prop · GF03150 · 1992-01-01 00:00:00 — Sammantaget beräknas produktionen stiga med 0,och med 1,1993, som sysselsättningen faller med och ytterligare 1993. Prognoserna över produktion och sysselsättning innebär att produktiviteten inom tjänstesektorn beräknas öka med 2 1/. 6 Arbetsmarknad Efter en avtagande överhettning under loppet av 1990, med stigande arbetslöshet , fortsatte arbetsmarknadsläget att försämras i ett snabbt tempo . Arbetslösheten steg med ca en procent-enhet från till närmare 3,. Syssel-sättningsnedgången var markant. Antalet minskade med närmare 80 000 personer i genomsnitt . Nedgången var betydligt kraftigare . Ökningen av arbetslösheten dämpades av ett allt starkare fall i arbetskraftsutbudet. Den fortsatt höga nivån på antalet varsel samt den svaga efterfrågan på arbetskraft som råder indikerar en fortsatt stigande arbetslöshet från den höga nivån på 4,som uppnåddes . Årsgenom-snittet 1992 beräknas stiga till 4,. Sysselsättningen förutses falla med närmare 3,eller ca 150 000 personer. Också 1993 beräknas sysselsättningen fortsätta att sjunka, om än i en avtagande takt, och arbetslösheten stiger till ett årsgenomsnitt på . Den öppna arbetslösheten hålls tillbaka av de ytterligare åtgärder som föreslås sättas in. Orsakerna till det pressade arbetsmarknadsläget är en svag utveckling av produktionen med en minskning med 0,1992 och ökning . Dessutom tillkommer effekten av en ovanligt kraftig produktivitetstillväxt med . Det normala mönstret har varit att produktiviteten stiger i en konjunkturuppgång i samband med att produktionen åter tar fart. sjunker istället produktionen som en ännu starkare nedgång av sysselsättningen orsakar produktivitetsför- bättringen. Diagram 6:1 Antal varsel om uppsägningar per kvartal Källa: . 6.1 Sysselsättning Nedgången i sysselsättningen, som inleddes fortsatte i en accelererande takt. I genomsnitt sjönk sysselsättningen med närmare 80 000 personer eller 1,. Antalet arbetade timmar föll , vilket innebar att medelarbetstiden reducerades något. Att medelarbetstiden avtog trots minskad sjukfrånvaro sammanhänger med att antalet lagstadgade semesterdagar utökades för stor del av de sysselsatta. Till sysselsättningsnedgången, som fortsatte i snabbt tempo , bidrog främst industrin, men minskningar noterades inom samtliga branscher. Nedgången inom den konkurrensutsatta delen i ekonomin har pågått . Inom de privata och offentliga konkurrensskyddade sektorerna noterades en stagnation eller tillbakagång först . Den långsiktiga trenden mot minskad sysselsättning inom jord- och skogsbruket förutses fortsätta. sjönk antalet med 6 000 personer. och beräknas antalet gå ned ungefär lika mycket. Inom jordbruket är omställningen mer av strukturell art genom den jordbrukspolitiska reformen och närmandet till EG medan omställningen är mer konjunkturell inom skogsbruket. Inom industrin fortsätter den starka neddragningen av sysselsättningen. sjönk antalet med över 60 000 personer. beräknas nedgången bli ännu större, 70 000 personer. Den starkt avtagande syssel-sättningen, i timmar räknat , som produktionen faller med endast innebär en produktivitetsuppgång på hela 5,. produktivitetsutvecklingen bli lika stark, till följd av attTabell 6:1 Arbetsmarknad Tusental personer (i åldrarna ) Nivå Förändring från föregående år 1991 1991 1992 1993 Sysselsättning Jord- och skogsbruk143 -6 -5 -4 Industri 939 -62 -70 -15 Byggnadsverksamhet 312 -1 -38 -25 Privata tjänster 1624 -14 -25 -7 verksamhet1200 1 -9 -13 Statlig verksamhet 208 5 -4 -8 Totalt 4430 -77 -151 -72 Arbetskraft, totalt4552 -25 -77 -48 Arbetslösa 122 53 74 av arbetskraften 2,7 2,7 4,4 5,0 Källor: () och . produktionen växer med som sysselsättningen fortsätter att falla med ytterligare 1,. Trots att in- dustriproduktionen vänder uppåt relativt kraftigt förutses således produktivitetsökningen bli densamma som . Detta förklaras av att de stora sysselsättningsneddragningar som gjorts minskar potentialen för snabba produktivitetsökningar när efterfrågan åter tar fart. Det innebär att arbetskraftsreserven som tidigare i motsvarande konjunkturfaser genererat en snabb produktivitetstillväxt i produktionsökningsfaser nu är mindre. Byggnadsverksamheten ligger sent i konjunkturcykeln och syssel- sättningen började minska först . förutses en stark neddragning av antalet sysselsatta, med ca 40 000 resp. 25 000 personer. Förutom effekten av konjunkturnedgången samt oron på de finansiella marknaderna finns strukturella orsaker till nedgången. Det innebär en anpassning till högre relativkostnader för boendet samt en lägre subventionering av byggandet. Den starka produk- tivitetstillväxt, , som blir följden av den omfattande sysselsättningsneddragningen kan till viss del förklaras av effektivitetsförbättringar i samband med avvecklandet av subventioner och regleringar. Inom den privata tjänstesektorn avtog sysselsättningen alltmer under loppet av 1991. I genomsnitt föll sysselsättningen med 14 000 personer. Det var varuhandeln som svarade för hela nedgången. Produk-tionen inom tjänstesektorn var relativt oförändrad. väntas däremot produktionen stiga med , till följd av den positiva utvecklingen av den privata konsumtionen, medan antalet sysselsatta faller med 1,, eller med 25 000 personer. beräknas sysselsättnings- nedgången bromsas upp som produktionen stiger med till följd av vändningen uppåt i industriproduktionen. En stagnation av sysselsättningen inträffade under loppet av 1991 inom den kommunala sektorn. förutses en minskning med ca 10 000 personer och 1993 ett ytterligare fall med 13 000 personer. Överföringen av antalet personer i beredskapsarbete och inskolnings-platser till de föreslagna s.k. ungdomspraktikplatserna innebär en neddragning i sig. Detta beror på att de som berörs av de förstnämnda typen av åtgärder räknas som sysselsatta, företrädelsevis inom kommunerna, medan deltagande i ungdomspraktik definieras som studerande och därmed inte ingår i arbetskraften. Sysselsättningen inom staten började falla under loppet av 1991. Genomsnittet för året steg ändå enligt arbetskraftsundersökningen () med 5 000 personer jämfört med . Det beror dock på statistiska mätfel. Enligt SCB:s årsstatistik för den statliga sysselsättningen var antalet istället ungefär oförändrat jämfört med . Neddragningen av den statliga administrationen gör att antalet förutsätts minska både 1992 och 1993 med sammanlagt 12 000 personer. Sammanfattningsvis fortsätter den snabba nedgången av den totala sysselsättningen . Kostnadskrisen inom industrin medförde att sysselsättningen där började anpassas nedåt . Därefter har trycket på effektiviseringar stigit som följd av de krav som ställs i samband med den allt starkare internationella integrationen samt p.g.a. den desinflationsprocess som ekonomin genomgår bl.a till följd av att devalveringsvägen är stängd. Denna anpassningsprocess, som förstärkts av konjunkturnedgången, beräknas fortsätta . drar minskningen inom byggsektorn ned sysselsättningsutvecklingen medan fallet bromsas i industrin samt i den privata tjänstesektorn, där produktionsökningar förutses. Tabell 6:2 Produktion och sysselsättning i timmar Årlig procentuell förändring 1987 1988 1989 1990199119921993 3,1 2,7 2,6 0,5-1,9-0,7 1,6 Sysselsättning 1,7 3,5 1,1 0,5-3,6-4,5-1,8 Produktivitet 1,4-0,8 1,5-0,1 1,7 4,0 3,5 2,5 2,3 1,7-2,0-5,3-2,0 3,8 Sysselsättning 1,7 0,5-0,6-2,7-6,2-7,0-1,4 Produktivitet 0,8 1,9 2,3 0,8 0,9 5,4 5,3 3,9 0,7 5,7 0,2-2,3-4,0-4,5 Sysselsättning 1,5 0,9 3,6 2,0-2,3-10,0-7,5 Produktivitet 2,3-0,2 2,0-1,8 0,0 6,7 3,2 Privata tjänster Produktion 5,0 3,8 2,6 2,2-0,3 0,9 1,8 Sysselsättning 2,8 3,1 3,0 1,4-1,3-1,9-0,8 Produktivitet 2,1 0,7-0,4 0,8 1,0 2,8 2,6 Offentliga tjänster Produktion 0,8 0,7 2,1 1,3 0,8 0,0-0,9 2,6 2,3 2,4 0,7-1,3-0,5 1,0 Sysselsättning 1,1 2,7 1,5 0,7-2,2-3,2-1,6 Produktivitet 1,5-0,4 0,9 0,1 1,0 2,8 2,7 Källor: , och För produktiviteten innebär detta förlopp att en kraftig uppgång sker 1992 till följd av den starka sysselsättningsnedgången, trots att produktionen faller. Produktiviteten stiger med 2,. Det föreligger dock stora tolkningsproblem av sambandet mellan produktions-, efterfråge- och sysselsättningsutvecklingen i statistiken . Det får återverkningar också . Större delen av den strukturella anpassningsprocessen bör då ha genomförts, åtminstone inom industrin. Dessutom börjar sannolikt företagen se en ljusning i ekonomin och benägenheten att ytterligare dra ned på personal kan därmed komma att avta. Medelarbetstidens utveckling är ytterligare en faktor som påverkar sysselsättningen. sjönk medelarbetstiden trots att sjukfrån-varon minskade. Det är en följd främst av att antalet semesterdagar utökades bland vissa grupper. beräknas medelarbetstiden stiga svagt, trots att det också finns ett antal faktorer som verkar i motsatt riktning. Det gäller t.ex. ett ökat antal permitteringar med korttidsvecka och en högre andel deltidsarbetande. I uppdragande riktning verkar däremot den minskande frånvaron, främst sjukfrånvaron som historiskt tenderat att ha ett motkonjunkturellt förlopp. Ett antal förändringar i sjukförsäkringssystemet förstärker denna tendens. Det gäller t.ex. arbetsgivarperioden i sjukförsäkringen som infördes fr.o.m. , de ökade satsningarna på rehabilitering samt det aviserade införandet av 1993. 6.2 Utbud av arbetskraft I samband med att efterfrågan på arbetskraft blev allt starkare steg också antalet personer i arbetskraften i snabb takt. Under loppet av 1990 avtog ökningstakten och inleddes en nedgång som gradvis accelererade. I genomsnitt föll antalet med 25 000 personer. Befolkningen ökade med ca 27 000 personer i genomsnitt enligt . Ett lägre arbetskraftsdeltagande svarade därmed för hela minskningen av antalet i arbetskraften. Bakom nedgången av arbetskraftsdeltagandet ligger ett starkt fall i de yngre åldersgrupperna. Bland de äldre i åldern fortsatte däremot deltagandet att stiga något, främst bland kvinnorna. Det totala arbetskraftsutbudet minskade av flera skäl. Antalet personer i arbetsmarknadsutbildning steg som antalet platser i det reguljära utbildningsväsendet utökades. ökade antalet studerande, som ej deltog i arbetskraften, med drygt 40 000 personer enligt . Därav skulle, enligt AMS statistik, uppgången i antalet i arbetsmarknadsutbildning utgöra ca hälften. Motivationen att aktivt söka arbete minskas också i takt med att arbetsmarknadsläget försämras. Utvecklingen av antalet s.k. latent arbetssökande, dvs. personer som kan och vill arbeta men inte aktivt sökt arbete och därmed inte inräknas i arbetskraften, bekräftar denna utveckling. En stor del av dessa är ungdomar. Noteras kan att också studerande som egentligen vill arbeta kan klassas som latent arbetssökande. uppgick antalet latent arbetssökande till ca 65 000 personer, att jämföra med ca 40 000 personer 1990. Det fortsatt försämrade arbetsmarknadsläget som förutses medför att utbudet av arbetskraft sannolikt fortsätter att minska. Nedgången beräknas bli starkast 1992 då effekten av ökade arbetsmarknadspolitiska åtgärder är som störst. Utbudet väntas falla med nästan 80 000 personer 1992. förutses ytterligare en minskning med närmare 50 000 personer. Utbudet minskar trots att befolkningen beräknas fortsätta stiga med ca 20 000 . Det är således arbets- kraftsdeltagandet som svarar för tillbakagången. Mest markant väntas nedgången bland ungdomar bli. Till det medverkar den fortsatta utvecklingen mot att alltfler studerar, främst genom arbetsmarknadspolitiska insatser som praktikplatser. nivån på det totala arbetskraftsdeltagandet som uppnåddes underTabell 6:3 Relativa arbetskraftstal för olika åldersgrupper Årsmedeltal 1991 och förändring i procentenheter Nivå Förändring från föregående år 1991 1988 1989 1990199119921993 , män 42,3 0,6 2,5-0,4-5,4 kvinnor47,11,12,0-0,8-3,4 , män 82,8 2,3 0,7-0,2-2,0 kvinnor77,50,91,2-1,4-3,1 , män 94,6 0,0 0,3 0,0-0,5 kvinnor90,50,40,1 0,3-0,8 , män 75,5 0,0-0,2 0,7 0,0 kvinnor66,90,6-0,62,0 0,6 Totalt 83,9 0,6 0,5 0,3-0,9-1,8-1,1 Källor: () och . överhettningsåren berodde sannolikt på att grupper som tidigare haft svårt att ta sig in på arbetsmarknaden i högre utsträckning kunde etablera sig där. Ytterligare en orsak till att arbetskraftsdeltagandet sjunker, vilket det inte gjort i tidigare konjunkturnedgångar, är att kvinnornas förvärvsfrekvens alltmer närmat sig männens varför bidraget från den trend-mässiga uppgången för kvinnorna avtagit. För personer i åldern gör SCB en specialundersökning , eftersom denna grupp inte täcks av de ordinarie månatliga arbetskraftsundersökningarna. Efter en svacka 1990 steg arbetskraftsdeltagandet oväntat 1991 trots det försämrade arbetsmarknadsläget. Andelen som deltar i arbetskraften i åldersgruppen ,, mot 8,. Det var männen som svarade för uppgången, medan deltagandet bland kvinnorna var oförändrat. Arbetskraftstalet bland männen uppgick till , mot . Bland kvinnorna deltog av befolkningen i arbetskraften. Det totala antalet sysselsatta i denna åldersgrupp uppgick till 80 000 personer, vilket är 10 000 fler än året innan. En stor andel av de sysselsatta, , utgörs av egna företagare eller medhjälpande familjemedlem. Denna grupp svarade också för större delen av ökningen. förutses arbetskraftsdeltagandet i denna grupp vara oförändrat. 6.3 Arbetslöshet och arbetsmarknadspolitiska åtgärder Arbetslösheten började stiga under loppet av 1990 från, p.g.a. överhettningen, en mycket låg nivå på av arbetskraften. uppgick arbetslösheten till och under det andra till . Genomsnittet för helåret blev 2,motsvarande ca 120 000 personer. Det var ca 50 000 fler än året innan, då arbetslösheten uppgick till 1,. Nedgången i utbudet, ökade arbetsmarknadspolitiska insatser samt en minskad medelarbetstid bromsade uppgången i den öppna arbetslösheten. En större utjämning av fördelningen av arbetslösheten mellan olika grupper och regioner tycks ha skett under innevarande lågkonjunktur i förhållande till . Trots detta drabbas de som har ett svagt fäste på arbetsmarknaden hårdast även vid denna konjunkturnedgång. Det gäller t.ex. ungdomar och utländska medborgare. I åldern uppgick arbetslösheten 1991 till och bland 20-24-åringarna Relativt sett har 20-24-åringarna drabbatsTabell 6:4 Relativ arbetslöshet i olika åldrar Procentandel av arbetskraften i respektive åldersgrupp 1983 1984 1985 1986 19871988198919901991 9,2 4,34,1 3,63,6 3,1 3,14,5 6,7 4,7 5,55,3 5,14,4 3,4 2,93,0 5,8 2,2 2,01,8 1,71,4 1,2 1,01,1 2,1 2,4 2,82,5 2,11,9 1,6 1,21,4 2,0 Totalt 2,9 2,62,4 2,21,9 1,6 1,41,5 2,7 Anm.: Siffrorna har reviderats med hänsyn till omläggningen av mätmetod i . hårdare än i förra lågkonjunkturen. har däremot klarat sig bättre. Bland utländska medborgare uppgick arbetslösheten till 6,1991. Det innebär ett relativt sett avsevärt sämre arbetsmarknadsläge än i förra lågkonjunkturen. Arbetslösheten bland männen är nu betydligt högre än bland kvinnor. Situationen var den motsatta i föregående lågkonjunktur. Ytterligare en grupp med försämrat relativt arbetsmarknadsläge är tjänstemännen som i allt högre grad har berörts av de strukturella förändringarna i näringslivet. Neddragningarna i den offentliga verksamheten väntas bidra till ett fortsatt besvärligt arbetsmarknadsläge för denna yrkeskategori. Trots ökningen av de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna har en markant uppgång av antalet långtidsarbetslösa (arbetslösa än 6 månader) skett . I andra länder har långtidsarbetslösheten varit en av faktorerna som lett till "hysteresis", dvs. en permanent högre arbetslöshet. En risk är då att överhettningstendenser kan uppstå vid en relativt måttlig uppgång av produktionen. Antalet långtidsarbetslösa i började stiga . Uppgången fortsatte och antalet uppgick till i genomsnitt ca 20 000 personer. och början av 1992 hade antalet stigit till ca 35 000 personer. Av dessa hade ca 1/4 varit arbetslösa än . Medeltiden i arbetslöshet har stigit med . Som årsgenomsnitt uppgick antalet långtidsarbetslösa som mest under föregående lågkonjunktur till ca 40 000 personer. Det motsvarade av det totala antalet arbetslösa. Samma andel i början av detta år var . Eftersom andelen historiskt stiger med lång eftersläpning är det sannolikt att den kommer att fortsätta att stiga också . T.ex. har antalet arbetslösa som varit arbetslösa ökat markant. Jämfört med slutet av 1990 hade antalet vid slutet av 1991 fördubblats till ca 35 000 personer. En motsvarande andel långtidsarbetslösa som under föregående lågkonjunktur innebär ett genomsnitt på ca 70 000 långtidsarbetslösa 1993. Lågkonjunkturen inverkar också på arbetstiderna som tenderar att förkortas inom vissa delar av arbetsmarknaden. Antalet personer som skulle vilja arbeta mer började stiga . Uppgången fortsatte 1991 då 250 000 personer skulle ha velat arbeta mer än de gjorde om de inte hade hindrats av arbetsmarknadsskäl. Enligt AMS statistik över antalet deltidsarbetslösa består majoriteten av dessa av kvinnor. En stor del av de deltidsarbetslösa finns inom hälso- och sjukvården. Den vikande sysselsättningen gör att arbetslösheten bedöms fortsätta att stiga för att under loppet av 1993 säsongrensat plana ut. Arbetslöshetsuppgången bromsas av att utbudet faller. Arbetslösheten beräknas uppgå till i genomsnitt 4,1992 och till 5,1993. Det innebär en uppgång med ca 75 000 personer till ca 195 000 arbetslösa 1992. förutses antalet stiga till 220 000 personer. Det innebär en nästan dubbelt så hög andel öppet arbetslösa plus andelen i konjunkturberoende åtgärder 1993 jämfört med den som uppnåddes under föregående lågkonjunktur. Då uppgick andelen som högst till ca 5,av arbetskraften. Det kan jämföras med de som förutses . Diagram 6:2 Öppet arbetslösa samt personer i konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska åtgärderKällor: , a Det finns ett antal risker i ovanstående bedömning. Svårfångade faktorer som desinflationsprocessen samt strukturella förändringar som ekonomin genomgår inverkar, förutom konjunkturen, på förloppet. Historiska samband är därmed mer otillförlitliga . Svårigheterna är stora när det gäller att bedöma arbetsgivarnas beteende och därmed produktivitetsutvecklingen. Dessutom tillkommer problemen med statistiken vad gäller den bristande samstämmigheten mellan produktions- och användningssida. Arbetslöshetsprognosen faller ut utifrån en kalkyl med många och osäkra poster. har arbetsmarknadspolitiken i ökad utsträckning inriktats på att underlätta anpassningen på arbetsmarknaden. Det innebär en prioritering av utbildnings- och rehabiliteringsinsatser samt en förstärkning av platsförmedlingen. Antalet personer som deltog i syssel- sättningsskapande åtgärder drogs successivt ned från till 1990. var antalet deltagande i arbetsmarknadsutbildning relativt oförändrat. steg antalet personer i arbetsmarknadsutbildning mycket starkt medan antalet personer i sysselsättningsskapande åtgärder ökade i betydligt mindre omfattning. I prognosen beräknas antalet personer i arbetsmarknadspolitiska åtgärder stiga till av arbetskraften, motsvarande ca 180 000 personer, . För resterande del av året görs ett be- räkningstekniskt antagande om oförändrad volym. Den föreslagna s.k. ungdomspraktiken som införs i beräknas innebära ett nettotillskott av antalet i åtgärder med ca 40 000 personer. Antalet som förutses delta i ungdomspraktiken uppgår till ca 60 000 personer, varav 20 000 överförs från särskilda inskolningsplatser och beredskapsarbete. 7 Löner och konsumentpriserTabell 6:5 Antal personer i arbetsmarknadspolitiska åtgärder Tusental, genomsnitt 1984 1985 1986 1987 1988198919901991 Sysselsättnings- skapande åtgärder93 67 53 41 31 19 15 29 - beredskapsarbete 41 24 19 17 14 10 8 11 - ungdomslag1/ särskild inskol- ningsplats31 31 24 18 10 5 3 10 - avtalad inskol- ningsplats 1 2 1 2 3 - rekryteringsstöd21 12 10 6 5 3 2 5 Arbetsmarknads- utbildning (AMU) 37 33 34 36 40 38 37 57 Utbildningsvikariat 1 Företagsutbildning22 3 4 3 3 4 6 6 Åtgärder för arbets- handikappade3 68 72 79 82 84 86 88 86 Totalt200175 170 162 158 147 146 179 Andel av arbets- kraften43,12,4 2,1 1,8 1,7 1,4 1,3 2,0 1 Ungdomslagen avskaffandes och ersattes med särskilda inskol ningsplatser. 2 Utbildning vid permitteringshot, flaskhalsutbildning m.m. 3 , lönebidrag, och offentligt skyddat arbete. 4 Samtliga åtgärder exkl. arbetshandikappade. Aktivitetsdämpningen i den svenska ekonomin har fört med sig en bety-dande nedväxling av löneökningstakten. Lönerna är historiskt sett mycket känsliga för förändringar i arbetsmarknadsläget, men vid de arbetslöshetsnivåer som förutses är känsligheten mer osäker. Prognosen för såväl 1992 som 1993 innebär att lönerna stiger med ca 3,. Detta medför att de svenska lönerna stiger långsammare än i våra viktigaste konkurrentländer. Prisökningstakten har avtagit mycket snabbt och är ca 2,, från att så sent som ha legat kring . Inflationsförväntningarna har radikalt dämpats och stabiliserats kring . Detta ligger väl i linje med prognosen för såväl som . Konsumentprisutvecklingen hålls tillbaka, både 1992 och 1993, av omfattande förändringar i den indirekta beskattningen. Prognosen och innebär att konsumentpriserna stiger blygsamt, med 2 respektive . Den underliggande prisökningstakten avtar från 1991 till 1993. Detta innebär att de svenska konsumentpriserna stiger långsammare än i nästan samtliga viktiga konkurrentländer. 7.1 Löner Den genomsnittliga löneökningstakten dämpades från 1990 till 1991. Den allt kraftigare avmattningen av den svenska ekonomin , i kombination med en sämre lönsamhetsutveckling och ett stärkt förtroende för den fasta växelkurspolitiken, medförde en radikal omsvängning av beteendet hos såväl företag som löntagare. Företagen kom till insikt att höjda kostnader vare sig skulle ackommoderas genom ingrepp från statsmakten eller kunde övervältras i form av höjda priser med hänsyn till positionen på världsmarknaden. Detta skapade ett starkt omvandlingstryck inom hela näringslivet. Hushållen å sin sida konfronterades med snabbt stigande varsel, företagsutslagningar och höjd arbetslöshet. Tillsammans medförde detta en kraftig dämpning av inflationsförväntningarna och en snabb lönenedväxling till de lägsta löneökningstalen sedan 1960- talet. De senaste årens forskning kring den svenska lönebildningen tyder på att lönerna är mycket känsliga för förändringar i arbetsmarknadsläget. Andra viktiga förklaringsfaktorer är vinster, prisförväntningar och produktivitet. Problemet är emellertid att det inte med säkerhet går att fastställa hur lönebildningen fungerar vid de höga arbetslöshetsnivåer som förutses. Detta av den enkla anledningen att inte under efter-krigstiden upplevt en så hög arbetslöshet. Tabell 7:1 Timlöner och arbetskraftskostnader Årlig procentuell förändring Avtal Löne-Timför- Avtal Löne- Timför- Sociala Arbets- glid-tjänst glid- tjänst kost- krafts- ning ning nader kostnader 1980 7,8 1,7 9,5 6,1 3,2 9,3 0,8 10,2 1981 6,3 2,8 9,1 5,9 4,2 10,1 0,5 10,7 1982 4,6 1,7 6,3 4,1 3,5 7,6 0,2 7,8 1983 4,6 1,9 6,5 3,8 2,9 6,7 2,4 9,3 1984 5,6 2,3 7,9 6,2 4,1 10,3 -0,1 10,2 1985 4,1 3,4 7,5 3,8 3,7 7,5 0,2 7,7 1986 6,0 2,6 8,6 3,9 3,5 7,4 0,0 7,4 1987 3,5 2,9 6,4 6,4 0,6 7,0 1988 4,2 2,3 6,5 3,4 5,0 8,4 0,0 8,4 1989 6,3 3,7 10,0 4,5 5,6 10,1 0,6 10,8 1990 6,1 3,9 10,0 2,8 6,7 9,5 1,0 10,6 1991 2,8 2,5 5,3 2,3 3,1 5,4 1,6 7,1 1992 2,5 1,0 3,5 3,5 -0,3 3,2 1993 3,5 3,5 3,5 Anm.: Uppgifterna för samtliga löntagare baseras på lönesummestatistik. Uppgifterna för industriarbetare grundas på förtjänststatistik. Förtjänststatistiken har i förekommande fall kompletterats med engångsbelopp, som ej ingår i SCB:s statistik. Avtalskonstruktionen för industriarbetare 1987 omöjliggör en meningsfull uppdelning på avtal och löneglidning. Källor: , och . Diagram 7:1 Industriarbetarlön, utfall och skattningarÅrlig procentuell förändring Anm.: Industriarbetarlön exkl. arbetstidsförkortningar. Källor: , och . I diagram 7:1 illustreras dilemmat. Bilden visar tre olika framskrivningar av industriarbetarlönen. Framskrivningarna är gjorda med hjälp av tre olika ekonometriska skattningar.