prop · GG03245 · 1992-12-31 00:00:00 — Denrådande situationen på kreditmarknaden med betydande kreditförluster förkreditinstituten och en vilja från statsmaktemas sida att med statliga medelgarantera att kreditinstitutens förpliktelser fullgörs är ny i Sverige.De inblandade parterna har ingen tidigare erfarenhet av hur frågor av dettaslag skall lösas som mycket stora värden som står på spel. I en sådansituation är det angeläget att de regler som skall ge partema utrymme att finnalämpliga lösningar är - inom ramen för vad svensk grandlag och internationellaåtaganden kräver - så flexibla som är möjligt. Förslagetom en permanent skilj enänmd som bara kan anta eller förkasta det avtal ombankstöd som föreslås och som inte själv kan ta initiativ till justeringar idet frandagda avtalet framstår mot denna bakgrand som påfallande stelt till sinkonstruktion. Fördet fall att diskussionema mellan och ett kreditinstitut harlåst sig kan det vara klokt att ett utanförstående organ, t.ex. den rådgivandenämnd som i promemorian föreslås som ett altemativ till Skiljenänmden för bankstödsfrågor,ges möjlighet att genom justeringar i utformningen av bankstödet söka beredaväg för en för både och det stödsökande institutet acceptabellösning. Justitiekanslemvill i det sammanhanget också framhålla betydelsen av att de formliga beslutsom gäller bankstöd till kreditinstituten fattas av . Frågan omatt med omfattande skattemedel stödja banker och andra kreditinstitut ärkontroversiell. Det är därför viktigt att de statliga organ som beslutar ifråga om bankstöd har allmänhetens förtroende. I samband med Bankstödsnänmdensinrättande gjordes i linje härmed uttalanden, bl.a. av nänmdens ordförande, avinnebörd att nänmdens granskning av kreditinstituten skulle vara mycketingående och att ett eventuellt stöd endast skulle utgå där det verkligen varbefogat. En ordning som innebär att den föreslagna ,med ledamöter som bl.a. utsetts efter förslag av , kanförkasta förslag eller förelägga kreditinstituten att antavillkoren för bankstödet ter sig från denna synpunkt mindre tillfredsställande. Fråganom resultatet av Bankstödsnänmdens arbete skall betecknas som ett avtal ellerett beslut om stöd på vissa villkor kan i förstone te sig ganska formell. Ipraktiken fordras givetvis en del diskussioner under ärendets beredning mellannämnden och det institut som söker stöd och det kunde därför te sig naturiigtatt här tala om ett avtal. Ytterst handlar Prop. 1992/93:245 det dock här ommyndighetsutövning, dvs. att bestämma om förmåner Bilaga 4 och skyldigheterför enskild, med vad därtill hör i fråga om myndighetens uppgifter,arbetsformer och ansvar. Detta bör då också komma till uttryck genom attstödåtgärden betecknas som ett beslut. Ienlighet med det nu anförda förordar Justitiekanslem att det fortsattalagstiftningsarbetet inom inriktas på den altemativa lösningsom skisseras i avsnitt 6 i promemorian. En sådan lösning skulle alltsåinnebära att , och i viktigare fall regeringen, fattar ett s.k.ensidigt förvaltningsbeslut om att utge det statliga stödet till kreditinstitutsom har behov av sådant stöd. och kreditinstitutet skalltillsammans eller var och en kunna hänskjuta ett förslag tUl utformning avbankstödet till en rådgivande opartisk . Den rådgivandenämnden skall ha till uppgift att pröva om förslaget står i överensstämmelsemed god affärssed och om det i övrigt är skäligt. Om nämnden har invändningarmot förslaget, skall nämnden kunna föreslå justeringar i förslaget för attdärigenom söka finna en lösning som är acceptabel för båda parter. Bankstödsnänmdeneller regeringen bör därefter fatta det slutliga beslutet i fråga ombankstödets utfornming. Somnänmts skulle en uppgift för den rådgivande nämnden vara att -i enlighet medvad som anges i promemorian - pröva om villkoren för stödet är förenliga med"god affärssed och skäliga med hänsyn till omfattningen av det stöd somnämnden på statens vägnar har erbjudit sig att lämna". Justitiekanslem haringen erinran mot att gränsema för nämndens prövning anges på det sätt somföreslås i promemorian. I det fortsatta lagstiftningsarbetet bör man docköverväga om det inte vore värdefullt att i motiven till lagtexten närmare sökautveckla vad som ligger i begreppet god affärssed i bankförhållanden och vadsom skall vägas in i den angivna skälighetsbedömningen. Enannan fråga som bör övervägas i det sammanhanget är om inte särskilda lagreglerbehövs för att säkerställa återvinning av statens stöd. Frågan om återvinningbehandlas i propositionen (s. 30 f.) men regeringen synes ha utgått från attnågra lagregler inte är erforderliga. Det kan enligt Justitiekanslemsuppfattning dock inte uteslutas, även för det fall att den nu föreslagnalagstiftningen genomförs, att banker eller andra kreditinstitut som är påobestånd konmier att avvecklas. Om staten beträffande ett sådant institut harlänmat stöd före avvecklingen, bör det övervägas om inte denstatliga garantin skall ges ett skydd i förmånsrättshänseende genom ändringar iförmånsrättslagen (1970:979). Enligt2 kap. 18 § regeringsformen skall varje medborgare vilkens egendom tas ianspråk genom expropriation eller annat sådant förfogande vara tillförsäkradersättning för förlusten enligt grander som bestäms i Den möjlighet tillinlösen som föreslås i promemorian får anses Prop. 1992/93:245 innebära ettsådant förfogande över egendom som medför att be- Bilaga 4 stämmelsen iregeringsformen är tillämplig. Några lagregler i promemorieförslaget som angerenligt vilka grander ersättningen i samband med inlösen skall bestämmas finnsdock inte. Förslaget måste kompletteras med sådana regler. Medden av Justitiekanslem förordade altemativa lösningen följer att förfarandetmed inlösen och tvångsförvaltning inte kan hanteras i den föreslagna Skiljenänmdenför bankstödsfrågor. I stället fordras en möjlighet till prövning av dessafrågor i allmän domstol. Räckvidden och utformningen av en sådandomstolsprövning måste övervägas vidare, bl.a. mot bakgrand av att den skallkunna inrymma uppgiften att göra värderingar i ett förfarande med tvångsavträdandeav egendom. Motde föreslagna reglema om tvångsförvaltning har Justitiekanslem ingen erinran isak. Man bör dock överväga att i lagtexten (9 §) ange vad tvångsförvaltningenav en sparbank, en föreningsbank eller ett hypoteksinstitut skall syfta till.Vidare kan diskuteras om den gode maimen vid tvångsförvaltning .nödvändigtvismåste vara lagfaren och om det inte i vissa situationer borde kunna förordnasfler gode män för att handha förvaltningen (jfr 7 kap. 1 - 2 §§ konkurslagen). Finansinspektionentillstyrker att bestämmelser om inlösen och tvångsförvaltning samt möjlighetatt pröva villkor i efterhand införs. Inspektionen vill inte avstyrka att enpermanent skiljenämnd inrättas men är benägen att förorda en ordning för attpröva dessa frågor som närmare ansluter till nuvarande rättssystem. Beträffandeinnehållet i villkorsprövningen anser inspektionen att den fråga som skallprövas bör vara huravida det aktuella villkoret är oskäligt eller inte.Slutligen bör yttrande regelmässigt inhämtas i ärenden därvärdering av kapitaltäckningsgraden skall ske. Efterriksdagens antagande av prop. 1992/93:135 om åtgärder för att stärka detfinansiella systemet garanterar staten att banker och vissa andra kreditinstitutkan fullgöra sina förpliktelser i rätt tid. För att hantera åtgärdema istödsystemet skall en särskild myndighet, , inrättas. I ettsärskilt betänkande av utredningen (Fi 1993:04) om organisation av Bankstödsnämndenföreslås en förordning med bestämmelser om bl.a. vad nämnden skall iaktta isin handläggning av stödfrågor. Detta utgör extraordinära åtgärder frånstatsmaktemas sida av hänsyn till intresset av stabilitet i och förtroende förbetalningssystemet. delar uppfattningen att det är angelägetatt skapa en beredskap för att kunna lösa svårigheter av den art som anges iavsnitt 2 i promemorian. Med hänsyn till att det rör sig om ingrepp i enskildas ekonomiskaförhållanden måste skyldigheten att ta emot statligt stöd samt Prop.1992/93:245 de föreslagna möjUghetema att genomdriva stödåtgärdema mot t.ex.Bilaga 4 aktieägares önskan slås fast i form av lag. När det gällerutformningen av bestämmelsema är inspektionen benägen att förorda ett enklareförfarande som närmare anknyter till nuvarande rättssystem. För detta talarrättssäkerhetsskäl och att ärendena inte torde bli mer omfattande och komplexaän många andra ärenden som hanteras inom det befintliga domstolsväsendet.Vidare förväntar man sig endast ett fåtal avgöranden och att bankstödsfrågomaär aktuella . Enligt9 § förslaget till förordning om statligt stöd till banker och andra kreditinstitutbeslutar Bankstödsnänmden eller regeringen om stöd. Beslut får enligtparagrafen förenas med villkor. Detta utgör en normal förvaltningsrättslighandläggning. menar att man bör hålla fast vid dettaförfarande och inte, som i promemorian om villkor för stödet, betecknaprocessen som en överenskommelse om stöd med möjlighet för institutet att antaeller förkasta villkor kopplade till stödet. Om man utgår frånförvaltningsbeslutsmodellen enligt stödförordningen blir förslaget omföreläggande att anta villkor överflödigt. Möjlighet att tillgripa inlösen avaktier eller tvångsförvaltning för att genomdriva beslutet om stöd kanfortfarande behövas. Därvid bör innehållet i villkoren kunna prövas. Ensärskild möjlighet att i efterhand tolka villkor som beslutats bör också ståtillbuds. Närdet gäller på vilket sätt villkoren för stödåtgärder samt frågor om itUösen ochtvångsförvaltning skall prövas diskuteras i promemorian flera altemativalösningar. Att låta Bankstödsnänmden eller en skiljenämnd enligt lagen(1929:145) om skiljemän avgöra frågoma vore på anförda skäl olämpligt.Inspektionen vill inte avstyrka att det inrättas en permanent skiljenämnd föratt avgöra dessa frågor men anser att starka skäl talar för en annan lösning.Att inrätta en specialdomstol i form av en permanent skiljenämnd i detta fallkan kanske sägas tangera förbudet i 2 kap. II § regeringsformenatt inrätta domstol för viss tvist eller i övrigt för visst mål. Avrättssäkerhetsskäl överger man alltmer ordningen att inrättasärskilda domstolar med partsutsedda ledamöter för speciella rättsområden. Ettexempel på detta är regeringens proposition 1992/93:56 Nykonkurrenslagstiftning, där det som regeringens mening anförs att det iprincip inte är lämpligt att ledamöter i en domstol kan uppfattas somrepresentanter för olika intressen (s. 58). Som en följd av detta skall intresseledamöterinte längre finnas i . Domstolen skall i alla mål som denhandlägger ha en sammansättning av lagförda domare och ekonomiska experter. Enligtinspektionens mening rymmer det vanliga domstolsförfarandet också möjligheteratt behandla de aktuella spörsmålen på ett adekvat sätt. Det finns t.ex.möjligheter att behandla vissa mål med förtur för att få ett snabbt avgörande.Det finns också möjlighet enligt 2 kap. 4 a § att låta enekonomisk expert och en lagfaren domare med särskild kunskap om skatterättsligaförhållanden som särskilda ledamöteringå i hovrätten. Inspektionen är därför benägen att förorda Prop. 1992/93:245lösningen som föreslås i avsnitt 6 att prövningen av frågor om inlösen avBilaga 4 aktier och tvångsförvaltning av ett kreditinstitut sker i allmändomstol. Ett eninstansförfarande i kan därvid vara en lämpliglösning. En fömtsättning är dock att regler om kvalificerad förtur införs irättegångsbalken eller i annan lag. Det anförda gäller även frågan omtolkningen av villkor för stödet. Här kan nämnas att yttrande i mål omstödfrågor kan inhämtas från myndigheter och institutioner med särskildsakkunskap i det aktuella ämnet, t.ex. , ochSvenska . Enligt inspektionens förslag skall alltså prövning idomstol kunna ske i två fall, dels på talan av angåendeinlösen eller tvångsförvaltning, dels på talan av institutet eller dessaktieägare angående tolkningen av villkor som förenats med en stödåtgärd. Enligtförslaget i promemorian skall den permanenta skiljenämnden (enligtFinansinspektionens mening) pröva om de av Bankstödsnänmden föreslagnavillkoren är förenliga med god affärssed och skäliga med hänsyn tillomfattningen av det stöd som staten erbjuder. Vad dessa krav innebär berörsinte alls. Promemorian ger alltså ingen vägledning för prövningen vilket ärbetänkligt särskilt med hänsyn till frågomas speciella karaktär och deingripande sanktioner som föreslås. Här vill inspektionen peka på förhållandetatt det inte är fråga om en affärsuppgörelse i vanlig mening. Kan enighet inteuppnås blir det Bankstödsnänmden eller regeringens beslut med eventuella villkorsom gäller. Stödet är inte en enskild angelägenhet utan lämnas i det allmäimasintresse. Viss ledning kanske kan sökas i den praxis som kan fiimas pånärliggande rättsområden vad gäller god affärssed, men här måste också beaktas konkurrensförhållandenmellan de olika berörda instituten. Bankstödsnämndenkan förväntas ha god insikt i den finansiella situationen i de olika institutsom är föremål för stödåtgärder och därför utforma villkoren för stödet på ettskäligt och så långt möjligt konkurrensneutralt sätt. Den fråga som skallprövas av skiljenämnd eller domstol bör därför vara huravida det aktuellavillkoret är oskäligt eller inte. Det bör för ett villkors giltighet räcka attkonstatera att villkoret inte är oskäligt. Detta gäller både i mål ominlösen/tvångsförvaltning och i tolkningstvister. Närdet blir fråga om inlösen av aktier i ett institut vars kapitalbas av värdet av institutets riskvägda placeringar uppkommer vissa värderingsfrågor.I dessa fall bör alltid yttrande inhämtas med tanke på attdet är inspektionen som utfärdar de närmare regler som ligger till grand fördenna värdering liksom reglema om vad som får räknas in i kapitalbasen. 4 Allmänna pensionsfonden,Första - tredje fondstyrelsema Prop. Bilaga4 Allmänna Pensionsfonden, Första, Andra och Tredje fondstyrelsema, harberetts tillfälle att yttra sig över promemorian om vissa frågor rörande villkorför den statliga garantin till banker och andra kreditinstitut. Med anledninghärav vill styrelsema anföra följande. Fondstyrelsemahar i tidigare remissyttrande bl.a. framhållit vikten av en tydlighet i principemaför det statliga stödet till banker och andra kreditinstitut samt att deinstitut som initialt skall bli stödberättigade är klart definierade. nu föreliggande promemorian föreslås en lagstiftning i syfte att undanröjavissa problem som kan tänkas uppstå vid långt utdragna förhandlingar mellan bankstödsnänmdenoch kreditinstitut. Fondstyrelsema ställer sig bakom huvudförslaget ipromemorian om att inrätta en permanent skiljenämnd som slutlig instans förprövning av villkoren för det stadiga stödet. Ett sådant förfarande minskarrisken för alltför utdragna förhandlingar vilka eljest kan leda till attbetalningssystemet i aktuell del kommer i fara. Preciseringarnaav de föratsättningar som skall vara uppfyllda för att skiljenämnden skall trädain kan naturligtvis alltid diskuteras. Fondstyrelsema har dock funnitförslagen väl avvägda mot bakgrand av de syften som beslutat förbankstödet. Det kan även diskuteras i vilken situation staten skall ha rätt attlösa aktiema i ett kreditinstitut altemativt i det fall institutet inte äraktiebolag föranstalta om tvångsförvaltning. Den föreslagna gränsen på ikapitalbas kan förefalla väl låg eftersom kreditinstitutet då för länge sedanpasserat gränsen för marknademas förtroende. Men rör detta en känsligfråga om aktieägamas rättigheter så fondstyrelsema vill inte föreslå en ändrad utformiung. Fondstyrelsemautgår ifrån att lagförslaget står i överensstämmelse med Sverigesinternationella förpliktelser. Fondstyrelsemahar i övrigt inget att anföra till förslagen i promemorian. Ipromemorian föreslås att skiljenämnden skall ha till uppgift att pröva om de avBankstödsnänmden föreslagna villkoren är förenliga med god affärssed ochskäliga med hänsyn till omfattningen av det stöd som nänmden på statens vägnarhar erbjudit sig att lämna (5 §). Enligtförslaget till förordning om statligt stöd till banker och andra kredirinstitut(SOU 1993:28) skall stödet utformas på ett affärsmässigt och konkurrensneutraltsätt (7 §). I förslaget framhålls betydelsen av en konkurrensneutral utformningav stödåtgärdema för den långsiktiga effektiviteten på marknaden. Det är enligtKonkurrensverket viktigt att skiljenänmden prövar även denna fråga. Konkurrensverketföreslår därför att i 5 § första stycket görs ett tillägg med innebörd att villkoren i fråga skall vara konkurrensneutralt utformade. 5 § förstastycket första meningen skulle sålunda lyda: . "om de av Bankstöds- nänmden föreslagnavillkoren är konkurrensneutraU utformade och Prop. 1992/93:245 förenligamed god affärssed och skäliga med hänsyn till omfattningen av Bilaga 4 detstöd som nänmden på statens vägnar har erbjudit sig att lämna." Denföreslagna utformningen bör även komma till uttryck i motiveringen till 5 §. Iövrigt filmer inte anledning att ytterligare kommenterapromemorians förslag från konkurrenssynpunkt. Hovrättenkonstaterar inledningsvis att den ntycket korta remisstiden inte har medgettnågon mer ingående analys av de frågor och problem som behandlas i promemorian. Hovrättenvill också iiUedningsvis understryka den i promemorian framförda synpunkten attdessa frågor och problem vore förtjänta av en mer långsiktig lösning än den somföreslås och att denna borde arbetas in i den permanenta lagstiftningen påområdet. I avvaktan på en sådan lösning vill hovrätten ändå lämna följandesynpunkter. Enligthovrättens mening kan det ifrågasättas om inte ett åläggande för ettkreditinstitut att ta emot statligt stöd på vissa angivna villkor bör ges iform av ett ensidigt förvaltningsbeslut. Det är därvid värdefullt att ett rådgivandeorgan medverkar i beslutsprocessen för att säkerställa att erforderligt branschkuimandetas till vara. Mot bakgrand av ett sådant synsätt finner hovrätten att den ipromemorian (avsnitt 6) föreslagna altemativa lösningen framstår som meständamålsenlig. Hovrätten ifrågasätter dock om inte ett sådant åläggande, medhänsyn till frågomas karaktär och betydelse, bör beslutas av regeringen. Detär vidare väsentligt att det ges en möjlighet till domstolsprövning av fråganom inlösen och tvångsförvaltning. Hovrätten har inte någon erinran motförslaget om ett eninstansförfarande i hovrätten, eller mot att hovrätten genomföreskrifter om särskild sammansättning förstärks med personer medspecialkunskap. Behovet av en sådan förstärkning kan dock ifrågasättas eftersomhovrättens prövning enligt förslaget endast skulle gälla frågan omkreditinstitutets kapitalbas understiger en viss gräns och således inte fråganom villkoren är skäliga. Anledningen till denna begränsning av hovrättensprövning framstår dock som oklar. Fördet fall att promemorians huvudförslag ändå skulle läggas till gmnd för detfortsatta beredningsarbetet, vill hovrätten framföra följande. Medhänsyn till dels omfattningen av de frågor som nämnden skall pröva, delsbehovet av en bred representation från bankvärlden, föreslår hovrätten att denpermanenta skiljenänmden skall bestå av fem ledamöter. Idetta sammanhang vill hovrätten påpeka att omröstningsregeln i 16 § lagen(1929:145) om skiljemän föreskriver att skiljeavtalet förfaller om någotmajoritetsbeslut inte kan fattas. Det synes lämpligare att, för sådant fall,den mening får gälla som omfattas av ordförandens röst. Hovrättenifrågasätter om inte de i promemorian aktuella frågoma -åläggandet att ta emotstöd resp. inlösen av aktier (tvångsförvaltning) -bör ses som två separataförfaranden; ett inledande som gäller förhandlingar om och prövning avvillkoren för stöd och ett senare om inlösen Idet inledande förfarandet bör inte niinst av Prop. 1992/93:245 praktiskaskäl det enskilda kreditinstitutet och inte dess aktieägare vara Bilaga 4 Bankstödsnämndensmotpart. Däremot skulle i det senare förfarandet, som är av expropriativkaraktär, de enskilda aktieägama vara att anse som motparter. Motbakgmnd av innehållet i 2 kap. 18 § regeringsformen torde krävas en merutförlig reglering av grandema för beräkning av ersättning vid inlösen. Innehålleti förslagets I § 3 p ger intryck av att såväl utformningen som omfattningen avdet statliga stödet skulle kunna bli föremål för skiljenämndens prövning. Dettaemotsågs emellertid av förslagets 5 § som endast talar om prövning av"villkoren". Ett klargörande av avsUcten med denna skillnad ärönskvärd. Genominnehållet i förslagets 5 § utesluts att skiljenänmden prövar andra villkor ände som Bankstödsnänmden har föreslagU. I promemorian berörs inte på vad sättförfarandet inför Bankstödsnänmden och skiljenämnden skall fortgå om densenare finner att de föreslagna villkoren inte är lämpliga. Ändamålsenligt vorekanske att tillåta nänmden att försöka finna altemativa lösningar på problemen. Avslutningsviskonstaterar hovrätten att tidsbegränsningen av den föreslagna lagen harmotiverats med att lagen bör anpassas till de erfarenheter av dess tillämpningsom efter hand kan vinnas. Enligt hovrättens mening är dock den föreslagna gUtighetstidenså kort att det fmns risk för att pågående ärenden inte hinner slutbehandlasinnan lagen upphör att gälla. Deti promemorian framlagda lagförslaget skall ytterst ge möjligheter att tvångsinlösaeller tvångsförvalta ett kreditinstitut som bedöms behöva statligt bankstöd. Ipromemorian får anses ha lämnats godtagbara skäl för att det statliga bankstödetmåste förenas med en temporär beredskapslagstiftning av dylikt slag. Remissinstansemahar emellertid medgetts endast en utomordentligt för sin granskning avett lagförslag som innefattar så långtgående befogenheter. Det kan därför inteuteslutas att vissa överväganden och förslag i promemorian vid en djupareanalys kan visa sig inte vara invändningsfria. Hovrätten vill därförinledningsvis framhålla att den omständigheten att hovrätten i vissa hänseendeninte yttrat sig över förslaget inte berättigar till slutsatsen att hovrättenlänmat okommenterade delar utan erinran. Promemorieförfattaren har pekat påmöjligheten att anpassa lagen till de erfarenheter av tillämpningen som efterhand kan komma att vinnas. Detta ger emellertid hovrätten anledning attytterligare understryka angelägenheten av att de, inte minst frånrättssäkerhetssynpunkt viktiga frågor som här aktualiseras prövas på grandvalav en väl genomarbetad lagstiftning. Vad nu anförts innebär att hovrätten inteanser sig kunna ta slutlig ställning till frågan om lagförslaget i dessnuvarande form bör avstyrkas eller tillstyrkas. Promemorianger, främst såvitt avser den föreslagna skiljenänmden och föratsättningama förnämndens prövning, anledning till överväganden av mer allmän natur. Medhänsyn till den korta tid som stått till förfogande Prop. 1992/93:245 harhovrätten valt att i anslutning till de enskilda paragrafema i det Bilaga 4upprättade lagförslaget peka på olika frågor som kan böra beaktas ellerytterligare övervägas. Lagförslagetsrabrik är knappast adekvat. Rubrikens formulering ger närmast vid handen attden föreslagna lagen skulle innehålla bestämmelser om de villkor som skallvara uppfyllda för att kreditinstitut skall kunna erhålla statligt stöd. Så ärdock inte fallet. Inte heller är det väsentliga skälet till och ämnet för lagenatt dessa villkor kan behöva objektivt granskas och jämkas. Som framgår av deti avsnittet 6 angivna altemativet skulle en sådan bearbetning och kontrolllikaväl kunna ske inför en rådgivande nämnd. Lagregleringens egentliga grand äri stället att tvångsinlösen och tvångsförvaltning av kreditinstitut kräver judiciellprövning och att en permanent skilj enänmd inrättas för detta ändamål.Hovrätten ifrågasätter om inte rabriken bör avfattas så att den närmare angervad den föreslagna lagen verkligen avser att reglera. Lagförslagetbestår i stor utsträckning av en sammanställning av bestämmelser som hämtatsfrån gällande rätt på en rad skilda områden. Detta förfaringssätt synes ha letttill att den föreslagna lagen fått en mindre lyckad disposition.