prop · GG03214 · 1992-12-31 00:00:00 — En fömtsättning för att detta skall kunna ske effektivt är attverket har rätt att spela in TV-sändningar. Det är inte tillräckligt för verketatt kunna använda citatregeln. Verket föreslår att upphovsrättslagen ändras såatt radio- och TV-sändningar får återges i kritisk eller vetenskapligframställning. Verket skulle då kunna återge sändningama i en kritiskframställning eller i ett läromedel som beskriver TV-reklamens utveckling. För att skall kunna fullgöra sinauppgifter främst när det gäller att övervaka näringsidkamas marknadsföring, attutarbeta riktlinjer för denna och att följa reklamens utveckling (se 2 § 3, 4och 12 punkten förordningen, 1990:1179, med instmktion för ), ärdet enligt min uppfattning nödvändigt att det införs en regel iupphovsrättslagen enligt vilken verket har rätt att återge radio- ochTV-sändningar i den omfattning som motiveras av ändamålet med verkets tillsynöver reklamen i sändningarna. Rätten att återge sändningarna bör ges tillKonsumentverket. Däremot anser jag inte att det finns anledning att ge var ochen rätt att återge radio-och TV-sändningar i kritiska eller vetenskapligaframställningar. Det skulle gå utöver syftet med regeln. Det saknas uttryckligt stöd i tillämpliga konventioner förden regel som jag föreslår. Men som jag anförde i avsnitt 2.5 är det inomupphovsrätten allmänt erkänt att vissa inskränkningar av mindre betydelse kaninföras utan uttryckligt stöd i de internationella överenskommelserna påområdet. Jag anser att den rätt som får enligt den föreslagnaregeln är av så liten betydelse för rättighetshavama att regeln är förenlig medkonventionerna. I skrifter till JustiUedepartementet den 16 januari 1991respektive har föreslagit att det skall införas en regelenligt vilken upphovsrätten till verk skapade av arbetstagare ianställningsförhållande tillkommer arbetsgivaren, om inte annat har avtalats.Också i vissa remissvar på slutbetänkande har framställtsönskemål om en lagreglering av frågan om arbetsgivarens rätt till verk skapadei anställningsförhållande. Upphovsrättslagen ändrades på det sätt som krävsmed anledning av . På gmnd av en bestämmelse i det direkUv omrättsligt skydd för datorprogram som jag nämnde i avsnitt 2.1, infördes dåbl.a. en ny regel i 40 a § upphovsrättslagen. Enligt regeln övergårupphovsrätten till ett datorprogram, som skapas av en arbetstagare som ett ledi hans arbetsuppgifter eller efter instmktioner av arbetsgivaren, tillarbetsgivaren, såvida inte något annat har avtalats,se SFS 1992:1687. I förarbetena till regeln (prop. 1992/93:214 1992/93:48 s. 114-119) uttalas bl.a. att det inte finns några bestäm melser i upphovsrättslagen som reglerar vem som har rätt till verk som tas fram i anställningsförhållanden och att det har överlämnats åt partema att i avtal bestämma om detta. Det återges också ett uttalande från ett tidigare lagstiftningsärende (prop. 1988/89:85 s. 21) av innehåU att rättsläget beträffande de ekonomiska rättighetema till verk skapade i anställningsförhållande rent allmänt torde vara sådant att - i brist på utryckligt avtal om saken - verken får utnyttjas av arbetsgi varen i hans normala verksamhet och i den omfattning som någorlun da säkert kunde fömtses när verket tillkom. Det betonas i förarbetena att den nya regeln om datorprogram inte avser andra typer av verk och att frågan om arbetsgivarens rätt till andra verk än datorprogram lämnas oreglerad även fortsättningsvis. Jag bortser i det följande från vad som bör gällabeträffande datorprogram. På detta område finns, som redogörs för i förarbetenatill den nya regeln, speciella förhållanden att ta hänsyn till. Enligt gällande rätt beträffande andra verk än datorprogramfår, som framgår ovan, med ledning av anställningsavtalet och övriga omständigheteravgöras i vilken utsträckning de ekonomiska rättighetema till ett verk, som harskapats av en arbetstagare i hans anställning, har överlåtits tillarbetsgivaren genom detta avtal. Om uttrycklig reglering saknas finns ändåvissa hållpunkter för hur bedömningen bör utfalla. Beträffande de ideellarättighetema får på motsvarande sätt avgöras i vad mån arbetstagaren eftergivitdessa; här tillkommer emellertid att sådan eftergift kan ske endast såvittangår en till art och omfattning begränsad användning av verket (se 3 § tredjestycket upphovsrättslagen). Det beskrivna rättsläget gör det möjligt att, pådet sätt som är bmkligt vid avtalstolkning, ta hänsyn till omständigheterna ivarje särskilt fall. Då finns fömtsättningar för att uppnå ett mer nyanserat -och i många fall materiellt sett mer tillfredsställande -rättsläge i partemasförhållande än det som blir följden om alla rättigheter enligt en lagregelalltid tillkommer arbetsgivaren. Visserligen är det ägnat att medföra en vissoklarhet i förhållandet mellan partema att låta resultatet av avtalstolkningvara avgörande för rättigheternas fördelning, men enligt min mening är det intemöjligt att åstadkomma en rättspolitiskt lämplig avvägning mellan parternasintressen på annat sätt; omständigheterna i skilda fall är alltför olika. Jag är alltså inte beredd att föreslå en regel med deninnebörd som och Svenska Bokförläggareföreningenhar föreslagit. Jag anser att frågan om arbetsgivarens rätt i det avseende somnu är aktuellt bör förbli oreglerad. Under det nordiska samrådet har det ocksårått enighet om att frågan inte bör lagregleras. Jag övergår nu till att behandla förslaget angåendeavtalslicens- bestämmelsen om fotokopiering i undervisningsverksamhet. EnUgt 15 a § upphovsrättslagen gäller således en regel omavtalslicens i fråga om den aktuella fotokopieringen. Som jag närmare harbeskrivit i avsnitt 2.1 har en regel om avtalslicens den verkningen attanvändama, efter avtal med den organisation som representerar flest svenskaupphovsmän på området (huvudorganisationen), i princip har rätt att nyttja allaverk av det aktuella slaget. För upphovsmän som står utanförhuvudorganisationema finns dock vissa skyddsregler. Om dessa upphovsmäns verkkopieras med stöd av 15 a § upphovsrättslagen, har upphovsmännen rätt att - ifråga om kopieringsersättning och i fråga om förmåner från organisationema somväsentligen bekostas genom kopieringsersättningen - vara likställda medorganisationemas medlemmar. Oberoende av detta har de alltid rätt till denersättning som hänför sig till kopieringen av deras verk. De har också rätt attförbjuda att deras verk över huvud taget kopieras med stöd av bestämmelsen. I en skrift till regeringen har föreslagit att bestämmelsen skall ändras så att det blirnödvändigt för användama att träffa avtal med inte bara den organisation somär huvudorganisation för de relevanta kategorierna av upphovsmän utan allaorganisationer som företräder upphovsmän av en sådan kategori. Om sitt förslaghar förbundet anfört i huvudsak följande. Förbundet, som organiserar ca 530konstnärer, har nekats medlemsskap i föreningen , vilken för deupphovsrättsliga huvudorganisationemas räkning förvaltar rättighetema avseendefotokopiering i undervisningsverksamhet. Förbundet har inte heller erhållit denersättning från licensieringen av denna fotokopiering som förbundet har rätttill. Som skäl för att vägra förbundet medlemsskap har BONUS anfört dels attförbundet inte har tecknat något avtal om kopiering i undervisningsverksamhet,dels att två huvudorganisationer för bildkonstnärerna (och ) redan är medlemmar i . Föratt ge ersättning till har BONUS krävt att förbundetdels redovisar att förbundsmedlemmars verk har blivit kopierade, dels företerftillmakter från medlemmarna att uppbära ersättningen. Det är i praktikenomöjligt att ta reda på i vad mån medlemmarnas verk kopieras. Därmed är detockså omöjligt för medlemmarna att uppfylla BONUS krav och att få ersättning.I november 1991 utfårdade förbundet förbud mot kopiering av medlemmarnas verk iavvaktan på att ersättningsfrågan löses. - Meningen med bestämmelsen omavtalslicens för fotokopiering i undervisningsverksamhet är att derättighetshavare som står utanför de avtalsslutande organisationerna skallvara Ukställda med de rättighetshavare vilka tillhör dessa när det gällerrätten till ersättning. Som framgår av vad förbundet anfört, fungerar inte denna likställighet i praktiken. 1992/93:214Bestämmelsen bör ändras så att det blir nödvändigt för användarna att träffaavtal med alla organisationer som representerar upphovsmän av relevantakategorier. Förbundetsuttalanden får bl.a. förstås så att den lagstadgade rätten för de upphovsmänsom står utanför de avtalsslutande organisationema att erhålla den ersättningsom hänför sig till kopieringen av deras verk saknar praktisk betydelse. Detskäl som förbundet anför för detta är att dessa upphovsmän inte kan visa attderas verk har kopierats. Förbundet synes utgå ifrån att de aktuellaupphovsmännen har bevisbördan för att deras verk har kopierats. I förarbetenatill bestämmelsen anförde emellertid Lagrådet följande om denna fråga: "Detär givetvis svårt att finna en helt tillfredsställande lösning på detbevisbördeproblem som här aktualiseras. Klart är att blott och bart ettpåstående av en utanförstående upphovsman att hans verk mångfaldigats inte kange rätt till ersättning. Gör han emellertid sannoUkt att sådant mångfaldigandeförekommit, är det å andra sidan rimligt att det bör ankomma på de svenskaavtalsparterna att i görlig mån biträda med utredning om i vilken utsträckninghans verk mångfaldigats. Bevisskyldighet bör i princip ankomma på den som harde största praktiska möjligheterna att anskaffa bevisning" (prop.1979/80:132 s. 140). instämde i Lagrådets uttalande (a. prop. s. 155). Rättsläget när detgäller möjligheterna för upphovsmän, som inte representeras av deavtalsslutande organisationerna, att erhålla kopieringsersättning torde alltsåknappast vara sådant att upphovsmännen åläggs en så tung bevisbörda attersättningsrätten i praktiken inte kan göras gällande. Enligtmin uppfattning kan det inte komma ifråga att genomföra den lagändring somSvenska har föreslagit. Det är en gmndstomme i avtalslicensmodellenatt det för användarna i princip endast skall vara nödvändigt att träffa avtalmed en organisation avseende varje relevant kategori av rättighetshavare. Omanvändarna skulle vara tvungna att träffa avtal med alla organisationer somrepresenterar relevanta rättighetshavarkategorier, skulle modellen inte geanvändarna den möjlighet till enkel rättighetsklarering som är en avhuvudtankarna med modellen. En annan sak är att de rättighetshavare som stårutanför de avtalsslutande organisationerna kan meddela förbud mot att derasverk används med stöd av avtalslicensbestämmelsen; på så sätt kan de i mångafall göra det nödvändigt för användama att träffa avtal även med dem (eller enorganisation till vilken de har uppdragit att handha rätten att kopieraverken). Jaganser alltså inte att förbundets skrift bör föranleda några lagändringar. Menjag vill framhålla att en del av det som förbundet har uttalat ger en antydan om vissa av de nackdelar medavtalslicens- Prop. 1992/93:214 modellen vilka jag har behandlat i avsnitt2.1. 2.20 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser De nya bestämmelsema bör träda i kraft den 1 januari 1994.Information om ändringarna bör då hinna nå ut i berörda kretsar föreikraftträdandet. Bestämmelsen i 19 § tredje meningen (om s.k. regionalkonsumtion av spridningsrätten till exemplar av datorprogram) bör dock inteträda i kraft förrän ett träder i kraft. Det bör därför ankomma påregeringen att förordna om när denna bestämmelse skall träda i kraft. På upphovsrättens område gäller allmänt att nya reglertillämpas även på verk som har tillkommit före ikraftträdandet av de nyareglema. Denna princip bör gälla också i förevarande fall. De nya reglema bördock inte tillämpas såvitt gäller åtgärder som har vidtagits eller rättighetersom har förvärvats före ikraftträdandet. En sådan inskränkning togs in även vidden senaste ändringen av upphovsrättslagen (prop. 1992/93:48 s. 139). När det gäller den nya regeln om uthyrning (och därmedjämförliga rättshandlingar) av exemplar av litterära verk bör dock denna alltidtillämpas såvitt avser tiden efter ikraftträdandet. Att spridningsrätten tillvissa sådana exemplar har konsumerats enligt gällande regler, varigenominnehavaren av exemplaren erhålUt rätt att hyra ut dem utan upphovsmannenssamtycke, bör alltså sakna betydelse såvitt avser tiden efter ikraftträdandet.Då bör alltid krävas upphovsmannens samtycke till uthymingen. 2.21 Kostnader och resursbehov De föreslagna lagändringarna kan inte förväntas orsakakostnader för det allmänna. I enlighet med vad jag har anfört har inomJustitiedepartementet upprättats förslag till 1. lag om ändring i lagen (1960:729) om upphovsrätt tilllitterära och konstnärliga verk, 2. lag om ändring i lagen (1992:1687) om ändring i lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk, 3.lag om ändringi lagen (1960:730) om rätt till fotografisk bild, 4.lag om ändringi lagen (1980:612) om medling i vissa upphovs- Lagrådethar granskat lagförslagen. 4.1 Förslaget om ändringar i upphovsrättslagen 1. författningar, 2. beslut av myndigheter, 3. yttranden av svenska myndigheter och 4. officiella översättningar av sådant som avses i1-3. Upphovsrätt gäller dock till verk vilka ingår i en handling som avses iförsta stycket och ärav följande slag: 1. kartor, 2. alster av bildkonst, 3. musikaliska verk eller 4. diktverk. Paragrafenhar behandlats i avsnitt 2.7 i den allmänna motiveringen. Paragrafenhar - utöver redaktionella justeringar - ändrats på två sätt. För det förstahar det hittillsvarande kravet i andra stycket, att kartor, som ingår i dehandlingar vilka avses i första stycket, skall vara officiella för att åtnjutaupphovsrättsUgt skydd, slopats. Enligt den nya lydelsen skall sådant skyddsåledes tillkomma alla kartor som ingår i nämnda handlingar, givetvis underfömtsättning att kartoma uppfyller det vanliga upphovsrättsliga kravet på s.k.verkshöjd. För det andra har reglerna i hittillsvarande andra-Qärde meningarnai andra stycket, vilka handlar om rätt att återge vissa av de verk som ingår ihandlingama, flyttats till 2 kapitlet (26 a § första stycket). Skälet för dettaär att reglema innebär en inskränkning i upphovsrätten - inte ett undantagfrån denna - och att sådana inskränkningar behandlas i 2 kapitlet. När reglernaflyttas till 2 kapitlet kan hittillsvarande tredje stycket utgå. Bestämmebernai detta kapitel medför inga inskränkningar i upphovsmannens rätt enligt 3 %utöver dem som följer av 26 c %. Närett verk återges offentligt med stöd av detta kapitel skall källan anges i denonfattning och på det sätt som god sed kräver samt får verket inte ändras istörre utsträckning än användningen kräver. Paragrafenmotsvarar helt hittillsvarande 26 §; endast redaktionel- Prop. 1992/93:214la justeringar har gjorts. Av redaktionella skäl har bestämmelsen flyttats frånslutet av 2 kapitlet till början av kapitlet. Framställningav exemplar för enskilt bruk Varoch en får framställa enstaka exemplar av offentliggjorda verk för enskiltbruk. Exemplaren får inte användas för andra ändamål. Förstastycket gäller inte datorprogram och ger inte rätt att uppföra byggnadsverk. Förstastycket ger inte heller rätt att för eget bruk låta en utomstående 1. framställa exemplar av musikalbka verk ellerfilmverk, 2. framställa bruksföremål eller skulpturer eller 3. genom konstnärligt förfarande efterbilda aruirakonstverk. Paragrafen,som har behandlats i avsnitt 2.2 i den allmänna motiveringen, har utformats ienlighet med Lagrådets förslag. Paragrafenmotsvarar hittiUs varande II§. I jämförelse med denna bestämmelsehar - utöver redaktionella justeringar - tre ändringar gjorts, varav en avserandra stycket och två avser tredje stycket. Enligtden nya lydelsen ger första stycket inte rätt att uppföra byggnadsverk. Enligthittillsvarande lydelse gäller det som sägs i första stycket inte byggnadsverk.Denna lydelse tillkom i samband med en lagändring och gäller sedan den1 (se SFS 1992:1687). gällde att första stycket intemedförde rätt att utföra byggnadsverk (se SFS 1989:396). Den nya lydelsen-liksom den lydelse som gällde till och med - hindrar inte t.ex. att enarkitektritning kopieras för enskilt bmk utan endast att byggnadsverketuppförs. Enligtden nya lydelsen ger första stycket inte rätt att för eget bmk låta enutomstående framställa exemplar av musikaliska verk eller filmverk. Denhittillsvarande bestämmelsen innehåller ingen motsvarande regel. Med "enutomstående" avses någon som inte tillhör exemplarframställarens familje-eller vänkrets. Regeln är tillämplig oavsett humvida det exemplar av ettmusikaliskt verk som skall framställas utgörs av noter eller av enljudupptagning av verket. Enligtden nya lydelsen ger första stycket inte rätt att för eget bmk låta "enutomstående" framställa bmksföremål eller skulpturer eller genomkonstnärligt förfarande efterbilda andra konstverk. Enligt hittillsvarandelydelse medför första stycket inte rätt att för eget bmk låta"någon annan" framställa sådana exemplar. Framställningav exemplar inom undervisningsverksamhet Förundervbningsändamål får exemplar av utgivna verk framställas genomreprografiskt förfarande och upptagningar av verk som sänds ut i ljudradioeller televbion göras, om avtablicens gäller enligt 26 i §. Exemplaren ochupptagningarna får användas endast i undervbningsverksamhet som onfattas av detavtal som förutsätts för uppkomsten av avtablicensen. Förstastycket gäller inte om upphovsmannen hos någon av de avtabslutande parterna harmeddelat förbud mot exemplatframställ-ningen. Paragrafen,som har behandlats i avsnitt 2.4 i den allmänna motiveringen, har utformats ienlighet med Lagrådets förslag. Paragrafenavser dels reprografiskt förfarande (dvs. fotokopiering och liknande metoder)för undervisningsändamål, som enligt gällande lag har behandlats i 15a §, dels upptagningar av radio- och TV-sändningar för undervisningsändamål,som har reglerats i 17 § (såvitt avser ljudet i sändningama). Enligtden nya bestämmelsen skall det gälla en avtalslicensregel beträffande bådadessa företeelser. Enligthittillsvarande 15 a § gäller redan en avtalslicensregel beträffandereprografiskt förfarande för undervisningsändamål. I förevarande paragraf tasupp endast en del av innehållet i den hittillsvarande regeln. Skälet är att deti den nya 26 i § har tagits in vissa gemensamma bestämmelser om avtalslicenseroch att 13 § hänvisar till denna paragraf. I den utsträckning som innehållet ihittillsvarande 15 a § har tagits upp i 13 §, har endast redaktionellaändringar gjorts. Närdet gäller upptagningar av radio- och TV-sändningar för undervisningsändamål,är avtalslicensregeln en nyhet. I fråga om sådana upptagningar gäller sammaregler som de beträffande reprografiskt förfarande. Förundervisningsändamål får lärare och elever göra upptagningar av sina egnaframföranden av verk. Upptagningarna får inte anväridas för andra ändamål. Paragrafenhar behandlats i avsnitt 2.4 i den allmänna motiveringen. Ljudupptagningarav lärares och elevers egna framföranden av offentliggjorda verk kan ske medstöd av hittillsvarande 17 §. Den nya regeln avser emellertid såväl ljud- sombildupptagningar och ger interätt endast till upptagning för tillfålligt bmk. Den avser också Prop.1992/93:214 verk i allmänhet, inte endast verk som är offentliggjorda. Framställningav exemplar inom sjukhus m.m. Sjukhusoch inrättningar med särskild service eller vård för äldre ellerfanktionshlndrade får göra upptagningar av ljudradio- ochtelevbionsutsändningar. Upptagningarna får användas endast inom institutionenoch efter upptagningen. Paragrafenhar behandlats i avsnitt 2.5 i den allmänna motiveringen. Paragrafeninnehåller en ny bestämmelse vilken möjliggör upptagningar av radio- ochTV-utsändningar inom den institutionella vården. Uttrycket"inrättningar med särskild service eller vård för äldre ellerfunktionshindrade" avser bl.a. s.k. servicehem för äldre och gmppbostäderför funktionshindrade. Regeln,att upptagningarna får användas endast "efterupptagningen", illustrerar att syftet med bestämmelsen är att möjliggöraupptagningar för tidsförskjutet framförande. Avsikten är inte attinstitutionerna skall ges rätt att behålla upptagningarna under en sådan tidatt institutionerna kan skaffa sig en samling av upptagningar med stöd avregeln. Den närmare innebörden av begreppet "" kan inte angesgenerellt. Det får ankomma på rättstillämpningen att avgränsa begreppet i detenskilda fallet. Framställningav exemplar inom vissa arkiv och bibliotek Dearkiv och bibliotek som avses i tredje och fiärde styckena har rätt attframställa exemplar av verk 1. för bevarande-, kompletterings- ellerforskningsändamål, 2. för utlämning till lånesökande av enskilda artiklareller korta avsnitt eller av material som av säkerhetsskäl inte bör utlämnas ioriginal eller 3. för användning i läsapparater. fall som avses iförsta stycket 2 och 3 får exemplar framställas endast genomreprografiskt förfarande. Rätt till exemplarframställning enligt denna paragrafhar 1. de statliga och kommunala arkivmyndigheterna, 2. det arkiv som avses i lagen (1978:487) ompliktexemplar av skrifter och ljud- och bildupptagningar, 3. de vetenskapliga bibliotek och fackbibliotek somdrivs av det allmänna samt 4. folkbiblioteken. Regeringen får i enskilda fall besluta att vissa andra arkiv ochbibliotek än de som anges i tredje stycket skall ha rätt till exemplarframställningenligt denna paragraf. Paragrafen har behandlats i avsnitt 2.6 i den allmännamotive- Prop. 1992/93:214 ringen. Paragrafen, som har utformats i enlighet med Lagrådetsförslag, motsvarar hittillsvarande 12 § med tillämpningsföreskrifter. Den nyaregeln avser emellertid - till skillnad från nuvarande regler - inte endastframställning av exemplar genom fotografi utan också exemplarframställning medandra metoder. Första och andra styckena Av skäl som beskrivits i allmänmotiveringen anges här förvilka ändamål exemplarframställning med stöd av regeln får ske. Innebörden avbestämmelsema har behandlats i allmänmotiveringen. I tredje stycket anges vilka arkiv och bibliotek som harrätt att framställa exemplar med stöd av paragrafen. Regeln motsvararhittillsvarande I § första stycket tillämpningsförordningen. Med uttrycket "de statliga och kommunalaarkivmyndigheterna" i punkt 1 avses de myndigheter som anges i 7 och 8 §§arkivlagen (1990:782). Skälet till att "det arkiv som avses i lagen(1978:487) om pliktexemplar av skrifter och ljud- och bildupptagningar"anges i punkt 2 har behandlats i allmänmotiveringen. I punkt 3 och 4 anges samma bibliotek som i 1 § förstastycket tillämpningsförordningen. Bestämmelsen motsvarar helt hittillsvarande 1 § andrastycket tillämpningsförordningen; endast redaktionella justeringar har gjorts. Framställning av exemplar åt synskadade m.fl. Var och en får framställa exemplar i blindskrift avutgivna litterära och musikaliska verk. De bibliotek och organisationer som regeringen beslutar ienskilda fall skall ha rätt att genom ljudupptagning med hjälp av inläsningeller överföring från en annan ljudupptagning framställa exemplar av utgivnalitterära verk för utlåning till synskadade och andra fanktionshlndrade sominte kan ta del av verken i skriftlig form. Exemplarframställningen får dockinte avse verk, av vilka ljudupptagning kommit ut i handeln. Paragrafen har behandlats i avsnitt 2.12 i den allmännamotiveringen. Paragrafen, som har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. motsvarar hittillsvarande 18 § medtillämpningsföreskrifter. Bestämmelsen i första stycket motsvarar helt hittillsvarande18 § första stycket; endast redaktionella justeringar har gjorts. Bestämmelsen i andra stycket motsvarar helthittillsvarande 18 § andra stycket samt 9 § tillämpningsförordningen; endastredaktionella justeringar har gjorts. Det är fömtsett att det krävsverkställighets-föreskrifter till bestämmmelsen. Dessa bör i princip ha detinnehåll som framgår av 10 § tillämpningsförordningen. Framställning av samlingsverk för användning vidundervisning