvillkoren för gruppförsäk- ringar och kollektivavtalsgrundade försäkringar ingår ofta ett standardförordnande om förmånstagare. Ett sådant förordnande kan ändras av den försäkrade genom ett meddelande till försäkringsgivaren. Vid individuell försäkring förordnar försäkringstagaren som regel om förmånstagare i samband med att försäkringen tecknas. I livför- säkringar som tecknas för dödsfall intas så gott som alltid ett förmånstagarför- ordnande. Ett förordnande om förmånstagare hindrar inte försäkringstagaren från att disponera över försäkringen. Han kan exempelvis överlåta eller pantsätta den (108 § försäkringsavtalslagen). Försäk- ringstagaren kan också när som helst återkalla eller ändra förmånsta- garförordnandet (102 § försäkringsav- talslagen). Ett förmånstagarförordnande kan emellertid göras oåterkalleligt. Försäkringstagaren har då gentemot förmånstagaren förbundit sig att låta förordnandet "stå vid makt" (102 § försäkringsavtalslagen). I så fall kan försäkringstagaren inte utan förmånstagarens samtycke förfoga över försäkringen (108 § försäk- ringsavtalslagen). Under förutsättning att livförsäkringen har varit undantagen från utmätning under försäkringstagarens livstid medför förmånstagarförordnandet skydd mot försäkringstagarens borgenärer även efter försäkringstagarens död. Försäkringsbeloppet betalas alltså ut till förmånstagaren även om det skulle vara brist i boet (se SOU 1986:56 s. 361). Har en förmånstagare utsetts, ingår ett försäkringsbelopp som betalas ut i anledning av försäkringstagarens död inte i dennes kvarlåtenskap (104 § försäkringsavtalslagen). Om någon förmånstagare inte har utsetts, ingår försäkringsbeloppet däremot i försäkringstagarens kvarlåtenskap. I så- dant fall kan utfallande försäkringsbelopp komma att betalas till den som har angivits i ett av försäkringstagaren upprättat testamente. Det är inte ovanligt att försäkringstagare uttrycker önskemål om att förmånstagarens förvärv skall vara förenat med vissa villkor. I rättspraxis har en försäkringstagare ansetts ha möjlighet att, vid ett återkalleligt förmånstagarförordnande som avser make, föreskriva att de i 3 kap. upptagna reglerna om sekundosuccession skall tillämpas eller att så inte skall ske (se NJA 1975 s. 302). Det är vidare inte ovanligt att en försäkringstagare meddelar föreskrifter som begränsar förmånstagarens möjligheter att fritt förfoga över försäkringsbeloppet. En sådan föreskrift kan innebära att belop- pet skall användas för ett visst ändamål eller att beloppet skall sättas in på bankkonto . 2.2.1 Enskild egendom genom förmånstagar- förordnande Promemorians förslag: Överenstämmer med mitt förslag men omfattar bara livförsäk- ring. Remissinstanserna: Förslaget tillstyrks eller lämnas utan erinran av de flesta remissinstanserna. Två remissinstanser anser att det i vissa fall bör vara möjligt för en försäkringstagare att i ett förmånstagarförordnande som avser försäkringstagarens make föreskriva att försäkringbeloppet skall vara förmånstagarens enskilda egendom. En remissinstans påpekar att regeln bör gälla även olycksfalls- och sjukförsäkring. Ett par instanser framför synpunkter på den lagtekniska utformning- en. Skälen för mitt förslag: Som framgått av vad jag har anfört torde det inte vara möjligt för en försäkringstagare att göra ett belopp som utbetalas i enlighet med ett förmånstagarförordnande vid livförsäkring till mottagarens enskilda egendom. Till stöd för denna ståndpunkt åberopades i förarbetena till att det skulle föreligga en risk för att sådana föreskrifter slentrianmässigt skulle komma att tas in i förordnandena och att därav skulle följa åtskilliga tillämp- ningssvårigheter, t.ex. när det gällde att avgöra om en viss penning- summa motsvarade den en gång utbetalade eller om något som förvärvats för pengarna i sin tur var att betrakta som enskild egendom. Vidare anfördes att man måste beakta att förmånstagarförordnanden ofta är standardförordnanden enligt vilka någon eller några i en krets av personer kan komma i fråga vid ett framtida försäkringsfall och att man i regel inte vet vem som sist kan komma att få beloppet (SOU 1981:85 s. 358 f., prop. 1986/87:1 s. 128). När det gäller risken för att förordnanden skulle göras slentrian- mässigt anser jag emellertid, mot bakgrund av att syftet med en livförsäkring till vilken förmånstagare har insatts oftast är att trygga de efterlevandes försörjning, att det finns anledning att anta att försäkringstagaren i de flesta fall väl sätter sig in i innebörden av såväl ett förmånstagarför- ordnande som ett villkor om att försäkringsbeloppet skall vara mottagarens enskilda egendom. För grupp- försäkringar är visserligen försäkrings- villkoren lika för alla försäkringstaga- re, men om man utgår från att sådana försäkringar inte kommer att innehålla standardvillkor om att försäkringsbe- loppet skall vara förmånstagarens enskilda egendom - en ordning som man inom försäkringsbranschen allmänt torde förespråka - blir situationen densamma som vid en individuell försäkring. Det kommer att krävas ett initiativ från den enskilde försäkringstagaren för att försäkringsbeloppet skall bli mottagarens enskilda egendom. Vad gäller risken för tillämpningssvårigheter bör enligt min mening beaktas att också det som mottas genom gåvor och testamenten avser kontanta medel eller banktill- godohavanden. Oavsett på vilket sätt mottagaren har fått beloppet kan det, när det gäller pengar, vara svårt att visa om den enskilda egendomen finns i behåll eller vad som har trätt i stället. I dessa situationer anser jag därför att det knappast föreligger några sakliga skäl att göra skillnad mellan ett försäkringsbelopp som betalas ut enligt ett förmånstagarförordnande eller pengar som förvärvas genom gåva, arv eller testamente. Även genom förordnande i testamente kan den situationen inträffa att man inte vet vem av flera personer som slutligen kommer att få ett penningbelopp. Inte heller från denna synpunkt anser jag att det finns några skäl att göra skillnad mellan förvärv genom förmånstagarförord- nande och förvärv genom testamente. Det finns enligt min mening också skäl som kan anföras till stöd för en ordning som gör det möjligt att tillskapa enskild egendom genom förmånstagarförordnanden. Sparande genom livförsäkring har blivit allt vanligare , bland annat i form av frivillig pensionsförsäk- ring. Inte sällan förhåller det sig på det sättet att försäkringstagaren har valt att teckna en livförsäkring som ett alternativ till andra former av sparande. Försäkringsbeloppet kan mycket väl komma att bli den mest betydande egendom som försäkringstagaren efterlämnar, och försäkringstagaren kan ha samma intresse av att försäkringsbeloppet blir mottaga- rens enskilda egendom som att så blir fallet med annan egendom. Därtill kommer att ett förmånstagarförordnande, liksom en gåva och ett testamente, är en benefik rättshandling. Utgångspunkten bör därför vara att villkor som har föreskrivits i rättshandlingen skall respekteras. Dessa omständigheter anser jag talar för att lagstiftningen på detta område bör vara neutral och inte resa hinder mot villkor om enskild egendom när det gäller förmånstagarförordnanden vid livförsäkring. Bestämmelsen i 7 kap. 2 § bör därför ändras så att egendom som har förvärvats genom förmånstagarförordnande skall vara mottagarens enskilda egendom, om försäkringstagaren har föreskrivit detta i förordnandet. har påpekat bör detta gälla inte bara vid livförsäkring utan även vid olycksfalls- och sjukförsäkring och vidare inte bara försäkringsbeloppet utan även själva försäkringen när den tillfaller förmånstagaren enligt 110 § försäkringsavtalslagen. Vad jag nu har anfört bör tydligen gälla i fråga om förordnanden av någon annan än förmånstagarens make. När det gäller möjligheten för en make att ensidigt göra försäkringsbelopp som tillfaller andra maken till dennes enskilda egendom är emellertid även följande omständigheter att beakta. gäller att makar kan av- tala om den äktenskapsrättsliga egendom- sordningen endast genom äktenskapsförord (7 kap. 3 § ). Sålunda kan exempelvis en makes gåva till den andra maken medan båda lever inte utan vidare förenas med villkor att gåvan skall vara mottagarens enskilda (7 kap. 2 § ). För att gåvan skall bli mottagarens enskilda egendom erfordras ett äktenskapsförord. Ett äktenskapsförord kan gå ut på att egendom som tillhör ena maken skall vara dennes enskilda egendom. Också vad som skall tillfalla någon av makarna, dvs. framtida förvärv, kan göras till en makes enskilda egendom. Liksom makarna när som helst under äktenskapet kan upprätta äktenskapsförord som gör giftorättsgods till enskild egendom, kan de när som helst under äktenskapet upphäva ett tidigare upprättat äktenskapsförord. Enligt min mening finns det knappast skäl att betrakta ett förvärv genom ett förmånstagarförordnande annorlunda än annan förmögenhetsöverföring mellan makarna under äktenskapet. Vad maken förvärvar genom förmånstagarförordnandet bör därför inte kunna göras till dennes enskilda egendom enbart genom ett villkor om detta i ett förmånstagarförordnande. För att egendomen skall bli enskild bör också krävas äktenskapsförord mellan makarna. En remissinstans har anfört att det bör vara möjligt för en make att göra ett försäkringsbelopp som tillfaller den andra maken till dennes enskilda egendom, om försäkringen har tecknats för dödsfalls skull. Denna synpunkt synes utgå från den situationen att en försäk- ring har tecknats på försäkringstagarens eget liv och för dödsfalls skull. Jag vill här erinra om att ett äktenskap upplöses genom den ena makens död eller genom äktenskapsskillnad. Då skall - med vissa undantag -makarnas egendom fördelas mellan dem genom bodelning. Bodelning i anledning av den ena makens död skall göras med utgångspunkt i egendomsförhållandena den dag då döds- fallet inträffade (se 1 kap. 5 § och 9 kap. 1 och 2 §§ ). Enligt 104 § försäkringsavtalslagen skall ett försäkringsbelopp som utfaller efter försäkringstagarens död inte ingå i dennes kvarlåtenskap, om en förmånstagare är insatt. Försäkringsbeloppet skall följaktligen inte ingå i bodelningen. Ett förordnande om att försäkringsbeloppet skall vara mottagarens enskilda egendom är enligt min mening obehövligt i denna situation. Däremot kan, som en annan remissinstans har framhållit, försäkringstagaren vilja förena ett förmånstagarförordnande till förmån för den andra maken med ett villkor om att försäkringsbeloppet skall vara mottagarens enskilda egendom i ett eventuellt nytt äktenskap. Ett sådant förordnande avser inte egendomsordningen i äktenskapet mellan försäkringstagaren och förmånstagaren utan vad som skall gälla mellan förmånstagaren och dennes make i ett eventuellt senare äktenskap. Vid bedömningen av om ett sådant förordnande bör ges rättslig verkan ligger det enligt min mening nära till hands att jämföra med de regler som gäller för gåvor enligt 7 kap. 2 § 2 . Enligt denna be- stämmelse är egendom som en make har fått i gåva av någon annan än den andra maken enskild, om gåvan har förenats med villkor om att den skall vara mottagarens enskilda. Detta innebär, som jag har nämnt, att gåvor mellan makar inte kan göras till enskild egendom genom ett ensidigt gåvovillkor av sådan innebörd. Däremot hindrar inte bestämmelsen att en gåva mellan makar förenas med ett villkor om att gåvan skall vara mottagarens enskilda egendom i ett eventuellt nytt äktenskap. Frågan huruvida egendomen är mottagarens enskilda blir ju aktuell först i samband med en bodelning i det senare äktenskapet och gåvovillkoret har, när det gäller den bodelningen, föreskrivits av någon annan än den andra maken. Enligt min mening finns det inte anledning att i detta hänseende göra någon skillnad mellan vad som enligt nuvarande regler gäller för gåvor och vad som bör gälla för försäkringsbelopp som tillfaller försäkringstagarens make enligt ett förmånstagarförordnande. Jag anser därför att det bör vara möjligt för en make att i ett förmånstagarförordnande till förmån för den andra maken föreskriva att försäkringsbeloppet skall vara mottagarens enskilda egendom i ett eventuellt nytt äktenskap. Detta är också innebörden av promemorieförslaget.