prop · GG03226 · 1992-12-31 00:00:00 — Genom den nya bestämmelsen inaturvårdslagen om biotopskydd kompletteras regelverket med skydd för mindremark- CKh vattenomiåden på ett sätt som svaiai mot de krav som den nyaSkogspoUtiken stäUer. Den närmare utformningen av biotopskyddet återstår, menmålet är att det skaU fylla det gap som hittUls hai ansetts finnas mellanskogsvåidslagens hänsynsbestämmelsei och naturvårdslagens reservatsbestämmelser.EnUgt min mening är det dcKk mindie lämpUgt att följa kommitténs förslag attbiotopskyddet skall tillgodoses genom civilrättsliga avtal. Mina motiv är attsådana avtal dels med nödvändighet får en mindre vaiaktigkaiaktär, dels kan bli mer kostsamma än vad riksdagsbeslutet om Prop.1992/93:226 biotopskyddet fömtsatte. Jag utgår aUtså från att biotopskyddet sålångt rättssäkerheten medger kommer att vara av generell natur, ckU att skogsägama med utgångspunkt iökade kunskaper CKh bättre information om vUka värden som finns på derasfastigheter skall ha en positiv inställning till biotopskyddet. I vissa fallkan förhållandena dcKk vara sådana att naturvårdslagens bestämmelser omnaturvårdsområde är bättte att tUlämpa. I sådana sammanhang kan det vara akmeUtatt använda civilrättsliga avtal. Det gäller t.ex. skydd för sådana känsUgaskogsbiotoper som kommittén har hänvisat tiU och som faller utanför detlagstadgade biotopskyddet. Här behövs som kommittén betonar ett aktivtengagemang av skogsägaren. Kommitténsförslag om reservatsavsättningar har debatterats UvUgt i massmedia ochkommenterats av många remissinstanser. Flera anser att kommitténs förslag intesträcker sig tiUräckUgt långt, andra att de leder aUtför långt. Föregen del är jag av den uppfatmingen att reservatsavsättningar med mer ellermindre långt gående restriktioner är nödväncUga för att nå miljömålet. Behovetav reservatsavsättningar är beroende av effektema av en skärpt tillämpning avnaturvåidshänsynen, som jag förordar, en tillämpning av det nya biotopskyddet,en precisering av det skärpta våtmarksskyddet enligt naturvårdslagen samtbättre information CKh ökad cUversitet i skogsbmket. Det är helt klart att enökning i förhållande tUl dagens avsätmingstakt är nödväncUg CKh att denökningen i föista hand böi orienteras till södra samttUl norra kustområde. Jag återkommer i det föl jande tiU frågan omhur jag bedömer omfattningen av behovet att avsätta reservat och resursemahärför. Jag vill emellertid redan nu påpeka att reservatsavsättningar inte mednödväncUghet behöver innebära totalt stopp för all verksamhet inom reservatencKh inte heller fömtsätter statiigt ägande. Med en smicUg tiUämpning avbestämmelsema i skogsvårdslagen CKh naturvårdslagen bör man kunna umyttjatUlgängUga resurser mer effektivt. VadSärskUt gäUer skogsbmkets kostnadsansvar för miljövården viU jag anföraföljande. allmänna debatten ckU i vissaremissyttranden akmaUseras frågan om att skogsbruket borde betala en avgift försin rätt att utnyttja naturresursen skog. Inom finns enrekommendation om tillämpning av principen att förorenaren skall betala (PPP).Den innebär art den som förorenar skall bära kosmadema for de åtgärder somkrävs för att behålla en acceptabel miljö. Kosmadema för åtgärdema bör haeffekter på priset för aktuell vaia ellei tjänst som därmed kommer attåterspegla de negativa miljöeffekter som åtgärdema för med sig. Exempel påanvändning av denna princip inom de areeUa näringarna i är mUjöavgifterpä bekämpningsmedel och handelsgödsel. lanserades principenom att användaren betalar (UPP). Den principen bygger på att det fordras endrivkraft för att användaren skaU hushålla med användningen av en tjänst elleren naturresurs. Det är främst denna senare princip som enhgt vissaremissinstanser bör tUlämpas på det svenska skogsbruket. Frågan uppmärksammadesockså av i 1991års mUjöpoUtiska beslut. Mot den bakgrunden har en interdepartemental Prop.1992/93:226 arbetsgmpp granskat frågan närmare CKh redovisat sina bedömningar ibetänkandet Naturvåidshänsyn CKh de areella näringarna (Ds 1991:87). Arbetsgrappenanser i denna fråga att PPP CKh UPP inte cUrekt kan överföras till den typ avmUjöpåverkan inom skogsbmket som kan medföra konfUkter med naturvårdensintressen. Arbetsgrappen ansåg att det ökade ansvar för naturmiljön som bl.a.skogsbruket skaU ta enligt mUjöpoUtiska beslut bör kunna tiUgcxlosesinom ramen för sektorsansvaret. Föregen del har jag samma uppfatming som arbetsgrappen. Det kan sålunda intekomma i fråga att tiUämpa PPP eller UPP på det sätt som har framförts frånvissa håll. Jag vill i sammanhanget erinra om att i 1991 årsmUjöpolitiska beslut bl.a. slog fast att förvaltande av naturen och den biologiskamångfalden bör bU ett normalt inslag i verksamheten och i princip intefömtsätta statUga bidrag. JagviU CKkså framhålla att skogsbraket redan nu tar ett kostnadsansvar förresurshushållning CKh miljövård. Detta kostnadsansvar kommer till uttryck påflera sätt Så t.ex. ställer skogsvårdslagen krav på långsiktighushålhiing med skogama, återväxtätgärder samt särskilt skydd för svårföryngradskog CKh skyddsskog utan att ersättning lämnas till skogsägaren. Förbudet iädellövskogslagen mot att utan tillstånd byta trädslag medföi inte någoneisättningsiätt. Detsamma gällei föibud mot våtmaiksdikning enligtnaturvårdslagen. För begränsning av naturvårdsskäl enligt skogsvårdslagen ochenligt skilda bestämmelser i naturvårdslagen och plan- CKh bygglagen lämnasersätming endast om pågående markanvändning på behandUngs-enheten avsevärtförsvåras. Beräkningar har gjorts av såväl kommittén som av Sverigeslantbruksuniversitet CKh i fråga om kosmadema för de nuvarandehänsynskraven. Bl.a. har konstaterats att de krav CKh restriktioner som gälleri dag innebär att betydande arealer skogsmark undantas från skogsbruk. Dagensminimikrav innebär i praktiken ett bortfall av virke som motsvarar ett värde avöver . Många skogsägaie hai CKkså ofta enhögie ambition än de kiav som följer av lagstiftningen. Inomramen föi den nämnda arbetsgrappens rapport behancUades flera frå-goi medanknytning till eisätmingsiätten. Så t.ex. föroidades att markägaren, tUlskillnad från , alltid skall svara för den kostnad som motsvararett intrång upp till den s.k. kvalifikationsgränsen samt att underlaget förberäkningen av denna gräns bör begränsas. Vidare förordades att bagatellartadeinttång inte skall läggas till grand för ersättning. Det konstaterades CKksåatt en höjnmg i övrigt av kvalifUcationsgränsen för ersättning inte kan görasutan att frångå det grandläggande riksdagsbeslutet omersätt-ningsprincipema. Jag har samma uppfattning som arbetsgrappen CKh kommitténi dessa frågor. De lagtekniska förändringar som hänger samman med de försmämndafrågoma behancUas i ett senare sammanhang. Sammanfatmingsvis anserjag sålunda att skogsbrakets sektorsansvar för Prop. 1992/93:226 mUjövårdenbör stärkas och att detta böi ske inom ramen för befindig lagstiftning. 4.3 Myndighetemas sektorsansvar för miljön Minbedömning: MyncUghetemas sektorsansvar för miljön bör fördelas enUgtprincipema miljöpolitiska beslut Kommitténsförslag överensstämmer i huvudsak med min bedömning. Remissinstansema:Remissutfallet är blandat. Skälenför min bedömning: Sektorsansvaret för miljön behancUades som jag har nämnt idet föregående ingående miljöpolitiska beslut. Därvid togs ävenmyndighetemas sektorsansvar upp. Bl.a. framhöUs att de miljömål somformulerades på poUtisk nivå CKh inom de centrala miljömyn-cUghetema skaU kompletterasmed sektorsmål cKh åtgärdsprogram av sektors-myncUghetema. SkogsmyncUghetenssektorsmäl framgår numera uttryckligen av dess instruktion. Kommitténhar i sitt huvudbetänkande redovisat hur CKh Skogsstyrelsenhar beskrivit ansvars- och arbetsfördelningen. Beskrivningen utgår firån nämndariksdagsbeslut Jag hänvisar tUl betänkandet i detaljema (s. 140-142). Kommitténföreslår att miljöpolitiska beslut fullföljs genom attskogsvårdsmyndigheten får ett större ansvar och vidgade befogenheter i naturvårdsfrågorpå det skogliga området. Kommittén anser, mot bakgmnd av det ökadesektorsansvaret för skogsbruket, att skogsvårdsmyndigheten skallhancUägga sådana ärenden enligt naturvårdslagen som gäller skog-Uga arbetsföretagoch som rör samråd eller tillstånd till dikning. Även jakt-och viltvåidsfrågomaföreslås föida tiU skogsvåidsmyncUgheten. Föregen del viU jag betona nödvändigheten av att sektorsansvaret för mU-jön försvidare även på myncUghetsnivå. De grancUäggande besluten i detta avseende somfattades av åi 1991 böi sålunda ligga fast. I propositionen som lågtill grand för beslutet framhöUs CKkså att övervägande skäl talade för attskogsvårdsmyncUgheten skall handha tillämpningen av det nya biotopskyddet påskogsmarkei. Enligt min mening är det nu dags attfuUfölja denna linje på det sätt som kommittén har förordat utom i fråga omvåtmarksdikning CKh jakt och viltvård. I övrigt anser jag att den fördelning avansvaret som cKh har redovisat är väl avvägdcKh i Unje med statsmaktemas intentioner. Jag återkommer i det följande tillfrågan om vUken myncUghet som skall ha ansvaret för beslut enligtädeUövskogslagen. 4.4 Nyaskogsbruksmetoder PoP- 1992/93:226 Minbedömning: Nya skogsbruksmetcxier bör tillämpas i ökad utsttäckning. Kommitténsbedömning överensstämmer i stort med min bedömning. Remissinstansernaansluter sig i huvudsak till kommitténs bedömning. Skälenför min bedömning: Det miljömål som jag föreslär för skogsbruket tar sinutgångspunkt i behovet av ett långsiktigt bevarande av skogsmarkens natuigivnaproduktionsförmåga CKh skogens ekosystem. En hållbar utveckling innebär att enekonomisk utveckling cKh miljöhänsyn måste gå hand i hand. Ett ambitiöstmiljömål för skogsbruket kan därför väl förenas med en fortsatt hög prcxluktionav skogsråvara och en konkurrenskraftig svensk skogsnäring. Ett bärkraftigt,långsiktigt skogsbrak kan inte bedrivas om man bortser firån de naturgivnaföratsätmingama eller motverkar dessa. Miljöanpassade skogsbraksmetoder kommerdärför enligt min mening att få större utrymme i det svenska skogsbmketframöver Enanpassning av skogsbrakets metcxlei tUl ny kunskap om namitiUståndet CKhskogsekosystemens natuiliga föiyngringspiCKCssei är enligt min mening ett stegi rätt riktning. Därmed skapai vi fömtsättningai föi de djur- CKh växtartersom naturUgt höi hemma i skogen att fortleva undei natuiliga betingelsei och ilivskraftiga bestånd. Med tanke på att ekosystemen befinner sig i stän-cUgförändring anser jag en sådan anpassning av metodema vara nödvändig. Jaghar med stort intresse noterat de olika initiativ som tagits till försöksverksamheti syfte att finna konkreta former för vad man kan kaUa ett ekologiskt skogsbmk.Bl.a. har flera forskare inom från vetenskapligautgångspunkter undersökt fömtsätmingama för ett sådant skogsbruk. Intressantaprojekt och ambitiösa skogsvårdsprogram prövas sedan några är CKkså av deflesta stora skogsbolagen. Gamla skogsbruksmetoder prövas mot bakgrand av nyakunskaper, som t.ex. behovet av en stånd-ortsanpassad skogsskötsel. Mcxlemskogsforskning har cKkså ifrågasatt den gängse uppfattningen om effektema avolika galhingsformer. Nya skogsbruksmetcxier som altemativ till detttacUtionella skogsbmket tas fram. Så t.ex. studeras modifieradeskogsbruksmetcxier som syftar till att bevaia biologisk mångfald.Avveikningsfoimei CKh föiyngiingsåtgäider som syftar till att bevaravariationen CKh kontinuiteten i de skogliga ekosystemen cKh som tar hänsyn tiUskogens betydelse för landskapsbilden utvecklas CKh prövas. HittUlsvarandeerfarenheter av dessa projekt bedömer jag som lovande. Densvenska skogsforskningen hämtar natuiiigtvis idéei CKh intiyck av denskogsforskning som bedrivs i andra länder och världsdelar. Det är emellertidenligt min mening viktigt att komma ihåg att det inte utan vidaie gåi attöverföra en skogsbruksmcxlell från ett annat land på våra scKiala, ekonomiskaoch ekologiska förhåUanden. Internationella erfarenheter bör dcKk tas tUl varaså långt det är möjligt. Det är i linje med såväl våra nationella målbeträffande biologisk mångfald cKhuthålUg skogsprcxiuktion som de internationella över- Prop. 1992/93:226enskommelsema i ansluming till . Jag tänker då bl.a. påSkogsprincipema CKh konventionema om biologisk mångfald och klimat Detfinns sålunda inom det svenska skogsbraket redan en utveckUng av nyaskogsbruksmetcxier att bygga vidaie på. Det är viktigt att kunskapema om dessaförs ut så snabbt som möjUgt tiU alla som verkar i skogsbruket. Jag återkommeri det följande till frågan om vilka insatser i form av rådgivning CKhinformation som bör göras för att stödja inttesset för att bedriva och utvecklakunskapema om en naturvårdsanpassad skogsskötsel. Deninriktning av skogsbmket med utgångspunkt i naturtillståndet CKhskogsekosystemens namrUga föryngringsprocesser som jag beskrivit, bör enligtmin mening analyseras vidare. Det faller inom CKh Naturvårdsverketsansvarsområden att göra denna analys. 5 Skogsvårdslagstiftningen 5.1 Inledningsparagrafen Mittförslag: I skogsvåidslagens inledningspaiagiaf föreskrivs att - skogen är en nationell tiUgång som skall skötas såatt den uthålUgt ger en gcxl avkasming som den biologiska mångfaldenbehålls, - vid skötseln skaU hänsyn tas tUl andra aUmännaintressen. Kommitténsförslag överensstämmer med mitt förslag. Remissinstansernaär i aUmänhet positiva till förslaget. Skälenför mitt förslag: I det föregående (avsnitt 3) har jag utvecklat min syn på deframtida skogspolitiska målen och skälen tiU att mUjömålet CKh produktionsmåletbör jämstäUas. Detta ställningstagande bör, på samma sätt som i gällandelagstifming, komma tiU uttryck i en inledningsparagraf TiU grand förformuleringen av paragrafen läggs det föreslagna nya miljömålet ochproduktionsmålet samt de överväganden i övrigt som jag har redovisat i detföregående. Genomatt ange att skogen är en nationeU tiUgång vUl jag betona att den är en resurssom inte endast har betydelse för den enskilde skogsägaren utan för helasamhället I detta ligger också att utnyttjandet skall präglas av mångbmk.Skogens alla funktioner som leverantör av fömybar råvara, som bas försys-selsätmingen, som livsmUjö för växter och djur, som källa för friluftsliv,som bärare av estetiska värden och kulturmUjövärden, som näringsmässig bas förrenskötseln ckU som prcxlucent avbär, svamp CKh jaktbart vUt skall beaktas vid hanteringen av skogsresursema påall skogsmark och på skogliga impediment. Attskogen skall skötas innebäi att huvuddelen av skogsmaiken bmkas Prop.1992/93:226 genom ett aktivt skogsbruk som skall vara effektivt ochansvaisfullt. Skogs-maikens virkesprcxiucerande förmåga bör utnyttjas väl påall skogsmark där inte andra inttessen, t.ex. naturvårdsintresset, vägertyngre. Det är vidaie angeläget att det finns tiUgång tiU en viss mängd gammalskog som livsmUjö för växter cKh djur. Genombegreppet uthålUghet knyts bl.a. an till Rio-deklarationen CKh Bmndtiand-komnussionensuttalande om en hållbar utveckling för nyttjandet av skogen som naturresuis.Med hållbar utveckUng menas kortfattat en utveckling som försöker möta dagensanspråk utan att begränsa eller inskränka möjUghetema att möta framtidensbehov. Detta innebär att skogsbruket måste bedrivas på ett sådant sätt attekosystemet inte utarmas CKh att skogsmarkens naturgivna prtxluktionsförmågavidmakthålls. Skogsbraket bör bedrivas så att läckage cKh annan bortförsel avnäringsämnen minimeras. Prcxiuktions-förmågan bör således huvudsakUgenupprätthållas med naturlig vutring, ned-biyming av föman cKh luftbumanäringsämnen från havet som näringsbas. Skogenskall också ge en god avkastning. Detta innebär att skogen på samma sätt som skall ge en hög CKh värdefuU virkesavkastning, men cKkså att den skall gegcxl avkasming i andra former. Itätortsnära områden Uksom i andra områden av betydelse för rekreation CKhfriluftsUv, t.ex. vid sjöar och vattendrag, på öar samt längs kustema, börskogsbruket bedrivas med särskUd hänsyn till dessa inttessen. På all skogsmark,men särskilt i de nämnda områdena, bör landskapsbilden beaktas vid skogsbruketsbedrivande. Även kulturmUjövärdena skall beaktas. Skogama i norra för såväl skogsbruk som rennäring. För att skapa goda föratsätmingarför rennäringen bör skogsbmket, i enlighet med vad som gäller, anpassa sinametcxler och förläggningen och mm av sina åtgärder. Skogama är CKksåhemvist för jaktbart vilt. I många fall är övergångs-zonerna mot bl.a.jordbmksmark CKh myr av särskild betydelse för det vilda. Jakt har storarekreativa CKh ekonomiska värden. SamticUgt förorsakar framför aUt älg CKhrådjur svåra skador på skogen. Skogsbruket bör bedrivas så att gynnsammabetingelser för det vUda skapas samticUgt som jägarna har ett ansvar för attstammarna av älg och rådjur hålls på en balanserad nivå genom väl avpassadjakt. Även i det avseendet bör skogens nyttjande vara präglat av mångbmk. Attproduktionsmålet skaU uppfyllas samticUgt som den biologiska mångfaldenbehålls innebär, som jag har understmkit i det föregående, art produktionsmåletCKh mUjömålet jämstäUs. I mUjömålet ligger art växt- CKh djursam-häUen skaUbevaras så att i landet namrligt förekommande växt- och djurartei ges föratsätmingaiatt fortleva undei natuiliga betingelsei CKh i livskraftiga bestånd. Hotadearter CKh naturtyper skaU skyddas cKh en genetisk variation i skogen skallbehållas. Ett så intensivt skogsbmk som det svenska medför dock att inte aUaarter CKh naturtyper kan stäncUgt CKh över hela landets areal. Detmiljömål som sätts upp måste därför vara ett nationeUt mål. uppnå detta krävs enutveckling CKh anpassning av skötselmetcxler över hela landet, anpassade tiUolika regionala CKh lokala förhållanden. I paragrafen bör det cKksåliksom hittUls anges att det vid skötseln av skogen skall tas hänsyn tillandra aUmänna inttessen. Dit hör t.ex. rennäringens CKh kulturmUjövårdensintressen men cKkså rekreations- och friluftsintrcsset Mittförslag: Skogsvårdslagens definition av begreppet skogsmark behåUs oförändrad. TiUlagens definition av vad som skall anses vara skogsmark läggs en definition avvad som skall anses vara skogUga impediment Kommitténsförslag: bör mark som i huvudsak är oumyttjad men som på grandav särskUda förhåUanden inte bör användas för virkesprcxiuktion räknas somskogsmark i fortsättningen. Dock bör sådan maik uttryckligen undantas frånåterväxtskylcUgheten. Naturvårdsföreskriftersom meddelas med stöd av skogsvårdslagen föreslås gälla också för skogUgaimpecUment. Dessa impecUment definieras i anslutning tiU bemyndigandet i lagenför regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer att meddelaföreskrifter om naturvårdshänsyn i skogsbmket Remissinstanserna:Förslaget att vissa outnyttjade marker skall omfattas av skogsmarksbegreppetgodtas av bl.a. och . Flera avlänsstyrelsema har emellertid invändningar mot förslaget. I allmänhet hänvisastiU att förslaget inte kan anses gagna naturvåids-intresset. Så t.ex. anföiLänsstyrelsen i att den föreslagna vidgningen avskogsmarksbegreppet kan bli till nackdel för extensivt skötta hagmaikei. Näidet gällei de skogliga impecUmenten framhåller flera remissinstanser betydelsenav klara CKh tycUiga regler som förbjuder bl.a. ttakthuggning på sådana marker.Enligt bör definitionen av skogliga impecUment tas in i lagen ianslutning till bestämmelsema som definierar skogsmarken. Skälenför mitt förslag: Enligt skogsvårdslagen gäller som huvudregel att skogsmarkär mark som är lämpUg för virkespioduktion cKh som inte i väsendig utsttäckninganvänds föi annat ändamål. 1 lagen anges CKkså vad som avses med att maik äilämpUg föi virkespioduktion. Så äi fallet om mai-ken enligt vedertagnabedömningsgmndei kan picxluceia i genomsnitt minst en kubikmeter virke om åretpei hektai. Till skogsmarkräknas enligt lagen cKkså vissa marker som inte behöver fylla kravet pålämplighet för virkesprcxiuktion. Det gäller marker där det bör fmnas skog tillskycki mot sand- eller jordflykt eUer mot att äUgränsen flyttas 4 1992/93. Dit hör densvårföryngrade skogen i bl.a. norra skydds- Prop. 1992/93:226skogar i andra delar av landet. Skogsmarksbegreppetavgränsar skogsvåidslagens tillämpningsområde när det gäUer bestämmelsema omanläggning av ny skog cKh om avverkning. Lagens bestämmelser om skogsskydd CKhom naturvårdshänsyn är däremot inte på samma sätt knuma tiUskogsmarksbegreppet. Bestämmelserna om skogsskydd gäUer aU verksamhet iskogsbmket som kan få tUl följd en mass-förökning av insekter, oavsett omverksamheten äger mm på skogsmark eller inom andra marker. Naturvårdsbestämmelsemaär inte heller knutna tUl viss mark utan gäUer aUa åtgärder i skogsbruket sommedför olägenhet från naturvårdssynpunkt. Som exempel nämns i motiven att enslutavverkning på produktiv skogsmark inte utan vidare bör få omfattaslutavverkning av skogen på angränsande impediment Ilagen undantas firån skogsmarksbegreppet oumyttjad mark som på gmnd avsärskilda förhållanden inte bör tas i anspråk för virkesproduktion. I motivennämns som exempel mark i anslutning tUl bebyggelse som bör hållas öppen avnaturvåidsskäl. Enligt allmänna råd tUl bestämmelsen kan detvara fråga om marker där avverknings- och föryngringsåtgärder påtagligt skadarsärskilda naturvåids- ellei kultuiminnesvåidsinttessen ellei andra allmännainttessen, t.ex. rennäringen. Exempel på sådana marker kan vara flora- ellerfaunalokalcr med hög aitrikedom eUer raritet, Ijunghedai cKh necUagda betes-eller slåttermarker, lågproducerande ädeUövskogar, mark intill fäbcxiar,smäire områden av stoi betydelse för viltet eller mark av hag-markskaraktär iomedelbar anslutning tUl bebyggelse. Det kan cKkså gälla för rennäringenviktiga områden såsom flyttleder, nattbetesplatser eller vissa hänglavsskogar. Kommitténföreslär inte några andra förändringar i fråga om lagens skogs-niarksdefinitionän att undantaget för oumyttjade marker som inte bör användas förvirkesprcxiuktion slopas. Enligt utredningen bör det nuvarande undantagetersättas med ett bemyncUgande för regeringen eller den myndighet som regeringenbestämmer att ange vilka marker som med hänsyn till naturvårdens,kulturmiljövårdens eller rennäringens inttessen skall undantas frånskylcUgheten att anlägga ny skog. Enligtmin mening finns det emellertid anledning att ifrågasätta om det finns bärandeskäl för den av uttedningen föreslagna förändringen. Några problem med lagensnuvarande avgränsning av skogsmaiken har inte påvisats. DärtiU kommer attdefinitionen numera är väl inarbetad i andra sammanhang. används denvid fastighetstaxeringen. Det lämpliga i kommitténs förslag har CKkså, somnämnts, ifrågasatts av flera remissinstanser. Kommitténsynes mena att de oumyttjade markema skulle komma att tillvaratas bättte om deinordnades under lagens skogsmarksbegrepp och därmed kom att omfattas avskogsbmkets sektorsansvar. Jag kan inte dela den uppfatmingen. Jag kan inteheUer dela kommitténs uppfattning att skogsvårdslagen inte skulle varatillämplig om oumyttjad maik av det slag som är i fråga ttots allt användsför vttkespioduktion. Kommittén konstaterar att skog- liga åtgärder när somhelst kan vidtas på oumyttjad mark där marken inte regleras på något annatsätt, t.ex. genom namrvårdslagen. TiU skUlnad från kommittén anser jag detvara helt klart att marken, om skogliga åtgäidei vidtas, även med dagensbestämmelsei bUi att bettakta som skogsmaik. Mina överväganden lederfram tiU slutsatsen att skogsvårdslagens bestämmelser som beskriverskogsmarksbegreppet bör lämnas oförändrade. Tillskogsmarksdefinitionen bör emeUertid fogas ytterUgare en defmition, nämligen enbeskrivning av vad som skaU avses med skogliga impecUment. Som jag närmarekommer att utveckla i ett följande avsnitt om naturvårdshänsyn m.m. finns detskäl för att, när det gäller vissa naturvårdsföreskrifter, knytaskogsvårdslagens tillämpning till dessa impecUment Det gäller sådan mark somvisserUgen inte är lämplig för virkesproduktion, men där det ändå finns skogeller fömtsätmingar för skog. ImpecUmenten kan definieras som oumyttjad marksom inte äi lämplig för virkesprcxiuktion utan prcxluktionshöjande åtgärder,men som bär skog eUer har föratsätmingai att bära skog.