prop · GG03122 · 1992-10-22 00:00:00 — Bestämmelserna tillåter dock att justering görs om det skulle föreligga en värdefaktor (dvs. egenskap) som inte särskilt har beaktats vid riktvärdets bestämmande. För att en sådan s.k. justering för säregna förhållanden skall få göras fordras dock enligt 7 kap. 5 § FTL att den inverkar påtagligt på marknadsvärdet. Det skulle således enligt gällande regler åtminstone teoretiskt kunna finnas situationer där vakansgraden för enskilda fastigheter avvikit så markant från det för värdeområdet normala att en justering är nödvändig. Det torde dock få krävas att avvikelsen från det normala inte kan förväntas bli endast kortvarig. Med hänsyn till den aktuella marknadssituationen är det av vikt att frågan ägnas särskild uppmärksamhet vid dokumentationen av provvärderingsresultaten. aktualiserar även det förhållandet att tomträttsavgälderna har höjts kraftigt. Förbundet framhåller att detta har påverkat marknadsvärdena på tomträtter negativt och att det torde vara ostridigt att marknadsvärdena för dessa generellt sett är lägre än för fastigheter på egen grund. Förbundet anser att detta skall beaktas vid fastighets- taxeringen eftersom det inte rör sig om s.k. privaträttsliga förpliktelser. Med anledning av det anförda vill jag i korthet nämna att man får vara försiktig vid jämförelser mellan marknadsvärden avseende tomträtter å ena sidan och marknadsvärden för äganderättsfastigheter å den andra, eftersom överlåtelserna i de båda fallen inte innefattar riktigt samma sak. Köpeskillingen för tomträtterna avser byggnad och en nyttjanderätt till marken i form av tomträtt. Marknadsvärdena för sådana kan givetvis ha påverkats negativt i det av förbundet . Provvärderingen skall emellertid i princip omfatta byggnad och marken, dvs. fastigheten som sådan. Det är därför inte självklart att prisutvecklingen har varit den samma för den sistnämnda egendomen. Detta hindrar dock inte att man i vissa fall kan ta ledning av köpeskillingen vid företagna tomträttsöverlåtelser, i synnerhet vid bestämmande av byggnadsvärdet. Det bör vidare påpekas att vad som enligt tomträttskontrakt gäller om markens utnyttjande är exempel på sådan privaträttslig förpliktelse som skall beaktas vid värderingen. Ett tomträttskontrakt kan t.ex. föreskriva att tomten inte får delas eller att den bara får användas till viss typ av byggnad. Vid den individuella taxeringen av fastigheten är emellertid tomträttsavgäldens storlek något som inte kan beaktas. 2.3 Riktvärde och värderingsenheter * avkastningsmetoden 2.3.1 Hyreshus och industribyggnad värderad enligt avkastningsmetoden Skälen för mitt förslag: Nuvarande system som innebär att taxeringen görs med utgångspunkt i riktvärden, vilka i första hand grundas på kombinationer av värdefaktorer, infördes med fastighetstaxeringslag. Som jag redogjort för togs emellertid inte fram något separat riktvärde för byggnader som är hyreshus och inte heller för byggnader på industrienheter som värderas enligt avkastningsmetoden. Vid de senast genomförda allmänna fastighetstaxeringarna har ADB-stödet fått en allt större betydelse. I själva verket ingår numera databehandling som en integrerad del av värderingen och redovisningen. För att underlätta databehandlingen och därigenom den administrativa hanteringen föreslår jag att byggnaderna på hyreshusenheter resp. på industrienheter som värderas enligt avkastningsmetoden i fortsättningen skall värderas för sig. Byggnaderna bör alltså utgöra särskilda värderingsenheter. Därför måste den nuvarande bestämmelsen i 6 kap. 3 § FTL, som innebär att det är själva hyreshusenheten resp. nämnda slag av industrienhet som är värderingsenhet, slopas. Paragrafen kommer dock att kvarstå med ett annat innehåll enligt förslag som jag strax återkommer till. Indelningen i värderingsenheter för hyreshus och nämnda slag av industribyggnader bör i stället falla in under vad som gäller enligt 6 kap. 2 § FTL, där det bl.a. föreskrivs att småhus av ett visst värde skall utgöra en värderingsenhet. Eftersom byggnader som är hyreshus- resp. industribyggnader värderade enligt avkastningsmetoden i fortsättningen normalt skall utgöra särskilda värderingsenheter kan inte nuvarande regler i 9 kap. 1 § resp. 11 kap. 2 § FTL om hur riktvärdet skall bestämmas kvarstå oförändrade. Riktvärdet anger ju enligt dessa lagrum det samlade värdet för byggnader och mark. Jag föreslår att riktvärdet i stället skall ange värdet av sådan egendom som indelats som egen värderingsenhet. Som jag återkommer till kommer lydelsen i 11 kap. 2 § FTL att gälla generellt för industribyggnader, dvs. även för sådana som värderats enligt produktionskostnadsmetoden. För både hyreshus och industribyggnader bör det även i fortsättningen finnas möjlighet att indela i två eller flera värderingsenheter. anges i 6 kap. 3 § FTL att en uppdelning av en hyreshusenhet resp. sådan industrienhet som värderats enligt avkastningsmetoden får ske om det väsentligt underlättar värderingen. För byggnader stadgas rent allmänt i 6 kap. 5 § FTL att en byggnad inrättad för väsentligt olika ändamål får indelas i olika värderingsenheter om det underlättar värderingen. Såvitt avser hyreshusen kommer jag i annat sammanhang (avsnitt 3) att föreslå olika regler vid fastighetsbeskattningen för bostäder resp. lokaler. Vid fastighetstaxeringen bör det därför uttryckligen föreskrivas att om ett hyreshus är inrättat för både bostäder och lokaler skall bostadsdelen och lokaldelen utgöra skilda värderingsenheter. Detta bör framgå av 6 kap. 3 § FTL. Vad gäller industribyggnad värderad enligt avkastningsmetoden begränsas möjligheten enligt 6 kap. 5 § FTL att indela i flera värderingsenheter av en regel i 11 kap. 4 § FTL som handlar om fastställandet av lokaltyp. För en sådan industribyggnad bestäms normalt lokaltypen med hänsyn till det ändamål som lokalen är inrättad för. En uppdelning i skilda lokaltyper skall dock endast göras om delarna överstiger av byggnadens totala lokalyta eller om de överstiger lokalyta. Nämnda regel kan ses som en begränsning för indelningen i värderingsenheter och bör därför överföras till 6 kap. 3 § FTL där reglerna om värderingsenheter behandlas. Det bör även i övrigt vara möjligt att indela en byggnad som är hyreshus resp. utgör en industribyggnad värderad enligt avkastningsmetoden i flera värderingsenheter. Som jag nämnde finns redan en sådan för byggnader generell bestämmelse i 6 kap. 5 § FTL, enligt vilken en indelning i flera värderingsenheter får ske om byggnaden är inrättad för väsentligt olika ändamål och detta underlättar värderingen. För hyreshusen och nämnda slag av industribyggnader bör dock inte krävas att de skall vara inrättade för väsentligt olika ändamål för att sådan indelning skall få ske. I samband med denna justering bör bestämmelsen för dessa byggnader överflyttas till 6 kap. 3 § FTL. Som jag återkommer till bör denna regel gälla generellt för industribyggnader, dvs. även sådana som värderats enligt produktionskostnadsmetoden. Kvarvarande bestämmelse i 6 kap. 5 § FTL kommer därför att enbart gälla småhus och ekonomibyggnader. I vissa fall kan det av praktiska skäl vara ändamålsenligt att värdera flera byggnader och/eller delar av byggnader tillsammans om dessa är väsentligt likartade. En sådan för hyreshusen gällande regel bör tas in i 6 kap. 3 § FTL med innebörd att byggnader eller byggnadsdelar som åsatts samma klassificering avseende lägenhetstyp och ålder får sammanföras till en värderingsenhet. Regeln bör vara tillämplig på såväl bostadshyreshus som lokalhyreshus. När det gäller industribyggnader bör en motsvarande regel tas in i 6 kap. 3 § FTL. För ett sammanförande av industribyggnader värderade enligt avkastningsmetoden och delar av sådana byggnader bör dock fordras att de åsatts samma klassificering avseende lokaltyp, standard och ålder. 2.3.2 Tomtmark för hyreshus Skälen för mitt förslag: Med anledning av vad jag tidigare föreslagit om indelning av byggnader i värderingsenheter och förslag om fastighetsskatten kan det uppstå behov av att fastställa vilken del av tomtmarken som hör till resp. byggnad eller byggnadsdel. Indelningen av tomtmarken i värderingsenheter bör således följa motsvarande indelning för byggnaderna. Det finns redan en generell bestämmelse i 6 kap. 7 § FTL om att varje tomt skall utgöra en värderingsenhet. Tomt för hyreshus får dock indelas i två eller flera värderingsenheter om tomtens användningssätt gör detta nödvändigt. I samband med en omdisponering av lagtexten bör bestämmelserna också ändras så att tomt för hyreshus skall motsvara den indelning som gjorts för byggnad eller byggnadsdel. I förekommande fall gäller detta också om det finns flera byggnader på samma tomt. Vidare bör möjliggöras att obebyggd tomtmark med byggrätt för bostäder och lokaler kan värderas var för sig genom att indelas i särskilda värderingsenheter. Förslaget föranleder en ändring i 6 kap. 7 § FTL. 2.3.3 Tomtmark för industribyggnad värderad enligt avkastningsmetoden Beträffande tomtmark för industribyggnad gäller redan enligt den generella regeln i 6 kap. 7 § FTL * således även när industribyggnader har värderats enligt produktionskostnadsmetoden * att varje tomt utgör en värderingsenhet. Det föreligger inget behov från fastighets- skattesynpunkt eller liknande att här göra en indelning i olika värderingsenheter. Någon ändring föreslås därför inte såvitt angår industritomterna i detta avseende. 2.3.4 Tomtmark för hyreshus och industribyggnad värderad enligt avkastningsmetoden Skälen för mitt förslag: Det som anförts om värderingsenheter gör det nödvändigt att ändra bestämmelserna om riktvärde för tomtmark i 12 kap. 1 § FTL. Inledningsvis bör där slås fast att riktvärdet för all slags tomtmark skall avse värdet per värderingsenhet tomtmark. Vidare visar erfarenheten att värdering per m2 tomtmark är mindre lämplig och därför knappast används såvitt avser hyreshustomter. Riktvärdet för en värderingsenhet tomtmark för hyreshus bör därför i fortsättningen bestämmas såsom produkten av antalet m2 byggrätt och det för värdeområdet rekommenderade värdet per m2 byggrätt. Som jag återkommer till skall man således inte behöva skilja på byggrätt för olika våningsplan. Såvitt avser värderingsenhet tomtmark för industribyggnad bör den i 12 kap. 1 § FTL föreskrivna beräkningsenheten liksom vara per m2 byggrätt eller m2 tomtmark. I de fall då beräkningsenheten är byggrätt mäts denna därvid i m2 bruttoarea. Med bruttoarea avses enligt Svensk standard SS 02 10 52 area av mätvärda delar av våningsplan begränsad av omslutande byggnadsdelars utsida eller annan för mätvärdhet angiven begränsning. Som jag återkommer till kommer den föreslagna lydelsen av 12 kap. 1 § FTL även att gälla tomtmark för industribyggnad som värderats enligt produktionskostnadsmetoden. 2.4 Normenhet * avkastningsmetoden 2.4.1 Hyreshus och industribyggnad värderad enligt avkastningsmetoden Skälen för mitt förslag: Vid de allmänna fastighetstaxeringar som skett av småhus- resp. lantbruksenheter fastställdes riktvärden för byggnader genom tillämpning av metoden med relativa värden. I relationstabeller angavs relativa värden för byggnaderna vid skilda klassificeringar av ålder osv. De relativa värdena bestämdes utifrån en normbyggnad för egendomen i fråga. Den för värdeområdet gällande värde- nivån, lägets inverkan, beaktades genom att de relativa värdena multiplicerades med en nivåfaktor. Resultatet korrigerades därefter t.ex. för åldersinverkan. Inför AFT-94 bör reglerna om normenhet för hyreshusen och de industribyggnader som värderas enligt avkastningsmetoden anpassas till det nu sagda. Således bör för hyreshusens del i 9 kap. 2 § FTL föreskrivas vad som skall gälla för normbyggnaden. Enligt denna bestämmelse föreslås att riktvärdet för ett hyreshus som uppförts före taxeringsåret och med en hyra av endast får anges i en fastställd värdeserie. Exempelvis skulle, vid en antagen kapitaliseringsfaktor om 10, det riktvärde som däri anges vara en siffra som uttrycker värdet för norm- byggnadsenheten i belopp om . Det sagda bör enligt mitt förslag också ha tillämpning på riktvärdet för de industribyggnader som värderas enligt avkastningsmetoden. Därför föreslås att normbyggnaden enligt 11 kap. 3 § FTL skall avse en under det s.k. nivååret uppförd industribyggnad som omfattar produktionslokaler av normal standard. Riktvärdet för sådan normbyggnad skall endast få anges i en fastställd värdeserie. I detta fall skulle exempelvis det däri angivna riktvärdet uttrycka taxeringsvärdet för normbyggnadsenheten i belopp om vid en antagen kapitaliseringsfaktor om 1. Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse 2.4.2 Tomtmark för hyreshus och industribyggnad värderad enligt avkastningsmetoden Skälen för mitt förslag: Jag har tidigare föreslagit viss ändring av bestämmelserna i 12 kap. 1 § FTL om riktvärde för tomtmark. Gemensamt för tomtmark för hyreshus och tomtmark för industribyggnad värderad enligt avkastningsmetoden bör föreskrivas att värdet per m2 byggrätt för tomtmark resp. m2 tomtmark får anges endast i en fastställd värdeserie. De olika skikten inom denna värdeserie återspeglar därvid den preciseringsgrad som uppnås vid värderingen. 2.5 Värdefaktorer * avkastningsmetoden Skälen för mitt förslag: Enligt 7 kap. 3 § FTL skall värderingen vid fastighetstaxeringen ske med utgångspunkt i värdefaktorer. Med värdefaktorer avses egenskaper som är knutna till fastigheten och som har betydelse för marknadsvärdet. De värdefaktorer som använts för värderingen av hyreshus enligt 9 kap. 3 § FTL är bostads- och lokalhyra, ålder samt markvärdeandel. Dessa är närmare specificerade i lagtexten. Med anledning av mina tidigare förslag om värderingsförfarandet bör de värdefaktorer som rör hyreshusen revideras i vissa avseenden enligt följande. Arbetsgången vid värderingen inleds naturligen med att bestämma den värderingsenhet som skall värderas. På grund av den skilda behandlingen av bostadshyreshus resp. lokalhyreshus gäller det att först bestämma till vilken sådan kategori byggnaden eller byggnadsdelen skall hänföras. En värdefaktor som avser lägenhetstyp bör därför inleda 9 kap. 3 FTL. Eftersom lägenheterna i fortsättningen skall klassificeras efter om de är bostäder eller lokaler kan de nuvarande åtskilda värdefaktorerna bostadshyra och lokalhyra slås samman till en värdefaktor benämnd hyra. Denna skall i övrigt definieras på i huvudsak samma sätt som tidigare, dvs. för bostäder avses bruksvärdehyra och för lokaler avses marknadsmässig hyra. Värdefaktorn ålder uttrycker hyreshusets sannolika återstående livslängd. Här föreslås ingen annan förändring än att det av lagtexten uttryckligen skall framgå att åldern normalt skall anges genom ett värdeår. Begreppet värdeår förs därför in och definieras i lagtexten. Värdeårets enda hittillsvarande författningsreglering har varit i tabell- bilagorna till fastighetstaxeringsförordningen samt i RSV:s föreskrifter. Med hänsyn till den betydelse som värdeåret kommit att få vid fastighetsbeskattningen bör dock begreppet definieras i FTL. Den närmare regleringen om klassindelningen av värdefaktorn ålder bör tas in i fastighets- taxeringsförordningen, till vilken jag får anledning att återkomma vid ett annat tillfälle. Här skall dock anges att både den tidigare och föreslagna definitionen av värdefaktorn ålder avser husets sannolika återstående livslängd. Grundregeln är att värdeåret skall motsvara nybygg- nadsåret, för hyreshusen dock tidigast . Jämkning av värdeåret förekommer vid till- och ombyggnad. Som framgår av förslaget till lagtext bör dock värdefaktorn ålder också kunna beakta återstående nyttjandetid i vissa undantagssituationer. Ett exempel på en sådan situation kan vara att en detaljplan föreskriver annan markanvändning och huset därför kan utnyttjas under ytterligare endast . Som framgått bestäms värdefaktorn ålder för byggnaden som helhet. Någon ändring i detta avseende föreslås inte av administrativa och värderingstekniska skäl. Således bör, i fråga om en byggnad som indelats i flera värderingsenheter, varje enhet åsättas samma värdeår. När jag tidigare beskrev den värderingsmodell som föreslås komma till användning vid AFT-94 (avsnitt 2.2) framhöll jag att man bör undvika att värderingen av viss egendom görs beroende av värdet av annan egendom. Detta ledde fram till förslaget att byggnadsvärdet skall beräknas separat oberoende av markvärdets storlek. Eftersom det således inte skall tas fram något samlat riktvärde för hyreshus som inkluderar markvärdet, behöver inte heller markvärdeandelen beaktas särskilt. Markvärdeandelen bör därför slopas som särskild värdefaktor. I fortsättningen kommer riktvärdena för byggnader som är hyreshus att utgå från en för varje åldersklass genomsnittlig markvärdeandel. Förekommer det avvikelser i detta avseende skall sådant beaktas genom justering för säregna förhållanden. anför i detta sammanhang att det torde bli nödvändigt med justering för säregna förhållanden i ökad utsträckning. Organisationen framhåller vikten av att taxeringsinstanserna därvid inte skall ha alltför höga krav på bevisning. För egen del får jag framhålla att frågor om justering för säregna förhållanden i dessa fall får prövas på sedvanligt sätt. Befinns således den andel av totalhyran som belöper på marken avvika från det normala inom värdeområdet och detta inte har särskilt beaktats vid bestämmandet av riktvärdet för byggnaderna, skall justering ske under förutsättning att detta har inverkat påtagligt på marknadsvärdet. Med hänsyn till vad anfört finner jag det angeläget att RSV ger rekommendationer till ledning för taxeringen i denna del. För att undvika tröskeleffekter bör någon klassindelning inte ske av värdefaktorn hyra. Detta bör framgå av 7 kap. 3 § FTL. Sammanfattningsvis innebär förslagen ett värderingsförfarande för hyreshusen där hyran multipliceras med en faktor som inom ett värdeområde i princip varierar med värdefaktorerna lokaltyp och ålder. Denna faktor benämnes lämpligen kapitaliseringsfaktor. Vidare kommer de skillnader i pris som kan finnas mellan olika värdeområden att beaktas genom en nivåfaktor. Förslagen leder fram till att det endast fordras en tabelltyp över kapitaliseringsfaktorns storlek. Detta står i stark kontrast till det komplexa tabellverk som använts. 2.5.2 Industribyggnad värderad enligt avkastningsmetoden Skälen för mitt förslag: Enligt den nuvarande lydelsen av 11 kap. 2 § andra stycket FTL skall riktvärdet för en värderingsenhet bestående av en industribyggnad och tillhörande tomtmark anges som produkten av en bruttokapitaliseringsfaktor och total årlig värderingshyra. I de följande paragraferna, 3 * 6 §§, ges föreskrifter om de normenheter efter vilka värderingshyran resp. bruttokapitaliseringsfaktorn beräknas samt värdefaktorerna för dessa. Som framgår tillämpas för de industribyggnader som värderas enligt avkastningsmetoden, till skillnad från vad som gäller för hyreshusens något annorlunda kapitaliseringsmetod, ett uttryckligt multiplikationsförfarande med en bruttokapitaliseringsfaktor och hyran för att få fram riktvärdet. Riktvärdet inkluderar därvid såväl värdet på industribyggnad som tomtmark. Som en följd av den förändrade värderingsmodell som jag tidigare föreslagit, enligt vilken byggnader och mark skall värderas separat, blir de skilda värdefaktorerna för värderingshyra resp. bruttokapitaliseringsfaktor inte längre behövliga. Jag föreslår därför en justering såvitt angår värdefaktorerna enligt följande. Liksom bör bestämmas vilken lokaltyp som industribyggnaden tillhör. anges i lagtexten att det för denna värdefaktor skall finnas minst tre klasser. Dessa är enligt 1 kap. 10 § fastighetstaxeringsförordningen med bilaga 6 specificerade till produktionslokaler, industrikontor och lager. Jag anser att det i 11 kap. 4 § FTL uttryckligen bör föreskrivas att lokaltypen bestäms med hänsyn till om värderingsenheten är inrättad som produktionslokaler, industrikontor eller lager m.m. Ett hänsynstagande till ytan är behövligt i sammanhanget, varför värdefaktorn storlek bör införas. Ytan bör mätas i m2 bruksarea. Med bruksarea avses enligt Svensk standard SS 02 10 52 area av nyttjandeenhet eller annan grupp sammanhörande mätvärda utrymmen begränsad av omslutande byggnadsdelars insida eller annan för mätvärdhet angiven begränsning. Någon klassindelning av denna värdefaktor bör inte förekomma, vilket skall framgå av 7 kap. 3 § FTL. Värdefaktorn ålder finns . Den föreslås nu få samma lagreglerade definition som jag tidigare föreslagit för hyreshusen, dvs. den skall vanligen uttryckas enbart såsom ett värdeår. De undantagsfall då ett värdeår också bör kompletteras med ett angivande av kvarvarande nyttjandetid kan väntas bli fler för industribyggnaderna än för hyreshusen. Detta beror till viss del på industribyggnadernas byggnadstekniska variationer men framför allt på större skillnader mellan deras ekonomiska och tekniska livslängd. Värdefaktorn standard föreslås kunna kvarstå oförändrad. Liksom för hyreshusen bör markvärdeandelen inte beaktas genom en särskild värdefaktor för industribyggnader. Den bör därför utgå. En genomsnittlig markvärdeandel förutsätts därför i fortsättningen bli beaktad genom valet av åldersklass. Avvikelser från det genomsnittliga skall beaktas genom justering för säregna förhållanden. Som följd av mina förslag kommer 11 kap. 5 * 6 §§ FTL att slopas. Sammanfattningsvis innebär värderingsförfarandet följande för industribyggnader värderade enligt avkastningsmetoden. Riktvärdet bestäms som produkten av en för värdeområdet rekommenderad nivåfaktor, lokalytan, relativhyran och en kapitaliseringsfaktor. Endast två tabelltyper torde komma att behövas. Den ena skulle därvid avse kapitaliseringsfaktorns storlek vid olika värdeår, den andra relativhyrans variation vid olika ålder och lokaltyp. 2.5.3 Tomtmark för hyreshus Skälen för mitt förslag: Enligt 12 kap. 4 § FTL skall riktvärden för tomtmark för hyreshus inom varje värdeområde bestämmas för skilda förhållanden för värdefaktorn typ av bebyggelse samt, om särskilda skäl föreligger, typ av våningsplan. Vad avser värdefaktorn typ av våningsplan var avsikten att med den beakta värdeskillnaden som i vissa fall kunde förekomma mellan olika typer av våningsplan. Exempelvis kan andra marknadsvärden utbildas för affärslokaler i gatuplanet än för högre belägna våningsplan. Bestämmelsen var tillkommen främst för ett fåtal kvarter i de största städerna. I den praktiska tillämpningen har värdefaktorn typ av våningsplan visat sig ha fått endast begränsad användning. Det föreligger inte heller något behov av att tillämpa den vid AFT-94 då eventuell lägesinverkan kan beaktas genom lämplig avgränsning av värdeområdena. Eftersom dataprogrammet för värderingen dessutom kan förenklas om denna värdefaktor inte behöver beaktas föreslår jag att den utgår. Till skillnad från tomtmark för småhus och de flesta övriga ägoslag finns inte storleken som värdefaktor för tomtmark för hyreshus. Eftersom jag tidigare föreslagit att storleksangivelsen skall tas bort i 12 kap 1 § FTL, dvs. att riktvärdet i fortsättningen skall utgöra värdet av en värderingsenhet och inte per m2, bör därför storlek införas som en särskild värdefaktor. Med storlek bör då avses värderings- enhetens byggrätt i m2 bruttoarea. Vad som avses med bruttoarea har jag tidigare angett (avsnitt 2.3.4.). Jag anser det lämpligt om storleken inte klassindelas, vilket bör framgå av 7 kap. 3 § FTL. 2.5.4 Tomtmark för industribyggnad värderad enligt avkastningsmetoden Skälen för mitt förslag: Vad avser tomtmark för detta slag av industribyggnad används enligt 12 kap. 5 § FTL värdefaktorn typ av bebyggelse. Härmed avses det ändamål bebyggelsen på tomtmarken är avsedd för, såsom industribyggnad, bensinstation eller dylikt. Det föreligger inget behov av att urskilja olika slag av bebyggelseändamål på detta sätt. På grund härav och då den administrativa hanteringen kan förenklas om man inte behöver särskilja mark för olika slag av bebyggelse, föreslår jag att värdefaktorn slopas.