prop · GG0332 · 1992-12-31 00:00:00 — I fråga om föreläggandeoch utdömande av vite bör lagen (1985:206) om viten tUlämpas. Enligt min meningär det lämpligt att blir vitesföreläggande myndighet. Ett vitesföreläggande böri första hand riktas mot samebyn, som då t.ex. föreläggs att inom viss tidminska antalet renar tUl ett bestämt antal. Det blir sedan samebyns sak attbesluta hur reduktionen skall ske och se till att denna genomförs. I allmänhettorde frågan kunna lösas på frivillig väg. I den mån samebyn bestämt hur många renaren medlem får ha, bör, i enlighet med vad jag anfört, ävenkunna rikta ett vitesföreläggande mot den som inte följer byns beslut i dettaavseende. Ett föreläggande bör vid behov samtidigt eller senare kunna ges ävenmot samebyn. Frågan om ett vite bör riktas mot enskild medlem bör i allmänhetvara beroende av om samebyn själv föreslår detta. En ytterligare förutsättningför att ett vite skall kunna riktas mot en enskild medlem är att det i ärendetär utrett att samebymedlemmen verkligen har flera renar än vad samebynbestämt. Att så är fallet kan exempelvis styrkas genom att byn överlämnarutdrag ur den renlängd som enligt 68 § skall upprättas av byn. Föratt inför styrka att den fordrade åtgärden har vidtagits kansamebyn resp. den enskilde medlemmen exempelvis visa upp avräkningsnota frånslakteri. Omvitet mot sameb)m döms ut skall samebyn betala det till staten. Sker inte dettakan beloppet tvångsvis utmätas t.ex. i samebyns tillgodohavanden påupplåtelseavgUter. Därmed torde det solidariska ansvar för byns renskötandemedlemmar som i och för sig finns enligt 45 § inte behöva aktualiseras. 1992/93:32 Bilaga 2Jordbruksdep. Enligt66 § rennäringslagen skall räkning av samebyns renar ske . Om särskilda skäl föreligger kan medge störretidsmellanrum efter begäran från samebyn. Det ekonomiska regelsystemet irennäringslagen bygger i stor utsträckning på att man känner till de enskUdarenägamas reninnehav. Det gäller i första hand rösträttsreg-lema ochfördelningen av kostnaderna. Dessutom utgör renantalet, styrkt genomrenräkning, underlag för eventuell katastrofskadeersättning åt enskildarenägare. Vidare är det viktigt att känna till det totala renantalet i sa- 8 1992/93. mebyn, både för byns egen planering och för ,som har att bevaka att samebyarna inte överskrider det fastställda maximalarenantalet. Enligt min mening är det därför angeläget att ha en så effektivregistrering av renantalet som är praktiskt möjligt. uppger i sitt betänkande att alltfärre samebyar genomfört årliga renräkningar. Vissa byar harenligt betänkandet helt upphört att räkna renar, i andra har renräkning avtradition aldrig fått nägon egentlig genomslagskraft. De renlängder somupprättas baserar sig i dessa fall på djurägarnas egna uppgifter men iblandockså genom sköns-mässiga uppskattningar. Vissa byar har egna system föruppskattning av renantalet som bygger på en slags nettometod där man utgårfrån inmärkta renar, beräknad förlust och slakt. En ny individmärkningsmetodbörjar också tas i bruk på sina håU. Där den tillämpas kommer en kontinuerliguppföljning av renantalet att underlättas. Med tanke pä den centrala betydelse vetskapen omrenantalet har, både för samebyns planering och frän rättvisesynpunkt, går detenligt min mening inte att undvara regelbundet återkommande renräkningar. Detär mot bakgrund av vad jag har anfört angeläget att ge myndigheterna möjlighetatt kontrollera samebyns renantal. 1 fråga ommyndighets möjligheter att kontroUera om det uppgivna renan-talet i samebyn ärkorrekt vill jag anföra följande. Enligt 66 § andra stycket kan länsstyrelsenpå begäran av renskötande medlem under vissa villkor förordna om extrarenräkning. eller annan myndighet saknar i övrigt möjlighet attkontrollera en samebys renantal. De uppgifter som en enskild medlem lämnar omsitt renantal och som ligger till grund för renlängden lämnas dock understraffansvar. Enligt 95 § kan nämligen medlem i sameby dömas till böter om hanuppsåtligen eller av oaktsamhet lämnar oriktig uppgift vid renräkning eller vidupprättande av renlängd. Under utredningen av om brott begåtts mot 95 § harpolismyndigheten möjlighet att med stöd av 96 § begära att samebyns styrelselåter samla ihop och skilja ut renar som tillhör den eller dem som misstänks halämnat oriktig uppgift om renantalet. Jag har i det föregående föreslagit atten sameby vid vite skall kunna åläggas att företa ärlig renräkning. Enligt minuppfattning är det däremot inte nödvändigt att införa någon ytterligarebefogenhet att besluta om renräkning. En extra renräkning är kostnads- ocharbetskrävande samt utgör ett hinder för samebyn i renskötselarbetet. Jag anserdärför inte att de fördelar som kan finnas att i kontrollsyfte kunna förordnaom extra renräkning överväger de nackdelar som är förbundna med en myndighetsförordnande om detta. Däremot anser jag att en sameby skall underrättamyndighet om tid och plats för byns renräkning. Anmälan om föreståenderenräkning bör ske tUl . bör kunna förordna annanmyndighet, exempelvis polisen, att kontrollera en samebys renräkning. Detta germyndigheten möjlighet till kontroll av samebyns renantal. Det är givetvisviktigt att erforderliga resurser avsätts för kontroll av renantalet i länet,men det bör inte vara någon skyldighet att närvara vid alla samebyarsrenräkning. Detta får bedömas bl.a. med hänsyn till personalresurserna. Enanledning till närvaro vid en renräkning kan vara att företrädare för andraareella näringar gör sannolikt att byns renantal är högre än det uppgivna. Prop.1992/93:32 Bilaga 2 Jordbruksdep. För att möjliggöra eneffektiv kontroll måste den som förordnat ges rätt att fåtillträde till område eller anläggning där renräkningen äger rum, liksom rättatt få upplysningar och ta del av de handlingar som behövs för kontrollen. Det bör enligt min meningfinnas möjlighet att meddela närmare föreskrifter om hur renräkning skall gåtill. Sådana föreskrUter kan exempelvis avse det sätt på vilket räkningen skalldokumenteras eller om färgmärkning av räknade renar. Det ankommer påregeringen, eller myndighet som regeringen bestämmer, att meddela sådanaföreskrUter. Vadjag nu har anfört bör föranleda vissa tilläggsbestämmelser i rennäringslagen. 1992/93:32 Bilaga 2Jordbruksdep. 2.8 Åtgärder mot s.k. strövrenar Mitt förslag:Länsstyrelsen skall vid vite kunna förelägga en sameby att driva bort renarfrån marker utanför renskötselområdet eller från mark inom detta område undertid då renskötsel inte får bedrivas där. Den nuvarande möjligheten förlänsstyrelsen att förordna om slakt tas bort. Lantbruksstyrelsensförslag överensstämmer med mitt. Remissinstensema:Förslaget om vite lämnas utan erinran eller tillstyrks av remissinstanserna.Flera remissinstanser, bland dem berörda länsstyrelser, anser att möjlighetenatt förordna om slakt skall finnas kvar. anserdäremot att bestämmelsen om slakt skall upphävas och att de bakomliggandeorsakerna tiU att renar stannar kvar på vinterbetesmarkerna bör klarläggas. Skälen för mitt förslag: I3 § rennäringslagen anges var och renskötsel får bedrivas.Renar som uppehåller sig utanför renskötselområdet eller på mark inom dettaområde under tid då renskötsel inte får bedrivas där brukar benämnasströvrenar. Andra areella näringar upplever förekomsten av strövren,tillsammans med vad som anses vara ett för högt renan-tal, som de störstaolägenhetema av dagens renskötsel. Som jag framhållit(avsnitt 2.7) kan enligt 71 § rennäringslagen förordna om slaktav renar som uppehåller sig utanför renskötsel-området eller inom detta områdeunder tid då renskötsel inte får bedrivas där. En förutsättning för beslut omsådan slakt är att renama vållar skada eller olägenhet av någon betydelse. iVästerbottens län har förordnat om slakt av strövrenar åren 1982 och 1989.Slakten har skett genom att utsedda jägare skjutit renar och levereratkropparna tUl kontrollslakteri. Kostnaderna har varit avsevärda utan attantalet renar på otillåten mark egentligen minskat nämnvärt. I längenomfördes en sådan slakt i Bodens kommun och i Kalbckommun. Den senare slakten hade enligt god effekt förefterlevnaden av gällande bestämmelser. Förekomstenav strövren har flera orsaker. Det är givetvis oundvikligt att ettvisst antal renar blir kvar på vinterbetesmarkerna vid flyttningen på våren.Det är emellertid en allmän uppfattning bland motstående intressen tillrennäringen att antalet strövrenar ökat starkt . Detta berorhuvudsakligen på att renantalet ökat på grund av goda betesförhållanden, attmotstående intressens markanvändning försvårar flyttningen, att renarna oftaretransporteras per bil och att antalet verksamma i samebyarna minskar genompågående rationaliseringar. Intrången i renskötselmarkerna spelar ofta en vissroll. Transport med lastbil, som åtminstone delvis är ett resultat avsamhällsutvecklingen, gör renen desorienterad och leder tillströvrens-förekomst. Stora kalhyggen vid uppflyttningen till fjällområdetförsvagar eller kan t.o.m. helt släcka ut flyttningsinstinkten. Om en renhjordblir skrämd, om tiUgången på bete är för dålig inom de områden hjorden flyttartill eller om hjorden stöter på alltför besvärliga flyttningshinder är riskenstor att den vänder. En hjord som vänt är rent allmänt svår att hantera ochmycket svår att få att återuppta uppflyttningen. Förekomst av strövren kanemellertid också bero på underiåtenhet från renskötarens sida. Detkan genom en utbyggnad av flyttningsvägarna, utslaktning av särskiltströvningsbenägna djur, ökad tillskottsutfodring och intensifierad rådgivningvaramöjligt att minska antalet strövrenar. Det är viktigt att särskilt samebyarmed långa flyttningar kan upprätthålla ett väl fungerande system avflyttningsvägar. Varje nytt hinder innebär ökad risk för strövren vilket måstebeaktas i samhällsplaneringen. Dessa olägenheter kan lindras genom kompletteringarav flyttlederna med övernattningshagar kombinerade med stödutfodring.Samtidigt innebär detta ökade investerings- och underhållskostnader för renskötseln.Att få till stånd väl fungerande flyttningar är emellertid särskilt besvärligtför fjällsamebyarna och , som har mycket långaflyttningsvägar, . I är området mellanlappmarksgränsen och odlingsgränsen i stor utsträckning året-runt-marker förskogssamebyarna. Eventuellt kvarvarande fjällrenar blir därför i hög grad ettinternt näringsproblem. I framstår däremot strövrensförekomstenenligt betänkande som mera uppenbart otUläten. Lantbruksstyrelsenhar föreslagit att det bör införas en möjlighet till föreläggande vid vite attdriva bort renarna från mark där renskötsel inte får bedrivas. Huvuddelen avLantbruksverkets representanter i Rennäringsgruppen anser dessutom attmöjligheten att förordna om slakt bör finnas kvar till dess att man genompraktisk erfarenhet kunnat konstatera att vitesföreläggande är ett meraeffektivt medel än slakt. Det fordras enligt dessa ledamöter inte sällansnabba åtgärder vid en förekomst av strövrenar. Ett förordnande om slakt bördärför kunna tillgripas sedan det visat sig att ett vitesföreläggande inte gerönskat resultat. Det bör kunna genomföras först sedan tiden förvUesföreläggande gått ut eller återkallats. De övriga ledamöterna i gruppenanser däremot att det inte finns anledning tro att ett vitesföreläggandeskulle vara mindre effektivt och att det dessutom kan uppstå praktiska ochformella komplikationer om man har två sanktionsmedel för samma företeelser,förutom att det kan uppfattas som inkonsekvent. Möjlighetenatt tillgripa tvångsslakt för att få boit strövrenar från otillåtet område börenligt min mening utmönstras ur rennärinslagen. 1992/93:32 Bilaga 2 Jordbruksdep. relsens förslag omvitesföreläggande utgör enligt min uppfattning ett tillräckligt instrument föratt komma till rätta med strövrensförekomsten. En bestämmelse om sådantföreläggande bör föras in i rennäringslagen. Jag har i avsnitt 2.7 redogjortför hur vitesinstitutet bör användas inom renskötseln. Samebyn kan genomexempelvis intyg från polismyndighet visa att renarna bortförts från otillåtenplats. 1992/93:32 Bilaga 2 Jordbruksdep. 2.9 Begränsning av rösträtt i vissa fall för renskötandemedlem i sameby Mittförslag: Renskötande medlem skall i frågor som rör renskötseln inte få röstaför fler renar än han enligt samebyns beslut får inneha. Lantbruksstyrelsensförslag överensstämmer med mitt. Remissinstensema:Förslaget tillstyrks eller lämnas utan erinran. Skälenför mitt förslag: Enligt 59 § rennäringslagen har varje myndig medlem isamebyn en röst i fråga som rör utseende av ordförande på bystämma ellerrevisor, beviljande av ansvarsfrihet för styrelsen eller ändring av vissaföreskrifter i samebyns stadgar. Enligt samma paragraf har endast renskötandemedlem rösträtt i övriga frågor. Rösträtten är dä graderad på det sättet attden renskötande medlemmen har en röst för varje påbörjat hundratal renar somenligt gällande renlängd innehas av honom. Detta innebär att en sådan medlemkan få beräkna sitt antal röster pä fler renar än som samebyn med stöd av 35 §kan ha beslutat att han får inneha. Jagdelar Lantbruksstyrelsens uppfattning att renskötande medlem inte bör få röstaför fler renar än vad han tUlåts inneha enligt samebyns beslut. Förslagetföranleder en ändring i 59 § rennäringslagen. 2.10 Företagsregister för rennäringen Mitt förslag: Ettföretagsregister för rennäringen skall inrättas. Registret skall bygga påsamebyns fastställda renlängd. En sameby skall därför vara skyldig att lämnakopia av sin renlängd tUl eller tUl annan myndighet somregeringen bestämmer. Lantbruksstyrelsensförslag överensstämmer i huvudsak med mitt. Remissinstensema:Förslaget tillstyrks eller lämnas utan erinran. Enligt utgör renlängden ett tillräckligt underlag för företagsregistret. Skälen för mitt förslag:Det föreslogs i förarbetena till rennäringslag (prop. 1971:51) attett företagsregister inom rennäringen skulle införas. Det skulle bli ettvärdefullt hjälpmedel i rationaliseringsverksamheten. Sedan godtagitförslaget förordnade regeringen att ett företagsregister skulle upprättas ochatt det skulle ankomma på Lantbruksstyrelsen att utfärdanärmare föreskrifter om registret. Frågan om utformningen av registret hardärefter diskuterats mellan ochrennäringsutövarna utan att frågan har lösts. Lantbruksstyrelsenföreslår i sin rapport att ett företagsregister upprättas som baseras påinnehållet i renlängderna. De uppgifter som i sammanhanget är mest viktiga,såväl i samhällsplaneringen som i diskussioner med t.ex. länsmyndigheter,kommuner och skogsföretag samt vid stödgivning, är uppgifter om samebynssamlade renantal, fördelningen av antalet renar på de olika företagen ochåldersstrukturen inom samebyn. Det bör vara tillräckligt att uppgifternaredovisas i grupper (1-100, 101-200, 201-300 renar etc). Möjligheten attidentifiera de enskilda företagen skall så långt möjligt uteslutas. DeuppgUter som behövs för ett sådant register finns enligt rapporten i allmänhettillgängliga i renlängderna. Även om renlängderna inte innehåller alla deuppgifter som ett företagsregister bör innehålla, skulle det kunna varatillräckligt att fick del av längderna, i likhet med vad somgällde . Uppgifterna i renlängden kan dock behöva kompletteras t.ex.med uppgifter om företagamas födelseår. Sådana uppgifter torde lätt kunnainföras som standard i renlängdema. I de flesta fall därrennäringens intressen skall redovisas torde det enligt rapporten räcka attuppgifterna om antal renar och antal företag tas fram. I en del fall kan merapreciserade uppgifter behövas. kan då samraanställa uppgifternaså att exempelvis antalet renskötare i ett visst åldersintervall redovisas. Själv gör jag följandebedömning. Rennäringen är den enda av de areella näringarna för vilka detsaknas tillförlitliga uppgifter om verksamheten. Det är mycket angeläget atträttvisande uppgifter finns tillgängliga om samebyarnas renantal ochföretagsstruktur. Detta gäller inte minst för samebyarna i diskussioner medskogsföretag om intrång och för i olika delar avsamhällsplaneringen. är det önskvärt att företagsregistret kan byggasut med fler uppgifter. Jag tänker då närmast på att det i samhällsplaneringenär viktigt att rennäringens sysselsättningseffekt och dess regionalekonomiskabetydelse kan dokumenteras genom ett relevant material. I dessa och liknandefrågor som kan röra konkurrensen ora marken kan ett utbyggt företagsregister fåett stort värde både för samebjm och för samhället, bl.a. på så sätt att frågorom intrång bör kunna bedömas enklare och säkrare. Eftersom renlängderna isig innehåller identifierbara personliga uppgUter bör det finnas möjlighet atthos myndigheten skydda vissa uppgUter med sekretess. I och med att renlängdernalämnas in för att användas för myndighetens verksamhet för framställning av statistikkommer de att skyddas av den sekretess som gäller för statistiskt materialenligt 9 kap. 4§ sekretesslagen (1980:100) på samma sätt som t.ex. lantbruketsföretagsregister. Sora Lagrådet har påpekat i sitt yttrande den ISjuni 1990kommer samma sekretessregler ocksä att skydda ett företagsregister förrennäringen. Med sekretessen följer också tystnadsplikt för den som i tjänstentar del av uppgifterna. Renlängden bör också, liksom , kunna användas isamband med ärenden om statligt stöd. Bestämmelser om sekretess i sådanaärenden finns i sekre- 1992/93:32 Bilaga 2 Jordbruksdep. tessförordningen(1980:657). Gäller sekretess inom en verksamhetsgren hos en myndighet, får inteuppgiften lämnas ut till en annan verksamhetsgren. Varje sameby bör varaskyldig att till myndighet som regeringen bestämmer överlämna en kopia av denfastställda renlängden. Det bör ankomma på regeringen eller på myndighet somregeringen bestämmer att meddela närmare föreskrifter om detta och omskyldigheten att lämna ytterligare uppgifter till företagsregistret. Ettbemyndigande att meddela sådana föreskrifter bör tas in i rennäringslagen. Jaghar i det föregående (avsnitt 2.7) föreslagit att en sameby skall kunnaföreläggas vid vite att upprätta renlängd och att överlämna kopia av den tillmyndigheten. 1992/93:32 Bilaga 2 Jordbruksdep. Mittförslag: Den som äger eller brukar jordbruksfastighet som helt eller delvis ärbelägen inom den del av där koncessionsrenskötsel bedrivsskall, om han är bosatt inom den delen av länet, få lämna skötesrenar i koncessionshavarensvård. Även för andra som har rätt att äga skötesrenar skall det varatillräckligt att ägaren är bosatt inom den del av länet där koncessionsrenskötselbedrivs. Enkoncessionshavare skall i frågor som rör renskötseln inte få rösta för flerrenar än som bestämt att han får inneha. En ägare av skötesrenarskall i fråga om beslut på bystämma ha en röst. Omsameby eller koncessionshavare btyter mot villkor som gäller för verksamhetenskall vid vite kunna förelägga byn eller koncessionshavaren attvidta rättelse. Länsstyrelsenskall ha möjlighet att besluta om slakt och försäljning av skötesrenar i denmån renarna överstiger det tillåtna antalet. Lantbruksstyrelsensförslag-överensstämmer i huvudsak med mitt, utom såvitt gäller det s.k.bostadsbandet, där något förslag inte lämnats. Lantbruksstyrelsen har vidareföreslagit att samebyn själv skall kunna besluta om slakt eller försäljning avövertaliga skötesrenar. Remissinstensema hartillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erinran. i Norrbottenslän har föreslagit den ändringen av bostadsbandet som överensstämmer med mittförslag. Skälen för mitt förslag: Koncessionsrenskötseln,som regleras i 85-89 §§ rennäringslagen, är en särskild form av renskötsel sombedrivs i Kalk och älvdalar. Koncession kan meddelas den som är renskötselberättigad(koncessionshavare). Ägare eller brukare av jordbruksfastighet kan få inneharenar (skötesrenar) som vårdas av koncessionshavaren. Jag har i avsnitt 2.2föreslagit att alla samer skall ha renskötselrätt. Enligt 85 § rennäringslagenkan renskötselberättigad få koncession att driva renskötsel. I fortsättningenbör den som innehar renskötselrätt kunna få koncession. Det innebär att alla sameri princip kan komma i fråga som koncessionshavare. Enligt den nämndaparagrafen får koncession lämnas endast omsökanden kan antas komma att driva renskötseln på ett ändamålsenligt sätt.Utvidgningen av kretsen av möjliga koncessionshavare innebär därför inte någonförändring vad gäller förutsättningarna för att driva en bra koncessionsrenskötsel. beslutade år1985 om vissa ändringar vad gäller koncessionsrenskötseln (prop. 1984/85:226,bet. JoU 1985/86:2, rskr. 1985/86:11). Av regionalpolitiska skäl begränsadesantalet skötesrenar till högst trettio för samma hushåll. Rätten förfastighetsägare att inneha skötesrenar förbehölls dem som äger eller brukarjordbruksfastighet inom samebyns koncessionsområde och som är bosatta inomområdet eller på fastigheten. Vid röstning i ekonomiska frågor tillerkändes renskötandemedlem en röst för varje påbörjat tjugotal renar. Både koncessionshavare ochägare av skötesrenar anses som renskötande medlem. Länsstyrelseni har i sitt remissvar anfört att det återinförda s.k.bostadsbandet medfört att många skötesrenägare har fått sina villkorförsämrade. I Kalk och älvdalar har många tvingats att flytta tillcentralorter på grund av arbetsmarknaden. Man behåller därvid ofta jord- ochskogsbruksmark för att kunna äga skötesrenar. Självgör jag följande bedömning. Innan rennäringslagen ändrades kunde allasom ägde eller brukade jordbruksfastighet inom det område därkoncessionsrenskötsel får bedrivas få lämna renar i koncessionshavares vård.Många skötesrenägare var bosatta utanför detta område. Med hänsyn till despeciella arbetsmarknadsförhållanden som råder i regionen delar jaglänsstyrelsens uppfattning att den som bor inom den del av länet där koncessionsrenskötselbedrivs, skall kunna lämna renar i koncessionshavares vård.Sysselsättningseffekten och andra positiva effekter från regionalpoUtisk synpunktkvarstår enligt min uppfattning även om man ökar möjligheterna att innehaskötesrenar. Som jag nämnt i detföregående (avsnitt 2.7) finns det inte några direktamöjligheter att vidta åtgärder mot renägare som har för stort antal renar. Ifråga om koncessionssamebyarna gäller detta även de skötesrenägare som efter1985 års lagändring inte längre uppfyller bosättningskravet och därför intelängre har rätt att lämna skötesrenar i koncessionshavares vård. Vid bystämmorhar dessa skötesrenägare haft rösträtt på grundval av sitt reninnehav och ivissa fall på ett avgörande sätt påverkat och utformat samebyarnas beslut iolika frågor. Jag har i det föregående (avsnitt 2.9) föreslagit att medlem isameby i fråga som rör renskötseln inte skall få rösta för fler renar än vadsamebyn bestämt för honom. När det gäller koncessionsrenskötseln har renskötandemedlem enligt 86 § rennäringslagen en röst för varje påbörjat tjugotal renarsom enligt gällande renlängd innehas av honom. års lagändring gälldesainma röstberäkning som för de vanliga samebyama. Ändringen genomfördes föratt stärka koncessionshavarens ställning. Deras röstinflytande ställdes ibättre relation till deras renantal än vad som var fallet med tidigare regler.I Lantbruksstyrelsens rapport föreslås att en ägare av skötesrenar i fortsättmngenbara skall ha en röst på bystämman. Förslaget innebär att koncessionshavarensställning i samebyn stärks ytterligare. Eftersom antalet skötesrenägare i ensameby är stort får 1992/93:32 Bilaga 2 Jordbruksdep. dessaäven efter den föreslagna ändringen ett tillfredsställande inflytande pårenskötseln i byn. Jag ansluter mig till Lantbruksstyrelsens förslag. Jaghar i det föregående (avsnitt 2.9) föreslagit att renskötande medlem i frågorsom rör renskötseln inte skall få rösta för fler renar än som samebyn enligt 35§ rennäringslagen kan ha beslutat att han får inneha. Enligt 88 § bestämmerlänsstyrelsen det antal renar som varje koncessionshavare får hålla inomområdet. Inte heller en koncessionshavare bör enligt min mening få rösta förfler renar än som han enligt beslut får inneha.