prop · GG031 · 1992-12-31 00:00:00 — Dennya studieorganisationen med större frihet för den enskilde studenten när detgäller studiernas uppläggning kommer att leda till att de mer detaljeradebesluten om antalet platser för olika kurser och utbildningsprogram fattas avuniversitet och högskolor själva. ställningstagandentill dimensioneringen av den grundläggande högsko- Prop. 1992/93:1 leutbildningenbör därför i allmänhet vara mycket mer Övergripande än dagens detaljeradebeslut om planeringsramar. Dessutom bör de vara mer inriktade på presteraderesultat än på antalet nybörjarplatser. Regeringen och bör dock nogafölja utvecklingen när det gäller utbildningsutbudet vid universiteten ochhögskolorna. På denna punkt överensstämmer mina förslag med promemorians, vilkai princip accepterats av så gott som alla remissinstanser. 1promemorian redovisades vidare att högskoleutredningen i sitt slutbetänkandeskulle göra bedömningar av resursbehoven för olika typer av grundutbildning. Idessa bedömningar skulle - på pedagogiska grunder - skälen anges för varförolika utbildningar borde ha olika resurstilldelning. Alla kostnadsslag, dvs. lärarlöner,material-, utrustnings-, biblioteks-, inrednings- och lokalkostnader m.m.,borde vidare ingå. Förutom utrustningskostnaderna (jfr 1989/90:UbU25 s.102-103) skulle utgångspunkterna för beräkningarna vara att en tillämpning pådagens utbildningsutbud skulle leda till samma totala resursbehov. Högskoleutredningenhar överlämnat sitt slutbetänkande (SOU 1992:44) Resurser för högskolansgrundutbildning till mig. Minavsikt är att tillämpa nya beräkningsgrunder för resursfördelningen i denproposition om resurser för grundläggande högskoleutbildning som jag avser attförelägga . Jag vill dock redan nu framhålla att denya beräkningarna endast är avsedda att utgöra grund för statsmakternas resurstilldelning.Det ankommer sedan på varje universitet och högskola att fattafördelningsbeslut på de grunder som är motiverade utifrån egna beslut omlokalisering, dimensionering, uppläggning och innehåll i kurser ochutbildningsprogram. Införvarje treårsperiod bör varje universitet och högskola få ett utbildningsuppdragsom dels innehåller de kvantitativa målen för grundutbildningen, dels krav pååtgärder för att säkra kvaliteten. Dekvantitativa målen i utbildningsuppdraget borde enligt promemorian inteuttryckas i planeringstermer utan i prestationstermer, såsom det faktiskaantalet helårsstudenter (utnyttjade årsstudieplatser), antalethelårsprestationer och antalet examinerade. I uppdraget borde en kombinationav dessa prestationsmått användas. Ipromemorian angavs vidare att statsmakterna inte borde avhända sigmöjligheterna att avväga utbildningsutbud och examination mellan olikaområden. Hur detaljerat detta skulle göras måste avgöras från fall till fall.Dock angavs att den maximala preciseringen av utbildningsutbudet borde kunnastanna vid s.k. utbildningsområden, vilka i princip mot- svaradefakultetsområdena med tillägg av lärarutbildning och konstnär- Prop.1992/93:1 lig utbildning. Vadgäller antalet examinerade angavs att det totala antalet examina alltid bordeanges, men att därutöver minimisiffror endast skulle preciseras för sådanaexamina där statsmakterna hade anledning att förvissa sig om ett tillräckligtantal examinerade . Som exempel på sådan examina angavs bl.a.lärarexamina och yrkesexamina inom vårdområdet. Utformningenav utbildningsuppdragen möts i princip inte med några större invändningar. remissinstanser anmärker dock på att de inte riktigt förstårresurstilldelningens koppling till de olika prestationsmåtten. Föregen del anser jag att de kvantitativa målen i utbildningsuppdraget böruttryckas i prestationstermer i form av ett visst antal helårsprestationer,eventuellt i kombination med antal examinerade. Hur detaljerat detta skallgöras måste kunna variera. Preciseringen av utbildningsuppdraget bör kunnastanna vid de i promemorian föreslagna utbildningsområdena, vilka i principmotsvarar fakultetsområdena med tillägg av lärarutbildning och konstnärligutbildning. Härutöverbör enligt min mening minimiantalet examinerade anges för sådana examina därstatsmakterna har anledning att förvissa sig om ett tillräckligt antalexaminerade . Iutbildningsuppdraget bör också ingå krav på eller högskolan attutveckla system för säkring av kvaliteten samt eventuella uppdrag att utvecklany utbildning. Utformningenav nästkommande treårsuppdrag bör göras beroende av utfallet av det tidigareutbildningsuppdraget, dvs. hur många helårsprestationer som uppnåtts och hurmånga examina som avlagts. Ipromemorian diskuterades två modeller för hur resurstilldelningen skulle kunnakopplas till utbildningsupdraget på ett sådant sätt att studenternasefterfrågan skulle påverka resurserna. Denena modellen förutsatte en fast resurstilldelning för en minsta utbildningsvolymvarje treårsperiod, vilket skulle ge stabilitet och kontinuitet iverksamheten. Denna modell innebar att ett dåligt platsutnyttjande skulle fågenomslag i tilldelningen först i efterhand och först efter ett nytt treårsbeslut. 1den andra modellen skulle i stället intervall anges för utbildningsvolymen iuppdraget. En viss bastilldelning anvisades baserad på intervallets mitt,medan det rörliga bidraget skulle tillföras i förhållande till antaletfaktiska studenter. Fördelen med derma modell angavs vara att den dels bordemedföra ett ökat antal platser, dels att resurstilldelningen direkt skullepåverkas av studenttillströmningen. Vissa tekniska och ad-mitustrativa problemantyddes dock i promemorian. Flertaletuniversitet och högskolor har inte oväntat tagit fasta på stabiliteten imodell 1 samt de tekniska och administrativa problemen med , och förordar en vi- Prop.1992/93:1 dareutveckling av modell 2. SFS förordar också modell 2 under förutsättningav fritt tillträde. Jagvill återigen erinra om mina utgångspunkter att resurstilldelningssystemet börutformas så att resurserna utnyttjas effektivt, som kvaliteten höjsoch förnyelsen främjas. Dessutom bör studentemas efterfrågan fågenomslagskraft både vad gäller val av utbildning och av universitet ellerhögskola. Dåjag inte anser att någon av modellerna i promemorian motsvarade dessa högtställda krav har jag kommit fram till att ett resurstilldelningssystem förgrundutbildningen borde ha följande huvuddrag: Utbildningsuppdragetanger statens krav vad gäller helårsprestationer inom olika utbildningsområdenoch ett visst antal examina på respektive universitet och högskola. Statenbetalar för fullgjort uppdrag. Det står självfallet varje universitet ochhögskola fritt att anta studenter utöver uppdraget. Huvuddelenav resurserna för grundutbildning tilldelas varje universitet och högskola meden per capita tilldelning upp till det antal helårsprestationer eller examinasom anges i utbildningsuppdraget. Resursberäkningen för olikautbildningsområden bör utgå från kända och enhetliga principer. Så snartstudieresultaten föreligger från skall en avräkning göras. av anslaget till grundutbildning bör fördelas på grundval av i förvägfastställda och kända kvalitetsindikatorer. "Enrörlig resurs" som varje aktiv student för med sig till universiteteteller högskolan skulle kurma komplettera dessa former för resurstilldehiing. Dessaprinciper bör enligt min uppfattning sammantaget kunna leda till ettresurstilldelningssystem som medför de önskvärda effekterna. Dock kvarstår enrad tekniska frågor att lösa, bl.a. anslagskonstruktionen, kreditfrågor m.m. Detskisserade systemet för resurstilldelning bör vara möjligt att införa successivtunder den närmaste treårsperioden. Ett utvecklingsarbete bör inledas omgåendeunder medverkan av företrädare för universitet och högskolor. Detta arbeteskall ligga till grund proposition om grundläggandehögskoleutbildning, som bör innehålla en plan för genomförandet. Denna planskall omfatta utbildningsuppdragens utformning och tekniken i den prestationsrelateraderesurstilldelningen. Därvid bör bl.a. beaktas det tidsmässiga sambandet mellanbudgetår och periodisering av statens ersättning för fullgjort uppdrag. Vidareskall relationen mellan begreppen helårsprestation och utnyttjade årsstudieplatserdiskuteras. Därutöver skall de s.k. småämnenas ställning belysas. Idet skisserade systemet innefattas också de fristående universitet eller högskolorsom efter erforderlig kvalitetsprövning erhållit rätten att utfärda examina. Dettaarbete skall även omfatta utvecklandet av de tidigare nämnda systemen försäkring av kvaliteten och valet av kvalitetsindikatorer. Jag räknar med attsystemet förändras . I denna del bör utvärderingssekretariatetmedverka. Slutligen skall oUka lösningar övervägas befräffande denstudentanknutna "rörliga" resursen. Jag räknar med att det nyasystemet införs stegvis, med beaktande av de efterhand vunna erfarenheterna. Omdet inom ramen för denna process visar sig att väsentliga delar av detföreslagna systemet inte kan genomföras i praktiken, kommer en återgång tillhuvuddragen i nuvarande ordning att behöva aktualiseras. 11.3Resurser till forskning och forskarutbildning Mittförslag: Avvägningen mellan de medel som anvisas med fakultetsanslagen och demedel som anvisas till forskningsråden kommer att göras i kommande propositionerom forskning. Universitetoch högskolor tillåts göra vissa begränsade omfördelningar mellanfakultetsområdena . Ansvaretför vissa forskarutbildningsämnen anges i en "krysslista". Skälenfor mitt forslag: Fördelningen mellan fasta och rörliga resurser för forskning,dvs. resursawägningen mellan fakulteter och forskningsråd, är av storbetydelse för forskningspolitiken. Avvägningen mellan fasta och rörligaresurser är en balansgång mellan kontinuitet och förnyelse, där det ocksågäller att uppnå både kvalitet och bredd. Kontinuitet och förnyelseär förutsättningar för kvalitet i forskningen. Kontinuiteten innebär att enfast organisation måste finnas med kvalificerade tjänster, utrustning ochlokaler. Förnyelsekravet innebär att resurser måste kunna styras ochomfördelas till utvecklingsområden, områden med särskilda behov och tillnyskapande forskare. Den centrala frågan ombalansen mellan fasta och rörliga forskningsresurser har särskiltuppmärksammats i de budgetdirektiv enligt vilka berörda myndigheter utarbetarunderlag för den kommande forskningspropositionen. Myndigheterna skallredovisa såväl för- och nackdelar med den rådande fördelningen samt vilkaförändringar i denna som eventuellt anses önskvärda. Eftersom denna fråga är avcentral betydelse också utifrån såväl aspekten frihet för universitet ochhögskolor som formerna för kvalitetsprövning av verksamheten uppmärksammadesden också i departementspromemorian. I remissyttrandena uttrycker flerauniversitet och högskolor önskemål om att andelen fasta forskningsresurser,dvs. anslagsmedel över vilka universitet och högskolor förfogar direkt, skallöka. Samtligaberörda myndigheter kommer, som jag tidigare nämnt, att Prop. 1992/93:1lämna en utförligare belysning av denna fråga i sina fördjupade anslagsframställningarinför treårsperioden /94 - 1995/96. Jag avser att med utgångspunkt i detunderlag som myndigheterna lämnar ta upp derma fråga i 1993 årsforskningsproposition. Somframhölls i den remitterade promemorian är utgångsläget när det gäller systemetför resurstilldelning för forskning och forskarutbildning i väsentligaavseenden ett annat än det som gäller för den grundläggandehögskoleutbildningen. Promemorian pekade på att t.ex. decentraliseringen redanär längre driven och att en omfattande granskning av kvaliteten i arbetetredan försiggår. Deterinrades också om att universitet och högskolor i många fall har utvecklatolika former av s.k. aktivitetsrelaterad budgetering, dvs. att resursertilldelas med hänsyn tagen till bl.a. förekomsten av externa anslag, antal disputationer,publicerade rapporter. Detnuvarande anslagssystemet för forskarutbildning och forskning innebär att medelanvisas för vart och ett av de olika fakultetsområdena. Inom ramen för anslagenöronmärks de minsta belopp som skall användas för studiefinansiering inomforskarutbildningen. I övrigt har varje universitet och högskola i princip fridispositionsrätt över anslagen. /94 fattas, som redan beslutat om, samtliga beslut ominrättande av professurer av respektive universitet och högskola. De beslut somregering och riksdag fattat om inrättande av professurer harinneburit att en varierande, men i vissa fall betydande del avfakultetsanslagen varit knuten till tjänster som inrättats av statsmakterna.Som regel har dock professurerna inrättats efter förslag från berördauniversitet och högskolor. Statsmakternasmedelsanvisning görs och måste göras framför allt utifrån allmänna bedömningarav såväl samhälleliga som vetenskapliga behov samt av var resurserna kananvändas på bästa sätt. Deforskningspolitiska bedömiungarna görs nu samlat i de forskningspropositioner,som regeringen lägger fram . Ett omfattande och kvalificeratbeslutsunderlag tas fram inför dessa forskningspolitiska beslut. De krav, somdet nya statliga budgetsystemet innebär, på uppföljning, utvärdering och resultatredovisningär helt i linje med vad som redan tillämpats i det forskningspolitiskabeslutsfattandet. remitterade departementspromemorian angavs att det i de fortsattaförberedelserna för att införa det nya anslagssystem, som skall gälla /94, borde prövas möjligheterna och formerna för att i viss mångrunda resurstilldelningen på kriterier som hänför sig till erhållna resultatinom universitetens och högskolornas forskning och forskarutbildning. Somjag tidigare framhållit utgår jag från att utvärderingssekretariatet kommer attfölja frågan om de system för aktivitetsanknuten budgetering som utvecklatsvid många fakulteter mycket noga och därmed bidra med ytterligare underlag.Min bedömning är att eventuella princi- förändringar därmedinte bör aktualiseras förrän inför den treårs- Prop. 1992/93:1 period sominleds . Föratt öka möjligheterna att på kort sikt beakta ändrade behov och förutsättningarbör, i enlighet med promemorian, bestämmelserna för fakultetsanslaget utformasså att berörda högskolestyrelser har möjlighet att göravissa begränsade omfördelningar mellan fakultetsområdena. Storleken av deförändringar som eventuellt görs och motiven för dessa börredovisas inför nästkommande treårsplanering. 1promemorian skisserades ett system med en "krysslista", som skulleange ansvaret för vissa forskarutbildningsänmen. Flertalet remissinstansertillstyrker en sådan. Jag kommer, efter närmare diskussioner med berördauniversitet och högskolor, att återkomma till denna fråga i 1993 årsforskningsproposition. 11.4 Resurser för lokaler, inredning och utrustning Jaganser det vara motiverat att i detta sammanhang ge en sammanfattanderedogörelse för situationen i fråga om universitetens och högskolomas lokaler m.m. Samtidigtmed införandet av ett nytt anslagssystem övertar universitetoch högskolor lokalförsörjningsansvaret från . Det innebäratt de själva får svara för hela planeringen av lokalförsörjningen och föranskaffningen av lokaler. De medel som anvisas via det särskildalokalkostnadsanslaget avses läggas in i anslagen för grundläggande högskoleutbildningoch forskning. Fråganom fastighetsförvaltningen inom högskoleområdet utreds avorganisationskommittén för ombildning. Med anledning av deförslag som regeringen lade fram i propositionen 1991/92:44 om riktlinjer förden statliga fastighetsförvaltningen och ombildning av m.m. -innebärande bl.a. att uppgiften att förvalta statens fastigheter skall skiljasfrån myndigheternas lokalförsörjningsansvar - har kommittén fått i uppdrag bl.a.att ksärskilt beakta vikten av att fastighetsförvaltningen på högskoleområdetorganiseras på ett sätt som tar hänsyn till verksamhetens särart och gerutrymme för självständigt agerande från universitetens och högskolornas sida, kpröva om det är nödvändigt att även i fråga om högskolefastigheterna haansvaret för fastighetsförvaltningen skilt från ansvaret för lokalförsörjningen, kuppmärksamma frågan om hyresavtalens längd, -kbelysa hur en enligt regeringens förslag förändrad fastighetsförvaltningpåverkar verksamheten, -kbelysa förslagens konsekvenser för behoven av anslag till utbildning ochforskning, kutgå från att samtliga donationsfastigheter även fortsättningsvis skallförvaltas av staten. Kommittén avser att lämnasitt förslag till chefen för . Jagräknar med att regeringen därefter återkommer till medslutliga förslag bl.a. såvitt gäller fastighetsförvaltningen för universitetoch högskolor. Jag räknar vidare med attalla medel för löpande årliga kostnader for inredning och utrustning /94 skall anvisas via anslagen till grundutbildning respektiveforskning. Enligt regeringensmyndighetsspecifika direktiv för anslagsframställningarna för budgetåren1993/94 - 1995/96 skall och högskolor, varsuppgifter fr.o.m. kommer att övertas av den nya servicemyndigheten,redovisa fördelar och nackdelar med olika sätt att finansierainvesteringsutgifter för utrustning i samband med större nyanskaffningar medanledning av exempelvis nya lokaler, nya eller utökade utbildningar, särskildaforskningssatsningar etc. Det är bl.a. aktuellt att jämföra olika lånesystemmed skilda typer av anslagssystem. Jag räknar med att kunna ta ställning idenna fråga i samband med att jag behandlar anslagen för /94. Mittförslag: Den nya högskolelagen bör träda i kraft . Vissakonsekvensändringar bör göras i lagen (1982:764) om vissa läkartjänster vidupplåtna enheter, m.m. Skälenfor mitt forslag: Enligt min mening är det angeläget att den nya högskolelagenskall gälla fr.o.m. . Min avsikt är att regeringen skall utfärdaen ny högskoleförordning som skall gälla från samma tidpunkt. Förslaget till nyhögskolelag medför att hänvisningen till nu gällande högskolelag i 3 § lagen(1982:764) om vissa läkarjtänster vid upplåtna enheter, m.m. bör ändras. Isamma paragraf bör uttrycket "högskoleenhet" bytas ut mot"högskola". Vidare medför de studieorganisatoriska förändringar jagföreslagit att uttrycket "på läkarlinjen" i 1 § samma lag bör bytasut mot "för läkarexamen". Principerna fördimensionering bör kunna tillämpas proposition om grundläggandehögskoleutbildning, medan det nya resurstilldelningssystemet förgrundutbildningen bör införas successivt. Bl.a. behöver en rad anslagstekniskafrågor belysas ytterligare. Nästkommande treårsperiod (1996/97 - 1998/99) bördock de nya principerna kunna tillämpas i full utsträckning. I 1993 årsforskningsproposition behandlas bl.a. frågorna om avvägning mellanforskningsråd och fakulteteter samt mellan olika fakultetsområden ochuniversitet/högskolor. 13 Upprättade lagförslag Prop. Ienlighet med vad jag har anfört har inom upprättatsförslag till 1. högskolelag, 2. lag om ändring i lagen (1982:764) om vissaläkartjänster vid upplåtna enheter, m.m. Lagförslagetunder 2 har upprättats efter samråd med statsrådet . 14 Specialmotivering Förslag till högskolelag 1 kap. i§ I denna lag ges bestämmelser om universitet och högskolor under statligt,kommunalt eller landstingskommiunalt huvudmannaskap. Vad som i fortsättningen sägs om högskolor avser både universitet och högskolor,om inte något annat anges särskilt. Lagenstillämpningsområde är enligt första stycket i denna paragraf begränsat tilluniversitet och högskolor under offentligt huvudmannaskap. Termen"högskolan" som sammanfattande beteckning på universitet ochhögskolor har utmönstrats. För att inte ständigt behöva upprepa"universitet och högskolor" används i fortsättningen i lagen dentekniken att vad som sägs om högskolor också gäller universitet, om inte annatsärskilt anges. Detta framgår av andra stycket. Statenskall som huvudman anordna högskolor fSr 1. utbildning som vilar på vetenskaplig ellerkonstnärlig grund samt på beprövad erfarenhet, och 2. forskning och konstnärligt utvecklingsarbete samtannat utvecklingsarbete. Iforskning och utvecklingsarbete ingår att sprida kännedom om verksamheten samtom hur sådana kunskaper och erfarenheter som har vunnits i verksamheten skallkunna tillämpas. Idenna paragraf anges uppgifterna för de universitet och högskolor som staten ärhuvudman för. Vad som skall höra hit har behandlats i avsnitt 4.1. Detär att märka att föreskriften om utbildningen inte innebär att all utbildninginom universitet och högskolor i samma mån skall ha sin grund såväl i vetenskapsom i beprövad erfarenhet. För åtskilliga traditionella akademiska ämnen tordegrunden i allt väsentligt vara det ve- I andra ämnenåter kan den beprövade erfarenheten i hög- Prop. re grad ligga till grundför utbildningen. Det är en sak för universitet och högskolor att irespektive ämne göra den avvägning som krävs med hänsyn till nödvändighetenatt åstadkomma en kvalitativt högtstående Forskningenhar, på det konstnärliga området, sin parallell i det konstnärligautvecklingsarbetet. Därutöver finns det ett armat utvecklingsarbete, nämligendet som framför allt har att göra med att finna praktiska tillämpningar avforskningsresultat. Sådant utvecklingsarbete har tagits upp som en uppgift sidoordnadtill forskning. Begreppsapparaten på detta område har berörts i avsnitt 4.3. Iparagrafen anges vidare att i forskning och utvecklingsarbete ingår att spridakännedom om verksamheten och om vunnen kunskap och erfarenhet. Attinformationsåtgärderna på detta sätt integreras som en del av forskningen ochutvecklingsarbetet är en terminologisk förändring i förhållande till nugällande högskolelag. I realiteten är det dock uppgifter som i den akademiskatraditionen hör intimt samman med forskning och utvecklingsarbete. Verksamhetenskall bedrivas så att det finns ett nära samband mellan Förevarandebestämmelse om att verksamheten skall bedrivas så att det finns ett närasamband mellan forskning och utbildning är en skärpning av detta samband ijämförelse med nuvarande reglering. Ändringen har berörts i avsnitt 4.1. Verksamhetenskall avpassas så att en hög kvalitet nås, såväl i utbildningen som iforskningen och det konstnärliga utvecklingsarbetet. Det är en gemensam angelägenhet för högskolornas personal och studenternavid högskolorna att de tillgängliga resurserna utnyttjas effektivt for atthålla en hög kvalitet i verksamheten. Idenna paragraf ställs i första stycket kravet på universitet och högskolor atthålla en hög kvalitet både när det gäller utbildning och när det gällerforskning och konstnärligt utvecklingsarbete. När det i paragrafen sägs attverksamheten skall avpassas så att en hög kvalitet nås, innebär det dels attkvantiteten får underordnas kvaliteten, dels att universitet och högskolor inteskall ge sig in på områden där man inte förmår hålla godtagbar kvalitet. 1andra stycket anges att ett effektivt resursutnyttjande är en gemensam angelägenhetför personalen vid lärosätena och studenterna där. Förpersonalen tjänar bestämmelsen som en erinran om att var och en på sin post harett ansvar för att de resurser som finns utnyttjas effektivt för att nå en högkvalitet. Ettpraktiskt ansvar för ett effektivt resursutnyttjande läggs emellertid också påstudenterna. Att så sker speglar att studenterna inte bara intar ställningsom avnämare av lärosätenas utbildningsutbud utan i realite- Prop. 1992/93:1ten är integrerade i den akademiska verksamhet som bedrivs vid lärosätena. Meddenna faktiska ställning följer också ett praktiskt delansvar för verksamheten.Bestämmelsen kan t.ex. läggas till grund för sådana prioriteringar vid urvaltill kurser som gynnar dem som bedriver sina studier seriöst och med en rimligframgång. Med studenter avses i lagen såväl studenter igrundutbildning som forskarstuderande, om inte annat särskilt anges. Ihögskolornas verksamhet skall jämställdhet mellan kvinnor och män Högskolorna bör vidare i sin verksamhet främja förståelsenför andra länder och för internationella förhållanden. Bestämmelsen i första stycket i denna paragraf inskärperen skyldighet att i alla sammanhang i verksamheten vid våra universitet ochhögskolor se till att inte någon missgynnas på grund av sitt kön. Jämställdhetmellan kvinnor och män skall alltid iakttas.