prop · GG0389 · 1992-12-31 00:00:00 — har nämligen i sittbetänkande (SOU 1991:106) Domstolama inför 2000-tolet föreslagit att i principall domstolsprövning av förvaltningsbelsut skall börja i länsrätt. 2.6 Övriga frågor med anknytning till Vidremissbehandlingen av departementepromemorian har från olika håll begärtsytterligare lagändringar i anslutning till genomförandet av promemoriansförslag. Remissinstenseraas önskemål kommenteras i dette avsnitt. Riksbankenanser det olyckligt att begreppet kreditinstitut får olika iimebörd iriksbankslagen och i t.ex. lagen om kreditmarknadsbolag, särskilt med hänsyntill att riksbankslagens definition orafattor fler institut än vad sora följerav EG:s definition. Eventuellt kunde i riksbankslagen begreppet kreditinstitutersättos med en ny terra, "finansföretog". Jagkan hålla med om att begreppet kreditinstitut i lagstiftningen lämpligen bordevara förbehållet sådana företog sora faller tmder EG-direktivens definition,dvs. i princip banker och kreditmarknadsboiag. Jag konstoterar också attbeteckningen kreditinstitut inte är särskilt välfunnen för den vida krete avrättesubjekt som faller under definitionen i 3 § andra stycket riksbankslagen.Begreppet kreditinstitut förekommer emellertid även i andra författningar. 1vissa av dessa har begreppet givite särskilda, oenhetliga, definitioner. Iandra används det utan referens till någon särskild krete av företog. ärnaturligtvis inte något idealiskt förhållande. En genomgång av de aktuellabestämmelseraa ger dock vid handen att de praktiska olägenheteraa vidtillämpningen är begränsade. I avvakten på en vidare översyn av alla deförfattningsföreskrifter sora innehåller ordet kreditinstitut kan enligt minmening den gällande definitionen i 3 § riksbankslagen stå kvar. Friareplacerings- och rörelseregler för banker anser att utrymmet för svenska bankers rätt att förvärvaplaceringsaktier bör vidgas i överensstämmelse med vad sora är tillåtet enligtandra banksamordningsdirektivet. anser vidare att svenska bankerbör få större möjligheter att förvärva fast egendom för bl.a.fastigheteleasingändamål. Liknande önskemål framförs av . har i en särskild framsfellning, som givite in till regeringenefter remisstidens utgång, upprepat sin t)egäran om lagändringar förmöjliggörande av bankers förvärv av fast egendom för såvälfastigheteleasingverksamhet som i placeringssyfte. har härvidäven hemställt att en arbetegrapp bildas för att närmare utrecfe frågan omunder vilka förateättningar ett fåstigheterentingbolag skall kunna inrymmas ien bankkoncera. Fråganom ändrade regler för bankers placeringar har inte berörte i denremissbehandlade departementepromemorian och redan av det skälet ser jag migförhindrad att nu lägga fram förslag i enlighet med bankorganisa-tioneraasönskemål. Oavsett vad som krävs i fråga om formell beredning vill jag göranågra koramentoren Det är riktigt att andra banksamordningsdirektivet medgerett större utrymme för bankers innehav av aktier än vad som är tillåtetenligt svensk lag. Dock skall påpekas att de aktuella direktivregleraa ärresultotet av diskussioner mellan EG:s medlemsstoter, i vilka råder olika synpå säkerhetekrav. Direktivete placeringsbegränsningar har alltså karaktär avminimiregler och det är inte självklart att den svenska lagstiftningen skallanpassas till den mest liberala regim som direktivet tillåter. Som framhållite i prop. 1990/91:154raåste lättnader i den svenska insfellningen vila på vår egen Prop.1992/93:89 bedömning av frågor omrisk och intressekonflikter (prop. s. 56). Det jag nu sagt gäller ihuvudsak också bankorganisationernas anspråk på vidgad rätt attförvärva fest egendora. Ävenora jag inte är beredd att nu lägga frara förslag raed det innehåll sombankorganisationeraa efterlyser, vill jag hålla öppet om det framöver börmedges lättnader i regelverket för bankemas placeringsmöjligheter. fåstigheterentingbolag i bankkonceraer bör kunna göras till föremål förnärmare överväganden. anser att den nuvarande gränsen för vad som i fråga om en bankskapitoltillskott till företog utonför den egna koncemen skall få räknas raed ibankens kapitolbas bör höjas från raotsvarande till av bankens egetkapitol. Bankföreningenanser vidare att bankers kapitoltillskott till försäkringsbolag inte skallavräknas utan i stället orafattos av det generella kravet på åtto procent kapitolfeckning. Bankföreningenanser också att det inte bör sfellas krav på särskild kapitoltäckning förutländska dotterföretog till svenska banker utan att det i sådant fall bör varatillräckligt att kapitolkravet är uppnått på konsoliderad nivå. SparbankernasBank har instärat i Svenska Bankföreningens synpunkter i nu redovisade delar. Jagkonstoterar att det även i dessa frågor saknas forraella förateättningar föromedelbara lagförslag. Vadgäller den högsto gränsen för avräkningsfria kapitoltillskott i företog sominte är dotterföretog, så kan jag konstotera att de av åberopadeEG-regleraa faktiskt beaktote, cfe regeln infördes (prop. 1989/90:43,s. 98 f). Fråganom avräkning från kapitolbasen för tillskott till försäkringsbolag diskuteradesi prop. 1990/91:154 (s. 71 f). Enligt min bedömning har de skäl som däranfördes till stöd för fullständig avräkning alltjämt giltighet. Frågorom konsolidering av olika finansiella företogskonstellationer kommer attbelysas i samband med senare införlivande av EG-direktivet 92/30/EEG. Mittförslag: 1 syfte att göra sanktionssysteraet inom Finansinspektionensansvarsområde raer enhetligt ersätts gällande regler i bankrörelselagen oraerinringar m.ra. med besferaraelser efter förebild i den lagstiftning soraunder senare år införts på värde-pappersorarådet. Likacfena besfemmelser införsi kreditraarknads-bolagslagen. Desärskilcfe straffbesfemmelseraa i 9 kap. BRL fes bort. Straffbestämmelserföreslås inte bli införcfe i kreditraarknadsbolags-lagen. Promemoriansförslag överenssfemmer med mitt förslag. Remissinstansernalämnar förslaget i allt väsentligt utan erinran. anser att bör få möjlighet att förelägga en bankatt göra rättelse när kunder blivit felbehandlade. Skälenför mitt förslag: () föreslog i sitt betänkande SOU1988:29 att det i bankrörelselagen skulle införas en möjlighet för inspektionenatt i särskilt beslut meddela skriftiig erinran och anmärkning, vilket ävenskulle kunna ske med tillärapning av sundheteparagrafen. Bankrörelselagensnuvarande möjligheter till erinringar skulle finnas kvar men i forteättningenbenämnas påpekanden, vilka inte skulle utgöra särskilcfe beslut uton endast rådfrån inspektionen i samband med tillsynens utövande. Föratom återkallande avtillstånd skulle således tillskapas följande instrament för inspektionen:skriftlig erinran, anmärkning och påpekande. Motsvarande besfemmelser föreslogsinförda i den tilltänkto kapitolmarknadslagen. har ien skrivelse till Finansdeparteraentet framfört att detfinns väsentliga både formella och sakliga olikheter i de lagar, som gäller förde olika instituten på finansmarknaden, vad avser inspektionens befogenheteratt ingripa mot instituten och att kräva rättetällande åtgärder. Inspektionenhemställer därför om lagstiftning i syfte att få enhetliga regler om sanktionerinom inspektionens tillsynsområde. Inspektionen framför cxkså önskemål om attKMK:s förslag skall antos på så sätt att inspektionen får raöjlighet attgenomdriva rättetällande åtgärder hos ett institut, vars verksarahet intemotsvarar kraven på en sund utveckling av densamma. I ett såcfent fall skulle inspektionenfå meddela varaing eller föreläggande vid vite att göra rättelse.Finansinspektionen har slutligen uttolat att kommitténs förslag om påpekandenbör genomföras. Isamband med lagstiftningen om värdepappersfonder (prop. 1989/90:153, bet.1990/91:NU4, rskr. 1990/91:47) ersattes strafflDestäm-melsema i den senareupphävda aktiefondslagen (1974:931) med möjligheter att förelägga vite, vilketansågs vara mer effektivt för att beivra ett visst förfiirande än polisanmälan, brotteutredning och ett eventtieUt allmänt åtol.Saratidigt inföides en möjlighet för inspektionen Prop. 1992/93:89 attutfårcfe vaming sora en sanktion, om det är tillräckligt, i sfellet för attåterkalla tillstånd. Vidare infördes en regel att inspektionens beslut enligtden aktuella lagen får överklagas hos kammarrätten. Samraasystera för sanktioner ra.ra. har därefter införts i lagen (1991:981) omvärdepappersrörelse samt lagen (1992:543) om börs- cxh clearingverksamhet ochkan därmed sägas vara etoblerat inom lagstiftningen på värdepappersområdet. Sanktionssysteraetför inhemska banker återfinns i 7 kap. 8, 9 och 18 §§ BRL. får meddela de erinringar i fråga omverksamheten i en bank som inspektionen finner påkallade. Inspektionen färförelägga bankens styrebe att vidta erforderliga åtgärder "oraverksamheten i en bank till följd av allvarliga missförhållanden i bankensledning kan befaras komma att bli till skada för det allmänna". Harstyrelsen eller bolagssfemman i en bank fattot ett författningsstridigt beslutfår inspektionen/örZyWa verkställighet av beslutet eller, om beslutet redangått i verksfellighet, förelägga styrelsen att göra rättebe. Om ett sådantbeslut på ett allvarligt sätt avviker från författning skall inspektionenanmäla detfe till regeringen som kan förklara oktrojen förverkad. Inspektionensbeslut i dessa hänseenden får överklagas till regeringen. Enligt7 kap. 18 § BRL skall inspektionen, om någon tor emot inlåning på räkning frånallmänheten utan att ha tillstånd till det, förelägga honom att upphöra medverksamheten. Föreläggandet kan förenas med vite. Beslut enligt detma paragrafkan överklagas hos kammarrätten. Beträffandekreditaktiebolag finns sanktionsregler i 3 och 7 §§ kreditoktiebolagslagen.Finansinspektionen får meddela de erinringar i fråga om bolagete verksamhet sominspektionen finner påkallade. , verkställande direktör ellerbolagssfemma fattot ett beslut sora står i strid raed lag eller bolagsorchiingfår inspektionen förbjucfe verkställighet av beslutet eller, om beslutet redangått i verksfellighet, förelägga styrelsen eller verkställande direktören attgöra rättelse cfer så kan ske. Även regeringen kan förelägga bolaget att vidtorättelse om bolaget driver verksamhet i strid med lag eller annan författningeller besfemmelse i bolagsordningen. Vidfes inte rättelse kan regeringenförbjuda bolaget att forteätto verksamheten oeh förordna att bolaget skallträda i likvidation. Enligt 11 § kan förelägga vite vidmeddelande av föreskrift eller förbud enligt lagen. Sanktionssystemetbeträffande finansbolagen finns i 15, 16 och 23 §§ finansbolagslagen.Bestämmelsema innebär följande. får meddela ett finansbolagskriftiig erinran om bolaget inte följer meddelade föreskrifter och besluteller om annat förhållande råder som menligt inverkar på bolagete säkerheteller som kan äventyra en sund utveckling av bolagete finansieringsverksamhet.Inspektionen får även meddela ett finansbolag erinran om bolaget överträttlagen eller uppenbart åsidosatt kundemas intressen eller om annarsförateättningarha för tillstånd inte längre föreligger. Bedöms erinran intevara tillräckligt i de sistnämnda fallen får inspektionen återkalla bolagetetillstånd. erinranfår förenas med föreläggande om rättelse. ett finansbolag har Prop.1992/93:89 fattot ett beslut som strider raot lag eller annan författning,föreskrift eller bolagsordningen får inspektionen förbjuda verksfellighet avbeslutet eller, ora beslutet redan gått i verksfellighet, förelägga bolaget attgöra rättelse ora det kan ske. Oranågon utan tillstånd driver tillståndspliktig verksamhet skallFinansinspektionen förelägga honom att upphöra med verksaraheten. Föreläggandetkan, liksom övriga förelägganden och förbud som meddelas raed stöd av lagen,förenas raed vite. 1syfte att åstodkomma enhetlighet i sanktionssysteraet avseende deinstitut som har tillsyn över föreslås nu att regleraa i 7kap. BRL ora ingripanden mot banker ändras så att de liknar motsvarande reglerför värdepappersinstitut och värdepappersfonder. 1 lagen om kreditmarknadsboiagföreslås infört ett liknande sanktionssystem beträffandekreditraarknadsbolagen. 1 samma syfte kommer sanktionssystemet avseendeförsäkringsbolag att i ett senare skede ses över. Regeringsrättenhar i ett beslut om rätteprövning av ett regeringsbeslut enligtförsäkringsrörelselagen (1982:713) uttolat att en allraän hänvisning tillsundhetekravet inte bör får utgöra den encfe granden när det gäller åtgärder avså ingripande natur sora erinringar eller förelägganden enligtförsäkringsrörelselagen. Konkreto brister, av rättelig eller annan natur,raåste enligt regeringsrätten vara en förateättning för sådana åtgärder.Regeringsrättens inställning leder till bedöraningen att inte helleringripanden enligt bankrörelselagen bör kunna ske med hänvisning enbart tillett sundhetekrav. Det raåste däratöver kunna konsfeteras att brister föreliggeri förhållande till vad sora krävs enligt de författningar och föreskrifter somgäller inom bankområdet. Finansinspektionenhar , i de informella diskussioner och samråd med banker och andrainstitut som inspektionen fortlöpande har, möjlighet att ge sin mening tillkänna. Nägot behov av att däratöver kunna komma med mer formaliseradepåpekanden anser jag inte nödvändig för att inspektionen skall kunna fullföljasin uppgift. Inspektionen får ju också med det föreslagna systemet möjlighetatt meddela varaing i mer allvarliga fall. Detregelsystem som såluncfe föreslås iimebär i huvudsak följande.Finansinspektionen kan till en början, som , förbjuda verkställighet avett beslut som strider mot någon författning eller bolagsordningen. Om beslutetredan verkställte får inspektionen förelägga banken eller kredUmarkiiadsbolagetatt vidta rättelse om det är möjligt. Om en bank eller ett kreditmarknadsbolag,t.ex. genom att överträcfe besfemmelseraa i den lagstiftning som reglerar dessverksainhet eller på annat sätt visat sig olämplig att driva verksamhet fårFinansinspektionen återkalla bankens oktroj resp. kreditmarknadsbolagetetillstånd att driva finansieringsverksamhet. Rätten att återkalla enbankoktroj har varit förbehållen regeringen. Med den strävan, som jagtidigare givit uttryck för, att skapa så enhetliga regler som möjligt, ser jaginget som hindrar 10 1992/93. I samt Nr 89 145 att denna rätt delegerastill trots att beslutet att bevilja Prop. 1992/93:89oktroj tills vidare ligger kvar hos regeringen. Omdet är tillräckligt får i stället, som nämnte, meddelavarning. Besfemmelsenom ingripanden mot verksamhet bedriven utan erforderligt tillsfend behålls ibankrörelselagen, och en motsvarande besfemmelse införs i lagen omkreditmarknadsboiag. Närdet gäller svenska bankers och kreditmarknadsbolags verksamhet genom filialeller direkt tillhandahållande av tjänster i något annat land inom EES, fåråtgärderna vaming och återkallande av tillstånd samt förbud mot verkställighetav beslut eller föreläggande om rättelse vidtos även i det fäll banken ellerbolaget har överträtt en föreskrift som gäller för verksamheten i det landet. Detkrävs också möjligheter att ingripa mot utländska banker och andra kreditinstituthemmahörande inora EES. får i sisto hand, efter upprepadeöverträdelser, förbjuda en sådan bank eller annat kreditinstitut att drivaverksamheten vidare i (jämför avsnitt 2.4.3). Regler härora bör inforasi bankrörelselagen cxh i lagen om kreditmarknadsbolag. Finansinspektionensförelägganden och förbud meddelade med stöd av bankrörelselagen får, som ,förenas med vite. Detsamma föreslås gälla enligt lagen om kreditmarknadsboiag.Sveriges Bankkunders riksförbund har framfört att bör få enmöjlighet att genom t.ex. vitesföreläggande ålägga bankeraa att göra rättelseäven när kunder blivit tilbehandlade. tillsyn omfattorinstitutens efterlevnad av de bestämmelser som reglerar bankeraas verksamhet. Idetto arbete förekommer även vissa etikfrågor. När det gäller kundemasförhållanden till banken i enskilda ärenden ankoraraer det däremot på allmändomstol att fälla avgöranden sora kan innefatto en förpliktelse för banken. Enregel som ger möjlighet att förelägga en bank att vidtorättelse gentemot en enskild kund och förena föreläggandet med vite hör därförinte hemma i banklagstiftningen. Närdet slutligen gäller frågan om prövningsinstans vid överklagande av inspektionensbeslut så föreslås, som jag anfört i avsnitt 2.5, inte nu några ändringar avbestämmelsema i banklagstiftningen. Samtliga beslut enligt lagen omkreditmarknadsbolag bör däremot, som jag också nämnt tidigare, överklagas tillkammarrätt. Enligtden nuvarande lagstiftningen är vissa förfaranden straffbelagda. Bestämmelsemafinns i 9 kap. BRL, 13 § kreditaktiebolagslagen och 27 § finansbolagslagen. Detkan emellertid ifrågasättas om en straffrättslig reglering är den mesteffektiva för att se till att bestämmelser på de områden som dessa lagarreglerar efterlevs. Den innebär att tillsynsmyndigheten för att beivra ettvisst förfarande måste polisanmäla en händelse eller ett pågående skeende förpolisutredning och eventuellt allmänt åtel. En såcfen utredning kanbeferas te . En mer effektiv ordning torde vara att förena ettföreläggande med vite. En sådan generell möjlighet att förelägga vite närinspektionen meddelar ett föreläggande eller ett förbud föreslås införd i 7 kap.23 § BRL och i 5 kap. 24 § lagen ora kreditmarknadsbolag. Vitesföreläggandekan redan i cfeg ske mot den som utan tillstånd ter emot inlåning på räkningfrån allmänheten (7 kap. 18 § BRL). En allraän besferaraelse om rätt förinspektionen att förena ett föreläggande raed vite finns också i 9 kap. 3 §BRL. Denna bestämmelse föreslås upphävd i och raed att regeln ora vite införs i7 kap. Liknande besfemmelser finns i kreditaktiebolagslagen ochfinansbolagslagen. Besfemmelsen i 9 kap. 1 §andra stycket BRL, som gäller straffrihet enligt 20 kap. 3 § BrB, föreslåsflytted till besfemmelsen om tysmadsplikt i 1 kap. BRL. I lagen omkreditraarknadsbolag föreslås en motsvarande bestämmelse om straffrihet infördi I kap. 5 §. 4 Ny lag om kreditmarknadsbolag 4.1 Gemensam lag Mittförslag: Kreditoktiebolagslagen och finansbolagslagen upphävs. Verksamhet soraidag bedrivs av kreditaktiebolagen cxh finansbolagen regleras i en ny gemensamlag, lagen ora kreditmarknadsbolag. () ansåg att arbeteföratsättningaraa för de finansiella instituten bordegöras så likformiga sora skydds-intres.sena tillåter. För att åstedkomma enstörre systematik i regelverket föreslog KMK därför att reglema för institutenutanför banksystemet skulle inordnas i en gemensam lag, kalladkapitolmarknadslagen. Promemoriansförslag överenssferaraer med mitt förslag. Remissinstanserna: Medundantog för och, i någon mån. haringa remissinstanser något att erinra mot att en gemensam lag införs för denuvarande kreditoktiebolagen och finansbolagen. att såväl mellanhandsinstituten som finansbolagen är heterogena grappernär det gäller t.ex. ägare och verksamheteinriktning. Finansbolagen sora ärorganiserade inom känner därför ingen"frändskap" med mellanhandsinstituten och begränsad sådan raed debankägda finansbolagen. Föreningen anser att den möjlighet till upplåning genomutgivande av obligationer som finansbolagen numera har kommer att utnyttjasendast av ett fåtal större finansbolag. Vidare är finansbolag intemationellt enetoblerad form av kreditinstitut. Sammanfattningsvis blir den föreslagna lagenmed dess tillkommande föreskrifter för detoljerad och därmed olämplig förfinansbolagen. Stadshypotekskassananför att det bl.a. med anledning av Prop. 1992/93:89 omriskspridning i placeringsportföljer är angeläget att bostodsobliga-tionemaäven forteättningsvis klart kan urskiljas från företogsobligationer i gemen.Det bästo sättet vore att behålla en i lag särskild Iseteckning för företog sommotsvarar dagens bostodsinstitut. Lämpligen kimde dessa företog regleras i ettsärskilt kapitel i lagen där vissa strängare krav på betryggande säkerhet ochsnävare gränser för vilken annan verksainhet som får bedrivas vid sidan omlånerörelsen sfells upp. SparbankernasBank anför att om en och samma lagstiftning skall reglera företog som företerbetydande skillnader i bl.a. kvaUfetivt hänseende, så kan de utländskakapitolmarknaderaa, i varje fall , få ökade svårigheter när det gällermöjligheteraa att göra en riktig bedömning av enskilda svenska kreditinstitutekvalitet. är emellertid beredd att godto en gemensamlagstiftning för bostodsinstitut och finansbolag under förateättning att mangenom olika åtgärder, bl.a. särredovisning i offentliga stotistiksammanhang,eliminerar de osäkerheterisker sora den gemensamma lagstiftningen kan ge upphovtill såvitt avser bostodsinstitutens kreditvärdighet och stotus i övrigt. Skälentor mitt förslag: Lagstiftningen för finansiella institut vid sidan om bankeraakännetecknas inte av någon enhetlig systematik. Regleringen för de olikainstituten har tillkommit för att möto behov av lagstiftning som uppstått underutvecklingens gång. Det är historiskt betingade faktorer som gör atthypoteksinstituten, kreditaktiebolagen och finansbolagen regleras i särskildalagar. Det har tidigare i olika sammanhang - bl.a. vid tillkomsten avfinansbolagslagen - ansette olämpligt att .samordna lagaraa. Finaiisbolagslageninnehåller i stora drag en definition av begreppet finansieringsverksamhet,regler om när tillstånd krävs, föratsättningar för tillstånd, kapitoltäcknings-och tillsynsregler. Utöver en regel om obligationsutgivning, samt enbestämmelse om tillståndsplikt för förvärv av s.k. organisationsaktier och vidinrättonde av filial utomlands, irmehåller inte lagen några närmare regler omupp- och utlåningsverksamheten eller finansieringsverksamheten i övrigt. Debankägda finansbolagen blir dock "smittade" av flera avrörelsereglema för banker. Ikreditaktiebolagslagen definieras kreditoktiebolagen som aktiebolag som hartill ändamål att driva lånerörelse och att genora utgivande av obligationer ellerandra för den allmänna rörelsen avsedda förskrivningar upplåna erforderligamedel uton att driva bankrörelse. Kreditaktiebolagslagen är en"ramlag" och innehåller, utöver definitionen av kreditoktiebolag,endast bolagsrätteliga regler och regler om kapitolfeckning och tillsyn. 1övrigt regleras dessa bolags verksamhet genom bolagsord-ningaraa därrörelseregler m.m. finns intogna. Ett kred i tok t iebo lags bolagsordning ochvarje ändring däri måste godkännas av regeringen. Avflera olika skäl anser jag att det nu är lämpligt att infora en gemensam lagför kreditaktiebolag och finansbolag. De verksamheter som bedrivs av de tvåtyperaa av bolag kan visserligen vara av olika karaktär. Mellanhandsinstituten,till vilka kreditoktiebolagen räknas, har rent allmänt ansette ha vissasärdrag, framför allt den specialdestinerade Specialiseringen av utlåningen Prop. 1992/93:89sker inte frärast genora typen av kredit utan är närmast beroende av att varjeinstitut har sitt begränsade område för kreditgivning, t.ex bosfeder,näringslivet eller kommuneraa. Upplåningen sker genom utgivande av obligationeroch certifikat samt upptogande av reverslån. Finansbolagens verksamheter, somkan sägas utgöra ett kompleraent till bankernas kreditgivning, besfer till endel i att finansiera mindre och medelstora företog. Finansbolagen lämnar dåkredit eller raedverkar till fmansiering genom att överte kundfordringar ellergenom uthyraing av produktions-utrastning. När utlåningstaket för banker ochfinansbolag slopades expanderade finansbolagens kreditgivning kraftigtunder . Till betydande del hänförde sig denna expansion tillhushållssektora. Det rörde sig främst om lån i form av reverskrediter vilka istor uteträckning användes för köp av fastigheter och värdepapper. Somkompleraent till kreditgivningen erbjuder finansbolagen också administrativatjänster. Till en del består således verksamheten av olika servicetjänster cxhrådgivning, t.ex. likvidmottagning, betolningspåminnelser, reskontraföring,försäljningsstotistik, solvensbevakning och inkassering.