prop · GG0364 · 1992-12-31 00:00:00 — I likhet med vad som anfördes i promemorian anser jag attvad som sagts leder till att kravet på svenskt medborgarskap bör kunna tasbort i sin helhet. Det är också en uppfattning som delas av remissinstanserna. Ettombud skall vidare enligt huvudregeln ha hemvist i . Frågan om dettakrav skall kunna avskaffas helt eller inte är bl.a. beroende av vilka möjligheterdet finns att nå ombudet med delgivning och även möjligheterna att fåverkställighet av en eventuell mot ombudet riktad dom beträffande ansvar ellerenskilt anspråk. Bl.a.till följd av olika internationella överenskommelser finns det numera goda möjlighetertill internationell delgivning. Fömtsättningarna för internationellverkställighet av svenska domar är mer begränsade. tillträde tUl dens.k. om domstols behörighet och om verkställighet av domarpå privaträttens område (jfr prop. 1991/92:128) har enbart betydelse förEES-området. Redan den nuvarande regleringen ger vissa möjligheter att göraundantag från kravet pä hemvist i . Jag anser mot denna bakgrund attdet finns skäl att behålla den reglering beträffande hemvist som finns iförhållande till ombud som har hemvist i stater utanför EES-omrädet. Sammanfattningsvisinnebär mina förslag i denna del således att kravet på att ombud skall varasvensk medborgare avskaffas helt medan kravet pä att ombud skall ha hemvist iSverige avskaffas såvitt gäller dem som har hemvist inom EES-området. Hemvist iSverige jämställs härigenom med hemvist i en stat inom EES. Beträffande försvarare i mäl om riketssäkerhet föresläs Prop. 1992/93:64 dock en särskild reglering. Kravet på kunskaper i svenska språket Ett annat krav som ställs på ett ombud är att han harkunskaper i svenska språket . Ett sådant krav är ett typiskt exempel pä vad somenligt kan anses vara dold diskriminering. Det är alltsä ett kravsom i många fall leder till samma resultat som ett krav på visst medborgarskap. I promemorian föreslås att kravet på att ombud skall kunnasvenska språket skall behällas. Remissinstanserna har i allmänhet lämnatförslaget utan erinran. Ett par remissinstanser har dock ifrågasatt omspråkkravet för ombud kan behällas. Beträffande kravet på språkkunskaper finns det inte någotavgörande frän som tar sikte på just ombud vid domstol.EG-domstolen har däremot i andra sammanhang haft tillfälle att ta ställningtill nationella krav på språkkunskaper (se t.ex. fallet Groener, 397/87).Sammanfattningsvis kan uppfattning anges vara att ett krav påspråkkunskaper kan godtas om kravet är sakligt grundat i den meningen attspråkkunskaperna är av verklig betydelse för att tillgodose nationellaintressen. Kravet måste emellertid stå i proportion till det ändamål som liggerbakom kravet och ändamålet får inte heller kunna tillgodoses pä ett mindreingripande sätt. De EES-länder som har tagit ställning till frägan har kommittill olika resultat. I exempelvis och krävs att ombudetbehärskar det nationella språket medan t.ex. tillåter att tolkanvänds. Att rättegången hålls pä svenska är avvikt med hänsynbl.a. till parter och ledamöter av rätten som inte behärskar det främmandespråket. Det är ocksä av vikt med hänsyn till att förhandlingen skall varaoffentlig. Att rättegångsspråket i våra domstolar även i fortsättningen skallvara svenska uppfattar jag som självklart. Behärskar part eller vittne inte svenska språket skalltolk användas. Gäller detsamma däremot ett ombud skall han avvisas (jfr avsnitt3.2). Ett viktigt skäl för att reglerna är olika för ombud å ena sidan ochparter och vittnen å andra sidan gr att parten och vittnet inte är utbytbaramedan däremot ombudet är det. Ett vittne som sett en händelse men som intetalar svenska kan inte ersättas av ett annat medan ett ombud som inte talarsvenska kan ersättas av ett som kan tala svenska. Härtill kommer att ombudförekommer i de flesta mäl som innehåller juridiska problem av någonsvårighetsgrad. Ombudet utför den juridiska argumentationen och tolkning avombudets anförande ställer stora krav på tolken. Det föreligger en risk föratt tolken missuppfattar innebörden av termer som används i speciell juridiskbetydelse, vilket naturligtvis är till men för utredningen i målet (jfrEkelöf/, sjunde upplagan, s. 151 f). En felöversättning kanvara grund för resning. Ett ytteriigare skäl som kan anföras för att intetillåta tolkning är att statens kostnader för tolkning skulle kunna ökaavsevärt. Liknande synpunkter gör sig gällande när det gäller översättning avskrifter från ett ombud som inte behärskar svenska. Det sagda bör kunna anses utgöra sådana sakliga skäl förkravet pä kun- 29 skaperi svenska att detta är förenligt med . Även i fortsätt- Prop.1992/93:64 ningen bör därför kunna krävas att ett ombud kan svenska. I och medatt kravet pä svenskt medborgarskap för ombud tas bort kommer kravet på kunskaperi svenska mer i fokus. Detta krav bör därför i enlighet med vad som föresläs ipromemorian uttryckligen framgå av 12kap. Det är avsett att den uttryckligaregeln skall ha samma tillämpning som gäller . Avslutningsvisvill jag ta upp ett par delgivningsbestämmelser som har anknytning till fråganom var ombudet har hemvist. Bestämmelsen i 33 kap. 8 § RB ger domstolenmöjlighet till en enklare form av delgivning när part som har hemvist utom riketinte efter föreläggande ställer ombud för sig. Bestämmelsen utgår från attombudet har hemvist i även om detta inte uttryckligen anges. Om debestämmelser som jag nu har föreslagit genomförs kommer det varamöjligt för ombudet att ha hemvist i ett EES-land. Som exempel kan tas att enpart med hemvist i ställer ett ombud för sig som också har sinhemvist där. Det torde knappast vara förenligt med att kräva attparten för den här aktuella situationen även skulle ställa ett ombud för sigsom har hemvist i . Det innebär att den form av delgivning som finns i33 kap. 8 § inte skulle vara möjlig att tillämpa i ett sådant fall. Ipromemorian föreslogs därför att 33 kap. 8 § skulle ändras så att det utttyckligenframgick att bestämmelsen blev tillämplig endast när ombudet inte har hemvist iSverige eller i en stat inom det Europeiska ekonomiska samarbetsområdet menatt dessa lättnader enbart skall gälla i förhållande till advokater inomEES-området. Remissinstanserna har lämnat förslaget utan erinran. Även jaganser att en sådan ändring bör komma till stånd. Enligt33 kap. 7 § RB finns det en möjlighet att anmäla ombud till Högsta domstolen.Regeln förutsätter utttyckligen att ombudet har hemvist i . En ändringmotsvarande den föreslagna ändringen i 33 kap. 8§ torde krävas även i dennaparagraf. En sådan ändring skulle dock medföra att ändamålet med bestämmelseni inte ringa utsträckning skulle gå förlorat. Det bör därför ifrägasättas ombestämmelsen överhuvudtaget fyller en rimlig funktion. Regelninnebär t.ex. att domstolar och myndigheter innan de beslutar om kungörelsedelgivning bör kontrollera om den sökte har anmält ombud. Det medför att , enligt vad som anförs i promemorian, får ta emot ett relativt stort antal telefonsamtal frän andra domstolar och myndig heter med sådana förfrågningar. I doktrinen har uttalats att paragrafen redan i sin nuvarande lydelse knappast har nägon annan praktisk betydelse än att den krånglar till delgivningsverksamheten (Fitger, , 33:18). Till saken hör att det inte hos finns något ombud anmält och att antalet 1987 var tre. En anpassning av paragra fen till EES skulle ytterligare minska paragrafens praktiska betydelse. I pro memorian föreslogs mot denna bakgrund att bestämmelsen skulle helt upp hävas. Remissinstanserna har inte haft något att invända häremot. Även jag är av uppfattningen att paragrafen bör upphävas. Jag återkommer senare tillom det finns anledning att justera regeln i 12 kap. 3 § RB rörande bl.a.lagfaren domares möjlighet att vara ombud inför domstol (avsnitt 4.5). 4.4 EES-advokaters möjligheter att vara verksamma iSverige Mittförslag: Advokater frän EES-omrädet skall i princip jämställas med svenskaadvokater när de är verksamma i . Det innebär bl.a. att omgod advokatsed samt om tillsyn blir tillämpliga på sådana advokater. Promemoriansförslag: Överenstämmer i huvudsak med vad jag föreslår. I vissa avseendenavviker promemorians förslag från mina. Det gäller bl.a. frägan om i vilka fallen EES-advokat skall vara skyldig att följa svenska regler om god advokatsed. framhåller att frågan om rätt för EES-advokater attetablera sig i är av stor praktisk betydelse. Samfundet har motsatt sigatt det skall ha tillsyn över EES-advokaterna och att samfundets disciplinäraverksamhet skall omfatta sådana advokater. Samfundet anser vidare att en EES-advokatmed hänsyn till om gränsöverskridande verksamhet alltid bör varaskyldig att följa svenska regler om god advokatsed och att ett undantaghärifrån således inte behövs. Justitiekanslem tar upp frågan om inte en regelmotsvarande uteslutning ur bör finnas för EES-advokater. Ettpar remissinstanser, bl.a. Justitiekanslem, ifrägasätter om det inte börinföras en regel som ger en möjlighet att kräva att EES-advokaten legitimerarsig. Skälen för mitt förslag: Allmänt om EES-advokatsrätt att vara verksam i Somjag har redovisat (avsnitt 2.2.2) innehåller advokatdirektivetåtskilliga bestämmelser om rätten för EES-advokater - dvs. advokater som äretablerade i de olika EG- och EFTA-staterna - att vara verksamma inomEES-området. Det innebär bl.a. att reglerna i 8 kap. RB som innehåller reglerom advokater behöver justeras för att stå i överensstämmelse med advokatdirektivet. I8 kap. RB finns bestämmelser om "svenska" advokater, dvs. de som ärledamöter av det svenska (8 kap. 1 §). Begreppet advokat börockså i fortsättningen avse "svenska" advokater. Definitionen i 8kap. 1 § bör därför kvarstå oförändrad. Däremot krävs en bestämmelse om att densom godkänts som advokat i något annat land inom Europeiska ekonomiskasamarbetsområdet skalljämställas med svensk advokat när han eller hon tillhandahålleradvokattjänster i . Advokatdirektivettar sikte på det fallet att en advokat tillfälligt tillhandahåller tjänster.Man mäste emellertid även beakta om det i finns andraregler som ger mer långtgående rättigheter för en EES-advokat. Vad Prop.1992/93:64 som särskilt är av intresse är regler om etablering.Denna fråga är som jag redan nämnt (avsnitt 2.2.2) inte reglerad iadvokatdirektivet. Frägan har varit föremål för bedömning.EG-domstolen har säledes i ett par fall, bl.a. Gullung (292/86), slagit fastatt det som fömtsättning för att utländska advokater skall få etablera sig iett land får uppställas krav pä medlemskap i en inhemsk advokatorganisation.Detta gäller i vart fall utländska advokater som vill uppträda inför domstoleller myndighet. Däremot torde det inte gälla utiändska advokater som endastsysslar med juridisk rådgivning. Fråganär vad detta innebär för del. ersattes lagen (1968:555) omrätt för utlänning och utländska företag att idka näring här i riket av lagen(1992:160) om utiändska filialer m.m. (prop. 1991/92:88) och en EES-advokat kandärför med stöd av dessa regler fritt etablera sig här. Jag syftar då inte pämöjligheterna för en EES-advokat att bli medlem i det svenska advokatsamfundet-jag återkommer strax till denna fråga (avsnitt 4.5) - utan på möjligheternaför den som är medlem i ett advokatsamfund inom EES-omrädet att vara verksamhär under sin utländska titel. nämnda uttalanden bör enligtmin mening kunna tolkas så att de olika advokatprivilegier som kan finnas kanförbehållas dem som är medlemmar av den inhemska advokatorganisationen.Eftersom inte har något advokatmonopol kan en EES-advokat som etablerarsig här inte hindras att uppträda inför domstol. Däremot torde inteEES-avtalet ge EES-advokater som är etablerade här en rätt till att fä del avde privilegier som en svensk advokat har (jfr avsnitt 3.3.4), dvs. bl.a. närdet gäller möjligheten att bli förordnad till offentlig försvarare. Ipromemorian föreslogs mot denna bakgrund att reglerna om att en EES-advokatskall jämställas med en svensk advokat enbart skulle gälla dem som tillfälligttillhandahäller tjänster i och inte dem som är etablerade här. Sverigesadvokatsamfund har emellertid i sitt remissyttrande framhållit attmöjligheterna för en EES-advokat att etablera sig här i landet pä samma villkorsom gäller för en svensk advokat är av stor praktisk betydelse. Somredovisades i promemorian bör i sammanhanget beaktas att det inom ramen förCCBE har pågått ett arbete som syftar till att åstadkommagemensamma regler för etablering av advokatkontor i annat än hemlandet.Enligt promemorian var det oklart när detta arbete skulle kunna slutföras. Detvar också oklart om resultatet av arbetet skulle ta formen av ett EG-direktiveller ett avtal mellan advokatorganisationerna inom EG. advokatsamfundhar nu under lagstiftningsärendets gång , upplyst att CCBE sannolikt inom kortkommer att träffa ett avtal om etablering. Överenskommelsen kommer troligenatt innebära en i princip fri etableringsrätt i annat land men "underhome titie" och med skyldighet att inregistrera sig i värdlandetsadvokatorganisation på en särskild lista för utländska advokater med möjlighetatt överflyttas till listan över inhemska advokater. Efter ensvensk anslutning till kommer det svenska med allsannolikhet att bli medlem av CCBE. Någraprincipiella invändningar mot att jämställa även de EES-advokater som etablerar sig i med svenska advokater torde inte föreligga. Tvärtomframstår det som inkonsekvent med en reglering som innebär att Prop. 1992/93:64den EES-advokat som befinner sig här tillfälligt exempelvis kan förordnas tilloffentlig försvarare men där detta i princip inte skulle vara möjligt för enEES-advokat som är etablerad här. Svenska regler som underiättar för utländskaadvokater att etablera sig här torde ocksä underlätta för svenska advokater attetablera sig på lika villkor i andra EES-länder. Enligt min mening bör därförinte nu uppställas någon begränsning till att EES-advokaten är tillfälligtverksam i . Det innebär att de förmåner och skyldigheter som följer avadvokatdirektivet kommer att gälla även för en EES-advokat som är etableradhär. Denutiändske advokat som sålunda jämställs med svensk advokat skall enligtdirektivets artikel 3, när han sköter ett uppdrag i , använda denyrkesbeteckning som används i den stat som han kommer från, utttyckt på dennastats språk och med hänvisning till den yrkesorganisation som han tillhöreller till den domstol vid vilken han fär tjänstgöra. Dessa villkor bör utttyckligenframgå av RB. De olika yrkesbeteckningarna finns återgivna i advokatdirektivetoch i avsnitt 2.2.2 och bör kunna tillkännages av regeringen pä lämpligt sätt. Detförhållandet att direktivet omfattar bara advokater och inte alla som utövarjuridisk verksamhet kan leda till ett legitimationsproblem. Enligt artikel 7 idirektivet fär därför värdlandet kräva att den utländske advokaten styrker sinakvalifikationer som advokat. CCBE har i anledning av denna bestämmelse införtett särskilt identitetskort ("Euro-card") för advokater.Identitetskortet har text pä bl.a. engelska, tyska och franska och är försettmed innehavarens foto och namnteckning. Det har fått stor genomslagskraft i EG-länderna.I exempelvis har det införts en särskild regel som kräver att denutländske advokaten kan legitimera sig. I promemorian gjordes bedömningen atten särskild legitimationsregel inte var nödvändig för del. Ett parremissinstanser har dock ansett att en sådan regel i vissa fall, exempelvis vidförordnande av offentiig försvarare, skulle kunna ha ett värde. Jag delar denuppfattningen. Även om legitimationsfrågan i de allra flesta kan lösas utanproblem kan det nägon gäng uppstå behov av en sådan regel. Jag förslär därfören särskild regel enligt vilken rätten kan kräva att EES-advokaten legitimerarsig. Advokatdirektivetsbestämmelser om den utländske advokatens plikter finns i artikel 4. Till en början följer av artikeln att den utländskeadvokaten i alla förekommande fall skall följa de regler om yrkesuppförande som gäller i det land han kommer ifrån. Denna princip torde i allmänhet följa av de olika nationella rättsordningarna. Exempelvis torde en tysk advokat enligt tysk rätt vara skyldig att följa hemlandets regler även när han är verksam i . Svenska organ har enligt direktivet ingen möjlighet att ingripa mot överträdelser av dessa regler. Det sagda leder till att det inte bör vara nöd- 33 3 1992/93. vändigt att i svensk rätt föreskriva att en EES-advokat ärskyldig att följa Prop. 1992/93:64 hemlandets regler när han är verksam iSverige. Det blir däremot aktuellt att bedöma i vilken utsträckningEES-advokaten skall vara skyldig att följa svenska regler om god advokatsed.Den av mig förslagna regeln om att EES-advokater skalljämställas med svenskaadvokater innebär att EES-advokaten alltid är skyldig att följa svenskaregler. Frågan är hur detta förhåller sig till advokatdirektivet. Direktivetskiljer mellan två fall. Vid utövandet av verksamhet som innebär attEES-advokaten företräder en klient inför domstol eller offentlig myndighetskall EES-advokaten alltid iaktta de regler för yrkesmässigt uppförande somgäller i . När det gäller annan verksamhet gör direktivet undantag förtvä situationer där det .således inte kan krävas att EES-advokaten skall följasvenska regler. Det första undantaget är att det inte är möjligt att iakttadem. Man har här tänkt på bl.a. det fallet att vissa regler för uppförande kanvara omöjliga att följa för en advokat som besöker ett annat EES-land i baranägra timmar. Det andra undantaget är att de svenska reglerna skall tillämpasbara om det är objektivt motiverat bl.a. med hänsyn till yrkets status. Dennaformulering i direktivet bygger på en kompromiss och är svårtolkad. Ipromemorian föreslogs ett undantag från de svenska reglerna om god advokatsedför de nu beskrivna båda fallen. har med hänvisning till de etiskaregler som antagits av CCBE och som jag har varit inne på (avsnitt 1)hävdat att ett sådant undantag inte är nödvändigt. Bakgrunden är denna. InomCCBE ansäg man att det system med dubbla etiska system som finns i advokatdirektivetsartikel 4 var olyckligt. CCBE igångsatte därför ett arbete med att försöka fåtill stånd ett avtal mellan de olika advokatorganisationerna inom EG, somskulle föreskriva gemensamma regler för alla EG-advokater när det gällde derasgränsöverskridande verksamhet. kunde ett sädant avtal ingås. Dessaregler har sedan utsträckts till att gälla i relationer mellan ochEFTA-länder och mellan EFTA-länderna inbördes. Reglerna gäller säledes idagmellan svenska advokater och advokater i övriga stater inom EES-området. Omfråga uppkommer om vad som är god advokatsed vid gränsöverskridande verksamheti förhållande mellan olika EES-länder har således vederbörandeadvokatorganisationer att tillämpa dessa regler. Det kan nämnas att man inomSveriges advokatsamfund bedömt att det inte finns några mera betydelsfullaskillnader mellan reglerna om gränsöverskridande verksamhet och de nationellasvenska reglerna om god advokatsed. anfört får reglerna omgränsöverskridande verksamhet anses ingå i begreppet god advokatsed såsom dettaär bestämt i 8 kap. 4 § RB. Reglerna avser att lösa alla de konflikter som kanuppstå mellan olika nationella regler. Syftet med reglerna är att de skallvara heltäckande. Enligt min mening vore det under sådana förhållanden fel attgöra något undantag från att en EES-advokat skall vara skyldig att följasvenska regler om god advokatsed. Promemorieförslaget vars reglering endast omfattadeEES-advokater som 34 tillfälligt verkade i innebar att 8 kap. 4 § andrastycket RB inte skulle varatillämplig på en EES-advokat. Förslaget innebar alltså att de begräns- Prop.1992/93:64 ningar som gäller för svenska advokater när det gäller möjligheternaatt driva advokatverksamhet tillsammans med annan advokat eller i aktiebolagsforminte skulle gälla för EES-advokater. Vidare innebar promemorieförslaget att enledamot av inte skulle få driva advokatverksamhet ibolagsform med en EES-advokat, såvida inte samfundets styrelse medger dispens.Mitt förslag om att EES-advokater jämställs med svenska advokater, vare sig deär här tillfälligt eller är etablerade här, borde medföra att reglerna i 8 kap.4 § blir fullt ut tillämpliga på EES-advokater och att det också skulle blimöjligt för en svensk advokat att bedriva verksamhet tillsammans med enEES-advokat. Detär möjligt att en sådan regel är lämplig. En remissinstans har ocksä ställt sigpositiv till en sädan ordning. Det är emellertid på det föreliggande materialetsvårt att överblicka konsekvenserna av en sädan ändring. Jag vill som ettexempel pä en fräga som inte är belyst peka på de nya regler som gäller närutländska företag driver verksamhet i i filialform. Vidare bör regelnsförhällande till EG:s bolagsrättsliga regler bli föremål för en närmarebedömning. Härtill kommer, som jag nämnde tidigare (avsnitt 3.3.2), att detinom övervägs ett förslag frän advokatsamfun-. det om attta bort dispenskravet för att driva advokatverksamhet i aktiebolagsform.Enligt min mening talar det sagda för att frägan om en EES-advokat skall fädriva bolag tillsammans med en svensk advokat bör bli föremål för ytterligareöverväganden. I awaktan härpå bör det i regeln om att EES-advokat är jämställdmed svensk advokat göras ett undantag för 8 kap. 4§ andra stycket.Advokatdirektivet lägger inga hinder i vägen och min bedömning är att inteheller hindrar att ett sådant undantag införs. Det innebär säledesatt en EES-advokat inte kan driva advokatverksamhet i tillsammans meden svensk advokat utan att styrelse medger dispens. Jag villdock framhålla att en EES-advokat som driver ad-vokatyerksamhet i ett svensktaktiebolag omfattas av reglerna om personlig betalningsansvar i 1 kap. 1 §tredje stycket aktiebolagslagen (avsnitt 3.3.2). Detåterstår att bedöma det system för tillsyn och sanktioner som finns i 8 kap.5-8 §§ RB. Direktivet nämner inte särskilt frågan om tillsyn. Vad avser sanktionerföreskrivs däremot i artikel 7 punkt 2 att om en EES-advokat enligt direktivetär skyldig att följa värdmedlemsstatens etiska regler sä kan den behörigamyndigheten i värdmedlemsstaten i enlighet med sina egna bestänunelser ochförfaringssätt avgöra vilka konsekvenser en försummelse skall medföra. Motdenna bakgmnd föreslogs i promemorian att de aktuella bestämmelserna i skallgöras tillämpliga även på EES-advokater. Sverigesadvokatsamfund har i sitt remissyttrande motsatt sig att ha hand om frägor omtillsyn och disciplinansvar för EES-advokater. Samfundet har anfört att det ärsvårt att se hur ett sådant system skulle kunna fungera. FleraEG-länder, bl.a. , har i sin lagstiftning tillsynssystem mot svarande det som föreslås i promemorian, dvs. de nationella advokatsamfun den utövar tillsyn över advokater frän andra . ocksåunder lagstiftningsärendets gång upplyst att det avtal om etablering Prop.1992/93:64 som utarbetas inom CCBE innehåller sådana regler. En bestämmelseenligt vilken EES-advokat jämställs med en svensk advokat kan självklart intebara ta sikte pä de regler där advokater gynnas utan mäste omfatta ocksåförpliktelserna, allra helst som bestämmelserna även är tillämpliga påEES-advokater som är etablerade här. Enligt min mening vore det en nackdel omtillsynen över svenska advokater och EES-advokater skulle handhas av olikaorgan. Reglerna om tillsyn och sanktioner i 8 kap. 5-8 §§ RB bör därför gällaäven för EES-advokater. I enlighet med vad som följer av artikel 7 punkt 2 bördet därvid särskilt föreskrivas att skall underrätta denbehöriga myndigheten eller organisationen i den medlemsstat som EES-advokatenkommer från om varje beslut. Avde sanktioner som nämns i 8 kap. 7 § kan uteslutning ur advokatsamfundsjälvklart inte bli aktuell. Justitiekanslem har ifrägasatt om det inte förEES-advokater borde införas en regel som motsvarar en uteslutning.