prop · GG0389 · 1992-12-31 00:00:00 — Kammarrättensuppfattning svarar mot ordalydelsen i aktikel 10.1 i andrabanksamordningsdirektivet. Jag anser därför att lagtexten bör utformas så attden minsfe nivå för kapitolbas som skall upprätthållas hänför sig till detbelopp i svenska kronor som för auktorisationsbeslutetmotsvarade fem miljoner resp. en miljon ecu. För de banker och andrakreditinstitut som har beviljate auktorisation enligt äldre lag, börreferensnivån raotsvara den växelkurs som gäller då de nya bestämmelseraaträder i kraft. Desvenska regleraa om återkallelse av bankoktrojer och av auktorisationer förövriga kreditinstitut bör enligt min mening ges en sådan utformning att despeglar motsvarande bestämmelser i försto banksamordningsdirektivet. 2.3Prövning av större ägares lämplighet Mittförslag: tillstånd krävs för förvärv av s.k. kvalificeradeinnehav av bankaktier, som motsvarar eller mer av aktiekapitalet eller avsamtliga röster eller som annars möjliggör ett väsentligt inflytande överledningen av företaget. Tillstånd krävs även beträffande förvärv, som innebäratt den som redan har ett kvalificerat innehav ökar detfe så att det når upptill eller överskrider 20, 33 eller , eller som iimebär att banken fårställning av dotterföretag. Inspektionen kan motsätta sig förvärvet, omlämpligheten hos förvärvaren inte bedöms som tillfredsställande med hänsyn tillbehovet av en sund och ansvarsfull ledning av banken. På samma grand kaninspektionen ingripa mot den som har ett kvalificerat innehav i en bank, bl.a.genom förbud att utöva rösträtt och, i sista hand, föreläggande att avyttraaktieraa. Anmälanskall ske till av avyttringar av dels kvalificerade innehav,dels innehav som medför att innehavet går ned under någon av de nämndanivåeraa. Eromemoriansförslag: Förslaget i promemorian med utkast till lagrådsremiss överensstämmer ihuvudsak med mitt förslag. Remissinstanserna är ihuvudsak positiva till promemorians förslag. Rikshanken frainhåller vikten avatt tillämpningen av reglema tor sikte endast på situationer där gravamissförhållanden kan befaras. anser det inte befogat atti fråga om avyttringar föreskriva anmälningsskyldighet före själva avyttringen.Finansiiispektionen anser att det bör ställas samma kvalitotiva krav på enaktieägare oavsett vid vilket tillfälle lämpligheteprövningen sker, och att detdärför bör finnas ett utrymme för inspektionen att ingripa mot en ägare redaninnan denne faktiskt har utövat sitt inflytande till men för en sund utveckling.Riksskatteverket förordar en uttrycklig föreskrift enligt vilkenFinansinspektionen i ett ärende om förvärvstillstånd får rätt att begäraupplysningar från andra myndigheter. Vid tidigareremissbehandling av departementspromemorian Lämplig-hetesprövning av ägare ibanker (Ds 1991:39) har flera remissinstonser ansett att kriteriema för näringripanden skall få ske bör preciseras, så att utrymmet för godtycke minskas.Flera instanser har också framhållit vikten av att inspektionens beslut fattosmed stor skyndsamhet för att ägarfråyan inte skall hållas svävande under längretid. : Som nämnts iföregående avsnitt föreskrivs i artikel 5 i andra banksamordningsdirektivet attauktorisation för ett kreditinstitut inte får beviljas förrän prövningsmyndighetenfått information om vilka ägare, fysiska eller juridiska personer, som harkvalificerade innehav i institutet. Storleken av .sådana kvalificerade innehavskall också uppges. Myndigheten skall vägra auktorisation om den, med hänsyntill behovet av en sund och ansvarsfullledning ("taking into account the need to ensure the Prop. 1992/93:89sound and pradent management") av institutet, bedömer att lämpligheten hossådana ägare inte är tillfredssfellande. Medkvalificerat innehav avses ett direkt eller indirekt ägande i ett företog, därinnehavet representerar eller mer av kapitolet eller av samtiiga röstereller som möjliggör ett väsentiigt inflytande över ledningen av företoget. Enligtartikel 11.1 i andra banksamordningsdirektivet skall det föreskrivas enskyldighet för vatje fysisk eller juridisk person, som avser att förvärva ettkvalificerat innehav i ett kreditinstitut, att underrätto behöriga myndigheterom storleken av det tilltänkto innehavet. En sådan underrättelse skall lämnasäven av den som avser att öka ett kvalificerat innehav så att hans andel avkapitolet eller rösteraa kommer att nå upp till eller överskrida 20, 33 eller50 % eller så att kreditinstitutet kommer att få ställning av dotterföretog. Omförvärvaren av ett kvalificerat innehav är ett kreditinstitut som ärauktoriserat i en annan medlemsstot, skall, enligt artikel 11.2, den myndighetsom tor eraot anmälan sararåda med myndigheten i den andra medlemsstoten, närdet kreditinstitut som förvärvet gäller cferigenom får ställning avdotterföretog. Under samma förateättning skall rayndighete-samråd äga ram närförvärvaren är moderföretog till ett kreditinstitut som är auktoriserat i enannan medlemsstot (jfr. artikel 7). Nären myndighet fått en anmälan skall den enligt artikel 11.1 andra .stycket harätt att inom av moteätto sig förvärvet. Detta får ske omförvärvaren bedöms olämplig. Endast i det fall obligatoriskt myndighetesamrådskall ske får tremånadersfristen förlängas. 1 det fall myndigheten beslutoratt inte moteätto sig förvärvet får den föreskriva inom vilkenförvärvet skall ha genomförts. Enligtartikel 11.3 skall anmälan till myndighet ske även av fysiska och juridiskapersoner som avser att avyttra, direkt eller indirekt, ett kvalificerat irmehavi ett kreditinstitut. Också i det fall en avyttring innebär att ettkvalificerat innehav minskas i sådan mån att andelen av kapitalet ellerrösteraa nedgår under 20, 33 eller , eller så att kreditinstitutet förlorarsin ställning av dotterföretog, skall anmälan ske. Enskyldighet att underrätto behöriga myndigheter skall enligt artikel 11.4 åvilakreditinstitut som, i samband med årsredovisning eller på annat sätt, fårkännedom om förvärv eller avyttringar som sagte. Kreditinstituten skallockså löpande, minst en gång , underrätto myndighetema om vilka personersom har kvalificerade innehav i institutet, och om storleken på sådanainnehav. Enligtartikel 11.5 skall det finnas en rätt och en skyldighet för behörigamyndigheter att ingripa mot dem som har kvalificerade innehav, när dessa ägareutövar sitt inflytande på ett sätt som är ägnat att motverka en sund ochansvarsfull ledning av kreditinstitutet. Sådana ingripanden skall kunna skeexempelvis i form av förelägganden, sanktioner gentemot styrelsen och denverkställande ledningen samt genom upphävandet av rösträtt som är knuten tillinnehavet. Åtgärder av samma slaa skall kunna vidtos aentemot dem somunderlåter att lämna före- skrivna underrättelser omförvärv. Om ett förvärv genoraförs i strid med Prop. 1992/93:89 myndighetensbeslut, skall det, vilka ingripanden sora än sker i övrigt, förordnas attrösträttema för innehavet inte får utövas eller att avgivna röster skall varaogiltiga eller får förklaras ogiUiga. Skälenför mitt förslag: De besfemmelser ora prövning av större ägares lämplighet somredovisas i den nu remissbehandlade proraeraorian och idepartementoproraeraorian Ds 1991:39 uppfyller vad sora krävs enligt artikel 11i andra banksamordningsdirektivet. Jag föreslår därför att dessa bestämmelserinförs i lag. Eftersom ägarprövningen är en del av den tillsyn somFinansinspektionen skall utöva anser jag det lämpligast att bestämmelsemasåvitt avser banker tos in i 7 kap. BRL. Närdet gäller förfarandet anser jag det lämpligare att ha ett renodlat ansöknings-och tillståndsförfarande än en ordning innebärande att en förvärvare 1 förväganmäler ett förvärv. 1 båda fallen ankommer det på att prövaom det planerade förvärvet är godtogbart. För tydlighete skull börinspektionens ställningstagande alltid komma till uttryck i ett explicitbeslut. Jag föreslår därför att en förvärvare i förväg skall ansöka omtillstånd hos inspektionen till ett förvärv som innebär att hans innehav kommeratt bli ett kvalificerat innehav eller kommer att överskrida de nämndagränsvärdena. Syftetmed bestämmelseraa om lämplighetsprövning av större ägare är att söka förhindraatt en ägare får möjlighet att missbraka sin ställning och sitt inflytonde överbankens verksamhet på .sådant sätt att skyddet för insättoma riskeras ellerallmänhetens förtroende för stobiliteten i banken äventyras. Detto intresseväger tungt mot intresset att inte tvångsmässigt ingripa i befogenheter somföljer med äganderätten till aktieraa i ett bankaktiebolag. Samma bedömning avägarlämpligheten bör därför göras oav.sett den görs - föreförvärvet eller under aktieägandets bestånd. Inspektionen skall enligtlagförslaget vägra tillstånd till ett förvärv om det kan antas att dentillfenkte förvärvaren kommer att motverka en sund utveckling av bankensverksamhet. Endast grava missförhållanden (såsom t.ex. meddelat näringsförbud)skall kunna diskvalificera förvärvaren. Om det, efter det att förvärvstillståndgette, inträffar en omständighet, såsom att ägaren drabbas av näringsförbudeller döms för ett i detto sammanhang allvarligt brott, kan det finnas skäl förFinansinspektionen att ingripa t.ex. genom att förhindra att aktiema företrädsvid bolagsstämma. Jag anser därför, i likliet med , att detbör framgå av lagtexten att inspektionen får ingripa även när en ägare till ettkvalificerat innehav av aktier kan antos komma att utöva sitt inflytonde på ettsätt som motverkar en sund utveckling av banken. Närdet gäller förslaget från att i lagen införa ensekretessbrytande bestämmelse liknande den i 20 kap. 9 § lagen (1962:381) omallmän försäkring gör jag följande bedömning. Eftersom endast allvarligamissförhållanden skall kunna medföra att en förvärvare av bankaktier integodkänns som ägare kan det inte föratees att uppgifter från många myndigheterkommer att behöva inhämtos av . Utdrag frånkriminalregistret och möjligen centrala person- och belastningsregistret (PBR)hos särat från näringsförbudsregistret kan bli aktuella.Rätt för att inhämto uppgifter från kriminalregistret ochPBR kan åstodkommas genom förordningsändringar. Uppgifter frånnäringsförbudsregistret återfinns bl.a. i aktiebolagsregistret, bankregistretoch försäkringsregistret. Något större behov av en generell lagregel om rättför att inhämto uppgifter från andra myndigheter synesdärmed inte finnas. Jag föreslår därför inte nu någon sådan besfemmelse. 2.4 Etableringsfrihet för kreditinstitut inom EES 2.4.1 En enda auktorisation tillräcklig i EES Mittförslag: som auktoriserats i ett land inom EES har rätt attetablera filial i utan tillstånd av svensk myndighet. har också rätt att med stöd av hemlandsauktorisationen bedrivaverksamhet genom att tillhandahålla tjänster utan etablering i . än kreditinstitut har, ora de ägs och är på visst sättkontrollerade av kreditinstitut sora auktoriserats inom EES-området, samma rättatt utan tillstånd etablera filial och tillhandahålla tjänster i . Promemoriansfiirslag överensstämmer i allt väsentligt med mitt forslag. Remissinstanserna:Remissinstonseraa tillstyrker i allmänhet förslaget eller lämnar det utonerinran. Finansiiispektionen anser det erforderligt med lagbestämmelser enligtvilka sådana företog, som är dotterbolag till och somfaller under EG-definitionen av "finansielfe institut", uttryckligenges rätt att med stöd av moderinstitutete svenska auktorisation bedrivaverksamhet i andra EES-länder. anför att de föreslagnabestämmelsema i 1 kap. 8 § BRL och 2 kap. 13 § lagen om kreditmarknadsbolag harformulerate alltför restriktivt, dels på så sätt att de innebär en skyldighetför att underrätto omgränsöverskridande aktiviteter i allmänhet, allteå inte bara sådana som är atthänföra till verksamhet i egentlig mening, dels så till vida att de svenskainstituten åläggs en skyldighet att löpande underrätto inspektionen om detjänster de mot EES-länder. EES-avtalet:De viktiga reglema om frihet för kreditinstitut att etoblera sig ochtillhandahålla tjänster med stöd av hemlandsauktorisation har i EG-rätteninförts genom andra banksamordningsdirektivet. Detto direktiv ingår, somnämnte, i . Idirektivets artikel 6 anges att ett värdland inom gemenskapen inte längre skallfå förbehålla sig att särskilt auktorisera filialer till kreditinstitut som ärauktoriserade och underkastode tillsyn av behöriga myndigheter 1 något annat medlemsland. Enlict artikel 18.1 skall sådana kreditinstitutfå utöva verksamhet i andra medlemsländer, antingen från Prop. eni resp. land etoblerad filial eller genom direkt tillhandahållande av tjänster.Som förateättning för denna frihet gäller dels att verksamheten ifråga hänför sig till tjänster som är upptogna på en listo sora är bifogad direktivet,dels att verksamheten omfattas av den auktorisation sora kreditinstitutetfått i sitt hemland. Vilka verksarahetogrenar sora på så sätt skallvara tillåtna framgår närmare av nästo avsnitt. Denrätt till fri filialetoblering och tillhandahållande av tjänster utonetoblering som nämnto skall gälla inte encfest för kreditinstitut utan även,enligt artikel 18.2, för vissa s.k. finansiella institut ("financialinstitutions") sora är dotterförefeg till ett i gemenskapen auktoriseratkreditinstitut eller som ägs av flera sådana kreditinstitut gemensamt. Deteammagäller för sådana finansiella institute dotterföretog. Ett finansiellt institutdefinieras i artikel I p. 6 som ett företog som inte är kreditinstitut men varshuvudsakliga verksamhet besfer i att förvärva aktier eller andelar eller attutföra en eller flera av de verksamheter som är upptogna i punkteraa 2-12 idirektivbilagan. Hänvisningen till bilagan innebär att bl.a. verksamhet sominnefattor inlåning och upplåning från allmänheten undantogito. Det är allteåhär fråga ora andra institut än sådana som har rätt att driva egentligbankverksamhet. Somytterligare förateättning för att finansiella institut skall ha etoblerings-och tjänstefrihet som sagte gäller - attägarföretogen är auktoriserade som kreditinstitut i den medierasstot vars lag gäller för det finansiella institutet, - att de ifrågavarande verksamheteraa bedrivs inom samma stoteterritorium, - att ägarföretogen innehar av röstema i det finansiellainstitutet, - att ägarföretogen är skyldiga att underkasto sig behöriga myndigheterskrav på sund förvaltning av det finansiella institutet och att de cferatöverhar utfåst sig att solidariskt svara för institutete åtoganden, samt - att det finansiella institutet omfattos av konsolidering av ägarföretagenskapitoltäckning, större engagemang (enhandsengagemang) och begränsning avägande i verksamheter som är främmande för den finansiella verksamheten (jämförartikel 12 i direktivet). som har etablerings- och tjänsterätt enligt de nuredovisade regleraa skall direktivete bestämmelser om bl.a. tillsyn, minstostortkapitol och obligatorisk ågarprövning gälla. Om ett finansiellt institutfaller under regleraa i artikel 18.2 gäller samma rätt att etoblera filial ochatt tillhandahålla tjänster för dotterföretog till det finansiella institutet. Artikel19 innehåller bestämmelser om det förfärande som skall iakttos när ettkreditinstitut eller finansiellt institut önskar etoblera filial i en annanEG-medlemsstot. Institutet skall underrätto behöriga myndigheter i sitt hemlandom sina avsikter. En sådan underrättelse skall innehålla ett visst minimum avuppgifter, bl.a. om den tilltänkto verksamheten och om hur den skallorganiseras. 1 andra fall än då hemlandsmyndigheten har anledning attifrågasätto institutete administrativa straktur eller finansiella 8 1992/93. ställningskall rayndigheten översända de ingivna uppgifteraa till behörig Prop.1992/93:89 myndighet i det tilltänkto värdlandet. En sådan underrättelse, somskall åtföljas av uppgifter om bl.a. kapitolbas och kapitolfeckning samt,beträffande finansiella institut, moderförefegete konsoliderade kapitolfeckning,skall översändas till värdlandsmyndigheten . En vägran ellerunderlåtenhet att vicferebefordra informationen skall kunna göras till föremålför domstolsprövning (jämför avsnitt 2.5). som mottogit underrättelse om filialetoblering har tvåmånader på sig att, som det heter i direktivet, förbereda tillsyn avkreditinstitutet i enlighet med artikel 21 samt, om det behövs, ange undervilka villkor, "motiverade av hänsyn till det allmänna bästo", somfilial verksamheten får bedrivas. Det förtjänar redan här påpekas att filialeni princip skall stå under tillsyn av myndighet i hemlandet och att denvärdlandstillsyn som skall "förberedas" allteå hänför sig till denrestkompetens som värdlandsmyndigheten har. Mera om hemlandstillsyn i avsnitt2.4.3. Såsnart värdlandsmyndigheten har givit klartecken kan filialen etobleras ochverksaniheten påbörjas. Detsamma gäller om värdlandsmyndigheten inteuttryckligen har reagerat efter det att underrättelsen frånhemlandsmyndigheten mottogits. Ettförenklat förferande gäller enligt artikel 20 beträffande rätten att drivaverksamhet genom tillhandahållande av tjänster utan etoblering i värdlandet.Ett kreditinstitut eller finansiellt institut som önskar utnyttja derma rättskall underrätta hemlandsmyndigheten om vilka verksamhetegrenar som institutetönskar utöva i värdlandet. har i sådant fall att inom enmånad översända underrättelsen till behörig myndighet i värdlandet. Idirektivet har inte angivits några förateättningar under vilka vare sighemlands- eller värdlandsmyndigheter skulle kunna moteätta sig ettmarknadstillträde av detto slag. Andrabanksamordningsdirektivet innehåller i artikel 9 bestämmelser som innebär vissabegränsningar av EG-medlemsstoteraas rätt att lämna auktorisation förkreditinstitut som är dotterföretag till företog hemmahörande i ett landutanför EG (tredje land). Om det visar sig att ett tredje land vägrarkreditinstitut från något motsvarande möjligheter att etablera sig ochutöva verksamhet som inom EG-området gäller för kreditinstitut från detaktuella tredje landet, får ministerrådet eller, i vissa fall, EG-kommissionenbesluta att medlemsstatema skall begränsa eller skjuta upp prövning avansökningar som ett företag i det berörda landet gjort om auktorisation för ettdotterbolag som är kreditinstitut eller om tillstånd att förvärva aktier ellerinnehav i ett existerande kreditinstitut. Dennabestämmelse, innebärande att EG-medlemsstotema gentemot tredje land skalliaktto en gemensam hållning betingad av krav på reciprok behandling, harundantogits från det för EES gällande regelverket. EFTA-ländema har alltså ensuverän rätt att bevilja auktorisation för kreditinstitut vilkas moderföretaghör hemma i ett tredje land. 1 gengäld gäller enligt att sådanaauktorisationer inte skall behöva godtas av övriga och EFTA-länder,om dessa är utsatta för etableringsrestriktioner i det ifrågavarande tredjelandet. sådana fall har såledesprincipen om en enda auktorisation inte tillämp- Prop. 1992/93:89 ning. Skälenför mitt förslag: Ändra banksaraordningsdirektivete regler oraetobleringsfrihet och rätt att tillhandahålla tjänster utan efeblering hargiltighet för verksamhet som bedrivs utan att en självständig juridisk personbildas eller förvärvas i "värdlandet". Regleraa är alltsä intetillämpliga på ett utländskt kreditinstitute etoblering av dotterföretog.Sådana formellt frisfeende förefeg regleras i princip helt och hållet avlagstiftningen i det land där etobleringen sker. Rätten att etoblera dotterföretogi annat land följer bl.a. av de skyldigheter ett land har att tillåtokapitolöverföringar i form av direktinvesteringar. Vad gäller fri rörlighet förkapitol inom EES finns bestämmelser i bilaga XII till avtolet, särskilt i detdär intogna s.k. slutliberaliseringsdirektivet 88/361/EEG. Vaddet nu är fråga om är vericsamhet som, direkt eller via filial, utgår från ettinstitut auktoriserat i ett annat land. EnligtI kap. 2 § andra stycket BRL gäller att bankrörelse får, föratom avSveriges riksbank, bedrivas endast av bankaktiebolag, sparbanker och centralaföreningsbanker, som har fått regeringens oktroj. Bestämmelsen är, trote sinlydelse, inte heltäckande, sedan det i I kap. 4 § 1 togite inbestämmelser om att ett utländskt bankföretog kan få regeringens tillstånd attdriva bankrörelse från avdelningskontor raed självständig förvaltning, dvs.filial. För sådan filialverksarahet gäller enligt paragrafens ferate styckebl.a. bestäraraelseraa i bankrörelselagen i tillämpliga delar. I2 a § finansbolagslagen infördes en besferaraelse sora ger utländskaföretog möjlighet att driva finansieringsverksamhet från filial i . Fören sådan filialetoblering krävs tillstånd. Densvenska lagstiftningen för banker och andra kreditinstitut sfeller i principkrav på etoblering i någon form. Som nämnte i avsnitt 2.2 fmns det emellertid ilagstiftningen inte något uttryckligt förbud för utiändska kreditinstitut atttillhandahålla tjänster i direkt från utlandet, låt vara att det ivissa fall kan råda osäkerhet om huravida en aktivitet är av sådan natur attden kan hänföras till tillståndspliktig "verksamhet". Framtill dess att möjligheten öppnades för utländska finansiella företog attetablera filial i har här bedriven verksamhet varit uteslutandereglerad av s'vensk lag. Även sedan filialmöjligheten öppnades har det varitsvenska myndigheter förbehållet att besluto om auktorisation. Det ligger sedani sakens natur att en filialverksarahet, som ju organisatoriskt är enintegrerad del av ett utomlands hemmahörande företog, delvis får styras avrörelseregler som avviker från vad sora gäller enligt svensk rätt. Förhållandensom hänger samman med exempelvis ägande, kapitolkrav och begränsning avenhandsengagemang kan - och skall - \'isser-ligen beaktos vid svenskauktorisation av en filial, men fäller i övrigt tillbaka på den utländskalagstiftning som gäller där företoget har sitt säte och grundläggandeverksamhetstillstånd (jämför avsnitt 2.4.3). Detnya med EES-regleraa om frihet för kreditinstittit att etoblera Prop.1992/93:89 filialer och tillhandahålla tjänster är att svenska myndigheter haratt godto utländska auktorisationer sora legitiraerande för rätten att verka iSverige. På samma sätt skall svenska banker och kreditmarknadsbolag kunna verkafritt i andra EES-länder. Den ordning som skall gälla enligt andrabanksamordningsdirektivet bygger på en harmonisering av deltogande ländersregler om grandläggande verksamhetebetingelser och på en samsyn i fråga om vadsom krävs vid tillsyn av finansiell verksamhet. Den omdaning av svensklagstiftning för kreditinstitut som successivt genomförte harbanat väg för sådana lagändringar jag nu föreslår. EES-regleraa i dessa delarkan med i huvudsak oförändrad lydelse infogas i bankrörelselagen och i lagen omkreditmarknadsboiag. Direktivbestämmelseraautgår från att varje värdland obligatoriskt skall medge att vissa uppräknade"verksamheter" ("activities") får bedrivas ("may becarried on") av kreditinstitut från andra EES-länder. Det underrättelse-och anmälningsförfarande som anvisas för rätten att verka inom sådanatjänstegrenar innebär enligt min uppfattning inte att varje form av kommersiellaktivitet över gränsema faller inom direktivete tillämpningsområde.Traditionellt har exempelvis större utländska banker kunnat ingå enskildaaffärsförbindelser i uton att detto har behövt ses somauktorisationspliktig verksamhet här. Marknadsföringens intensitet ochomfattning bör, liksom frågan om vem som togit initiativ till ettkundförhållande, rimligen vara avgörande för hur en viss aktivitet skallbedömas. Olika länders lagstiftore och myndigheter kan naturligtvis här haolika synsätt. Jag har tolkat direktivbestämmelseraa så att de tor fasto på fortlöpande,egentlig verksamhet i respektive värdland. Ett utländskt kreditinstituteenstoka eller tillfålliga engagemang i liksom ett svenskt institutemotsvarande utlandsengagemang skall allteå inte självklart anses krävaföregående underrättelse till behörig myndighet. Vissa gränsdragningsproblemkan dock uppkomma.