prop · GG035 · 1992-12-31 00:00:00 — fartyg varsskrov har en största längd av och en största bredd av minstfyra meter. Annat farfyg kallas båt, se 2 § första stycket SjöL. Ett störrenöjesfarfyg kan alltså utgöra ett skepp, medan ett mindre fartyg som används inäringsverksamhet, t.ex. ett fiskefartyg, kan vara att beteckna som båt. Dennaindelning av fartyg i skepp och båtar har betydelse främst med avseende påfrågan om fartyget skall vara infört i det och därmedvara inteckningsbart. Indelningen har emellertid ingen direkt motsvarighet iandra länders lagstiftning. I promemorian föreslås medhänsyn till önskvärdheten av fasta och enhetliga regler att lagstiftningenskall avse fartyg oavsett om de är skepp eller båtar. Någon nedre storleksgränsför reglernas tillämplighet fastställs således inte. Förslaget har emellertidmött invändningar från flera remissinstanser. Som skäl mot förslaget har anförtsbl.a. Konventionen tar i första hand sikte på större fartyg ikommersiell fart och regelsystemet bör inte ges en vidare tillämpning ännödvändigt. Det torde vara mindre vanligt att en sjöfordranhänför sig till en fritidsbåt. Dessa representerar ofta mycket bety- Prop.1992/93:5 dande ekonomiska värden som bör kunna tas i anspråk för att ttyggaandra anspråk mot ägaren än sjöfordringar. Fritidsbåtar förekommer inte sällani kvarstadsmål utan att det bakomliggande rättsförhållandet har anknytning tillbåten eller dess drift. De avtal av ekonomisk innebörd, t.ex. leasing- ochavbetalningsavtal, som i stor utsträckning ingås avseende såväl fritidsbåtarsom andra icke-inteckningsbara fartyg uppvisar stora likheter med avtal avseendeannan lös egendom. Däremot skiljer sig dessa avtal ofta markant från deavtalsformer som brukas i fråga om kommersiell finansiering av byggnad,överlåtelse och upplåtelse av vad som i betecknas som skepp. Leasingavgifter,avbetalningsbelopp och liknande är inte att hänföra till sjöfordringar iarrestkonventionens mening och skulle alltså enligt promemorieförslaget intekunna säkerställas genom kvarstad. Vadsom nu sagts talar för att reglerna lämpar sig mindre väl för icke-inteckningsbarafartyg och särskUt för fritidsbåtar. Några remissinstanser har också föreslagitatt lagen endast skall tillämpas på fartyg av sådan storlek att de enligtsvenska regler är att anse som skepp liksom på andra fartyg som användsyrkesmässigt. Jagdelar uppfattningen att mindre fartyg i möjligaste mån bör undantas från lagenstillämpningsområde. Eftersom SjöL:s indelning av fartygen i skepp och båtar ären specifikt svensk företeelse och lagen i första hand rör fartyg som seglarunder utländsk flagg finner jag det emellertid mindre lämpligt att strUcttillämpa denna indelning. 1 stället bör det förhållandet att ett fartyg ärregistrerat i ett fartygsregister vara avgörande för om det skall omfattas avlagen. Med fartygsregister avser jag då - förutom det -motsvarande utländska nationalitetsregister med möjlighet tillrättigbetsinskrivning. Att ett fartyg kan vara infört i någon motsvarighet tUlde svenska bätregistren är således utan betydelse i sammanhanget. Ensådan regel som den föreslagna följer den sjörättsliga principen attflaggstatens lag får avgöra olUca begreppsbestämningar. Bestämmelserna omregistreringsbarhet varierar i och för sig meUan olika länder men torde genomgåendeinnebära att mindre nöjesfartyg faller utanför lagens regler. Genom att heltundanta fartyg som inte är nationalitetsregistrerade i ett fartygsregisterundviker man också problemen med att utreda gränsdragningsfrågor om ett fartygär ett nöjesfartyg eller inte. Att ett fartyg är infört i ett fartygsregisterinnebär normalt att det också är inteckningsbart. Fordringar med aiUedning avfartygets överlåtelse eller upplåtelse kan därmed säkras genom registerpanträttoch blir således att behandla som sjöfordringar. Med den nu föreslagnaordningen torde de problem som påtalats av remissinstanserna få entUlfredsställande lösning. EnligtartUcel 8 i arrestkonventionen åtar sig konventionsstaterna endast att görakonventionens bestämmelser tillämpliga för fartyg som hör till övrigakonventionsstater. Andra regler kan med vissa undantag gälla för såvälkonventionsstatens egna fartyg som för fartyg som hör hemma i stater som inteär anslutna till konventionen. Några remissinstanser harkritiserat promemorieförslaget att göra lagen tillämplig också på utländska fartyg från icke konventionsländer. Från ett par håll har det gjorts gällande att arrestkonventionen har sådana brister att 22 denpå konventionen grundade lagen bör ges en så begränsad tillämpning Prop.1992/93:5 som möjligt. Det har vidare anförts att fartyg från länder som inteär anslutna till arrestkonventionen inte bör få åtnjuta de förmåner som konventionenger, när svenska fartyg inte får motsvarande behandling i dessa länder.Särskilt har man pekat på att det vore olyckligt om frånhände sigrätten att belägga ett fartyg från en icke-konventionsstat med kvarstad förskadeståndskrav avseende oljeutsläpp och andra föroreningar. Enligtmin mening utgör den kritik som sålunda anförts inte tillräcklig anledning attkomplicera lagstiftningen genom att göra åtskillnad mellan fartyg som för enkonventionsstats flagg och andra utländska fartyg. Särskilt i fråga omutländska fartyg som är dubbelregistrerade eller som tillfälligt för annannationalitetsflagg än registreringslandets kan det nämligen i kvarstadsmåletvara förenat med stora svårigheter att fastställa fartygets rätta nationalitet. Jaganser därför att lagen skall tillämpas på utländska fartyg oavsett nationalitet.Samma ordning har valts i den danska lagstiftningen. Svenskaskepp bör däremot undantas från särbestämmelserna i den utsträckning somkonventionen tUläter. Om sökanden har anknytning till genom att hasitt hemvist eller huvudsakliga driftställe här i riket, skall säledes denföreslagna lagen inte tillämpas såvitt avser svenska skepp. 1de faU lagen inte är tillämplig, exempelvis då det är fråga omicke-regi-strerade fartyg eller i rent nationella rättsförhållanden, tillämpasi stället allmänna bestämmelser. Fartygsom tillhör eller uteslutande används av den svenska staten anses på grund avallmänt gällande rättsgrundsatser vara fritagna från kvarstad. Detta bör angesutttyckligen i lagen. Ocksåvissa utländska fartyg åtnjuter folkrättslig immunitet och är skyddade motbl.a. exekutiva ätgärder i . Enligt lagen (1938:470) med vissabestämmelser om främmande statsfartyg m.m. får således kvarstad Inte läggas påkrigsfartyg eller annat fartyg, som en främmande stat äger eller nyttjar elleri dess helhet befraktat för en viss resa eller för tid, och som brukas uteslutandeför statsändamål och inte för affärsdrift. 1 övrigt utgör den omständighetenatt ett fartyg ägs eller nyttjas av en främmande stat inte nägot hinder motatt fartyget beläggs med kvarstad för en fordran, som grundar sig på fartygetsbegagnande eller befordran. Dessa regler grundar sig på 1926 årsBrysselkonvention rörande fastställande av vissa gemensamma bestämmelser ifråga om statsfartygs fri- och rättigheter, som har tillträtt (se prop. En erinran om detta bör tas in i lagen. Vidareanses ett fartyg under s.k. oskadlig genomfart i territorialhavet inte varaåtkomligt för kvarstad för andra förpliktelser än sådana som det har ådragitsig i samband med dess genomfart av kuststatens sjöterritorium. Detta följer avallmänna folkrättsliga principer och har kommit till utttyck i artikel 20:2 i1958 års internationella konvention angående territorialhavet och tilläggszonenliksom i artikel 28:2 havsrättskonvention. Jag anser att det intefinns behov av att utttyckligen ange detta undantag i lagtexten. Mitt forslag:Fartyg som omfattas av regleringen skall kunna beläggas med kvarstad endast försjöfordringar, dvs. anspråk som hänför sig tUl ett fartyg eller dess drift. Promemoriansförslag: Överensstämmer med mitt förslag (se promemorian s. 48). Remissinstansernahar endast haft invändningar mot vissa detaljer i förslaget. Skälenför mitt förslag: Enligt konventionen får fartyg beläggas med kvarstad ellerlUcnande säkerhetsåtgärd endast för sådana anspråk som hänför sig till ettfartyg eller dess drift, s.k. sjöfordringar. Enligtsvensk rätt kan ett fartyg beläggas med kvarstad för att säkerställa alla typerav civUrättsliga anspråk. Mot denna bakgrund innebär en anslutning tillarrestkonventionen i teorin en avsevärd inskränkning av möjligheterna attutverka kvarstad mot en fartygsägare. Som framhållits under remissbehandlingentorde dock i praktiken skillnaden inte bli så stor. förekommernämligen kvarstad på utländska fartyg så gott som uteslutande för fordringarmed sjöpanträtt eller annan begränsad sakrätt eller som eljest kan inordnasbland sjöfordringarna i arrestkonventionen. Denna praxis är en naturlig följdav att ett registrerat fartyg får beläggas med kvarstad för fordran som inteär förenad med särskUd förmånsrätt endast om sökanden särskilt har begärtdetta (4 kap. 5 § och 16 kap. 13 § UB). Fleraav de i konventionen såsom sjöfordringar uppräknade anspråken ger legalsäkerhetsrätt enligt svensk lag. Det föreligger emellertid inte någonfullständig överensstämmelse mellan konventionens sjöfordringar och de anspråksom är förenade med sjöpanträtt eUer retentionsrätt enligt 244 och 247 §§ SjöL.Exempelvis gäller inte sjöpanträtt till säkerhet för sådana sjöfordringar, somgmndar sig på avtal som rör ett fartygs användning eller förhyrning eller påförlust av eller skada på transporterat gods. finns det bland de medsjöpanträtt enligt 244 § SjöL förenade anspråken sådana som inte förekommer iuppräkningen av sjöfordringar i konventionens artikel 1, t.ex. hamn-, kanal-och andra vattenvägsavgifter. 1 den mån sådana avgifter är av offentligrättslignatur, vilket oftast torde vara fallet i , berörs de emellertid inte avden föreslagna lagstiftningen. 1 stället skall vanliga regler om kvarstadtillämpas på sådana anspråk. Det sagda gäller för övrigt även anspråk som i ochför sig omfattas av konventionens uppräkning av olika sjöfordringar men som ärav offentligrättslig natur. Underremissbehandlingen har framhållits att det förhållandet att privata hamn- ochkanalavgifter inte omfattas av de uppräknade sjöfordringarna medför att den somhar en fordran på en sådan avgift med nuvarande regler om preskription ochpreskriptionsavbrott inte kommer att kunna förhindra en preskription avsjöpanträtten. En remissinstans har ansett att det bör övervägas om sådanaproblem skall lösas genom en ändring i SjöL. Jagvill erinra om att den svenska regleringen av frågan om preskription och preskriptionsavbrottför fordringar förenade med sjöpanträtt gmndas på internationellasjöpanträttskonvention tUl vilken är anslutet. Någon möjlighet attgenom åtgärder i nationell lagstiftning söka skydda de nu aktuella fordringarnafinns därför inte. 4.2.4Processuella förutsättningar för kvarstad Mitt forslag: Deallmänna förutsättningarna för kvarstad enligt svensk rätt skall gälla ocksåför kvarstad för sjöfordringar. Det innebär bl.a. att sökanden skall visa attdet föreligger flykt- eller sabotagerisk i de fall en fordran inte är förenadmed sjöpanträtt. En fömtsättning för kvarstad skall vidare vara att detkvarstadsbelagda fartyget kan utmätas för fordringen eller att annanverkställighet av anspråket i fråga kan ske i fartyget. Promemoriansförslag: Överensstämmer med mitt förslag (se promemorian s. 50). Remissinstansema: Någrahar ställt sig tveksamma till att flykt- eller sabotagerisk i regel skallutgöra förutsättning för kvarstad. Med något undantag har de godtagitutmätningsbarhet som ett viUkor för kvarstad. Skälen för mitt förslag:Förfarandefrågor skall enligt artikel 6 andra stycket i arrestkonventionen heltstyras av nationell lagstiftning. I promemorian har det dock utttyckts visstveksamhet om det är förenligt med gmndema för konventionen att enkonventionsstat uppstäUer ytterligare fömtsättningar för arrest utöver detgmndläggande kravet att borgenären vid första anblicken ("primafacie") skall visa att han har en sjöfordran som hänför sig tillfartyget. Ett par remissinstanser har givit utttyck för samma inställning. Som en fömtsättning förkvarstad i tvistemål och brottmål gäller enligt svensk rätt att det skäligenkan befaras att motparten genom att avvika, skaffa undan egendom eller förfarapä annat sätt undandrar sig att betala sin skuld eller på annat sätt göra rättför sig, jfr 15 kap. 1 och 2 §§ och 26 kap. 1 § RB. Från bestämmelsen i 15 kap.1 § RB finns det emellertid på denna punkt ett undantag såvitt avser vissasjöfordringar. I 248 § tredje stycket SjöL stadgas nämligen att domstol fårförordna om kvarstad på ett fartyg för en fordran som är förenad medsjöpanträtt i fartyget även om det inte finns risk för att motparten undandrarsig att betala skulden. Denna särreglering är motiverad bl.a. av den kortapreskriptionstid som gäller för dessa fordringar. Enligt min mening är detangeläget att så långt möjligt behåller de skyddsmekanismer somkringgärdar ett kvarstadsförfarande. Jag menar att artikel 6 gerkonventionsstatema frihet att uppställa krav på flykt- eller sabotagerisk. Såbar konventionen också uppfattats bl.a. i . När det gäller kvarstad påutländska fartyg kan det dessutom ofta i praktiken anses föreliggasabotagerisk redan genom att det främmande fartyget förväntas lämna landet,såvida inte ägaren har annan egendom i . I sådana situationer blirbetydelsen av detta krav uttunnad. I fråga om fordringar som är för- enade med sjöpanträtt ifartyget bör emellertid liksom f.n. något krav på Prop. 1992/93:5 flykt-eller sabotagerisk inte uppställas. Någraremissinstanser har i detta sammanhang berört frågan om det för verkställigheti av ett utländskt beslut om kvarstad på fartyg enligtarrestkonventionens regler skall krävas att det föreligger flykt- eller sabotagerisk.Några remissinstanser har också tagit upp frågan om den som sökerverkställighet av ett utländskt arrestbeslut skall behöva ställa säkerhet förden skada som kan åsamkas gäldenären genom verkställighetsåtgärden. Verkställighetsfrågorregleras över huvud taget inte i arrestkonventionen. Utländska avgöranden kaninte verkställas i med mindre det finns särskilda regler om detta, jfr3 kap. 2 § UB. De svenska reglerna härom bygger normalt på ömsesidighet ochatt säledes har ingått en internationell överenskommelse i ämnet.Utländska beslut om säkerhetsåtgärder verkställs i regel inte i ;verkställighetsavtalen brukar i stället innehålla föreskrifter om att sådanabeslut inte skall verkställas. utgör här ett undantag (jfrprop. 1991/92:128 s. 146). Frägan om tillåter att svenskakrav på flykt- och sabotagerisk skall vara uppfyllda för att ett utiändsktkvarstadsbeslut skall kunna verkställas i har behandlats ipropositionen om tUlträde tUl (prop. 1991/92:128s. 145) och där besvarats nekande. 1 samma proposition (s. utveckladesockså frågan om borgenären skall behöva ställa säkerhet underverkställighetsförfarandet. Chefen för förklarade sigdär inte vara beredd att föreslå några sådana regler. Enligtkonventionen kan ett fartyg beläggas med arrest för alla sjöfordringar somhänför sig tUl detta oavsett om fordringarna är förenade med sjö-panträtt ellerpanträtt på gmnd av inteckning eller dylikt. Fartygets ansvar försjöfordringarna påverkas inte av förändrade ägarförhållanden. Också s.k.systerfartyg till det av fordringen berörda fartyget kan i flertalet fall bliföremål för arrest. Vidare kan ett fartyg tas i anspråk för att ttygga en radfordringar mot annan än ägaren, t.ex. en befraktare. Arrestkonventionentillåter således kvarstad i flera faU trots att fartyget inte kan utmätas ellerpå annat sätt slutligt tas i anspråk för fordringen. Konventionens regleringstrider i flera hänseenden mot grunderna för och syftet med det som bygger på att kvarstaden skall ttygga en framtida exekution i den berörda egendomen. Har egendom över låtits, kan överlåtarens borgenärer i regel inte ta egendomen i anspråk för sina fordringar sedan en godtroende förvärvare (genom tradition eller in skrivning) har vunnit sakrättsligt skydd för sitt förvärv. I vissa fall är detdock möjligt att belägga ett fartyg med kvarstad för fordringar mot annan än farty gets registrerade ägare lUcsom att få fartyget försålt i exekutiv ordning för sädana fordringar. Enligt 244 § tredje stycket SjöL uppstår nämligen sjö panträtt i ett fartyg oavsett om gäldenären i fordringsförhållandet är farty gets ägare, redare eller befraktare eller någon som helt eUer delvis har hand om fartygets drift i redarens ställe, t.ex. en självständig restauratör ombord. Det föreligger inte något krav på att borgenären måste vara i god tro med avseende på det rättsenliga förfogandet över fartyget, om hans medkontra- hent är någon annan än ägaren själv (jfr prop. 1973:42 s. 264). Men som tidi gare har framhållits föreligger det inte någon fullständig överensstämmelse 26 mellankonventionens sjöfordringar och de anspråk som i svensk rätt är för- Prop.1992/93:5 enade med sjöpanträtt (se 244 § SjöL). Starkaskäl talar för att även fortsättningsvis reservera kvarstad på fartyg tillsituationer där fartyget i kan utmätas eller på annat sätt slutligentas i anspråk för sjöfordringen. 1 annat fall uppstår i realiteten ytterligareett antal dolda rättigheter påminnande om sjöpanträtt tUl men förkreditsäker-beten inom sjöfarten. Exempelvis skulle kvarstad kunna tvinga enfartygsägare att snabbt betala en fordran som varken han själv eller fartygetslutiigen skall svara för. Vidare skulle man annars komma i konflUct medprincipen att svensk domstol kan meddela kvarstad för anspråk som skall prövasav utländsk domstol endast om den utiändska domstolens avgörande får verkställashär i riket (jfr NJA 1983 s. 814). Fråganuppstår då humvida konventionen ger möjlighet att som ett ytterligare villkorför kvarstad uppställa att fartyget sedermera skall kunna tas i anspråk för endom eUer annan exekutionstitel som gmndas på den aktuella sjöfordringen. Enligtartikel 9 skall konventionen inte anses grunda en rätt till talan som medundantag för bestämmelsema i konventionen inte skulle föreligga enligtkonventionsstatens nationella lag. Innebördenav denna bestämmelse är omstridd. Enligt en uppfattning innebär bestämmelsenatt konventionen inte innefattar någon förpliktelse för konventionsstaterna atttillåta säkerhetsåtgärder i fartyg i vidare mån än vad som följer av nationelllag. Om exempelvis den nationeUa lagen gmndas på principen att kvarstad endastfår bevUjas för fordringar för vilka utmätning kan ske, ändrar intekonventionen på detta förhållande. Bakom detta synsätt ligger uppfattningenatt konventionens syfte i första hand är att i sjöfartens intresse begränsamöjligheterna till säkerhetsåtgärder i fartyg. TiU stöd för denna mening harockså anförts att i motsatt fall ett kvarhållande av ett fartyg skulle kunnaanvändas i utpressningssyfte mot fartygets ägare. Det har också framhållits attenligt artikel 6 andra stycket förfarandefrågor skall avgöras enligt nationeUrätt (jfr , jurisdiction in the EEC, forInternational Ret, 1977, s. 118 f.). Denna ståndpunkt har intagits avden danska lagstiftaren (se , Nye regler om arrest i skib, Marius165, 1989, s. 8 ff.). Motdenna uppfattning har hävdats att konventionen även syftar tUI att tillförsäkraborgenärerna vissa speciella rättigheter. 1 utbyte mot begränsningen avmöjligheterna att utverka arrest i fartyg endast för anspråk med en direktanknytning tUl fartyget, skulle borgenärerna ges rätt att få till ståndsäkerhetsåtgärder även i de fall då fartygets ägare inte personligen häftar förskulden eller fartyget tUl följd av panträtt svarar för denna. Företrädare fördenna mening har hänvisat till utttycket "med undantag för bestämmelsernai denna konvention" i artikel 9 och särskUt pekat på bestämmelsen iartUcel 3 § 4 (jfr , The 1952 Convention onArrest of Ships i Essays on Liens and Mortgages and on Arrest ofShips, 1984, s. 125 f.). Enligt min uppfattning,som delas av flera remissinstanser, torde arrest konventionen inte hindra att det i nationell lag som en fömtsättning för kvar stad i ett fartyg anges att borgenären måste kunna utverka exekution för sin fordran i fartyget. Som nämnts har den danska lagstiftaren intagit samma 27 Även densvenska lagen bör uppställa ett sådant villkor för kvarstad. Nägra remissinstanser harföreslagit en ytterligare inskränkning i möjlighetema att belägga ett fartygmed kvarstad för fordran mot annan än ägaren, nänUigen att endast sådanasjöpanträtter som är accepterade enligt svensk lag skall kunna ligga till gmndför ett sådant beslut. Enligt 259 § andra stycket SjöL kan även annan legalsäkerhetsrätt än sådan som är erkänd enligt svensk lag åberopas här i riket.En sådan rättighet skall prövas enligt lagen i den stat där fartyget ärregistrerat. Uttymmet för att i erkänna en främmande legalpanträtt ärbegränsat till utländskt fartyg. Jag anser att det inte finns tillräckligaskäl för att i detta sammanhang ytterligare inskränka möjligheten att åberopaen för svensk rätt okänd legal säkerhetsrätt. Mitt förslag:Svensk domstols behörighet att pröva sjörättsmål utvidgas på en punkt. Detgäller talan om ansvarighet på grund av avtal om befordran av passagerare ellerresgods. Sådan talan skall alltid kunna väckas vid svensk domstol, om fartygetär belagt med kvarstad i . Promemoriansförslag: Överensstämmer med mitt förslag utom såtillvida att förutsättningenför svensk domstols behörighet där föreslås vara att fartyget finns i Sverigeeller att säkerhet för berörd fordran ställts hos svensk myndighet (sepromemorians.51-53). Remissinstansernahar med något undantag tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erinran. Skälenför mitt förslag: Särskilda regler om svensk domstols behörighet i sjörättsmålfinns i 337 § SjöL. Enligt första stycket är svensk domstol behörig att avgöratvisten bl.a. om fartyget finns i . Såvitt gäller talan om ansvarighetpå gmnd av avtal om befordran av passagerare eller resgods görs dock vissaundantag i andra stycket. Sädan talan får föras vid svensk domstol endast undervissa särskUda förutsättningar. Vissa kompletterande bestämmelser tUl andrastycket finns i tredje stycket. Artikel7 i arrestkonventionen medger att vi behåller bestämmelsen i första stycket iden mån som den innebär att svensk domstol är behörig att avgöra tvisten omfartyget finns i på grund av kvarstad. En samordning avarrestkonventionens kompletterande behörighetsregler med forum-bestämmelserna i337 § andra och tredje styckena SjöL skulle emellertid ge upphov till ettsvåröverskådligt regelsystem. En enkel utväg vore att ta bort de särskildareglema i 337 § andra stycket. Emellertid kan det bliaktuellt för att ansluta sig tUl Aténkonvention på vUken dessaregler gmndas. För ett sådant tillträde talar bl.a. att svensk domstolsbehörighet att handlägga mål om ansvarighet pä gmnd av avtal ompassagerarbefordran annars inskränks i förhällande till stater som är anslutnatill (fortsättningsvis benämnda Luganostater). Forumbestämmelseri nationell rätt som inte överensstämmer med Luga- Prop. 1992/93:5nokonventionens behörighetsregler är som nämnts i regel inte gällande i förhållandetill andra Luganostater. 1 sådana fall gäller i stället Luganokonventionensbehörighetsregler. I samband med lagstiftningen om tillträde tillLuganokonventionen har erinran om detta tagits in i 337 § SjöL. att de särskilda behörighetsreglerna i mål om ansvarighet på grund avavtal om passagerarbefordran inte gäller i förhållande till Luganostater.Olika forumregler kan därför komma att gälla för passagerarfarten på ,som också står i begrepp att ansluta sig tiU , respektive förfärjetrafiken på . 1avbidan pä en svensk ratifikation av Aténkonventionen är det angeläget att istörsta möjliga utsträckning behålla svensk jurisdiktion även vidpassa-gerarfart på Luganostater. Det föreslås därför att bestämmelserna i 337 §första stycket andra och tredje punkten tills vidare skall omfatta även sådanamål som avses i paragrafens andra stycke. En sådan ändring är till fördel förskadelidande i allmänhet eftersom kretsen av behöriga domstolar vidgas vidsituationer utanför tillämpningsområde.