prop · GF03157 · 1992-01-01 00:00:00 — När läroplanskommitténs förslag remissbehandlats, räknar jag med att återkomma till regeringen med förslag till ny läroplan för den reformerade gymnasieskolan och kommunala vuxenutbildningen (komvux) som kan föreläggas . I avvaktan på denna nya läroplan har regeringen fattat beslut om en revidering av de nuvarande läroplanerna, dvs. läroplan för gymnasieskolan och läroplan för och statlig utbildning för vuxna. Jag avser även att föreslå regeringen att utfärda nya förordningar för gymnasieskolan och för olika former av vuxenutbildning. Regeringen har också fastställt målen för de nationella programmen i gymnasieskolan och för grundläggande vuxenutbildning. arbetar - på direktiv av regeringen - med att utforma kursplanerna för bl.a. den reformerade gymnasiala utbildningen i gymnasieskolan och komvux. Regeringen har således vidtagit ett antal åtgärder för att den beslutade reformen skall kunna genomföras . Enligt den tidsplan som fastställt skall förändringarna av komvux genomföras och förändringarna av gymnasieskolan kommunerna beslutar, dock tidigast och . Det kan inte förnekas att förberedelsetiden för genomförandet av reformen är knappt tilltagen. Det är ingen idealisk ordning att kommuner och skolor får arbeta utifrån äldre läroplaner - om än reviderade. Den tid som har till förfogande för kursplanearbetet är mycket kort med hänsyn till den mängd kursplaner det är frågan om. har anmält att verket prioriterar arbetet med kursplaner för nya ämnen i gymnasieskolan och komvux. kommer i övrigt att fastställa dels vilka befintliga gymnasiekursplaner som kan användas för de nya programmen, dels vilka befintliga kursplaner för komvux som får användas för den gymnasiala vuxenutbildningen och påbyggnadsutbildningar under /93. kommer därvid att vid behov komplettera dessa föreskrifter med en form av " läsanvisningar" eller kommentarer. När det gäller kärnämnen ankommer det på regeringen att fastställa kursplaner. Med hänsyn till den begränsade tiden fram till anser jag att den av valda uppläggningen av arbetet måste accepteras. Jag vill därför här informera om att nya kursplaner inte kommer att finnas i alla ämnen till men att det ändock kommer att finnas kursplaner som kan tillämpas för alla ämnen. De av fastställda nya timplanerna kommer att tillämpas för alla ämnen i den reformerade gymnasiala utbildningen i gymnasieskolan och komvux fr.o.m. /93. ?4 Vissa frågor beträffande grenar i gymnasieskolan? ?4.1 Möjlighet att ge en grengaranti? Skälen för mitt förslag: Enligt bestämmelserna i 5 kap. skollagen (1985:1100), som skall tillämpas på den utbildning som äger rum efter , tas en elev in på ett program. Om programmet är grendelat i årskurs 2, väljer eleven gren inför den årskursen. Det finns dock ingen garanti för att eleven kommer in på en viss gren på programmet. Avsikten med det uppskjutna grenvalet är att eleven i gymnasieskolan dels skall få vissa grundläggande kunskaper inom alla yrkesområden som programmet utbildar för, dels skall få underlag för sitt beslut om grenval. Ett ytterligare skäl är att eleven inte skall behöva specialisera sig redan vid valet till årkurs 1 i gymnasieskolan. Möjlighet finns dock att söka ett program i en kommun som erbjuder en viss gren, som hemkommunen inte erbjuder. En elev som har tagits in i en annan kommuns gymnasieskola på denna grund är emellertid inte därmed tillförsäkrad en plats på grenen. Ordningen som speglas i 5 kap. skollagen i dess nuvarande skick är sålunda att grenvalet skall anstå till slutet av första årskursen. Det är först då som fördelningen på grenar förutsätts ske. Visserligen har , som jag redan nämnt, uttalat att det inte finns något hinder att redan under första läsåret göra en klassindelning som speglar en sannolik kommande fördelning på grenar, men en sådan uppdelning förutsattes inte binda elevernas senare uppdelning. Utställande av garanti om viss gren redan vid intagningen till årskurs 1 är sålunda ett förfarande som alls inte var förutsatt vid utformningen av 5 kap. skollagen i dess nuvarande skick. Jag vill emellertid nu ta upp frågan om inte en viss förändring bör kunna ske på denna punkt. Jag anser att de breda ingångarna i gymnasieskolan är bra. Därigenom kan de sökande som är osäkra på sitt framtida val känna sig för. Vidare är ett sammanhållet första år på programmen bra, eftersom kommunerna respektive landstingen då kan samordna undervisningen. Det finns dock sökande som vill gå en viss bestämd gymnasieutbildning och inte kan tänka sig att gå någon annan eller som väljer mellan flera speciella Särskilt när det gäller de yrkesförberedande programmen kan skillnaden mellan olika grenar inom programmen vara påtaglig. Den som vill ägna sig åt bageri kan inte alltid förväntas bli tillfreds med en plats på charkuterigrenen. Jag anser att sökande med en bestämd uppfattning om vilken gren de senare önskar inom ett program skall kunna ges en möjlighet att från början få besked om de kan få plats på den grenen. Jag är dock inte beredd att föreslå någon ändring vad avser de breda ingångarna, men en möjlighet bör öppnas för de kommuner och landsting som vill, att ge sökande en garanti att de kommer in på en viss gren. De sökande skall fortfarande tas in på ett nationellt program, men åt dem som i ansökan har angett att de söker en viss gren kan kommunen eller ge en garanti redan vid intagningen till årskurs 1 att de kommer in på den sökta grenen. Ett nationellt program där det finns särskilda skäl att ge en grengaranti är det estetiska programmet som i årskurs 2 delas i tre grenar, nämligen 1. dans och teater, 2. konst och formgivning samt 3. musik. De som söker till det estetiska programmet har vanligen en klar önskan om vilken gren de vill komma in på. Sådana sökande har sålunda ofta innan de börjar i gymnasieskolan ägnat åt att t.ex. dansa eller musicera. Dessa sökande bör kunna ges en garanti att komma in på den gren de sökt redan när de tas in på programmet. Även för kommunerna och landstingen kan det vara en fördel att, redan när de sökande tas in på programmet, veta hur de i huvudsak kommer att fördelas på de olika grenarna i högre årskurser. Kommunerna och landstingen kan härigenom få ett bättre planeringsunderlag. Kommunerna och landstingen kan också härvid låta klassindelningen spegla grenvalen. Den förändring av regleringen som jag nu föreslagit, innebär att det öppnas en möjlighet för kommunerna och landstingen att ge grengaranti vid intagningen. Däremot innefattar den inte någon skyldighet att generellt ge en sådan garanti. Kommunerna respektive landstingen får själva bestämma hur stor del av platserna som skall omfattas av grenga-rantin. Hänsyn måste tas till de elever som enligt huvudregeln vill låta grenvalet anstå till slutet av årskurs 1. Det är därför inte rimligt att ge grengarantier i sådan omfattning att några platser i realiteten inte längre står dessa elever till buds. Jag anser att det bör kunna överlåtas på skolhuvudmännen att avväga proportionerna mellan antalet tillgängliga platser och antalet platser som omfattas av grengarantin. Jag utgår från att kommunerna och landstingen använder sig av den nya möjligheten för att nå praktiskt goda lösningar anpassade efter de lokala förhållandena. Med hänsyn till ungdomarnas intressen kan det emellertid visa sig behövligt att inom vissa program generellt ge grengaranti. För att smidigt kunna möta ett sådant behov, föreslår jag att regeringen bemyndigas att meddela föreskrifter som innebär att en grengaranti skall ges för vissa program. De sökande skall dock inte i något fall vara tvungna att välja gren redan inför årskurs 1. Jag tycker det är viktigt att de sökande som vill skjuta upp valet av gren också kan göra det. Med hänsyn till att ett system med grengaranti inte var förutsatt när bestämmelserna i skollagen om gymnasieskolan utformades anser jag att ett sådant system inte bör införas utan att det får ett direkt stöd i lagen. Bestämmelser om grengaranti bör komma till uttryck i skollagens kapitel om gymnasieskolan. om erbjudande av garanti kan lämpligen tas in som en ny 6 a §. Rättsverkan för eleven kan regleras i anslutning till föreskriften i 16 § om rätt att fullfölja ett program. Motsvarande rätt skall gälla i fråga om gren, då garanti har lämnats. ?4.2 Benämning på grenar m.m.? Skälen för mitt förslag: Som jag inledningsvis redovisat har regeringen fattat beslut om målen för de nationella programmen. Till grund för beslutet låg ett förslag som statens skolverk utarbetat, vilket remissbehandlats. Under arbetet med dessa programmål har det framkommit förslag till ändring av namnen på vissa grenar inom några av programmen. har föreslagit att den av beslutade grenen för Tandsköterskor inom Omvårdnadsprogrammet får en ändrad benämning. Ingen annan nationell gren inom den gymnasiala utbildningen riktas mot ett särskilt yrke. Många har dessutom påpekat, att benämningen inte är könsneutral. Jag föreslår i likhet med att grenen benämns Tandvård. Inom Fordonsprogrammet finns bl.a. gren för Flygunderhåll och gren för Reparation. Jag föreslår i likhet med att benämningen på grenen för Reparation ändras till Fordonsteknik. I konsekvens därmed föreslår jag att benämningen på grenen för Flygunderhåll ändras till För information vill jag även nämna att det kommit in förslag om ändring av grenindelningen i vissa fall. Jag är för min del inte beredd att föreslå några ändringar därvidlag. Ett av dessa ändringsförslag gäller Hotell- och restaurangprogrammet. Programmet har enligt beslut följande tre grenar, nämligen Hotell, Restaurang samt Storhushåll. Berörda yrkesnämnder har framhållit som sin uppfattning att grenen för Storhushåll inte bör utformas som en nationell gren. Elevintresset för denna gren har varit lågt inom försöksverksamheten med treårig yrkesinriktad utbildning och yrkesnämnderna anser att grunden för arbete inom storhushåll kan ges inom ramen för de två andra grenarna. anser att det inte är ändamålsenligt med två grenar med samma innehåll inom detta program. Jag vill för min del peka på att de primärkommuner som så önskar kan samordna utbildningen inom de båda områdena inom en lokal gren, exempelvis benämnd gren för Restaurang och storhushåll. ?5 Möjlighet till mindre studiekurs på de nya programmen i gymnasieskolan? Skälen till mitt förslag: I dagens system med linjer och specialkurser kan en elev som har påtagliga studiesvårigheter befrias från undervisningen i som mest tre obligatoriska ämnen och övergå till att ha s.k. mindre studiekurs. I propositionen Växa med kunskaper (prop. 1990/91:85, s. 90) uttalades att ett antal försöksvis prövade verksamheter med bl.a. individuell studietakt skulle kunna finna sin naturliga plats inom ramen för de individuella programmen. Ett syfte med detta var detsamma som med dagens mindre studiekurs, nämligen att ge elever som så behöver en lugnare studietakt. Jag kommer i det följande att föreslå förändringar när det gäller de individuella programmen. Med dessa förändringar följer att programmen utanför de nationella programmen inte primärt skall användas för att konstruera mindre studiekurser. Jag ser det vidare som önskvärt att en elev, som under studiernas gång på ett nationellt program finner det svårt att klara av alla ämnena, får möjlighet att stanna kvar i klassen och fortsätta med ett reducerat antal ämnen i stället för att sluta och gå över på en annan studieväg. Jag anser därför att en elev som så önskar, efter noggrann prövning på skolan, skall kunna befrias från ett eller flera ämnen inom det program han eller hon går på. Jag anser dock att framför allt ett nationellt program, som syftar till allmän behörighet, inte bör styckas sönder alltför mycket utan det bör med så få undantag som möjligt ha den uppläggning som bestämt i och med beslutet om minsta garanterad undervisningstid. Den befrielse från ett eller flera ämnen som jag här talat om innebär att eleven vid avgången från gymnasieskolan inte kommer att ha den allmänna behörighet att söka vidare till högre studier som ett fullbordat nationellt program innebär. En elev med en mindre studiekurs kan givetvis inte få avgångsbetyg med fullständig studiekurs från det nationella programmet eftersom den eleven inte har slutfört något sådant program. Avgångsbetyget får i stället ange att det rör sig om en mindre studiekurs inom ett program. Liksom bör dock eleven efter avgången från gymnasieskolan kunna läsa igen det eller de ämnen som nedlagts och därmed få allmän behörighet. Detta skall som kunna göras i gymnasieskola eller i vuxenutbildning genom s.k. förlängd undervisning. I ett allmänt perspektiv av avreglering och återkommande utbildning ser jag dock inget skäl att behålla den tidsgräns om högst som finns för att efter komplettering av nedlagda ämnen få ut ett nytt avgångsbetyg med fullständig studiekurs. För tydlighetens skull vill jag slå fast att vad jag här talat om innebär studier i ämnen, som en elev inte tidigare studerat. Kompletteringen skall ge ett avgångsbetyg med fullständig studiekurs på programmet. Den skall inte förväxlas med den s.k. konkurrenskomplettering, som skall kunna ge ett högre betyg i ämnen som redan lästs och som utreds av betygsberedningen (U 1990:07). Jag ser för min del inte heller några skäl att, som tidigare, centralt reglera vilka ämnen som en elev inte skall kunna befrias från. Jag förutsätter att frågan om ämnen diskuteras vid den noggranna prövning av varje enskilt fall som det är skolans ansvar att genomföra. Vidare finns det en annan kategori elever som har behov av en jämkning av de fastställda timplanerna. Jag tänker då på elever med olika typer av handikapp, som exempelvis döva, hörselskadade eller svårt rörelsehindrade elever. De senare har t.o.m. en lagfäst rätt att gå ett nationellt program. Jag anser att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör få ett bemyndigande att medge sådana avvikelser från timplanen som kan bli aktuella i dessa fall. Jag kommer i det följande att föreslå en förändring av det som kallas individuella program. Med den förändringen kan mindre studiekurs bli aktuell även på den sidan. Jag skall snart återkomma till det. ?6 Specialutformade program, individuella program och utbildning för lärlingar? ?6.1 Specialutformade program och individuella program? Skälen för mitt förslag: Genom beslut med anledning av propositionen Växa med kunskaper (prop. 1990/91:85, UbU16, rskr. 356) är kommunerna fr.o.m. /93 skyldiga att erbjuda gymnasieutbildning i form av individuella program till de ungdomar som inte har tagits in på ett nationellt program. Det individuella programmet är enligt riksdagsbeslutet en del av gymnasieskolans utbildningsutbud och bör enligt 5 kap. 13 § skollagen antingen motsvara ett nationellt program eller syfta till att stimulera eleverna att senare gå över till utbildning på ett nationellt program. Som framgår av riksdagsbeslutet skall inom ramen för det individuella programmet kunna anordnas ett brett spektrum av utbildningar, som spänner från heltidsstudier motsvarande dem på de nationella programmen till kurser som exempelvis kompletterar en anställning eller kompletterar brister i tidigare utbildning som förberedelse för studier på ett nationellt program. Individuella program skall utgå från den enskilde elevens behov och från lokala förutsättningar och skall så långt möjligt byggas upp kring gymnasieskolans kärnämnen. Det individuella programmets utformning och innehåll skall anges i en plan som beslutas av styrelsen för skolan. Det individuella programmet inrymmer flera olika verksamheter i den nuvarande gymnasieskolan t.ex. uppföljningsansvaret, yrkesutbildning för små och udda yrken, gymnasial lärlingsutbildning, andra udda studieönskemål, introduktionskurser för invandrarungdom. Individuella program utgår således från flera motiv: - kompensatoriska (elever som saknar tillräckliga kunskaper), - motivationsskapande, vägledande (elever som är studieomotiverade eller osäkra i sitt studieval) , - stödjande (elever som inte kommit in på sitt val eller avbrutit sin gymnasieutbildning), - individuell utbildningsinriktning utanför de nationella programmen. Som jag ser det innebär den nya gymnasieskolan en ökad mångfald som gör att elevernas intresseinriktningar kan tillgodoses i betydligt större utsträckning än vad som varit fallet . Inte minst inom ramen för det individuella programmet finns stora möjligheter för den enskilde eleven att själv påverka innehållet i sin utbildning. Detta ställer stora krav på kommunerna som ansvariga för det individuella programmet. För gymnasieskolans olika nationella program finns av regeringen fastställda programmål. Kvalitetskravet för en utbildning av motsvarande längd utformad som ett individuellt program får enligt min mening inte sättas lägre bara för att det handlar om ett för den enskilde individen särskilt sammansatt program. Enligt min mening kan det individuella programmet delas upp i två delar med skilda syften. Härigenom kan en viss struktur åstadkommas utan att flexibiliteten blir mindre. En del, som jag i fortsättningen kallar specialutformade program, består av utbildningar som - i fråga om utbildningens nivå - är likvärdiga med ett nationellt program, t.ex. speciella inriktningar eller kombinationer för ungdomar som vill ha en utbildning som inte ryms inom de nationella programmen. Det kan vara både teoretiska och yrkesinriktade utbildningsönskemål. Undervisning i kärnämnena skall ingå i samma utsträckning som för elever på nationella program. De mål som utformas för de studieförberedande respektive de yrkesförberedande utbildningarna skall därvid tillämpas i den utsträckning de är relevanta. Eleven får här möjlighet att välja kurser från de nationellt fastställda programmen och från de lokalt fastställda kurserna. I den utbildningsplan som görs upp för varje elev skall detta preciseras. Självklart kan en sådan utbildningsplan också avse en grupp av elever. En avslutad utbildning enligt denna modell skall ge allmän behörighet till högskolestudier. Med hänsyn till att specialutformade program skall ligga på samma nivå som de nationella programmen, kan även här under studiernas gång uppstå behov av att gå ned till en mindre studiekurs. Det bör kunna ske efter samma grunder som när det gäller de nationella programmen. En annan del, som jag i fortsättningen benämner individuella program, är väsentligen avsedda för bl.a. elever som är studieomotiverade eller osäkra i sitt studieval och för elever som i kombination med en anställning som syftar till en yrkesutbildning (lärlingsutbildning) endast vill studera vissa kurser i gymnasieskolan. De två nu nämnda huvudvarianterna av det individuella programmet bör inte utesluta att man som sådana program anordnar också mer udda utbildningar. Ett exempel kan vara yrkesdansarutbildning som, i den mån sådan utbildning inte anordnas så att den fyller kraven för ett specialutformat program, anordnas som ett individuellt program. Sådana udda utbildningar kan förutses ibland bli riksrekryterande. Andra utbildningar som kan rymmas inom vad jag nu kallar individuella program är sådana som avser elever med speciella behov, t.ex. elever från särskolan. Jag skall återkomma till det. Om jag återgår till den först nämnda huvudvarianten av individuella program, den med utbildningsinsatser och andra åtgärder för studieomotiverade och studieobestämda så rymmer den flera olika möjligheter till insatser, bl.a. introduktionskurser för invandrarungdom och uppföljningsinsatser. Det individuella programmet bör i dessa fall syfta till att eleven sedan går en utbildning inom ett nationellt program eller ett specialutformat program eller en lärlingsutbildning kombinerad med studier i gymnasieskolan. Självklart skall eleven då tillgodoräknas de kurser som fullgjorts inom ramen för det individuella programmet. För de elever som har behov av åtgärder av kompensatoriskt slag skall målet vara att i första hand ge en reell kompetens motsvarande den som ger i det eller de ämnen där eleven saknar sådan. Därefter skall de stimuleras att genomgå ytterligare utbildning. Det finns också elever som har behov av en lugnare studietakt. Även detta skall vara möjligt inom ramen för det individuella programmet. Det är självklart ett viktigt mål att varje enskild elev får en så god utbildning som möjligt i gymnasieskolan. En alternativ utbildningsform inom det jag nu benämner det individuella programmet är en kombination av utbildning inom ramen för ett anställningsförhållande och studier i vissa obligatoriska kärnämnen. Studier i dessa skolämnen skall också ske inom ramen för det individuella programmet. Jag återkommer strax till denna utbildningsform. Jag vill dock redan nu för tydlighetens skull nämna att samtliga program som ger en yrkesförberedande utbildning kan arbetsplatsförläggas i stor omfattning. Jag har i propositionen (1991/92:94) om ändrat huvudmannaskap för särskolan och särvux m.m. föreslagit att elever som har gått i särskolan och som bedöms kunna tillgodogöra sig utbildning inom gymnasieskolans individuella program, skall kunna beredas möjlighet till sådan utbildning. Visserligen har jag i det föregående föreslagit att elever med påtagliga studiesvårigheter skall kunna få sitt studieprogram minskat genom s.k. mindre studiekurs. Detta skall självfallet också vara möjligt på specialutformade program. Även om möjligheten till mindre studiekurs används är det knappast realistiskt att tro att elever som kommer från särskolan skall kunna delta i det programmet. Däremot bör dessa elever kunna delta i vissa utbildningar inom ramen för det nya individuella programmet. Det bör t.ex. vara möjligt att med modifieringar kunna erbjuda en individuell utbildning som t.ex. innehåller delar av omvårdnadsprogrammet. Den föreslagna uppdelningen i specialutformade program och individuella program medför en ändring av 5 kap. 13 § skollagen (1985:1100). Det jag anser bör framgå av skollagen är kommunens skyldighet att erbjuda dessa utbildningar samt att utbildningarna på specialutformade och individuella program skall följa en plan, som skall fastställas av styrelsen för utbildningen. Däremot anser jag inte att några närmare bestämmelser om hur eleverna kan söka dessa utbildningar behövs. Utbildningarna är i princip avsedda för ungdomar i kommunen. Någon generell rätt för andra ungdomar än de som är hemmahörande i kommunen att söka dessa utbildningar bör därför inte införas. Undantag härvidlag är givetvis sådana utbildningar som anordnaren avsett vara riksrekryterande, men de är undantag även som specialutformade program och individuella program betraktade. Som en följd av att specialutformade program och individuella program normalt är något som skall erbjudas endast ungdomar i den egna kommunen finns inte anledning att införa någon generell rätt till interkommunal ersättning för elever på dessa program. Två undantag måste dock göras. Det ena är berört, nämligen de udda riksrekryterande utbildningar som kan anordnas som specialutformade program eller individuella program. Här bör rätten till interkommunal ersättning vara beroende av om regeringen har förklarat utbildningen för riksrekryterande. För en sådan lösning krävs endast en smärre justering i 5 kap. 14 § skollagen, så att regeringens bemyndigande klart avser både specialutformade och individuella program. Det andra undantaget är praktiskt mer väsentligt. Det gäller det utbildningspaket som är avsett att kombineras med en anställning. I sådana sammanhang kan det ofta vara ändamålsenligt att studierna av skolämnena arrangeras i samma kommun där företaget med lärlingsplatserna finns, oberoende av att lärlingarna kan ha olika hemkommuner. Särskilt synes ett sådan arrangemang praktiskt, om ett företag har flera lärlingar som skall studera i gymnasieskolan. Med hänsyn härtill föreslår jag att regeringen bemyndigas föreskriva en rätt till interkommunal ersättning när det gäller den skolförlagda delen av utbildningen. En sådan föreskrift kan lämpligen tas in i 5 kap. 26 § skollagen.