prop · GG03200 · 1992-12-31 00:00:00 — Hovrätten anför vidare att det av den föreslagna lagtexteninte framgår om avgiftsändringar skaU kunna ske under löpande tUlstånds-periodeUer att avgiftens storlek skall bestammas redan vid tiUståndsgivningen ochbetalning därefter tas ut i delposter Skälen för mitt förslag:Den rencxllade myndighetsverksamheten på teleområdet har varitrelativt begränsad. har som ett statens instmment för att åstadkommagoda telekommunikationer ett övergripande funktionsansvar för telesystemet.Verket har också vissa särskUda uppgifter dämtöver Det gäller främst ansvaretför standardisering samt för forskning och utveckling på teleområdet.Televerket har vidare uppgifter som fimktionsansvarig för telekommunikationerinom totalförsvaret. TiU myndighetsfimktionema kan också räknas åtnunstone vissdel av arbetet med nummerplanering. Detsamma kan sägas om delar av detintemationeUa samarbetet. SamtUga dessa uppgifter har, med undantag föruppgiftema inom totelförsvaret, finansierats med verkets rörelsemedel. Vadgäller ansvaret för totalförsvarsfimktioner har kompenserats genomatt inleveransen tiU steten reducerats med ett belopp som motsvarat kosmademaför dessa. Uppgiftema kommer att skUjas från i samband medbolagiseringen av verket (se avsnitt 5.7). Huvudparten av uppgiftema kommer istäUet att utföras av den nya telemyndigheten - . Fömtomnämnda verksamhet har fram tiU inom handlagts en rad fiägor som har sin gmnd i Televerketstidigare uppgift att svara för att möjUgheten tiU radiokommunikation umyttjaspå bäste sätt. Från denna tidpunkt ombesörjer myndighetsutövandeuppgifter avseende prövmng av ansökningar om rätt att använda radiosändare. Imyndighetsuppgiftema ingår att planera frekvensanvändningen i ochdelte i det nationeUa ochintemationeUa samarbetet inom radioområdet. 1992/93:200 verksamhetfinansieras genom avgifter från tiUståndshavama. inrättandeskedde genom att verksamhetema mom () lades samman. har härvid tegit över de sammanslagnamyndighetemas finansieringsunderfeg. 1 fegen (1992:1527) omteleterminalutmstning ges ett bemyndigande för regeringen eUer den myndighetregeringen bestämmer att meddefe föreskrifter om avgifter förtiUsynsmyndighetens verksamhet enUgt den fegen. Minaförslag angående lagregler om tiUståndsgivning, tiUsyn, m.m. fömtsätter att detskaU finnas en myndighet som har ansvaret för hanteringen av dessamyndighetsuppgifter E>essa bör, som jag kommer att föresferegeringen, överlämnas tiU . Ihuvudsak aU myndighetsverksamhet som skaU förekomma enUgt telelagen börfinansieras genom att avgifter betalas av dem som närmast berörs avverksamheten och för vilka verksamheten får anses vara tiU nytte. De som då iförste hand kommer i fråga är tiUståndshavama. De som enUgt bestämmelsema itelelagen är tiUståndsskyldiga och för vilka undanteg fråntUlståndsskyldigheten inte gäller bör aUtså genom avgifter bidra tiU attmyndighetens verksamhet finansieras. Som framgår av mina överväganden i fråganom tiUstandsplUctens omfattning torde det mte komma att röra sig om ett särskUtstort antal avgiftsskyldiga. Fömtom tiUståndshavare bör de som äranmälningsskyldiga och de som ansöker om förhandsbesked bidra tiUfinansieringen av myndigheten. Denverksamhet som skaU finansieras genom avgifter utgörs främst avtiUståndsgivning och tiUsynsverksamhet samt föreskrivande verksamhet. Ävenverksamhet som består av marknadsövervakning får anses förekomma iavgiftsbetalamas intiesse. En annan del av myndighetens verksamhet enUgttelelagen som bör omfattas av denna finansiering, är deltagandet i nationelltoch mtemationeUt arbete med harmonisering av regler och standardisering avtekniska krav. Det torde finnas möjUgheter att samordna myndighetens olUcaverksamhetsgrenar så att kosmader för den intemationelfe bevakningen ochdeltagandet i intemationelfe organs verksamhet i vissa fåU kan fördelas meUanavgiftsbetalama enUgt telelagen och avgiftsbetalama enUgt lagen omradiokommunikation. Iett par hänseenden finns det emeUertid anledning tiU inskränkning i dettafinansieringssystem. Jag tänker då dels på de myndighetsuppgifter som kommeratt utföras av för att tiUgcxlose totalförsvarets behov avtelekommunikationer under kriser och i krig, dels på myndighetsuppgifteravseende ftinktionshindrades behov av särskUda teletjänster och anpassadeterminaler som också kommer att utföras av . Som jag har nämnt idet har inleverans tiU staten reducerats bl.a. med hänsyntiU de uppgifter som verket har inom totalförsvaret. Den helt dominerandeandelen av detta reduktionsbelopp bör hänföras tiU verkets operativaverksamhet, särskUda åtgärder för övningsändamål, utförande av skyddsåtgärderpå telenätet, etc. I denna del bör myndighetens verksamhetfinansieras på samma sätt som tidigare, dvs. 1992/93:2(K) med allmännabudgetinedel. har på motsvarande sätt kompenserats för atttiUgodose fimktionshindrades särskUda behov, varför även denna verksamhet ifortsättningen bör finansieras över statsbudgeten. Förutformningen av finansieringssystemet bör i fegen ges ett bemyndigande förregeringen eUer den myndighet som regeringen bestämmer att meddefe föreskrifterom avgifter för tiUståndsmyndighetens verksamhet enUgt fegen. Lagrådethar föresfegit att det i bestämmelsen med bemyndigande UttryckUgen anges vilkasom på gmnd av de föreskrifter som kan komma att meddefes kan åfeggasavgiftsskyldighet. De föreskrifter som är avsedda att ges med stöd avbemyndigandet kan ges motsvarande innehåU även med den av Lagrådet föreslagnapreciseringen. Jag kan gcxita Lagrådets försfeg. Avgifterenligt lagen om radiokommunikation EnUgt2 § Qärde stycket radiolagen (1966:755) får regeringen eUer den myndighet somregeringen bestämmer förordna orh avgift för innehav av radiosändare. Med stödav detta stadgande har regeringen i 4 § kungörelsen (1967:446) om radiosändarebemyndigat att förordna om avgift såväl för stadiga myndighetersinnehav av sändare som för andras innehav. Bemyndigandet är dock begränsat tiUatt avse individueUt meddelade tiUstånd och, bettäffande stadiga sändare som juinte omfattas av tiUståndskravet, sådana som har meddelatfrekvenser, tekniska bestämmelser m.m. för Radiosändare som får innehas ochanvändas tiU följd av att har meddelat genereUt tiUstånd omfattassåledes mte av bemyndigandet. Styrelsen har inte heUer behörighet att förordnaom avgift beträffande sändare som är avsedd för försvarsmaktens behov. Avgiftertas ut som sändaravgift och som etableringsavgift. Sändaravgiften är en årUgavgift för innehav av radiosändare, som tas ut antingen för varje sändareeller för varje tiUstånd. Etableringsavgiften är en engångsavgift för innehavav radiosändare, som tes ut för nytiUkommande radiosändare eUer tiUstånd. Härbör även nämnas bemyndigandet för enUgtfårtygs-säkerhetsförordningen (1988:594) att föreskriva om avgifter för tiUsynav radiokommunikationsutmstning och sådan utmstnings instalfetion på fartyg. Detnuvarande avgiftsuttaget fiän tiUståndshavare finansierar Telestyrelsensmyndighetsverksamhet inom radioområdet. Finansieringen av denna verksamhet börliksom ankomma på tiUståndshavama. EnUgtmitt förslag kommer i princip alla tiUståndshavare som tar i anspråk resurserhos myndigheten att belastas med avgifter Något undantag från denna ordning ärjag i detta sammanhang mte beredd att föreslå. EnUgtnuvarande reglering har gett regeringen eUer den myndighet regeringenbestämmer bemyndigande att meddela föreskrifter om avgifter I enUghet med vadjag har anfört om den konstimtioneUa karaktären på denreglering om radiokommunUcation som här föreslås bör Prop. 1992/93:200föreskrifter om avgiftsuttag för tUlstånd ges i lag. lagbestämmelse bör slås fast att den väsentUga och gmndläggandefömtsättningen för avgiftsuttaget skaU vara att avgiftema bestäms så att detacker kosmadema för den verksamhet som enUgt den föreslagna fegen skaUbedrivas av tiUståndsmyndigheten. I denna verksainhet innefattas demyndighetsfunktioner som är en fömtsättning för att tiUståndsgivningens mål omeffektivitet och ordning i radioanvändningen skaU kunna uppnås. Således skaUavgiftema tacka inte endast den omedelbara tiUståndsgivningen utan cKkså kosmademaför kunskapsuppbyggnaden inom myndigheten, myndighetens föreskrivandeverksamhet och övrig myndighetsverksamhet. E)etbör också föreskrivas art avgiftema skaU bestämmas så att tiUståndshavare medolika typer av radiosändare får bära en skäUg andel av de angivna kostnadema.Förhållandet att kostnadema för myndighetsverksamheten är olika för skildaslag av radioanvändning bör aUtså avspeglas i avgiftsuttaget. Det finns däremotmte anledning att i lagen fastställa avgiftemas exakte storlek för varje sfegav radioanvändning. Den reglering som behövs härvidlag bör regeringen eUer,efter regeringens bemyndigande, tillståndsmyndigheten utfärda i form av verkstäUighetsföreskrifterI Unje med vad som anförts av Hovrätten för Västia bör genom lagen vidareges möjlighet att te ut avgift för de kosmader som kan hänföras tUlbehandlingen av en ansökan om tiUstånd. gäUer oberoende av om prövningenleder tiU att tiUstånd meddefes eUer inte. Deföreslagna lagbestämmelserna om tillståndsprövning torde inte leda tiU attkosmadema för myndighetsuppgiftema kommer att öka. I huvudsak är det sammauppgifter som skaU utföras med de nya reglema som gmnd. Idette sammanhang bör tes upp frågan om det bör tillmätas någon betydelse förett meddelat tillstånds fortsatte gUtighet att en avgift mte betalas. Denordning som tiUämpas är att utebUven avgiftsbetalmng uppfettassom en önskan från tiUståndshavarens sida att inte längre ha kvar tiUståndet.Betalas inte avgiften upphör därför tiUståndet och det fömtsätts att vidaremnehav eller användning inte förekommer Som framgått av det som sagts i dettidigare angående återkaUelse och ändring av tUlstånd avses inte utebUvenavgiftsbetalning utgöra gmnd för återkaUelse av tiUstånd. En utebUven avgiftsbetalningbör således i stäUet föranleda indrivning i vanUg ordning. Mittförslag i frågan om överklagande (avsnitt 4.15) innebär att domstolarna kommeratt tiUföras nya målgmpper Vidare ges genom förslaget tiU telelag andrarättsvårdande instanser särskUda uppgifter Såvittavser förslaget tUl telefeg kan antalet överklaganden tiU allmänförvaltiiingsdomstol förväntas bU ytterst begränsat. Detta gäUer bl.a. på gmndav regleringens inriktning, som kan antas innebära att det under ett antal år framöver endastkommer att finnas ett mindre antal aktörer som Prop. 1992/93:200 ärtiUståndsskyldiga, och att tUlstånd endast undantegsvis avses kunna vägras. Isammanhanget bör beaktes även den medlande roU som tUlståndsmyndigheten() föreslås få när det gäUer bl.a. villkor för samtrafik. Medhänsyn tiU det fåtal mål som kan förväntes i dom-stolama tiU följd avbestämmelsema i telelagen bör kosmadema härför i vart feU under de förste årenkunna rymmas mom ramen för nuvarande anslag. Jag gör samma bedömningbeträffande de uppgifter inom nya verksamhetsområden som andra rättsvårdandeorgan fär enUgt den föreslagna lagen. Framhållas bör dock att simationen påsUct kan komma att ändras, när antalet aktörer på telemarknaden ökar. En sådanutveckUng torde motivera att särskUda resurser tiUförs rättsväsendet. Det bördärför sedan den föreslagna lagen varit i kraft av ,närmare undersökas om denna medfört ändrad arbetsbelastiung av betydelse idetta sammanhang för bl.a. domstolarna. FörslagettiU lag om radiokommunUcation torde mte leda tiU någon ökning avtotaUcostoadema för steten. Antalet ärenden som överklagas tUl regeringenenligt gällande ordning är mycket begränsat. Den ökning av resursbehovet pådomstolssidan som kan följa med den nya målgmppen torde i huvudsak balanseramöt ett minskat resursbehov inom regeringskansUet för avgörandet av dessafrågor Kosmadseffektema för domstolsväsendet av förslaget till lag omradiokommunUcation bör undersökas som i fråga om telelagen. InteheUer i övrigt anser jag att de förslag som lämnas leder tiU kosmadsökningarsom nu kräver särskild finansiering. Anmärkashär bör den ändring som föreslås i festighetstaxeringsfegen (1979:1152). Deninnebär att byggnader som används i verksamhet mte kommer attundantes från skatteplUct sedan verket bolagi-serats. 4.17 Hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakningm.m. Jaghar i det tidigare (avsnitt 4.10.1) redovisat föreskriftema i 2 kap. 6 §regeringsformen som gentemot det allmänna ger varje medborgare ett skydd mothemUg avlyssning eUer upptegning av telefonsamtal eUer annat förttoligtmeddelande. Bestämmelsen ger motsvarande skydd mot kroppsvisitetion,husrannsakan och lUcnande inttång. Skyddet kan begränsas genom föreskrifter ilag. IrättegångsbaUcen finns en utförUg lagreglering i fiäga om de tvångs medel som står tiU myndighetemas förfogande vid fömndersökning. I 27 kap. rättegångsbaUcen återfinns bestämmelsema om beslag, hemUg teleavlyssnmg och hemUg teleövervakning. I kapidets inledande paragraf anges att tvångsmedel enUgt kapidet får beslutas endast om skälen för åt- 256 gärden uppväger det mtrångeUer men i övrigt som åtgärden innebär för Prop. 1992/93:200 den misstänkteeUer för något annat motstaende inttesse. Regleringenav beslag i brottsuttedande verksamhet finns i kapidets 1-17 §§. EnUgt3 § får brev, telegram eUer annan försändelse som finns i eUerTeleverkets vård tas i beslag endast om det för brottet är föreskrivet fängelsei CKh försändelsen hos mottagaren skuUe vara underkastad beslag.Det krävs inte att försändelsen finns på en post- eUer telefonstation utanbestämmelsen är tiUämpUg firån det att försändelsen lämnats in för befordrantiU dess att den avlämnats tiU adressaten. I4 § regleras befogenheten att verkstäUa beslag i vissa faU. EnUgt huvudregelnfår föremål som påträffas tes i besfeg endast efter beslut avundersökningsledaren eUer åklagaren. Vid fara i dröjsmål får emeUertid ävenutan sådant beslut åtgärden vidtes av poUsman, dock inte i fråga om försändelsei "post- eUer telegrafverkets vård". Beträffandeförsändelser som väntes komma in tiU "post-, telegraf-, jämvägs- eUerannan befordringsanstalt" får enUgt 9 § rätten förordna att försändelsen,när den kommer in, skaU håUas kvar till dess fiägan om beslag har avgjorts. I11 § anges att om den från vUken beslag sker inte är närvarande vid besfeget,skall han utan dröjsmål underrättes. Avser besfeget en försändelse hos"post-, telegraf-, jämvägs- eller annan befordringsanstalt" skaUmottegaren underrättas så snart det kan ske utan men för uttedningen. Omavsändaren är känd, skall även denne underrättas. Dennärmare regleringen av hemlig teleavlyssning och hemUg teleövervakning finns ikapidets 18-24 §§. HemUgteleavlyssning mnebär att samtal eUer andra telemeddelanden, som befordras avTeleverket tiU eller från en viss telefonapparat eUer annan teleanläggning, ihemUghet avlyssnas eller upptes genom ett tekniskt hjälpmedel (18 §). HemUgteleövervakning innebär att uppgifter i hemUghet lämnas av om samtaleller andra telemeddelanden som har expedierats eUer beställts tiU eUer från enviss telefonapparat eUer annan teleanläggning eUer att en sådan anläggningstängs av för samtal eUer meddelanden (12 §). Isamband med att bestämmelsema om hemUg teleavlyssning fick sin nuvarande utformning och bestämmelsema om hemUg teleövervakning infördes i (prop. 1988/89:124) uttafede departements chefen bl.a. att dåvarande ordning i de fleste hänseenden var väl avvägd, att någon genomgripande nyordrung inte var nödvändig och att man - när det gäUde den fegtekniska lösningen - borde anknyte tiU rättegångs balkens dåvarande regler och bygga ut dem i den mån det behövdes. Hon betonade vidare att omsorgen om bl.a. den personUga integriteten medför att telefonavlyssning måste begränsas tiU att vara ett hjälpmedel för att klara upp vissa, i regel mycket grova brott, men att sådan avlyssning inte heUer i de faUen skulle få användas när avlyssningen är av ringa värde från uttedningssynpunkt. Hon pekade därvid på den risk som finns för misstto CKh ryktesspridning bland medborgama, om tilUten tiU att 257 telefonhemUghetenrespekteras skuUe mbbas och uttalade att den sekre- 17 1992/93. tesssom är nödvändig för att tvångsmedlet skaU fungera gör det särskUt angelägetatt reglema inte är tänjbara och att beslutsförfarandet såvitt möjUgtgaranterar en korrekt tiUståndsgivning. HemUg teleavlyssning ochhemUg teleövervakning prövas av rätten på ansökan av åkfegare och får ske vidfömndersökning endast om någon är skäUgen misstänkt för brott av visst aUvarUgtslag och om åtgärden är av synnerUg vUct för uttedningen. TiU skillnad från dennuvarande regleringen i 14 kap. 2 § sekretesslagen (1980:100) om utlämnande ivissa faU av sekretessbelagda uppgifter som angår misstanke om brott, enUgtvUken fömtsätts att uppgiftema finns tUlgängUga hos när uppgiftemabegärs, avser bestämmelsema om hemUg teleövervakning att uppgiftema lämnaskontinuerUgt under en viss framticfe pericxl som bestäms av rätten. 4.17.2Ändrad reglering i fråga om tvångsmedel som rör televerksamhet m.m. Mittförslag: Bestammelsema i 27 kap. 3-4, 9 och 11 §§ i fråga ombeslag som rör tele- och postverksamhet ändras så att de kommer att gällagenerellt bettäffande post- och telebefordringsföretag oavsett om de drivs iallmän eller enskild regi. Tillämpningsområdetför bestammelsema i 27 kap. 18-19 §§ om hemlig teleavlyssningoch hemlig teleövervakning utvidgas så att att de kommer att omfattatelemeddelanden som befordras via ett allmänt tillgängligt telenät resp.uppgifter om sådana meddelanden som expedierats eller beställts till eller frånen viss teleanläggning som är ansluten till ett allmänt tillgängligt telenät. bestammelse införs i 27 kap. som möjliggör att beslut omhemlig teleavlyssning CKh hemlig teleövervakning kan utföras hos enskildaföretag som bedriver televerksamhet inom allmänt tillgängliga telenät. En bestammelse omtystnadsplikt i enskUd televerksamhet för uppgift som hänför sig tilltvångsmedelsanvändning enligt 27 kap. 9, 18 CKh 19 §§ , dvs. enhuvudsaklig motsvarighet till vad som gäller enligt sekretesslagen förTeleverkets medverkan vid sådan tvångsmedelsanvändning, införs i telelagen.Meddelarfriheten inskränks beträffande uppgift som omfattas av dennatystnadsplikt i samma omfattning som gäller inom genom etttillägg i 16 kap. 1 § sekretesslagen. Telelagsutredningensförslag överensstämmer i sak med mitt utom i fiäga om tiUämpningsområdet förbestämmelsema om hemlig teleavlyssning och hemUg teleövervakning, där uttedningensförslag omfattar telemeddelanden och uppgifter om sådana som utväxlas inom aUatelenät med endast den begränsning som följer av proportionaUtetsprincipen enUgt27 kap. 1 § ttedje stycket samt i fråga om tystoads- pUkten för uppgifter somhänför sig tiU tvångsmedelsanvändningen, där Prop. 1992/93:200 uttedningeninte föreslagit att denna skaU ha företräde framför meddelarfriheten. Remissinstanserna:Flertalet remissinstanser har inte firamfört några erinringar mot uttedningensförsfeg. De remissmstanser som har yttrat sig i dessa frågor har fiämstuppehåUit sig vid mtegritetsaspekter och frågor om verkstäUighet. Hovrätten förövre har ifiägasatt om mte så starka mtegritetsskäl kan göras gällandeatt bostadsuitem telekommunikation UttryckUgen bör undantas från hemUgteleavlyssning. Riksåklagaren har i fråga om den föreslagna tysmadspUkten idetta sammanhang anfört att de begränsningar i meddelarfriheten som föreskrivsi 16 kap. 1 § sekretesslagen (1980: l(X)) vad avser vissa tvångsmedel också börgäUa på motsvarande sätt för de fåU som omfattas av försfeget. Han har ävenkritiserat begagnandet av uttrycket "befordringsföretag".Datastraffrättsutredningen har framfört att regleringen av hemUg teleavlyssningoch hemlig teleövervakning åtminstone i någon utsträckning bör kunna anknytastiU allmänt tillgängliga telenät och att telemeddelanden inom en bostad börundantes från hemlig teleavlyssning. Därjämte har Datestraffrättsutiedningenliksom framfört synpunkter som sammanhänger med regleringenrörande verkstalligheten av hemUg teleavlyssning och hemlig teleövervakning hos enskUda teleföreteg. Skälenför mitt förslag: En väsendig utgångspunkt för den nuvarande regleringen i 27kap. avseende tvångsmedelsanvändning i frågor som angårteleverksamhet och i fråga om beslag även postverksamhet är att den i huvudsakär begränsad tiU offentUgrättsUgt reglerad verksamhet, nämligen ochPostverkets. En annan vUctig utgångspunkt för denna reglering är att deninnefattar en från integritetssynpunkt noggrann avvägning mellan motstaendeinttessen. När det gäUer de mycket allvarliga ingrepp i den personligamtegriteten som hemUgteleavlyssning och hemlig teleövervakning innebär har denna avvägning skett mot den bakgmnden att användnmgenav dessa tvångsmedel är begränsad tiU anläggningar i det av Televerketförvaltede aUmänna telenätet. IUkhet med uttedningen anser jag att bolagiseringen av och ytterUgareförekomst av enskilda företeg som bedriver televerksamhet nödvändiggör enändrad reglering som omfattar företeg i såväl allmän som enskUd regi. När detgäller bestämmelsema om beslag av brev och andra försändelser finner jag avsamma skäl som jag anfört i fråga om ändringen i 4 kap. 8 § detnamrUgt att göra denna ändring redan nu utan att avvakte en bolagisering avPostverket och en samlad postiagstiftning. Även i fråga om uttrycket"post- eUer telebefordringsföreteg" gör sig i huvudsak samma skälgällande här som i fråga om ändringen i 4 kap 8 § . Jag återkommertiU denna firåga i specialmotiveringen. Datesti-affrättsuttedningen,som haft att överväga vilka ändringar som behövs i de straff- och processrättsliga reglema mot bakgmnd av utveck Ungen inom date- och teletekniken, har i betänkandet Information och den nya InformationsTeknologin (SOU 1992:110) föreslagit bl.a. en 259 sådan ändring ibestämmelsema om hemUg teleavlyssning och hemUg teleövervakning art sådanatvångsmedel inte får användas för sådana tele- Prop. 1992/93:200 meddelandensom befordras med hjälp av teleanläggning som inte kan användas förkommunikation vfe allmänt tiUgängUga nät. EnUgt uttedningen är syftet med dettaförslag att utesluta avlyssning av helt intem telekommunikation såsom intemasnabbtelefoner i en bostad. Däremot omfettas enUgt försfeget aUa andra nät,även de som inte är allmänt tiUgängUga, dvs. också privata företagsnät avseddahuvudsakUgen för intem tele- ckU datatrafik,men som också kan använcfes för utväxUng av telemeddelanden vfe ett allmänttiUgängUgt telenät. Datasttaffrättsuttedningen har i sitt betänkande cKksåföresfegit verkstäUighetsregler som är mer långtgående än Telefegsuttedningensförslag. Datastraffrättsuttedningens synpunkter på Telefegsuttedningensförsfeg har i huvudsak motsvarande innehåU. Telefegsuttedningensförslag sträcker sig ännu längre (Kh omfattar telemeddelanden som utväxlas inomalla telenät med endast den begränsning som följer avproportionaUtetsprincipen enUgt 27 kap. 1 § ttedje stycket rättegångsbaUcen. Somargument för denna vidsttäckta möjUghet tiU dessa fiän integritetssynpunktingripande tvångsmedel har i första hand fiamförts att det föreUggersvårigheter att begränsa inkoppUngen av avlyssningsutmstning tiU allmänttiUgängliga telenät, eftersom det skulle uppkomma en ökad mängdöverskottsinformation om avlyssningsutmsmingen inte kan koppfes tUl akmeUlinje tiU ett icke allmänt tiUgängligt telenäts växel, dvs. att begreppet"allmänt tiUgängUgt telenät" inte är ändamålsenligt för att kunnaskUja meUan intem och extern kommunikation från ett privat nät. Som argumenthar vidare anförts att valet av verksamhetsform för t.ex. ett företegstelekommunikationer inte bör leda tiU att de som har egna nät är undantagna fråndessa tvångsmedel. Föregen del är jag inte helt övertygad av dessa argument. Det är i och för sig riktigt att mängden överskottsinformation ökar ju längre bort från käUan, t.ex en anläggning i ett uppkopplat intemt nät, som avlyssnings utmstningen ansluts i ett allmänt tUlgängUgt nät. EmeUertid skuUe sådan avlyssning utanför ett sådant icke aUmänt tiUgängUgt nät med ökad överskottsinformation som följd huvudsakUgen anses vara utesluten tiU följd av den i 27 kap. 1 § rättegångsbaUcen lagstadgade proportionaU tetsprincipen.