prop · GG03187 · 1992-12-31 00:00:00 — m.fl. har vänt sig mot den metod att beräkna minimipensionenunder den första femårsperioden som anvisas i promemorian för sparande i värdepapper. Bakgrundentill mitt förslag: För P-försäkring gäller följande ordning. Ålderspensionkan utgå endast under den försäkrades livstid. En sådan pension kan såledesinte övergå till annan person efter försäkringstagarens död. Det är intemöjligt att sätta in någon förmånstagare till ålderspension på en privat P-försäkring. Lägstaålder för utbetalningar från en P-försäkring är . haremellertid möjlighet att meddela dispens, vilket kan medföra rätt tillutbetalningar vid lägre ålder än . Underden försäkrades livstid skall pensionen enligt huvudregeln utgå under minst femår Ålderspension behöver således inte vara livsvarig utan kan mycket väl avseen på förhand bestämd tidsperiod. Enligt en undantagsregel är det dessutommöjligt att inskränka minimitiden för utbetalning till lägst . Det fårske om pensionen skall upphöra . Syftet med undantagsregeln äratt tillgodose ett behov av kompletterande pension före det att allmän pensionbörjar utgå. Även femårsregeln kan fylla ett sådant behov men detta är intehuvudsyftet med regeln. Femårsregeln har i stället tillkommit för att det medförsäkringen avsedda pensioneringsändamålet skall tillgodoses i rimligutsträckning. Regeln medför att pensionsutbetalningama blir spridda över enrelativt , vilket inte behöver vara fallet med utbetalningar från enK-försäkring. Ett annat syfte med bestämmelsen är att motverka skatteundandraganden. Enligten särskild regel gäller vidare att pensionen inte fårutgå med fallande belopp. Däremot finns inget förbud mot stigandepensionsbelopp och i praktiken sker utbetalningama ofta med stigande belopp pågrand av tilldelad återbäring. Även denna bestämmelse är avsedd att förstärkaförsäkringens pensioneringsfunktion och motverka skatteundandraganden. Förfondförsäkringar har regeln om förbud mot sjunkande pensionsbelopp utformatspå ett något annorlunda sätt beroende på att värdet av fondandelarna förändrasmed marknadsvärdena på de värdepapper som finns i fonden. För en sådanförsäkring gäller att man skall bortse frånsådana förändringar av beloppen som föranleds av kursutvecklingen påfondandelarna. I detta fall kan pensionen således komma att utgå med sjunkandebelopp , men detta beror i så fall på att värdet av fondandelamahar sjunkit. Inget hindrar att pensionen betalas utmed stigande belopp. Tillåts en treårsperiodsom minsta utbetalningstid gäller kravet på de Prop. 1992:93/187 utbetaldabeloppens storlek på motsvarande sätt . Skälenför mitt förslag: Reglema för ålderspension enligt det individuellapensionssparandet bör så långt det är möjligt motsvara reglema för P-försäkring.Ålderspension bör således endast utgå till spararen själv under dennes livstid.Till skillnad från vad som gäller för sparande i en "ren"ålderspensionsförsäkring men på samma sätt som gäller för en försäkring somäven ger rätt till efterlevandepension skall det vara möjligt att fortsätta utbetalningamaefter spararens död under föratsättning att denne har satt in en eller flera förmånstagaretill sparkapitalet. De av spararen som ålderspension uppburna beloppen kansåledes fortsätta att utgå efter hans död i form av efterlevandepension till eneller flera förmånstagare (jfr avsnitt 4.3.4). Om det saknas förmånstagarförordnandeeller om det inte finns förmånstagare inom den krets av anhöriga som ärtillåten tillfaller sparkapitalet i det individuella pensions-sparandetspararens dödsbo. En P-försäkring upphör däremot i motsvarande fall. Någonfull motsvarighet till den ålderspension som utgår från en försäkring utan efterlevandeskyddkan därmed inte uppnås. Detta behöver dock i praktiken inte föra med sig ensnedvridning av konkurrensen mellan sparformema. Skillnadema mellan sparformemaär nämligen mindre markanta när försäkringen också innefattar ett efterlevandeskydd. Påsamma sätt som gäller på försäkringsområdet bör det finnas en minimiålder på 55år för rätten att ta ut pengar från pensionssparandet. Likaså bör finnasmöjligheter att göra avsteg från ålderskravet vid t.ex. varaktig sjukdom ellernedsatt arbetsförmåga (jfr avsnitt 4.3.3). Riksskatteverkethar föreslagit att det införs krav på högsta ålder för första resp. sistautbetalning för att motverka att sparandet utnyttjas för annat änpensionsändamål. Jag har övervägt en sådan reglering men stannat för attinskränkningar av detta slag i vart fall inte bör införas innan resultatet avöversynen av reglema för P-försäkring föreligger. FörP-försäkringar gäller ytterligare ett tidskrav, nämligen att utbetalningstidenskall uppgå till . Enligt en undantagsregel är det dock möjligt attinskränka denna frist till lägst . Det kan ske om pensionen skall upphöravid . Motsvarande bestämmelser bör gälla för det individuellapensionssparandet. skall således normalt gälla att utbetalningama skallsträcka sig över minst en femårsperiod. En är dock möjlig i de fallutbetalningama börjar efter . Tiden skall då kunna inskränkas tilllägst . Det betyder alltså att den senaste tidpunkt vid vilkenundantagsregeln kan börja gälla är när spararen uppnår . Iförsäkringssparandet gäller som huvudregel att pensionen inte får utgå med fallande belopp. För sparande i fondförsäkringfinns dock en särregel. Dessa bestämmelser bör överföras till det individuellapensionssparandet och kan lämpligen utformas på följande sätt. Förpensionssparande som sker på inlåningskonto kan de utgående pensionsbeloppenberäknas utifrån det sammanlagda kapital som finns på spararens konto vidutbetalningstidens början. Någon särskild regel behövs inte för detta fall utanhuvudregeln blir direkt tillämplig. Omsparandet sker i värdepappersfond bör de nuvarande bestämmelsema förfondförsäkring tillämpas. Reglema innebär att när minimibeloppen bestämsbortses från värdeförändringar som beror på kursutvecklingen. Försparande i enskilda värdepapper anvisades i promemorian en beräkningsmetodbaserad på det totala värdet på depån. Enligt promemorian kunde minimibeloppetnormalt bestämmas som en viss kvotdel av depåns totala värde vid det förstautbetalningstillfället. kritiserar den i promemorian föreslagnaberäkningsmetoden som krånglig och förordar att pensionen får betalas ut meden viss kvotdel av sparbeloppets värde vid ingången av resp. utbetalningsår.Kvotdelen bestäms efter kvarvarande antal år. Jag delar föreningens uppfattningatt även denna senare metod ryms inom de i punkt 3 av anvisningama till 31 § KLangivna ramama. Den utbetalning som skallgöras under ett visst år bör bestämmas med ledning av värdet på depån vidingången av året. En sådan ordning är lämplig bl.a. för att motsvarande värdeföreslås ligga till grand för avkastningsskatten (jfr avsnitt 5). Utbetalningamafår självfallet inte inkräkta på det kontoutrymme som skall tas i anspråk förskatt. Det innebär att särskild uppmärksamhet måste riktas motskattesituationen för pensionsutbetalningar från kontot. harefterlyst en bestämmelse som anger att vid sidan av kursförändringar skallbortses från värdeminskningar på grand av skatte- och avgiftsuttag. För min delanser jag inte att det finns tillräckliga skäl för att införa en sådan regel. mellan spararen och kontraktsinstitutet bör framgå hur pensionsutbetalningamaskall ske i ett enskilt fall. Mittförslag: Sjuk- och invalidpension får betalas ut i form av förtidaålderspension. Promemoriansförslag: Överensstämmer med mitt men krävde dispens i varje enskilt fall frånåldersgränsen . Remissinstanserna:Förslaget har över lag godtagits men ifrågasätter om dispensbehövs i samtliga sjuk- och invaliditetsfall. Verket anser att beslut omförtidspension, som inte innefattar endast ett tidsbegränsat sjukbidrag, börvara tillräckligt för en pensionsutbetalning utan särskild dispens. Bakgrundentill mitt förslag: En invalidpension (sjukpension) på grand av försäkringkarakteriseras av att den utbetalas till den försäkrade högst så länge denne är arbetsoförmögeneller har nedsatt arbetsförmåga. arbetsförmågan är nedsatt gälleratt invalidpensionen får upphöra tidigast efter det attförsäkringsavtalet ingicks. Bestämmelsema om förmånstagare är desamma somgäller för en ålderspension. Det är således inte tillåtet att sätta in förmånstagaretill en privat invalidförsäkring. Skälen för mitt förslag:Flera skäl talar mot att även invalidpension (sjukpension) skall kunna ges utfrån pensionssparandet. Sparandet skulle ofta ge endast ett marginellt skyddeftersom det i många fall kan antas att det sparade kapitalet är ganska litetom kronisk sjukdom eller invaliditet skulle uppträda innan ålderspension harbörjat utgå. Något försäkringsskydd finns heller inte som kan öka utrymmet förutbetalningar. I många fall kommer därför en sjuk- eller invalidpension inteatt kunna medföra någon större förbättring i ekonomiskt avseende för dendrabbade. I andra fall kan docksparandet vara av sådan storlek att en invalidpension skulle innebära enbetydande hjälp. Det kan heller inte bortses från att även mindrepensionsbelopp i en del fall kan vara till hjälp i en sjuk- ellerinvaliditetssituation. Därför bör även det individuella pensionssparandet gemöjlighet att spara till sådan pension. Reglema bör dock utformas på ett annatsätt än på försäkringsområdet. I promemorian föreslås enlösning som innebär att sjuk- och invalidpensioneringen inordnas inom ramenför åldersdispens vid ålderspension. I frånvaro av försäkringsskydd tordedärmed skillnaden mellan ålders-och invalidpension i det individuellapensionssparandet bestå i att ålderskravet inte behöver uppfyllas och att ensjuk- eller invaliditetssituation skall föreligga i det senare fallet. Jag delar Riksskatteverketsuppfattning att en bedömning av om en sjuk- eller invaliditetssituationföreligger inte behöver göras i varje enskilt fall genom en dispensprövning. Föratsättningamakan i stället regleras i lag och anknytas till beslut om förtidspension enligtlagen (1962:381) om allmän försäkring. Jämte dessa fall torde det för vissasparsamt förekommande särfall finnas ett behov av ett dispensinstitut. Dennadispensprövning bör, liksom såvitt gäller dispens från ålderskravetpå , göras av skattemyndigheten. Mittförslag: Motsvarande regler som gäller för P-försäkring i fråga om tillåtna förmånstagare,minimitid för pensionsutbetalning och storleken på de utbetalda beloppen underdenna tid skall gälla för det individuella pensionssparandet.Efterlevandepension på grand av sådant sparande beskattas som intäkt av tjänst. Promemoriansförslag: Överensstämmer med mitt. Remissinstanserna:Åtskilliga remissinstanser hävdar att efter- Prop. 1992:93/187 levandepensionenligt det individuella pensionssparandet kan utgå i betydligt störreomfattning än i försäkringsfallen. Det framhålls att efterlevandepension i densparformen kan utgå till bam utan åldersgräns och utan samband medålderspension eller efterlevandepension till make samt att det inte finns någraregler för längsta utbetalningstid. Remissopinionen inom bl.a.försäkringsbranschen gör därvid en jämförelse med spärreglema förförsörjningsränta. anför att avsaknaden av regler såväl om bamshögsta ålder som egen högsta ålder och utbetalningstid medför att sparandet ivissa fall kan ske i annat syfte än för pensionsändamål. Verket efterlyserockså regler som anger om förmånstagarförordnandena måste omfatta helabehållningen på pensionssparkontot. Bakgrundentill mitt förslag: Efterievandepension på grand av försäkring är en pensionsom kan utgå efter den försäkrades död till vissa närstående personer som förmånstagare.Den krets av efterlevande som kan komma i fråga är make, sambo, bam och bamtill make eller sambo. En efterlevandepension kan enligt huvudregeln utgåendast så länge den efterlevande lever. Under dennes livstid får pensionenunder den första femårsperioden inte utgå med fallande belopp. På samma sättsom gäller för ålderspension finns inget hinder mot att pensionsbeloppen stigerunder . För efterlevandepension som grandas på en fondförsäkringgäller motsvarande beloppsbestämmelser som jag har redovisat förålderspension. Efterlevandepensiontill make eller sambo får upphöra när denne ingår nytt äktenskap. I övriga fallgäller dock att pensionsförmånema skall utgå under efter denförsäkrades död, om inte denne avlidit mindre än från den tidpunkt dåförsäkringsavtalet annars skulle ha upphört. I det sist nämnda fallet fårefterlevandepensionen upphöra före femårsperiodens utgång. Efterlevandepensiontill bam skall enligt huvudregeln upphöra senast när bamet fyller . Härfinns dock flera undantagsregler. Den viktigaste anger att pensionen får utgåså länge bamet lever om det är varaktigt oförmöget att arbeta. Om försäkringenär tagen på makes eller sambos liv gäller enligt en annan undantagsregel attpensionen skall upphöra senast när bamet fyller . Detta slag av pension ärnärmast avsedd att täcka försäkringstagarens kostnader för t.ex. skötsel ochpassning av bamet efter makens eller sambons död. Särskilda,detaljerade bestämmelser fmns om efterlevandepension i form avförsörjningsränta. Med försörjningsränta avses en pension som, om försäkradeller efterlevande make avlider innan ålders- eller efterlevandepension harutgått under viss i försäkringsavtalet angiven minsta tid, skall utgå underåterstoden av . Vissa inskränkande regler finns. Den viktigaste kansägas vara att försörjningsräntan endast får utgå till make, sambo, bam eller bamtill make eller sambo. Det är således samma krets som kan vara förmånstagaretill en vanlig efterlevandepension. Vidare ställs i särskilda detaljreglervissa krav på bl a premieinbetalningama, utbetalade årsbelopp ochutbetalningstider. Skälen för mitt förslag: kvalitativa villkoren för det individuella pensionssparandet bör anges vadsom förstås med efterlevandepension och vem som kan komma i fråga som förmånstagare. Den tillåtna kretsen av förmånstagarebör vara make, sambo, bam och bam till make eller sambo. I bestämmelsema fördet individuella pensionssparandet bör även ingå regler om minimitid förutbetalning av pension och om kravet på de utbetalda beloppens storlek underdenna tid. Dessa bestämmelser motsvarar dem som gäller för P-försäkring ochbidrar till att stärka pensionskaraktären på det individuella pensionssparandet. När det gäller de frågorom konkurrensneutralitet som ett flertal företrädare för försäkringsbranschenaktualiserar nöjer jag mig med att hänvisa till vad jag tidigare anfört i dennasak (avsnitt 3.1). De farhågor som framförtsför att sparandet kan komma att ske för annat än pension anser jag varaöverdrivna. Jag är emellertid inte främmande för vissa regeländringar iinskränkande riktning om en översyn av de kvalitativa villkoren för P-försäkringvisar att det finns ett sådant behov (jfr avsnitt 4.2). Efterlevandepension somutgår till en förmånstagare skall inte arvsbeskattas. Beskattningen sker istället enligt de vanliga reglema för pension, dvs. som intäkt av tjänst. Detkan i sammanhanget påpekas att något krav att förmånstagarförordnandena skallavse hela behållningen i sparandet inte ställs upp. Jag kommer att i ettsenare sammanhang ta upp frågoma om avskattning av behållning påpensionssparkonto när förmånstagarförordnande saknas vid spararens död och när förmånstagareavlider utan att någon träder in i hans ställe (avsnitt 4.5). Mittförslag: Förtida uttag medges om kontobehållningen understiger ett basbeloppoch nysparande inte skett . En möjlighet att få särskilttillstånd av skattemyndigheten till förtida uttag i vissa andra fall skallockså finnas. Uttaget beskattas som intäkt av tjänst. Promemoriansförslag: Förtida uttag medges endast om skattemyndigheten lämnar dispens. , och Kooperationens Pensionsanstalt anser att förtidauttag under viss beloppsgräns bör medges utan särskilt tillstånd. Även Folksamoch förordar en sådan gräns. Gränsen föreslås vara ettbasbelopp. anser att en förtida utbetalning bör föranleda avskattningäven av den förmån som erhållits till följd av den lägrebeskattningen av avkastningen på sparkapitalet. Verket anser vidare att ettförtida uttag endast bör kunna ske i form av likvida medel. Folksamefterlyser en dispensmöjlighet till återköp när pensionsspararen Prop.1992:93/187 avlider efter att sparandet har påbörjats. Bakgrundentill mitt förslag: års ändring av skattelagstiftningen fanns ingalagregler om återköp av livförsäkring. Bestämmelser om återköp kunde dockfinnas i de av livförsäkringsföretagen bestämda gmndema för försäkringen. Dessagrander medgav i vissa fall återköp av försäkringen medan det i andra fall intefanns någon sådan möjlighet. Utöver vad som kan gälla enligt grandema för en vissförsäkring finns numera även en särskild bestämmelse i ämnet bland de kvalitativavillkoren. Enligt denna finns möjlighet att återköpa en P-försäkring med etttekniskt återköpsvärde på högst . Det tekniska återköpsvärdet kansägas motsvara den fordran som försäkringens ägare har mot försäkringsgivarenvid en viss given tidpunkt. Detta värde utgörs av summan av de sparpremier somhar inbetalats på försäkringen jämte den av försäkringsföretaget garanteraderäntan på sparpremiema efter avräkning för administrativa omkostnader. Huvudregelnär således att återköp endast kan ske om försäkringens värde är relativt lågt.Om återköpsvärdet överstiger den i KL angivna beloppsgränsen på finnsemellertid en möjlighet att från skattemyndigheten erhålla dispens för återköpav försäkringen. Försådan dispens krävs att särskilda skäl föreligger. Återköp har ofta medgettsför värden under ett basbelopp. Återköpsförbudet motiveras av sociala skälmedan fiskala skäl inte anses föreligga beroende på att åter-köpsbeloppetbeskattas (jfr prop. 1975/76:31 s. 71 och 127 samt SOU 1975:21 s. 112 och 151). Skälenför mitt förslag: Det får antas att det även i det individuellapensionssparandet kommer att uppstå fall där det sparade beloppet är litet ochdär nysparande dessutom inte sker. Det sparade beloppet kan vara i stort settutan betydelse för spararen som det är betungande och kostsamt för sparinstitutetatt administrera så små sparbelopp. Det kan därför finnas skäl att tillåta attett sådant sparande avslutas och att sparmedlen återbetalas till spararen. Detindividuella pensionssparandet är långsiktigt. Någon valfrihet att avslutasparandet bör därför inte komma i fråga. Eftersom sparandetdessutom är förenat med skattefördelar finns det starka skäl att inte tillåtaett fritt utträde. Detär emellertid inte rimligt att en person under alla förhållanden skall tvingaskvarstå i pensionssparandet. Det bör finnas en möjlighet att vid väsentligtförändrade förhållanden få rätt att utträda ur sparandet. Jagdelar remissinstansemas bedömning att det av förenklingsskäl bör ställas upp enbeloppsgräns på samma sätt som vid återköp av en försäkring. Beloppsgränsenbör dock knytas till den i dispenspraxis på försäkringsområdet ofta utnyttjadegränsen, nämligen ett basbelopp. Ett sådant fribelopp bör dock knytas till kravpå en viss utan nysparande. Jag anser att krav på en sådanperiod innebär en lämplig avvägning. Även häratöver bör det finnasmöjlighet att efter dispens avsluta pensionssparandet . dock vara mycketrestriktiv med hänsyn till sparandets långsiktiga karaktär. Jag anser inte att det fmnsskäl för särregler vid förtida uttag i fråga om utbetalning i kontanta medel. harefterlyst en särskild avskattningsregel vid förtida uttag som inte enbartomfattar inkomst av tjänst utan även avkastningsskatt. Med hänsyn till atträtten till återköp är starkt begränsad anser jag att en sådan avskattningsregelkan undvaras. Enligt min mening skulle en sådan regel även medföra att systemetblir alltför komplicerat. Mittförslag: På i huvudsak samma sätt som gäller för P-försäkring skallöverlåtelse av rätt till utbetalningar från ett pensionssparkonto resp. rätttill behållning på kontot endast kunna ske vid bodelning och i utmätnings- ochobeståndssituationer. Promemoriansförslag: Överensstämmer med mitt. Remissinstanserna:Förslaget har inte mött några invändningar. Bakgrundentill mitt förslag: Även bestämmelsema om förfoganderätt till P-försäkring ficksin principiella utformning genom lagstiftning. Syftet med regleringenvar att förhindra skatteundandraganden och annat missbrak avförsäkringsformen. De tidigare närmast oinskränkta möjlighetema att civilrättsligtförfoga över en P-försäkring kringskars i betydande grad. Detta skedde genomatt förbud infördes mot överlåtelse, pantsättning och belåning av P-försäkring. Förbudsbestämmelsemainfördes bland de kvalitativa reglema. Derma reglering bedömdes emellertid intevara tillräcklig. liksom detprincipiella förbudet mot återköp av försäkring ansågs så viktiga att de också borde gälla mot tredje man. Regelsystemet utvid gades därför även på den civilrättsliga sidan genom en motsvarande ogiltighetsregel i 3 § lagen (1927:77) om försäkringsavtal. Överlåtelseförbudet grandaspå den principiella uppfattningen att P-försäkringens syfte är att tillgodosebehovet av en jämn, löpande inkomst efter den yrkesverksamma tiden. Det hardärför ansetts olämpligt att försäkringstagaren skall kunna avhända sig sinrätt till pension på grand av försäkringen. Från allmän synpunkt har det ocksåansetts motiverat att den person som är skattskyldig för pensionen också skallkunna ta den i anspråk för skattebetalningarna. Huvudregeln är attöverlåtelse inte får ske av en P-försäkring under den försäkrades livstid.Några undantagsregler finns dock. Enligt dessa är en överlåtelse giltig om densker till följd avanställningsförhållande, på grand av utmätning, vid konkurs och ackord samt - genom bodelning. Regelnom överlåtelse till följd av anställningsförhållande avser tjänstepensionsförsäkring.I de fall en överlåtelse sker genom bodelning finns en särskild bestämmelse i53 § 4 mom. KL resp. 6 § 4 mom. SIL som reglerar beskattningen av utfallandeförsäkringsbelopp. Huvudregeln är att beskattningen alltjämt skall ske hosöverlåtaren. Denne är alltså skattskyldig för de utbetalda försäkringsbeloppeni förvärvarens ställe. Detta gäller dock inte om överlåtaren skulle varaberättigad till avdrag för utgivet periodiskt understöd till förvärvaren. Tillregeln har fogats en dispensbestämmelse som ger skattemyndigheten möjlighet attefter ansökan besluta att beskattningen i stället skall ske hos förvärvaren avförsäkringen. Dispens får meddelas om särskilda skäl föreligger. Bestämmelsenom beskattning efter bodelning har införts bland annat för att förhindra attöverföring sker av en P-försäkring mellan makar i syfte att nedbringainkomstskatten på pensionsbeloppen. En dylik överföring av beskattningen frånena maken till den andra tillåts alltså normalt endast i samband medförsäkringsfall. Förbudenmot belåning och pantsättning infördes för att förhindra missbrak av degynnsamma regler som gäller för P-försäkring. En belåning skulle nämligeninnebära att försäkringstagaren kunde utnyttja värdet av sitt obeskattadesparande till konsumtion på samma sätt som om han hade gjort ett förtida uttagfrån försäkringen, vilket skulle strida mot pensioneringssyftet. Ettmotsvarande resonemang kan föras vad gäller pantsättning. Skälenför mitt förslag: Bestämmelsema om förfoganderätt över P-försäkring syftar tillatt förhindra skatteundandraganden och annat missbrak av försäkringsformen. Enordning bör gälla beträffande det individuella pensionssparandet som i storadelar ansluter till försäk-ringsreglema. Jag anser därför att - frånsettbetalning av skatt och avgifter hänförliga till kontot resp. ersättning förförvärv av kontotillgångar - överlåtelse av tillgångar på ettpensionssparkonto endast bör tillåtas i vissa särskilda situationer, nämligenvid utmätning, ackord, konkurs och bodelning. För bodelningsfallen bör rättenatt överlåta hela eller del av kontot inskränkas till bodelning av annananledning än makes död. Denordning som gäller för P-försäkringar vid bodelning, med en kvarståendeskattskyldighet för överlåtaren trots att pensionen tillfaller annan, bör tillsvidare även tillämpas för det individuella pensionssparandet.