prop · GG0330 · 1992-12-31 00:00:00 — Regeringens proposition 1992/93:30 om ändring av begreppet arbetsskada Regeringenföreslår att anta de förslag som har tagits upp bifogade utdrag urregeringsprotokollet . Ipropositionen föreslås att bestämmelsema i 2 kap. 1 § lagen om arbetsskadeförsäkringändras så att kravet på skadlighet hos en arbetsmiljöfaktor höjs från saimolikhettill hög grad av sannolikhet. En komplettering föreslås i paragrafen för attklargöra att vissa skador av psykisk eller psykosomatisk natur inte omfattas avlagen om arbetsskadeförsäkring. föreslås att kravet i 2 § sammakapitel på orsakssamband mellan skadlig inverkan i arbetet och den försäkradesskada skärps så att samband skall anses föreligga bara om övervägande skältalar för det. En följdändring föreslås i lagen om statligt personskadeskydd. Vidareföreslås vissa ändringar i lagen om arbetsskadeförsäkring i syfte all förenklaberäkningen av retroaktiv livränta. 1lagen om allmän försäkring föreslås en ändring av bestämmelseraa i 17 kap. 1 §om samordning av förmåner så att kravet på att avräkning mellan ersättningaravseende skall ske månad för månad slopas. föreslås träda i kraft . Beträffande deföreslagna ändringama i 2 kap. lagen om arbetsskadeförsäkring bör äldre lagtillämpas för skador som inträffat före den dagen och som anmälts till allmänförsäkringskassa . Lag om ändring i lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring Härigenomföreskrivs att 2 kap. 1 och 2 jJS och 4 kap. 5, 6 och 12 {;§ lagen (1976:380)om arbetsskadeförsäkring' skall ha följande lydelse. Med arbetsskada förstås i denna lag skada till följd av olycksfall eller annan skadlig inverkan i arbetet. Med arbetsskada förstås i denna lag skada till följd avolycksfall eller annan skadlig inverkan i arbetet. Med annan .skadlig inverkanavses inverkan av en faktor .som med hög grad av .sannoUkliet kan ge upphovtill en sädan skada som den för-.säkrude har. Som arbet.sskada anses inte en .skada av psykisk eller psykiKso-mati.sknatur .som ären följd av en foretag.snedlaggel.se, en ar-bet.snnst, bristande uppskattning av den försäkradesar-hetsinsatser, vantrivsel med arbetsuppgifter eller arbetskamrater eller dännedjämförliga förhållanden. Olycksfall vid färd till eller frän arbetsstället räknassom olycksfall i arbetet, om färden föranleddes av och stod i nära samband medarbetet. Hav skadasom beror på annat än olycksfall framkallats av smitta, anses den somarbetsskada i den mån regeringen föreskriver det. Har försäkrad varit utsatt för olycksfall eller annanskadlig inverkan i arbetet, skall skada som han har ådragit sig anses varaorsakad av den skadliga inverkan, om ej betydUgt starkare skäl talar mot det. Om en försäkrad har varit utsatt för olycksfall ellerannan skadlig inverkan i arbetet, skal! skada som han har ådragit sig ansesvara orsakad av den skadliga inverkan, om övervägande skäl talar för det. 4 kap, 5 § För den som är sjukpenningför- För densom är sjukpenningförsäkrad enligt 3 kap. lagen säkrad enligt 3 kap, lagen (1962:381) om allmän försäkring (1962:381) omallmän försäkring ' Lagen omtryckt 1977:264. utgöres livränteunderlagetav hans sjukpenninggrundande inkomst enligt 3 kap. 2 § nämnda lag vid dentidpunkt från vilken livräntan skall utgå eller den inkomst som då skulle hautgjort hans sjukperminggrandande inkomst, om hade känt tillsamtliga förhållanden. utgörs livränteunderlagetav hans sjukperminggrandande inkomst enligt 3 kap. 2 § nämnda lag vid dentidpunkt från vilken livräntan första gången skall utges eller den inkomst somdå skulle ha utgjort hans sjukpenninggrandande inkomst, om hadekänt till samtliga förhållanden. För den som ej ärsjukpenning-försäkrad enligt 3 kap. lagen (1962:381) om allmän försäkring menlikväl har inkomst av förvärvsarbete utgöres livränteunderlaget av deninkomst som skulle ha utgjort sjukpenninggrandande inkomst för honom enligt 3kap. 2 § nämnda lag, om han hade varit sjukpenningförsäkrad, dock lägst 6 000kronor. För den som inte är sjukpenningförsäkradenligt 3 kap. lagen (1962:381) om allmän försäkring men likväl har inkomst avförvärvsarbete utgörs livränteunderlaget av den inkomst som, vid den tidpunktfrån vilken livräntan första gången skall utges, skulle ha utgjort sjukpenninggrandandeinkomst för honom enligt 3 kap. 2 § nämnda lag, om han hade varit sjukpenningförsäkrad,dock lägst . Beslut om livränta skall omprövas, om ändring av betydelse har skett i de förhållanden som var avgörande för beslutet. Livränta för förfluten tid får dock ej minskas eller dragas in. Ettbeslut om livränta skall omprövas, om ändring av betydelse har skett i deförhållanden som var avgörande för beslutet. Livränta för förfluten tid fårdock inte minskas eller dras in. Vidomprövning enligt första stycket får livränteunderlaget enligt 5 eller 6 § ändrasendast om ett löneavtal träffats efter beslutet och avtalet omfattar dentidpunkt från vilken livräntan första gången utgetts samt omprövning begärsinom från det beslutet meddelades. Vid omprövningen får livränteunderlagetinte sänkas. Dennalag träder i kraft . Äldre bestämmelser i 2 kap. I och 2 §§gäller för arbetsskador som har inträffat före den dagen och som anmälts tillallmän försäkringskassa . 'Senaste lydelse 1979:1165, 2 Förslag till Prop. Lag om ändring i lagen (1977:265) om statligtpersonskadeskydd Härigenomföreskrivs att 7 § lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd skall haföljande lydelse. Har någon varit utsatt för Om någon har varit utsatt för olycksfall underskyddstiden, skall ett olycksfall , skada som han har ådragit sig skall skada som han har ådragit anses vara orsakad avolycksfallet, sig anses vara orsakad av olycks- om ej betydligt starkare skäl fallet, om övervägande skäl talar talar mot det. Dennalag träder i kraft den . Äldre bestämmelser gäller för skador somhar inträffat före den dagen och som anmälts till allmän försäkringskassasenast . Lag omändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring Härigenomföreskrivs att 17 kap. 1 § lagen (1962:381) om allmän försäkring' skall haföljande lydelse. Haren ersättning enligt derma lag eller enligt en annan författning betalats utav en allmän försäkringskassa eller en arbetslöshetskassa och beviljas senareen annan ersättning retroaktivt enligt denna lag som den tidigareutbetalade ersättningen skall den retroaktiva ersättningen minskas. Minskningenskall ske med det belopp som överstiger vad som skulle ha utgetts om beslut ombåda ersättningama hade förelegat . Avräkningen mellan ersättningarnaskall därvid ske . Omnågon i väsentlig mån har fått sin försörjning genom socialbidrag enligt 6 §socialtjänstlagen (1980:620) får socialnämnden från uppbäraretroaktivt beviljad periodisk ersättning enligt denna lag, till den del denmotsvarar vad socialnämnden har betalat ut till dennes samt hans makes ochminderåriga bams försörjning för den tid som den retroaktiva ersättningenavser. Haren ersättning enligt denna lag eller enligt en annan författning betalats utav en allmän försäkringskassa eller en arbetslöshetskassa och beviljas senareen annan ersättning retroaktivt enligt derma lag som den tidigareutbetalade ersättningen skall den retroaktiva ersättningen minskas. Minskningenskall ske med det belopp som överstiger vad som skulle ha utgetts för periodenom beslut om båda ersättningaraa hade förelegat . Omnågon i väsentlig mån har fått sin försörjning genom socialbidrag enligt 6 §socialtjänstlagen (1980:620) får socialnämnden från uppbäraretroaktivt beviljad periodisk ersättning enligt denna lag, till den del den motsvararvad socialnämnden sammanlagt har betalat ut till dennes samt hans makes och minderårigabams försörjning för den tid som den retroaktiva ersättningen avser. Ifråga om minskning av pension då livränta utgår enligt äldre lagstiftning omyrkesskador gäller 2 §. Dennalag träder i kraft . Lgen omtryckt 1982:120, ' Senaste Ivdelse 1992:327, Utdragur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande:statsministem Bildt, ordförande, och statsråden . , ,, , , , , , , ,, , , , , , , P. , Proposidon om ändring av begreppet arbetsskada 1 Inledning Idetta lagstiftningsärende på socialförsäkringens område behandlas frågor somrör begreppet arbetsskada. Vidare tas frågor upp om möjlighetema att förenklaberäkningen av retroaktiv livränta. 1 propositionen behandlas också vissasamordningsregler vid sammanträffande av förmåner m.m. enligt lagen om allmänförsäkring. 2 Arbetsskadeförsäkringen och begreppet arbetsskada Regeringenbemyndigade chefen för att tillkallaen kommitté med uppgift att göra en översyn av vissa frågor inomarbetsskadeförsäkringen (dir. 1991:74). antog regeringen nyadirektiv (dir. 1991:109), enligt vilka kommitténs uppdrag skulle övertas av ensärskild utredare. Den av mig sedermera tillkallade utredningen antog namnetArbetsskadeförsäkrings-utredningen. Iapril 1992 överlämnade delbetänkandet (SOU1992:39) Begreppet arbetsskada. I betänkandet föreslås dels att kravet påkunskap om den skadebringande egenskapen hos en åberopad arbetsmiljöfaktorskärps, dels att reglema om orsakssamband differentieras så att nuvarandebevisregel får gälla för vissa typer av skador (olycksfall och"klassiska" arbetsskador) medan en strängare bevisregel skall gällaövriga skador. sammanfattning av betänkandet börfogas till protokollet i detta ärende som bilaga 1. Utredningens betänkande har remissbehandlats. En sammanställning av remissyttrandenabör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 2. Regeringen beslutade att inhämtaLagrådets yttrande över förslag om ändring i lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkringoch förslag om ändring i lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd. De ilagrådsremissen ingående lagförslagen bör fogas till protokollet i detta ärendesom bilaga 3. Lagrådet har föreslagit att ett tillägg görs i 2 kap. I § lagenom arbetsskadeförsäkring. Lagrådets yttrande bör fogas till protokollet sombilaga 4. 3 Allmänt om arbetsskadeförsäkringen Av hävd har man i liksom i många andra länder haftden uppfattningen att en förvärvsarbetande som skadas i sitt arbete bör ha ettstarkare skydd än den som skadar sig utanför arbetet. Man har därför ansett attarbetsgivaren bör vara skyldig att svara för skador som drabbar arbetstagama iarbetet. Vidare har man ansett att den skadade i princip skall försättas isamma ekonomiska situation som om skadan inte hade inträffat. Lagen (1976:380)om arbetsskadeförsäkring (LAF) och dess föregångare bygger på nu nämndaprinciper. LAF trädde i kraft den och ersatte då lagen(1954:243) om yrkesskadeförsäkring (YFL). En av de viktigaste nyhetema med LAFvar införandet av ett generellt skadebegrepp, dvs. huvudregeln skulle vara attalla skador och sjukdomar som hade uppkomnut i arbetet skulle anses somarbetsskador. Derma regel ersatte i fråga om sjukdomar det tidigare systemetmed en särskild förteckning över ersättningsbara sjukdomar. Förslag om att införa det generella arbetsskadebegreppetlades fram av i betänkandet (SOU 1975:84) Ersättningvid arbetsskada. Enligt kommittén framstod det som en angelägen uppgift att istörsta möjliga utsträckning tillmötesgå önskemålen om en utvidgning av yrkessjukdomsbegreppel.Den naturliga målsättningen vid lagstiftning angående ersättningsberättigandeyrkessjukdomar var att bestämmelsema skulle omfatta sådana sjukdomar som kundehärledas till arbetet eller arbetsförhållandena. Koimnittén fann därför attuppräkningsmetoden i YFL borde ersättas med en allmän regel av innebörd attvarje skada till följd av olycksfall eller annan skadlig inverkan i arbetetskulle anses som yrkesskada. 1 fråga om vissa sjukdomar ansåg emellertid kommittén attsvårigheterna att fastställa orsaken var särskilt stora. Olika faktorer kundemedverka till sjukdomens uppkomst och kommittén ansåg det i vissa fall intemöjligt att avgöra vilken faktor som var mest betydelseftill. Särskilt gälldedelta psykiska och psykosomatiska sjukdomar. Betydande bedömningssvårigheterförelåg även beträffande sådana sjukdomar för vilka grandsjukdomen kundehänföras till degenerativa förändringar eller vilkas ursprang över huvud tagetinte kunde fastställas. Kommittén ansåg därför att en förutsättning för attdessa svårbedömda sjukdomar skullekunna inlemmas i yrkesskadeskyddet var att en strängare bevis- Prop. regel fick gälla för dem. Kommittén föreslog för dessafall att orsakssamband skulle anses föreligga om övervägande skäl talade förett sådant samband. Denna strängare bevisregel föreslogs för tre grapper avsjukdomar, nämligen reumatologiska sjukdomar, andra sjukdomar i ryggrad ochleder samt psykiska och psykosomatiska sjukdomar. För andra sjukdomar liksomför olycksfall skulle orsakssamband anses föreligga om inte betydligt starkareskäl talade mot det. 1975/76:197 om arbetsskadeförsäkring anfördeföredragande statsrådet att det var tillfredsställande att kommittén hadeansett det möjligt att föreslå en generell beskrivning av arbetsskadebegreppet.Genom en allmän regel kunde tillämpningen knyta an till utvecklingen på ettbättre sätt än som var möjligt med . Föredraganden ansåg atten allmän regel även från lagteknisk synpunkt var att föredra framför endetaljrik uppräkning i form av en förteckning över yrkessjukdomar. Farhågomaför att en allmän regel skulle innebära oklarhet om försäkringens räckviddborde enligt föredraganden inte överdrivas. Tämligen snart skulle i praxisuppkomma en mängd typfall som gav stadga åt tolkningen. Beträffande kommitténs förslag om en särskild bevisregelför vissa sjukdomar anförde föredraganden att det skulle vara olyckligt omvissa sjukdomar, t.ex. ryggsjukdomar, som genom arbetsskadebegreppetsutsträckning skulle komma att falla under lagen, skulle särbehandlas ibevishänseende så att de som drabbades av dessa sjukdomar fick svårare än andraatt styrka sin rätt till ersättning. Föredraganden föreslog därför attbevisregeln i YFL skulle föras över till den nya lagen och ges generelltillämpning på samtliga slag av arbetsskador. Enligt föredraganden var dockkraven på en noggrann utredning särskilt stora när det gällde prövningen av desjukdomar som kommittén ville undanta från den vanliga bevisregeln. Emellertid föreslogs för psykiska och psykosomatiskasjukdomar en särreglering i så måtto att arbetsskadeersättning inte skullekunna erhållas för psykiska stömingar till följd av företagsnedläggelse, arbetstvister,byte av arbetsuppgifter, svikna befordringsförhoppningar, bristandeuppskattning av arbetsinsatser och allmän vantrivsel med arbetsuppgifter ocharbetskamrater. Vid frågans behandling i (bet. SfU 1975/76:40, rskr.1975/76:377) framhöll socialförsäkringsutskottet att det kraftigt förstärktaarbetsskadeskyddet med en i princip lOO-procentig kompensationsnivå eftersamordningstidens slut liksom det förhållandet att arbetsskadebegreppet gettsen generell irmebörd utgjorde betydelsefulla inslag i propositionen. Utskottettillstyrkte därför bifall till propositionen. LAF trädde därefter i kraft den och gällerskador som visat sig derma dag eller . Antalet arbetssjukdomar som anmäls till försäkringskassoraahar stigit kraftigt och fram , medan antaletarbetsolyckor varit i princip . Av de anmälda arbetsskadorna blirendast en del föremålför en försäkringsmässig prövning i kassoraa, I regel prövas en Prop.1992/93:30 skadaförst när den skadade varit sjukskriven eller haft kostnader för vård eftersamordningstidens utgång. De skador som prövas av kassoraa har ökat mycketkraftigt senare hälft. Detta har medfört långahandläggningstider och växande ärendebalanser. har dockantalet anmälda skador minskat. Motbakgrand bl.a. av de växande ärendebalansema hos försäkringskassoraa hararbetsskadeförsäkringen varit föremål för en översyn av Arbetsskadeutredningen.I betänkandet (SOU 1985:54) Översyn av arbetsskadeförsäkringen lämnadesförslag till åtgärder för att komma till rätta med ärendebalanser ochväntetider hos försäkringskassoraa. En rad åtgärder har därefter vidtagits inomRiksförsäkringsverket och försäkringskassoma i rationaliserande syfte. Närdet gäller arbetsskadeförsäkringens kostnader (inkl. ersättningar enligt äldrelagstiftning) har dessa - 1991 ökat från 1 813 miljonerkronor till . Kostnadema förarbetsskadesjukpenning uppgick till och år1991 till . Motsvarande kostnader för arbetsskadelivräntorvar 223 respektive . beräknas kostnaderaa förarbetsskadeförsäkringen uppgå till sammanlagt . Arbetsskadefondensmedelsbehällning har stadigt minskat och fonden uppvisar ettunderskott. Vid utgången av var det ackumulerade underskottet närmare14 och uppgick vid utgången av maj månad 1992 till ca . Främst är det kostnaderaa för arbetsskadesjukpenning somstigit mycket kraftigt. På är det emellertid kostnadema förarbetsskadelivräntor som inger störst oro. Med hänsyn dels till den rättspraxissom utbildats ifråga om arbetsskadeersättning, dels till att kostnadema i deenskilda fallen är förhållandevis höga finns det skäl att utgå från att kostnaderaaför arbetsskadelivräntor kommer att öka avsevärt . 1991/92:38 om inriktningen av den ekonomiska politiken har regeringenuttalat att det är djupt otillfredsställande att arbetsskadeförsäkringen ansesutgöra ett hinder i rehabiliteringsarbetet samt att utvecklingen avförsäkringens kostnader och det växande underskottet i arbetsskadefonden ingeroro. Regeringen aviserade därefter sin avsikt att dels ge direktiv för engenomgripande översyn av hela arbetsskadeförsäkringen, dels föreslå enförlängning av samordningstiden i arbetsskadeförsäkringen. Enligten uppgörelse mellan regeringen och Socialdemokratiskaarbetarepartiet skall sjuk- och arbetsskadeförsäkringama lyftas ut urstatsbudgeten som ett led i arbetet att långsiktigt få bättre fungerandesocialförsäkringssystem och att sanera statsfinansema. Uppgörelsen innebär attarbetsmarknadens parter bör få huvudansvaret för försäkringen och att enberedning skall tillsättas i syfte att genomföra den nya försäkringsmodellen. 4Gällande regler för ersättning vid arbetsskada Prop. 4.1 Lagen om arbetsskadeförsäkring LAF trädde i kraft . upphörde YFLatt gälla. Äldre bestänunelser gäller dock fortfarande i fråga om skada som harinträffat före ikraftträdandet av LAF. Arbetsskadeskyddet enligt LAF omfattar allaförvärvsarbetande, dvs. förutom arbetstagare även uppdragstagare och egnaföretagare. Beträff-ahde de sistnämnda kategoriema förutsätts dock att denskadade är bosatt i . LAF gäller även vid arbete som en arbetstagareutför utomlands, om arbetet avses vara högst och om arbetstagaren ärutsänd av en arbetsgivare med verksamhet här i riket. Arbetsskadeförsäkringen gäller vidare för den som deltar iarbetsmarknadsutbildning, är inskriven vid eller deltari vidgad arbetsprövning efter beslut av länsarbetsnämnden. Skyddet gäller ävenden som genomgår arbetsprövning eller arbetsträning som har godkänts av allmänförsäkringskassa eller deltar i arbetslivsinriktad rehabilitering enligt 22kap. lagen (1962:381) om allmän försäkring (AFL). Försäkringen omfattar dessutom vissa andra grapper avstuderande. Dessa omfattas endast under moment i utbildningen då eleven utförarbete som stäimuer överens med eller till sin art liknar sådant som vanligenutförs vid förvärvsarbete. Med arbetsskada förstås skada till följd av olycksfalleller arman skadlig inverkan i arbetet. Även olycksfall vid färd till ellerfrån arbetsstället räknas som olycksfall i arbetet, om färden föranleddes avoch stod i nära samband med arbetet. För skada som framkallats av smitta gällersärskilda regler. Om en försäkrad har varit utsatt för olycksfall ellerannan skadlig inverkan i arbetet skall skada som han ådragit sig anses varaorsakad av den skadliga inverkan, om inte betydligt starkare skäl talar motdet. Skada till följd av annal än olycksfall anses ha inträffatden dag då skadan visade sig. Detta irmebär att LAF gäller även i fråga omarbetssjukdom som uppstått till följd av en skadlig inverkan som ägt ram föreden om sjukdomen inte visar sig förrän efter denna tidpunkt. Arbetsskadan skall i princip bestå längre än föratt ge den försäkrade rätt till ersättning enligt LAF. För tiden ,samordningstiden, gäller att den försäkrade har rätt till ersättning i form avSjuklön från arbetsgivaren och ersättning från den allmärma försäkringen i formav t.ex. sjukvårdsförmåner och sjukpenning. Den som inte är sjukförsäkrad hardock rätt till motsvarande förmåner från arbetsskadeförsäkringen även undersamordningstiden. ersätter arbetsskadeförsäkringen dessutomnödvändiga kostnader för sjukvård utom riket, tandvård och särskilda hjälpmedeli den mån dessa kostnader inte ersätts enligt AFL. För skada som inträffat föreden är samordningstiden . Efter samordningstidens slut ersätter arbetsskadeförsäkringennödvän- Prop. diga kostnader för bl.a. läkarvård, tandvård, sjukvårdandebehandling, sjukhusvård, läkemedel och särskilda hjälpmedel. Vid sjukdom somsätter ned arbetsförmågan efter samordningstiden utges sjukpenning frånarbetsskadeförsäkringen. Hel sjukpenning enligt LAF motsvarar normalt 1/365 avårsinkomsten upp till 7,5 basbelopp (). Vid bestående nedsättning av arbetsförmågan med minst enfemtondel har den försäkrade rätt till ersättning i form av livränta för deninkomstförlust som uppkommer. Livräntan motsvarar skillnaden mellan deninkomst den försäkrade skulle ha haft om han inte hade skadats och den inkomsthan trots skadan kan beräknas komma att få. Livräntan ersätter inkomstförlustupp till 7,5 basbelopp. Inkomstbortfall som för år understiger en fjärdedel avbasbeloppet () ger dock inte rätt till livränta. Som underlag för beräkning av livränta läggs i princip denförsäkrades sjukpenninggrandande inkomst enligt AFL frånvilken livränta skall utges eller, om han eller hon inte var sjukpenningförsäkrad,den inkomst som då skulle ha utgjort den sjukpenninggrandande inkomsten. Skalllivränta börja utges först sedan avsevärd tid har förflutit efter den skadligainverkan i arbetet, får underlaget bestämmas med ledning av annan högreförvärvsinkomst än den sjukpenninggrandande inkomsten, om särskilda skäl talarför det. För försäkrad som inte har fyllt när skadaninträffade gäller särskilda regler för beräkning av livränteunderlaget. Dessatar sikte på den försäkrades sannolika framtida inkomst som oskadad. Reglemainnebär att en uppräkning av underlaget görs för den försäkrade vid 18, 21 och25 års ålder. Uppräkningen bygger på antagande om genomsnittslönen för berörda åldersgrapperi den försäkrades yrke. För försäkrad som genomgår utbildning utgörslivränteunderlaget under beräknad utbildningstid av lägst den inkomst denförsäkrade sannolikt skulle ha fått om han eller hon vid tiden då skadan inträffadehade avbratit studiema och börjat förvärvsarbeta. För tid efter utbildningensslut utgörs underlaget av lägst den inkomst av förvärvsarbete som denförsäkrade då sannolikt skulle ha fått om skadan inte hade inträffat. Är en försäkrad som har rätt till livränta samtidigtberättigad till förtidspension enligt AFL med anledning av den inkomstförlustsom föranlett livräntan, utges livräntan endast i den mån den överstigerpensionen. En livränta kan tidsbegränsas eller utges tills vidare. Livräntan utgesi princip längst till den månad under vilken den försäkrade fyller 65 ån Har en försäkrad avlidit till följd av en arbetsskadautges begravningshjälp med ett belopp som motsvarar av basbeloppet vidtiden för dödsfallet (). Om en försäkrad avlider till följd av en arbetsskada kanlivränta utges till efterlevande make eller bara. Med efterlevande makejämställs i vissa fall en sammanboende av motsatt kön. Vid dödsfall till följdav skada som inträffat före den gäller äldre regler. Ersättning lämnas i form av omställningslivränta, särskildefterlevandelivränta och livränta till bara under föratsättningar som ärlikartade med regleraa för efterlevandepension från den allmärmapensioneringen. Livräntatill efterlevande beräknas på gmndval av ett ersättningsunderlag Prop.1992/93:30 somi princip motsvarar den avlidnes årsinkomst. Ersättningsunderlaget är begränsattill 7,5 basbelopp. Livränta till bam är av ersättnings-underlaget. Finns tlerabarn ökas procenttalet med 20 för varje bam. Det sammanlagda beloppet delassedan lika mellan bamen.