prop · GG03210 · 1992-12-31 00:00:00 — Medverkansreglernastillämplighet inom specialsttaffrätten har behandlats i endepartementspromemoria (Ds Ju 1975:23, Vissa specialsttaffrättsliga problem).Där uttalas att man kan utgå från att, om fängelse ingår i latituden för ettspecialsttaffrättsligt brott, domstolarna tillämpar BrB:s medverkansregleranalogiskt såvida inte speciella omständigheter i fråga om brottetskonstruktion föreligger (s. 64). Om endast penningböter ingår i straffskalan,anses enligt vad som uttalas i promemorian analogisk tillämpning varautesluten. Motsvarande synsätt har anlagts av ibetänkandet (SOU 1988:7) Frihet från ansvar (s. 199). Hänvisningeni ttedje stycket till BrB:s medverkansbestämmelser är sålunda avsedd attundanröja den oklarhet som kan tänkas uppstå om dessa bestämmelserstillämplighet beträffande brotten enligt första och andra styckena iförevarande paragraf 30§ Försummelse av anmälningsskyldighet eller uppgiftsskyldighet bettäffandesådana allmänna sammankomster eller offentiiga tillställningar som får hällasutan tillstånd skall inte leda till ansvai-, om försummelsen med hänsyn tillomständigheterna kan anses ursäkdig och den inte har vållat någon olägenhet.Försummelsen skall inte heller leda till ansvar, om sammankomsten ellertillställningen inte har kommit till stånd. I15 § andra stycket LAS och 29 § fjärde stycket AOst finns bestämmelser om attden som försummar sin anmälningsskyldighet eller sin skyldighet att lämnauppgift om en sammankomst eller tillställning som får hällas utan tillståndskall vara fri frän ansvar, om försummelsen med hänsyn till omständigheternakan anses ursäktlig och inte har vållat någon olägenhet. Detsamma gäller enligtbestämmelsema om sammankomsten eller tillställningen inte har kommit tillstånd. 1 motiven till LAS och AOst diskuterades om inte möjligheterna enligträttegångsbalken till åtalsunderlåtelse vid bagatellbrott var en tillräckliggaranti mot obilliga resultat i rättstill-lämpningen. Bestämmelserna omansvarsfrihet togs dock upp i propositionen med motivering främst att det inteborde ankomma uteslutande på åklagaren att bedöma om en försummelse bordeföranleda ansvar (prop. 1956:143 s. 236). Sttävandenaunder senare år mot en avkriminaUsering av bagatellför- Prop. 1992/93:210seelser och mot vidgade möjligheter för åklagarna att underlåta att åtalasådana brott har gjort åklagama allt mer uppmärksamma pä möjUghetema attbesluta om åtalsunderlåtelse vid bagatellbrott. Prövning om åtalsunderlåtelseförutsätter att en utredning görs och att denna underställs åklagarprövning. Ensädan ordning kan emellertid inte anses försvarbar när det gäller försummelserav det slag som förevarande paragraf tar sikte på. Mot den bakgrunden bör detäven - och till skillnad från vad uttedningen föreslagit - finnasbestämmelser om ansvarsfrihet för ringa överträdelser av bestämmelsema omanmälnings- och uppgiftsskyldighet bettäffande allmänna sammankomster ochoffentiiga tillställningar som inte är tillståndsplUctiga. 31 §Om en anordnare av en allmän sammankomst eller offentiig tillställ ning har gjort sig skyldig till en överträdelse som avses i 29 §, får vad som har uppburits i avgifter eller i någon annan ersättning för att bevista sam mankomsten eller tillställningen förklaras förverkat efter vad som kan anses skäligt. Öm ersättningen har utgått i något annat än pengai- och om det inte finns i behäll, får i stället värdet förklaras förverkat. Angåendebeslag av egendom som kan antas vara förverkad enligt första stycket, gällerbestämmelserna i om beslag med den avvikelsen attbestämmelsen om att åtal skall väckas inte gäller i annat fall ändå rätten har satt ut sådan tid. (Jfr25 § första och tredje styckena i utredningens förslag till lag om allmännasammankomster och offentiiga tillställningar.) Bestämmelseniförsta stycket motsvarar 16 § LAS och 30 § andra stycket AOst Bestämmelseni andra stycket, som svarar mot 30 § fjärde stycket första meningen AOst, hargjorts tillämplig också pä förverkande pä grund av överttädelser avbestämmelsema om allmänna sammankomster. 32 §I fråga om beslag och förverkande av spritdrycker, vin eller starköl hos den som förtär eller förvarar sädana chycker i sttid med 18 § eller med villkor enligt 16 § andra stycket första meningen finns bestämmelser i lagen (1958:205) om förverkande av aUcoholhaltiga drycker m.m. Enpolisman fäi- vid tillttädet till en offentlig tillställning liksom i lokaleneller pä platsen för tillställningen företa kroppsvisitation för att söka efterspiitcirycker, vin eller starköl, om polismyndigheten inte har meddelat sådantundantag som sägs i 18 § andra stycket. Kroppsvisitation får vidtas endast omdet finns anledning att anta att den som skall visiteras medför sådana dryckertill tillställningen. Detsamma gäller i fräga om en allmän sammankomst, ompolismyndigheten enligt 16 § andra stycket första meningen har meddelat villkorsom innebär förbud mot förtäring och föi-varing av sådana drycker som sägs i 18§. (Jfr25 § andi-a stycket i uttedningens förslag till lag om allmänna sammankomsteroch offentiiga tillställningar.) Paragrafeninnehåller bestämmelser om beslag och förverkande av alkohol- Prop. 1992/93:210haltiga drycker. Första stycket innehåller en hänvisning till vad som föreskrivsi lagen om förverkande av alkoholhaltiga drycker m.m. Möjligheterna tillbeslag och förverkande har i förhällande till nuvarande ordning utvidgats tillatt omfatta även alkoholdrycker av det aktuella slaget hos den som på en allmän.sammankomst förtär eller förvarar sådana drycker i strid med villkor som harmeddelats av polismyndigheten med stöd av 16 § andra stycket första meningenoch som innebär förbud mot förtäring eller förvaring motsvarande vad som följerav 18 § bettäffande offentliga tillställningar. skrivelse till den dåvarande regeringen föreslår RPS att enpoUsman eller ordningsvakt skall få företa ytiig kroppsvisitation och undersökaväskor m.m. i fråga om den som skall besöka en allmän sammankomst elleroffentlig tillställning. En sådan undersökning skulle få genomföras i syfteatt eftersöka alkoholdrycker vid tillfällen då oordning kan befaras. 1skrivelsen föreslär styrelsen också att en polisman under vissa förutsättningarskall få beslagta och förstöra alkoholdrycker som påträffas hos densom kan antas vara under . RPSpekar i skrivelsen på att det nu inte sällan förekommer att ordningsvakter ellerancha särskilda vakter, som anordnaren av en tillställning anställt förbevakningsuppgifter, genom s.k. ytlig kroppsvisitation konttol-lerar att enbesökare inte medför alkoholdrycker i kläderna eller i t.ex. en medhavd väska.Den ordningen är konstruerad som ett civilrättsUgt avtalsvillkor varigenombesökaren frivilligt underkastar sig en sådan kontroll för att han skall fåtillträde till tillställningen. RPS framhåller att det är otillfredsställandeatt man tvingas använda sig av en sädan konstmktion för att kunna stävjaanvändningen av alkohol på festplatser och idrottsanläggningar. Dethar konstaterats att det ofta finns ett samband mellan alkoholförtäring ochdet våld som förekommer i anslutning till offentliga tillställningar av detslag som RPS har tagit upp. Förbudet enligt 18 § mot förtäring och förvaring avalkoholdrycker är därför väl motiverat. Det har emellertid ansettsotillfredsställande att polisen saknar möjligheter att förhindra att den somskall besöka en offentlig tillställning för med sig alkoholdrycker. Ochmöjligheten att med stöd av lagen om förverkande av alkoholhaltiga drycker m.m.ta i beslag alkoholdrycker hos den som bmtit mot förtärings-ellerförvaringsförbudet är inte heller tilhäcklig under själva tillställningen, eftersomrätten att ta i beslag drycker inte ger någon generell befogenhet attkroppsvisitera den misstänkte eller söka genom dennes handbagage (jfr 28 kap.11 § RB). Iandra stycket ges däiför en möjlighet för polisman att vid tillttädet till enallmän sammankomst eller offentlig tillställning liksom i lokalen eller påplatsen för sammankomsten eller tillställningen företa kroppsvisitation samtundersöka portfölj, handväska eller liknande handbagage, när misstankeföreligger att den hos vilken åtgärden vidtas för med sig alkoholdrycker tillsammankomsten eller tillställningen. Bestämmelsenhar anpassats till förslaget i en inom Justitiedeparte- Prop. 1992/93:210mentet upprättad promemoria (Ds 1991:56, Ändrade regler om kroppsvisitationoch kroppsbesiktning, m.m.) med förslag till änchingar i 28 kap. RB. Förslagetinnebär att uttrycket kroppsvisitation skall innefatta en undersökning avsåväl den misstänktes kläder och annat som han bär på sig som väskor, paket ochliknande som han har med sig. Promemorian har remiss-behandlats och förslag pågrundval av den förbereds inom Föratt kroppsvisitation skall fä vidtas vid en allmän sammankomst förutsätts attpolismyndigheten med stöd av 16 § andra stycket första meningen har meddelatvillkor som innebär förbud mot förtäring och förvaring av spritdrycker, vineller starköl. Bettäffande allmänna sammankomster torde en åtgärd enligt dettastycke komma i fråga endast vid vissa s.k. popkonserter. Polisensmöjligheter att vid tiUttäde till offentliga tillställningar söka efteralkoholhaltiga drycker begränsas endast av om polismyndigheten meddelatundantag frän bestämmelsen i 18 § första stycket. 33§ Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer fär i fråga ommotorsport meddela föreskrifter som gäller utförande och besiktning av enanläggning eller olycksberedskap vid en sådan anläggning eller som i övrigtbehövs frän säkerhetssynpunkt. Regeringeneller den myndighet som regeringen bestämmer fär före-skiiva att andrabestämmelser än som anges i detta kapitel skall gälla i fråga om tid föringivande av och innehållet i ansökan eller anmälan om tävling eller uppvisningi motorsport. (Jfr26 § i utredningens förslag till lag om allmänna sammankomster och offentligatillställningar.) Somföljer av 3 § och 8 § andra stycket skall tävling eller uppvisning i motorsporti fortsättningen liksom nu (se 12 § ancha stycket AOst) utgöra en offentligtillställning. gäller enligt 22 § andra stycket AOst att detankommer på RPS att i samiåd med meddela föreskrifter och anvisningarför prövning av en ansökan om tillstånd att anordna en sådan offentligtillställning och om tid för och innehållet i ansökan. För tävling med fordonpå väg krävs dessutom tillstånd (jfr 105 § första stycketvägttafikkungörelsen, 1972:603). Bestämmelseni 22 § andra stycket AOst tillkom genom lagstiftning är 1972 (prop. 1972:68,bet 1972:CU27, rskr. Föredragande statsrådet anförde att det, ävenom brister i anangemangen vid motortävlingar endast i enstaka fall hade letttill olyckor med personskada, behövdes föreskrifter och anvisningar förtillståndsmyndighetema (a. prop. s. 7). RPS hai- med stöd av bestämmelsenmeddelat föreskrifter om säkerheten m.m. vid hastighetstävling med bil ochmotorcykel på bana (FAP 512-6). De gäller således inte vid tävling på väg.Föreskriftema innehåller detaljerade regler om lokalisering och teknisktutförande av tävlingsbanor, skyddsanordningar, depå- och publikomräden,olycksberedskap, besiktning och godkännandesamt om tid för och innehåUet i ansökan om tillstånd enligt Prop.1992/93:210 AOst Detär tydligt att den nuvarande bestämmelsen i 22 § andra stycket AOst inte gerfullt stöd för de detaljerade föreskrifter i skilda hänseenden som finnsintagna i FAP 512-6. Iförsta stycket av förevarande paragraf har därför tagitsin ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringenbestämmer att meddela de säkerhetsföreskrifter som behövs om utförande,besiktning m.m. i fräga om anläggningar för motorsport. Med"anläggning" avses bana, publikomräden, posteringar, depåer,publikav-spärmingar, skyddsanordningar, uppställningsplatser för utrycknings-och bärgningsfordon och utryckningsvägar. AvsUcten är att ett bemyndigande förRPS att meddela sådana föreskrifter skall tas in i den tilltänkta förordningentill lagen. 1fråga om föreskrifter för motortävlingar på väg har ansetts att dessa börutfärdas av i samråd med RPS. 1andra stycket har tagits in en bestämmelse om befogenhet för regeringen ellerden myndighet som regeringen bestämmer att föreskriva andra bestämmelser än desom anges i 6 och 7 §§ om tid för ingivande av och innehållet i ansökan elleranmälan om tävling eller uppvisning i motorsport Bestämmelsen, som motsvararföreskrifterna i 22 § ancha stycket AOst, har anpassats till omnormgivningsmakten. Ett bemyndigande av det aktuella slaget är avsett att tasin i den nyssnämnda förordningen. Allmän ordning och säkerhet Idetta kapitel behandlas bl.a. regleringen av användningen av offentlig plats.Bestämmelserna i kapitlet, som har behandlats i den allmänna motiveringen(avsnitt 4.3), motsvarar i allt väsentiigt den nuvarande regleringen i AOst.Dock har bestämmelserna om offentliga tillställningar tagits upp i 2 kap. 1§ En offentlig plats inom detaljplanelagt område fär inte utan tillstånd avpolismyndigheten användas pä ett sätt som inte stämmer överens med det ändamålsom platsen har upplåtits för eller som inte är allmänt vedertaget. Tillståndbehövs dock inte, om platsen tas i anspråk endast tillfälligt och i obetydligomfattning och utan att inkräkta pä någon annans tillstånd. Ifråga om allmänna vägar gäller kravet pä polismyndighetens tillstånd endastsådana åtgäi-der som inte är reglerade i väglagen (1971:948). (Jfr2 § i uttedningens förslag till ordningslag.) Bestämmelsernai paragrafen har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 4.3.1). Iförsta stycket förstameningen anges att offentliga platser inom detaljplanelagt område inte utanpolismyndighetens tillstånd får användas pä ett sätt som inte stämmer överensmed det ändamål för vilket platsen har upplåtits eller som inte är allmäntvedertaget. 18 1992/93. Genombestämmelsema klariäggs således att ett ianspråktagande i Prop.1992/93:210 enlighet med det ändamål för vilket den offentliga platsen harupplåtits genom beslut 1 detaljplan eller i någon annan ordning aldrig krävertillstånd. Med den valda konstmktionen behöver det exempelvis inte såsom i 2 §AOst särskilt anges att torghandel faller utanför kravet på tillstånd. Polismyndighetenstillstånd behövs inte heller om en del av ett för allmänheten tillgängligthamnområde har upplåtits för upplag eller för något annat ändamål som har ettdirekt samband med hamnverksamhet 1 allmänhet torde det inte vara förenat mednågra svårigheter att avgöra om ett visst användningssätt kan hänföras tillsädan verksamhet för vilken platsen har upplåtits. Endast sädan verksamhet somär naturlig för områdets karaktär blir tiUståndsfri. Om exempelvis en del avett hamnområde används för ett syfte som inte har något egentligt samband medhamnverksamheten, t.ex. för kiosker eller olika anordningar i samband medallmänna sammankomster eller offentliga tillställningar, måste såledestillstånd alltid sökas. Tillståndkrävs inte heller för gatuarbeten och ledningsarbeten. Nödvändiga arbeten pägatumark måste naturligtvis kunna utföras för att marken skall kunna nyttjas påett sätt som stämmer överens med det ändamål för vilket marken har upplåtits.Gatuarbeten och ledningsarbeten är således inte en sädan för ändamålet medgatumarksupplåtelsen främmande verksamhet att tillstånd av polismyndighetenbehövs. Utnyttjandetav luftrummet över en offentlig plats kan i vissa fall kräva tillstånd. Någongenerell begränsning uppåt i luften hai- inte ställts upp. Att i generellatermer beskriva en sädan begränsning låter sig inte göras. Om tillstånd krävsfår således avgöras från fall till fall. Dock kan sägas att kravet pä tillståndgäller för sådana anordningar som stör trafiken och den allmänna samfärdseln.Att anbringa en banderoll över en med fordon trafikerad gata kräver såledestillstånd, om banderollen hänger sä lågt att t.ex. en lastbil inte kan passeraunder anordningen. Likaså krävs tillstånd för att anbringa olika anordningai-på en husfasad, om dessa genom sin placering utgör ett hinder för gående. Undantagenligt andra meningen i första stycket frän tillståndskravet skall gälla ifråga om tillfälliga och obetydUga markdispositioner. För att kravet pätillstånd inte skall gälla krävs således att dispositionen av marken inte äralltför långvarig och inte heller får platsen tas i anspråk annat än iobetydlig omfattning. Vidare fär ett nyttjande utan tillstånd inte inkräkta påett ianspråktagande frän någon annan med tillstånd. Allmänt kan sägas att jumera omfattande och till sin karaktär trafik- eller ordningsstörande ettianspråktagande är desto snävare blir utrymmet för ett tiUståndsfrittianspråktagande av platsen. Ettnyttjande av platsen som sträcker sig längre än kan somregel inte anses vara ett tillfälligt ianspråktagande. ianspråktagandetatt anse som tillfälligt, om platsen används av någon låt varaendast men nyttjaren efter ett kortare uppehåll återkommertill platsen och återupptar sin verksamhet där. tillståndom en gatuhandlare nyttjar en plats på t.ex. en gågata under några timmarvarefter han avbryter sin verksamhet under någon timme för att därefter återkomma tillplatsen och återuppta sin försäljningsverksamhet. änhögre grad gäller detta om ett avbrott beror på att polisen uppttäder på Föratt ett ianspråktagande av en offentlig plats inte skall kräva tillstånduppställs som ett ytterligare krav att ianspråktagandet är endast obetydligt.Av avgörande betydelse i sammanhanget blir då storleken på ytan av denoffentUga platsen. Är det fråga om en begränsad yta kan således ett mycketblygsamt ianspråktagande bli tiUståndspUktigt, om en stöne del av denoffentliga platsen därigenom tas i anspråk. Av betydelse för bedömningen avomfattningen av ianspråktagandet blir också om fiera personer nyttjar denoffentiiga platsen , t.ex. om ett stort antal gatuförsäljare samtidigtbelamrar en gågata med stånd och filtar. Det får i så fall göras en samladbedömning av ianspråktagandena. Inte heller blir sådana gatuförsäljaresverksamhet fri frän kravet på tillstånd enbart av den anledningen att de underverksamhetens gång byter platser med varandra. Även om en enskild nyttjareskulle anses ta en offentlig plats i anspråk endast i obetydlig omfattning kanhans verksamhet således anses falla under kravet pä tillstånd, om flera andrapersoner tar platsen i anspråk pä samma eller något liknande sätt Uppställningpå offentiig plats av fordon från vilka försäljning sker, fordon i vilka olikautställningar förevisas, fordon som utgör lotterivinster, lastfordon ochcontainrar är exempel pä markdispositioner som kan kräva tillstånd, omianspråktagandet inte är endast tillfälligt och sker i obetydlig omfattning. Andrastycket svai-ar mot 2 § fjärde stycket AOst. 2§ skall inhämta yttrande från kommunen innan tillstånd gesför att ta i anspråk en offentlig plats. Om kommunen avstyrker ansökan, fårtillstånd inte meddelas. Om kommunen för tillstyrkan uppställer villkor enligt15 §, får tillstånd meddelas endast om det förenas med dessa villkor. Kommunenskall inte höras i tillståndsärendet, om detta avser 1. mark som föi-valtas av någon annan än kommunen, eller 2. annan kvaitersmaik än som avses i 1 kap. 2 § första stycket 3, om denär avsedd att tas i anspråk enligt nyttjanderättsavtal med kommunen. (Jfr2 § i utt-edningens förslag tiU ordningslag.) Bestämmelsernai paragrafen har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 4.3.1). Iförsta stycket finns bestämmelser om den kommunala vetorätten. Genom vetorättenbehålls kommunernas möjlighet att när det krävs tillstånd att ta i anspråkoffentlig plats bevaka andra viktiga inu-essen än sådana som rör trafiken samtallmän ordning och säkerhet, och som polisen har att beakta vidtillståndsprövningen (se 14 § första stycket i detta kapitel). Kommunen kan isitt yttrande till polismyndigheten ställa upp olUca villkor förmarkanvändningen under förutsättning att villkoren har ett direkt samband mednyttjandet. Kommunens villkor skall enligt tredje meningen i första stycketanges i tillståndet. Kommunernasmöjlighet att ha inflytande på tillståndsprövningen vid Prop. 1992/93:210användningen av offentlig plats har inte reglerats i detalj. De lokala förhållandena,liksom den politiska målsättningen inom kommunen, måste fä spela in vid utformningenav vilUcoren. Avsikten är emellertid att villkor som kommunerna kan meddela iförsta hand skall ta sikte på sådana åtgäi-der som behövs för att kommunenskall kunna fullgöra sin uppgift som ägare eller förvaltare av marken. Det kanvara fräga om villkor som syftar till att underlätta renhållning,ledningsdragning, gatuarbeten m.m. Ett villkor kan också ta sikte på vad sombehövs för att tillgodose de inttessen som kommunen har att bevaka i fråga ommarkanvändning, stadsbilden och trafiken. Utanförkommunens befogenheter faller villkor om skadestånd eller andra ekonomiskaförpUktelser, t.ex. skyldighet för sökanden att betala skatter eller andraallmänna avgifter. Inte heller fär en kommun ställa upp villkor om skyldighetatt betala avgift för användningen av marken. Omkommunens yttrande är förenat med ett villkor som kommunen saknar befogenhetatt ställa upp, kan polismyndigheten i tillständsärendet inte bortse frånvillkoret. Yttrandet måste i ett sådant fall uppfattas som ett avstyrkande, ochpolismyndigheten skall då avslå ansökan. Likaså måste polismyndigheten avslåansökan om kommunen ställt upp ett villkor som är olämpligt av hänsyn tillallmän ordning och säkerhet eller av hänsyn till trafiken. Dock börpolismyndigheten innan beslut meddelas i tillstånds-ärendet begära ettkompletterande ytttande från kommunen så att denna får tillfälle att taställning till om medgivande kan ges utan det otillåtna villkoret. Ilikhet med vad som gäller enligt AOst kan kommunens beslut överklagas. Förstom kommunens beslut upphävs får ett sådant överklagande betydelse förtillståndsprövningen. Detta medför att ett meddelat tillstånd skall återkallas(se 18 § andra stycket i detta kapitel). Iandra stycket anges i vilka fall polismyndigheten inte skall inhämta yttrandefrän kommunen. Sålunda skall enligt punkt I kommunens yttrande inte inhämtas,om ansökan avser ianspråktagande av offentlig plats som är belägen pä mark somägs av någon enskild eller av staten eller av någon annan, t.ex. en kyrkligkommun eller ett landsting. Enligt punkt 2 skall polismyndigheten inte hellerinhämta ytttande från kommunen, om ansökan avser ianspråktagande enligtöverenskommelse med kommunen av någon annan kvartersmaik än sädan som harupplåtits för hamnverksamhet. Som förutsättning för att yttrande inte skallinhämtas gäller emellertid att kvartersmarken står under kommunens förvaltning.Ett ytttande frän kommunen har - i de fall som omfattas av punkt 2 - ansettsöverflödigt eftersom tillståndet söks på grundval av ett avtal mellan kommunenoch sökanden. Åtgärdertill skydd för personer och egendom 3§ Brister pä byggnader, ställningar, skyltai- och liknande anordningar sommedför risk för skada på personer eller egendom på offentlig plats, skallavhjälpas utan oskäligt ch-öjsmål. Snöoch is som kan rasa ned och skada personer eller egendom på offent- Prop.1992/93:210 lig plats skall utan oskäligt dröjsmål avlägsnas frän tak, rännoroch liknande anordningar. Detta skall ske på ett sådant sätt att det intedärigenom uppkommer risk för att personer eller egendom kommer att skadas. Ansvaretför att åtgärderna i första och andra styckena vidtas vilar på ägaren eller densom till följd av nyttjanderättsavtal eller på någon annan grund är i ägarensställe. (Jfr3 § i utredningens förslag till ordningslag.) Iparagrafen regleras frägan om åtgärder till skydd för personer och egendom påoffentlig plats. Paragrafens innehåll, som har behandlats i den allmännamotiveringen (avsnitt 4.3.2), överensstämmer i allt väsentiigt medföreskrifterna i 4 § AOst. Föreskrifternai första och andra styckena har dock ändrats i sak i förhållande tillbestämmelsema i 4 § AOst så till vida att de skadeförebyggande åtgärderna tarsikte på inte bara skydd för personer utan även för egendom.