prop · GG0395 · 1992-12-31 00:00:00 — En sådan reglering strider inte mot direktivet, eftersom reglemasom sagts fär göras förmånligare för resenären. I direktivet krävs inte att partema skall skriva underhandlingen. Inte heller i den svenska lagen bör uppställas något sådant krav. Detaljerade föreskrifter finns alltså i direktivet ominnehållet i avtalet. Föreskriftema finns i en bilaga till direktivet - vartillhänvisas i artikel 4.2 a - i form av en uppräkning av sådana uppgifter somalltid skall finnas med. Inte bara uppgifter som har karaktär av avtalsvillkoranges i uppräkningen utan även bl.a. "namn och adress för arrangören,återförsäljaren och, när det är lämpligt, försäkringsbolaget". Denskriftliga handlingen skall alltså också innehålla viss information. I lagen bör anges att alla avtabvillkor skall finnas med iden skriftliga handlingen. Men för att lagen skall uppfylla direktivets kravmåste den också innehålla föreskrifter om att arrangören skall se till attavtalet innehåller uttryckliga villkor i de hänseenden som anges i direktivetsamt att den skriftliga handlingen dessutom innehåller de övriga uppgifter somkrävs enligt direktivet. De detaljerade föreskrifter som direktivet innehåller börinte tas in i lagen. Bestämmelsema bör i stället utformas i något mera allmännatermer. Som jag sagt tidigare (avsnitt 2.4) anmärker Lagrådet på lagrådsremissensförslag i denna del. I enlighet med vad jag har anfört (avsnitt 2.4)bör bestämmelseraa utformas på det sätt som Lagrådet föreslagit. Det bör dockinte föreskrivas att arrangören skall se till att avtalet innehåller ettuttryckligt villkor om möjligheten av prisändringar. En sådan föreskriftstämmer inte väl överens med de regler som bör gälla om fömtsättningaraa föratt arrangören skall ha rätt att höja priset (11 §, se avsnitt 2.7.1). Även här kan EG-direktivets detaljföreskrifter komma attkräva ytterligare preciseringar genom verkställighetsföreskrifter (jfr avsnitt2.4). I promemorian diskuteras (s. 41) om de föreskrifter i dennämnda bilagan till direktivet som innehåller krav på viss information borde,närmast av lagtekniska skäl, tas in bland övriga regler om information.Promemorians slutsats är dock att detta leder till svårigheter och att istället den uppdelning som gjorts i direktivet bör tillämpas även i lagen ompaketresor. Jag har inte funnit anledning till någon annan bedömning i dennafråga. Som jag tidigare varit inne på skall resenären, enligtdirektivet Prop. 1992/93:95 (artikel 4.2 b), innan avtal träffas del av deavtabvillkor och den information som skall tas in i den skriftliga handlingen.Men det sägs inte något om på vilket sätt resenären skall fä del avavtalsvillkoren. Följaktligen kan detta, enligt direktivet, ske exempelvis pertelefon. Det exemplar av den skriftliga handlingen som skall överlämnas tillresenären behöver, enligt direktivet, inte lämnas innan avtal träffas. Den kansåledes, enligt direktivet, exempelvis sändas per post. I promemorian föreslås att dessa regler skall införlivasmed svensk rätt med endast det tillägget att konsumenten skall fä del av avtalsvillkoren"på lämpligt sätt". Enligt promemorian är det väsentliga förkonsumenten att han får del av villkoren på ett sådant sätt att ban förstår democh kan lägga dem till gmnd för sitt beslut att köpa eller inte köpapaketresan. Han skall inte behöva drabbas av obehagliga överraskningar i efterhand.Själva avtalet bör, enligt promemorian, kunna träffas på telefon, varför detinte bör krävas att konsumenten före avtalet fär del av villkoren i enskriftlig handling. En remissinstans menar att det är motsägelsefullt attkräva en skriftlig handling, om det inte ställs krav på att resenärenmåste få del av handlingen innan avtal träffas. Jag kan inte finna dennaanmärkning befogad. Inför avtalet är det viktigaste för resenären att han fårgod och ändamålsenlig information. Visserligen är det på många sätt en fördel -och oftast dessutom mest praktiskt för näringsidkaren - om detta sker genomöverlämnande av en handling. Men av praktiska skäl bör det inte ställas uppnågot krav på detta i lagen. En annan sak är att resenären i rimlig tid efteratt avtalet träffats bör få tillgång till det i skrift. Jag hänvisar till vadjag tidigare anfört härom. Som sägs i promemorian är det ändamålsenligt attföreskriva att resenären före avtalet skall fä del av den skriftliga handlingen"på lämpligt sätt". Reglema om formeraa för avtalet och dess innehåll skallenligt direktivet inte hindra beställningar eller avtal "". Denna regel införlivas i promemorieförslaget med den svenskalagen genom en undantagsbestämmelse (8 § tredje stycket). Iimebörden är attresenären inte behöver fä del av avtalsvillkor eller information före avtalet ide fall då avtal träffas "före avresan". Inte hellerbehöver han då fä någon egen kopia av den skriftliga handlingen. Allaremissinstanser har godtagit denna regel och den bör tas in i lagen. Som enremissinstans föreslagit bör dock undantaget utsträckas något i tiden, vilketkan ske genom att "före avresan" ersätts med "kortföre avresan". Det finns i direktivet inte någon bestämmelse om påföljdför det fallet att formföreskrifterna inte iakttas. Det är oklart om avsiktenvarit att detta skall medföra att avtalet blir helt eller delvis ogiltigt eller om det bara är frågaom en ordningsföreskrift, möjligen med Prop. 1992/93:95 viss bevisverkan. Uppenbarligenskulle det vara mycket opraktiskt om avtalet ansågs ogiltigt därför att kravetpå skriftlig form inte iakttagits. I många fall upptäcks kanske inte ett sådantformfel förrän resan påbörjats, ibland inte förrän den avslutats. Att då anseavtalet ogiltigt är inte rimligt. Men inte heller om formfelet upptäcks föreavresan är det lämpligt att anse avtalet ogiltigt. Att arrangören, motresenärens vilja, skulle få genomdriva att avtalet är ogiltigt kan naturligtvisinte komma i fråga. Men det är inte heller rimligt med en "haltandebundenhet" på så sätt att arrangören är bunden av avtalet, medan resenärenkan välja om han skall fullfölja det eller inte. En sådan regel kan leda tillett komplicerat rättsläge och skulle under alla förhållanden behövakompletteras med föreskrifter om resenärens skyldighet att vid någon tidpunktklargöra för arrangören hur han avser att göra. Vidareskulle det innebära en anmärkningsvärd särbehandling av reseavtal, jämfört medandra konsumenträttsliga avtal, om just dessa skulle bli ogiltiga på gmnd avbristande skriftform. Detkan mot bakgmnd av det sagda inte antas att bestämmelsen i direktivet omskriftlig form skall tolkas på så sätt att avtalet blir ogiltigt - helt ellerdelvis - om formkravet inte iakttagits. I stället lär regeln ses som enordningsföreskrift som i princip är utan sanktion. Enligt promemorieförslagetbör den utformas på det sättet också i den svenska lagen. Ettpar remissinstanser föreslår att bestämmelsema kompletteras -liksom reglerna ominformationsskyldighet (avsnitt 2.4) - med en föreskrift om attmarknadsföringslagens regler skall gälla om formföreskrifterna inte iakttas.Jag är dock inte beredd att föreslå en sådan regel. Föreskriften om attavtalsvillkoren skall framgå av en skriftlig handling har inte medmarknadsföring att göra och marknadsföringslagens regelsystem bör inteutsträckas för långt. Det står också klart, som sägs i promemorian, attföreskriften om skriftlig form får betydelse vid den tillsyn somKonsumentverket föreslås utöva. Vidare är det givet att näringsidkaren kankomma att stå sämre i bevishänseende i fråga om uppgifter som inte tas in i enskriftlig handling. Någraremissinstanser önskar att reglema kompletteras med bl.a. bestämmelser om vadsom skall anses ingå i avtalet mellan partema och när avtal skall ansesträffat. Sådana frågor är dock av allmän avtalsrättslig karaktär och bör interegleras i en lag som avser en speciell avtalstyp. 2.6 Överlåtelse av resan Mitt förslag: Liksom enligt direktivet skall resenären harätt att överlåta resan. Överlåtelse skall dock fä ske bara till den somuppfyller alla villkor för att fä delta i resan. För att ha rätt att överlåtaresan skall resenären i skälig tid före avresan underrätta arrangören elleråterförsäljaren om sin avsikt. Överlåtaren och förvärvaren skall varasolidariskt ansvariga för vad som återstår att betala och för extra kostnadersom uppkommer på gmnd av överlåtelsen. Promemorians förslag: Enligt promemorieförslaget är detinte ett villkor för rätt att överlåta paketresan att resenären underrättatarrangören eller återförsäljaren. I övrigt överensstämmer förslaget med mitt(se promemorian s. 41 f.). Remissinstanserna:Flera remissinstanser påpekar att det i fråga om paketresor som går medreguljärflyg måste vara ett villkor för överlåtelserätten att intemationellabestämmelser om flygtrafik inte lägger hinder i vägen. Ett par remissinstanseranser att resenären inte bör fä överiäta paketresan, om han inte föreavresan underrättat arrangören om sin avsikt. riktarinvändningar mot regeln om solidariskt ansvar för överlåtaren och förvärvaren. Skälen för mitt förslag: Resenären har enligt direktivet(artikel 4.3) rätt att överlåta resan, om han är förhindrad att delta i den.Han måste dock överlåta den till någon som uppfyller alla villkor för att fädelta i resan. Härmed torde avses exempelvis sådana fall då resan ärförbehållen en viss ålders- eller yrkeskategori. Det kan också vara fråga omatt förvärvaren skall uppfylla visumkrav o.d. Enligt direktivet skall resenären vidare, innan hanöverlåter resan, ge arrangören besked om sin avsikt i skälig tid före avresan.Han är tillsammans med förvärvaren solidariskt ansvarig för vad som kan återståatt betala för resan och för eventuella merkostnader som uppkommer medanledning av överlåtelsen. Enligt promemorieförslaget skall dessa regler tas in ilagen om paketresor, dock med den skillnaden att överlåtelse fär ske även omresenären inte är förhindrad att själv delta. I motiven uttalas att detvanligen inte torde förekomma några villkor som förvärvaren måste uppfylla föratt fä överta paketresan. Alla remissinstanser godtar att resenären fär en i principfri rätt att överlåta resan. Men flera invänder att det inte kan föreligganågon fri överlåtelserätt när transporten sker i form av en reguljär flygresa,eftersom det då flnns intemationella flygtrafikregler som i princip förbjuderöverlåtelse av flygbiljetter. Det måste därför i sådana fall. enligtvad flera har framhållit, vara ett "villkor för resan" att Prop. 1992/93:95 flygbolaget godtar överlåtelsen. Intemationella flygregler är till för att främjaflygsäkerhet, förhindra terroristattacker m.m. Självfallet kan inteöverlåtelserätten utformas på ett sätt som gör att den kommer i strid med dessaregler. Jag anser därför, liksom remissinstansema, att det måste ses som ettsådant villkor som lagen åsyftar att föreskrifter som gäller för transportmedleti fråga inte lägger hinder i vägen för överlåtelsen. Även i fråga om andra tjänster kan det ibland vara ettrelevant "villkor för att fä delta i resan" - som en remissinstansvarit inne på - att en underleverantör godkänner överlåtelsen. Jag återkommertill denna fräga i specialmotiveringen. För vissa transportmedel finns i lag bestämmelser ombegränsningar i rätten att överiäta bokningar. En särskild fråga är hur sådanaregler kommer att förhålla sig till en lagstadgad rätt att fritt överlåtapaketresor. Sjölagen innehåller sådana bestämmelser i 177 §: Avser befordringsavtalet bestämd person, får denne inteöverlåta sin rätt enligt avtalet till någon annan. Sedan resan har påbörjatsfår överlåtelse inte äga mm, även om avtalet inte avser bestämd person.Bestämmelsema - som är dispositiva - har till syfte främst att förebygga attrabattering av biljettpriser berövas sin mening genom överlåtelse, t.ex. vidutnyttjande av säsongbiljett (prop. 1973:137 s. 136 och SOU 1971:90 s. 40). De har tillkommit i nordiskt samarbete men synes sakna motsvarighet i övrigaEES-länders lagstiftning. När bestämmelseraa tillkom uttryckte den svenskelagstiftaren för sin del tvivel om deras värde men hänvisade till övriganordiska länders uppfattning att bestämmelsema var motiverade. Införlivas EG-direktivets regler om överlåtelserätt medsvensk rätt, uppkommer en lagkonfiikt för vissa fall, om bestämmelsema i 177 §sjölagen behålls oförändrade. Direktivet om paketresor lämnaremellertid inte något utrymme för lagstadgade inskränkningar iöverlåtelserätten för vissa transportslag. Det bör därför enligt min meninginföras en särskild bestämmelse i sjölagen med innebörd att begränsningama i177 § inte gäller när lagen om paketresor är tillämplig på reseavtalet. Också i järnvägstrafiklagstiftningen finns bestämmelser som Artikel 11 § 5 i"Enhetliga rättsregler för avtal om intemationell jämvägsbefordran av resande ochresgods" () innehåller: Om inte annat anges i de interaationella tariffema, får enbiljett överlåtas, om den inte är utställd på en namngiven personoch resan inte har börjat. Bestämmelsema gäller, enligt lagen (1985:193) omintemationell jämvägstrafik, som svensk lag. Iartikel 62 i finns emellertid en undantagsbestämmelse av Prop. 1992/93:95innebörd att vad som föreskrivs i inte gäller i den mån det strider mot debestämmelser som vissa stater meddelar för trafiken mellan sig vidtillämpningen av särskilda fördrag. Fördraget om den Europeiska ekonomiskagemenskapen nämns som exempel. Undantagsbestämmelsen innebär bl.a. attEG-direktivets regel om rätt att överlåta paketresor gäller - i den mån enregelkonflikt uppkommer -framför den citerade regeln om begränsningar iöverlåtelserätten. Till följd av gäller motsvarandeföreträdesordning även för del. Bestämmelsemapå jämvägstrafikens område kommer därför inte i konflikt med en regel omöverlåtelserätt i lagen om paketresor. Detfinns inte några motsvarande regler om inskränkningar i överlåtelserätten ilufttrafik- eller vägtrafiklagstiftningen. Enligtpromemorian skall resenären i rimlig tid före avresan underrätta arrangöreneller återförsäljaren om sin avsikt att överlåta resan. Men detta är enligtpromemorieförslaget inte något villkor för att han skall få utnyttjaöverlåtelserätten. Ett par remissinstanser invänder mot detta och menar att enunderrättelse före avresan bör vara ett nödvändigt villkor. Dehänvisar därvid särskilt till säkerheten vid fiygresor. Jaganser invändningen välgmndad. Arrangören måste ges tid att kontrollera omöverlåtelsen möter något hinder samt att vidta vissa praktiska åtgärder,exempelvis ändra i bokningslistor. Inte minst de säkerhetskrav som måsteställas, särskilt vid flygresor, gör det olämpligt att resenären fritt kanöverlåta resan i sista stund. Ilinje med direktivet bör det därför föreskrivas som ett villkor att resenären iskälig tid före avresan underrättar arrangören eller återförsäljaren om sinavsikt. För de fall då resenären får förhinder så sent att han på gmnd av dettavillkor inte kan överlåta resan, är han hänvisad till de möjligheter som finnsatt teckna s.k. avbeställ-ningsskydd. Somframhålls i promemorian är det knappast behövligt, eller ens ändamålsenligt,att resenären skall få överlåta resan bara när han själv är förhindrad att delta.Remissinstansema har inte några invändningar mot promemorians förslag att någotsådant villkor inte skall gälla. Även jag godtar promemorieförslaget om en fråndirektivet avvikande regel i denna del. Promemorieförslagetföreskriver, liksom direktivet, att överlåtaren och förvärvaren är solidarisktansvariga gentemot den andra parten för vad som återstår att betala för resanoch för extra kostnader som kan uppkomma på gmnd av överlåtelsen.Konsumentverket invänder att det inte finns någon anledning att införa ettsådant solidariskt ansvar. En allmän gmndsats är emellertid att en gäldenärinte får överlåta sina förpliktelser utan borgenärens medgivande. resenärenatt överlåta resan bör utformas på ett sådant sätt att den blir förenlig meddenna gmndsats. Eftersom resenären i princip fritt kan välja vem han skallöverlåta resan till, är det rimligt att han får ta ett ansvar för förvärvarensförmåga och vilja att betala. Arrangören bor därför ges det ekonomiska skyddsom det iimebär att överlåtaren även efter överlåtelsen är ansvarig för deekonomiska förpliktelsema i avtalet. Detta ansvar bör överlåtaren bärasolidariskt med förvärvaren. Det är vidare rimligt att, som föreskrivs idirektivet, det solidariska ansvaret gäller även för merkostnader som uppkommerpå arrangörssidan med anledning av överlåtelsen. 2.7 Ändringar av pris m.m. före avresan 2.7.1 Ändringar iavtalsvillkoren i allmänhet Mitt förslag: Överenskomna avtalsvillkor skall få ändrastill resenärens nackdel endast om det framgår tydligt i avtalet att detta fårske. För prishöjningar skall, i enlighet med direktivets regel, vissaytterligare villkor gälla. Det skall bl.a. framgå tydligt av avtalet hur detnya priset skall fastställas. Ett villkor om prisändringar skall inte få varaensidigt till konsumentens nackdel. Under de sista 20 dagama före avtaladavresedag skall prishöjningar inte få ske över huvud taget. Promemorians förslag: Överensstämmer väsentligen med mittförslag (se promemorian s. 42 f.). Remissinstanserna: anser attprishöjningsrätten bör inskränkas ytterligare. I övrigt godtar remissinstansemaförslaget i sak. Skälenför mitt förslag: Direktivet innehåller inte någon allmän regel om arrangörensrätt att göra ändringar i de avtalade villkoren. Däremot finns, i artikel 4.4,särskilda bestämmelser om ändringar av prbet efter att avtal ingåtts. I denpreliminära svenska översättningen -med en mindreändring som gjorts här - lyder bestämmelseraa: "a) Det avtalade prisetfår inte ändras såvida inte avtalet uttryckligen medger en ändring uppåt ellernedåt och exakt anger hur prisändringen skall beräknas. Därvid får beaktasendast variationer i: -transportkostnader,inklusive bränslekostnader, -skatter ochavgifter för vissa tjänster, t.ex. landningsskatter eller start- ochlandningsavgifter i hamnar eller på flygplatser, -deväxlingskurser som används i samband med det resepaket det gäller. b) Prishöjning får inte ske senare än föreavresan." I promemorieförslaget tas dessa bestämmelser in i densvenska Prop. 1992/93:95 lagen utan några ändringar i sak, varvid detuttryckligen anges att ett villkor om ändring av priset inte får vara ensidigttill resenärens nackdel. I fråga om växelkursförändringar anges det i den föreslagnabestämmelsen (12 §) att endast förändringar som påverkar arrangörens kostnaderför resan får åberopas som skäl för en prishöjning. menar att arrangören bör ha rätt attkompensera sig för kostnadsökningar endast i den mån ökningen inte kundefömtses när avtalet ingicks. Vidare menar att de AllmännaResevillkorens bestämmelser om ökade kostnader för bränsle eller valuta bordetas in i lagen. Enligt min mening finns det dock inte skäl att avvika fråndirektivet på dessa punkter. Jag hänvisar till vad jag anfört om de allmännautgångspunktema för införlivande av EG-direktivet (se avsnitt 2.1). I övrigt godtas promemorieförslaget i sak avremissinstansema. Också jag ställer mig bakom förslaget. För att bestämmelsema skall bli mer lättbegripliga bör detdock -som flera remissinstanser också varit inne på - göras vissa lagtekniskajusteringar i promemorieförslaget. Därvid bör det för tydlighets skull införasen uttrycklig regel som gäller för alla slags villkorsändringar. I regeln böranges att ändringar får göras endast om det framgår tydligt i avtalet att detär tillåtet. När det gäller prisändringar flnns ijämvägstrafiklagstiftningen bestämmelser som avviker från den regel som jag härföreslagit (lagen, 1985:193, om interaationell jära vägstrafik, Bihang A,artikel 5 § 4). Som jag redogjort för tidigare (avsmtt 2.6) gäller emellertidde ifrågavarande konventionsbundna regleraa på järnvägsområdet bara i den månde inte strider mot bestämmelser som vissa stater meddelar för trafiken mellansig vid tillämpningen av särskilda fördrag. Fördraget om den Europeiskaekonomiska gemenskapen och är exempel på sådana fördrag. Detbetyder att reglema om prishöjningar i EG-direktivet om paketresor gäller, iden mån de är tillämpliga på samma avtal, framför de enhetligajäravägstrafikreg-leraa. Det synes inte erforderligt att i lagen särskilterinra om detta. 2.7.2 Ändringar som är väsentligt till resenärens nackdel Mitt förslag: Resenären skall ha rätt att frånträdaavtalet, dels om arrangören avser att bryta avtalet och avtalsbrottet är avväsentlig betydelse för resenären, dels om avtalsvillkoren ändras väsentligttill resenärens nackdel. Avser arrangören att bryta mot avtalet, eller vill hanändra villkoren, skall han underrätta resenären och därvid lämna beskedom rätten för denne att frånträda avtalet. Om resenären frånträder avtalet, skall han ha rätt till enersättningsresa av likvärdig eller högre kvalitet. Detsamma skall i regel gällanär arrangören ställer in resan. Avstår resenären från ersättningsresa, skallhan få tillbaka vad han har betalat. Resenären skall också ha rätt tillskadestånd, om det är skäligt. Arrangörens skadeståndsansvar för att en resaställts in skall preciseras på samma sätt som i bl.a. konsumentköplagen(kontrollansvar). Promemorians förslag: Överensstämmer i sak med mittförslag (se promemorian s. 43 f.). Särskilda regler om anteciperatkontraktsbrott saknas dock. Remissinstanserna: En remissinstans anser att resenärenbör ha rätt att häva avtalet endast om han underrättar arrangören elleråterförsäljaren om sin önskan att häva avtalet. Åtskilligapåpekanden görs, främst från lagteknisk synpunkt, rörande de lösningar somvalts i promemorian. I sak godtas dock promemorians förslag i allt väsentligt. Skälen för mitt förslag: EG-direktivet innehåller iartikel 4.5-4.7 särskilda regler om väsentliga ("significant")ändringar i avtalsvillkoren. Sådana ändringar ger resenären en rätt att hävaavtalet och en rätt att kräva att få gÖra en annan resa - likvärdig ellerbättre -som ersättning. Resenären har vidare under vissa fömtsättningar rätttill skadestånd. Resenärens rätt att frånträda avtalet num. Vid väsentliga ändringar i avtalsvillkoren har resenärenenligt direktivet (artikel 4.5) en rätt att frånträda avtalet. I stället föratt frånträda avtalet kan han välja att acceptera ett tilläggsavtal som -enligtden preliminära svenska översättningen - "specificerar ändringaraa och hurdessa påverkar priset". Arrangören skall möjligt underrättaresenären när han finner att han måste göra väsentliga ändringar. Resenärenskall i sin tur informera arrangören eller återförsäljarenom humvida han väljer att hävaavtalet eller att ingå ett tilläggsavtal. Enligt pfomemorieförslaget skall reglema införlivas medden svenska lagen utan ändringar i materiellt hänseende. Dock avser regleraa,enligt förslaget, uttryckligen bara ändringar som är väsentligt till resenärensnackdel. Remissinstansema godtar förslaget i sak. Flera invänderdock mot den lagtekiuska utformningen och menar att reglema blivit onödigtkomplicerade. Jag instämmer i detta och föreslår att reglema utformas delvisannorlunda. Det är bl.a. inte nödvändigt - vid sidan av den allmänna regel omvillkorsändringar som jag föreslagit i föregående avsnitt - med en särskildregel som begränsar rätten att göra väsentliga villkorsändringar. Det ärvidare inte nödvändigt att föreskriva att parteraa skall träffa en särskildöverenskommelse för det fallet att resenären väljer att inte häva avtalet. Detligger i sakens natur att arrangören i samband med att han berättar omvillkorsändringen förklarar vad den kommer att innebära och eventuellt erbjuderkompensation eller andra följdändringar i avtalet. Ett beslut av resenären attinte häva avtalet kommer därmed naturligen att föregås av någon form avöverenskommelse om vad som skall gälla mellan partema (jfr artikel 4.5 idirektivet). Jag menar - på samma sätt som anförs i promemorian men imotsats till en remissinstans som invänder mot förslaget - att hävningsrättenbör gälla endast för avtalsvillkorsändringar som är till resenärens nackdel.Att föreskriva hävningsrätt på gmnd av villkorsändringar som är till resenärensfördel är inte rimligt.