prop · GF03174 · 1992-01-01 00:00:00 — När det gäller förvärv av en så stor aktiepost bör man dock kunna förmoda att en investerare gör en sådan undersökning av såväl företaget och koncernen som av de nationella bestämmelser som gäller för företaget, att han vet vilka företag som ingår i koncernen och vilka speciella regler som gäller för dessa. Jag anser därför inte att situationen kommer att skapa några problem i praktiken. När regeringen har att ta ställning till om ett företag skall ges tillverkningstillstånd eller om ett tillverkningstillstånd skall återkallas sedan företaget har åsidosatt ett villkor som gäller ägandet, måste regeringen enligt min mening beakta från vilket land det utländska ägandet utgår. Jag har i avsnitt 6 om riktlinjerna för krigsmaterielexport och utlandssamverkan framhållit att utlandssamverkan med de nordiska staterna, de traditionellt neutrala staterna i och med länderna inom EG i princip får anses stå i överensstämmelse med säkerhetspolitik. Beträffande de strategiskt viktigaste företagen kan regeringen göra bedömningen att det vore mindre önskvärt att ett företag från ett sådant land fick ett bestämmande inflytande över det svenska krigsmaterieltillverkande företaget, men likväl kan regeringen komma till slutsatsen att ett sådant ägande vore att föredra framför en nedläggning av industrin. Regeringens kontrollmöjlighet ligger sålunda i att tillverkningstillståndet kan återkallas om det utländska inflytandet blir större än vad regeringen i villkoret har angivit som acceptabelt. Jag är medveten om att ett villkor inte utgör ett hinder för att aktier förvärvas av en utländsk konkurrent endast i avsikt att lägga ned det svenska företaget. En möjlighet att minska denna risk vore att införa förvärvsbestämmelser på krigsmaterielområdet. Eftersom det inte skulle vara tillräckligt att sådana bestämmelser omfattade företag med tillverkningstillstånd, utan de också skulle behöva reglera förvärv av aktier i andra bolag som ingår i en koncern i vilken det finns ett krigsmaterieltillverkande företag, är jag inte beredd att föreslå det. Det kan i detta sammanhang förtjäna att påpekas, att det inte heller finns några bestämmelser som hindrar ett krigsmaterieltillverkande företag från att upphöra med sin verksamhet. Jag återkommer i avsnitt 18 till bestämmelser om återkallelse av bl.a. tillverkningstillstånd. Där föreslår jag att ett tillstånd skall kunna återkallas bl.a. om tillståndshavaren har åsidosatt ett villkor eller brutit mot en kontroll- eller ordningsbestämmelse eller om andra särskilda skäl till återkallelse föreligger. Om ett svenskt aktiebolag, som ägs av ett svenskt och ett utländskt företag, har fått tillstånd att tillverka krigsmateriel och det utländska företaget sedan säljer sina aktier till någon i ett land med vilket enligt riktlinjerna inte kan godkänna utlandssamverkan, bör det enligt min mening föreligga skälig anledning att återkalla tillståndet. Som jag har redovisat tidigare kan regeringen när ett tillstånd ges föreskriva villkor i fråga om ägandet. Med den lösning jag har föreslagit för kontrollen av det utländska ägandet och som således innebär att bestämmelsen om förutsättningar för regeringens prövning slopas, anser jag att det av lagen i stället bör framgå att regeringen kan villkora tillstånden på det sätt jag angivit. Enligt min mening bör regeringen noga följa utvecklingen för de krigsmaterieltillverkande företagen i . Allmänt sett går vi mot en ökande internationalisering, inte minst mot bakgrund av integrationsarbetet i . Det är en utveckling som regeringen bejakar och som har många positiva effekter för och svenskt näringsliv. Dock kan det i enskilda fall uppstå situationer, då det med hänsyn till våra nationella säkerhets- och försvarsintressen är angeläget att slå vakt om att viss försvarsteknologisk kompetens bevaras i och i svenska händer. Om det visar sig att de regler jag föreslår i detta lagförslag inte är tillräckliga för att tillgodose dessa nationella intressen, får frågan tas upp till förnyad prövning, eventuellt i form av en särskild utredning. 9 Tillhandahållande av krigsmateriel Mitt förslag: Verksamhet som avser tillhandahållande av krigsmateriel, uppfinningar rörande krigsmateriel och metoder för framställning av sådan materiel skall inte heller få bedrivas här i landet utan tillstånd av regeringen. Svenska myndigheter, svenska företag och den som är bosatt eller stadigvarande vistas här skall inte heller utom landet få bedriva sådan verksamhet utan tillstånd av regeringen. Bestämmelserna i första och andra styckena gäller inte för sådana statliga myndigheter som inte är affärsverk. Undantag skall göras för verksamhet som avser tillhandahållande av krigsmateriel till svenska statliga myndigheter eller tillverkare som har tillstånd att tillverka krigsmateriel av det slag tillhandahållandet gäller. Undantag skall också göras för innehavare av tillverkningstillstånd, om verksamheten avser krigsmateriel som tillhör honom och som finns inom landet eller tillhandahållande av uppfinning eller metod för framställning av krigsmateriel till en svensk statlig myndighet eller tillverkare som har tillstånd att tillverka krigsmateriel av det slag tillhandahållandet gäller. Regeringen skall även i fortsättningen få meddela föreskrifter om undantag från tillståndskravet enligt första och andra styckena i fråga om sådan handel med skjutvapen som regleras genom föreskrifterna i vapenlagen (1973:1176) eller sådan hantering av ammunition eller annan explosiv vara som regleras genom föreskrifterna i lagen (1988:868) om brandfarliga och explosiva varor. Utredningarna har inte lämnat något förslag i denna del. Skälen för mitt förslag: Enligt 3 § tillverkningslagen får krigsmateriel, uppfinning avseende krigsmateriel eller metod för framställning av krigsmateriel inte yrkesmässigt tillhandahållas här i landet och inte heller utom landet av svensk myndighet, svenskt företag eller den som är bosatt eller stadigvarande vistas här. Från tillståndskravet gäller vissa undantag. Tillstånd behövs sålunda inte för tillhandahållande till en svensk statlig myndighet eller en tillverkare som har tillstånd att tillverka krigsmateriel av det slag tillhandahållandet avser. Inte heller behövs tillstånd för en innehavare av tillverkningstillstånd, om tillhandahållandet avser krigsmateriel som tillhör tillståndshavaren och som finns inom landet eller uppfinning eller metod som tillhör tillståndshavaren. Regeringen har också bemyndigats att meddela föreskrifter om undantag från tillståndskravet för handel med skjutvapen, ammunition eller annan explosiv vara som omfattas av vapenlagen (1973:1176) eller lagen (1988:868) om brandfarliga och explosiva varor. gjordes den senaste ändringen av 3 § tillverkningslagen. Ändringen innebar att förbudet utökades till att omfatta tillhandahållanden som sker utom landet av en svensk myndighet, ett svenskt företag eller den som är bosatt eller stadigvarande vistas här. Paragrafens undantag från tillståndskravet för innehavare av tillverkningstillstånd om tillhandahållandet avser krigsmateriel, uppfinning eller metod som tillhör eller innehas av tillståndshavaren begränsades till att endast avse materiel som tillhör tillståndshavaren och som fysiskt finns inom landet. I propositionen 1987/88:154 anförde föredragande statsrådet att särskild försiktighet måste iakttas vid prövning av ansökningar om tillstånd att tillhandahålla materiel eller metoder för utländska kontrahenters räkning. Tillstånd till sådana transaktioner borde endast ges i det enskilda fallet. Jag anser att en sådan uppdelning bör gälla även . Med tillhandahållande avses i denna lag försäljning, upplåtelse, utbjudande mot vederlag, lån, gåva eller förmedling. Genom preciseringen av formerna för tillhandahållandet framgår att åtgärder som innefattar ett rent fysiskt tillhandahållande, t.ex. av ett transportföretag, inte omfattas av lagens bestämmelser. Bestämmelsen om tillståndsplikt motiveras av intresset att kunna kontrollera svenska intressenters engagemang också vad avser denna del av krigsmaterielhanteringen. Tillstånd skall till en början kunna ges till verksamhet som består i att tillhandahålla krigsmateriel inom landet. Ett tillstånd att tillhandahålla krigsmateriel torde i allmänhet kunna vara generellt och gälla . Även ett tillstånd att bedriva motsvarande verksamhet i utlandet torde kunna vara generellt, dvs. ett tillstånd att befinna sig på marknaden i ett visst land. När det gäller transaktioner som exempelvis innebär förmedling för utländska kontrahenters räkning menar jag dock att det i enlighet med hittillsvarande praxis skall krävas tillstånd i det enskilda fallet. Detta bör regleras i en särskild paragraf. Jag återkommer till detta i nästa avsnitt. Att verksamhet som består i tillhandahållande till någon i utlandet utöver de bestämmelser som regleras här kräver tillstånd enligt bestämmelserna om utförsel och avtal om tillverkningsrätt och samarbete framgår av de särskilda bestämmelser som reglerar dessa områden. Undantaget från tillståndskravet för dem som tillhandahåller till en svensk statlig myndighet eller tillståndshavare som har tillstånd att tillverka krigsmateriel av det slag tillhandahållandet avser gäller endast när tillhandahållandena uteslutande avser sådana mottagare. Avsikten är att ett företag som tillhandahåller en produkt som klassificeras som krigsmateriel till en statlig myndighet eller till någon som har tillstånd att tillverka motsvarande materiel inte skall vara undantagen från tillståndskravet om han tillhandahåller produkten till någon annan inom landet. Denna situation torde dock vara sällsynt förekommande. I undantaget från tillståndskravet för innehavare av tillverkningstillstånd som tillhandahåller uppfinning avseende krigsmateriel eller metod för framställning av sådan materiel avviker mitt förslag från gällande rätt. Undantaget bör enligt min mening gälla vid tillhandahållande till svenska statliga myndigheter eller tillverkare som har tillstånd att tillverka krigsmateriel av det slag tillhandahållandet avser. Avtal om upplåtelse och överlåtelse av tillverkningsrätt föreslås regleras i en särskild bestämmelse. 10 Förmedling av krigsmateriel, m.m. Mitt förslag: Svenska myndigheter, svenska företag samt den som är bosatt eller stadigvarande vistas här skall inte utan tillstånd av regeringen i det enskilda fallet till någon i utlandet få tillhandahålla bl.a. krigsmateriel som finns i utlandet eller uppfinning rörande krigsmateriel eller metod för framställning av sådan materiel. Utredningarna har inte lämnat något förslag i denna del. Skälen för mitt förslag: Jag har i föregående avsnitt föreslagit en bestämmelse om tillstånd till sådan verksamhet som består i att tillhandahålla bl.a. krigsmateriel och i det sammanhanget påpekat att det utöver detta verksamhetstillstånd krävs tillstånd i det enskilda fallet för exempelvis utförsel eller ingående av avtal om upplåtelse av tillverkningsrätt. Tillhandahållande av krigsmateriel som finns i utlandet till någon i utlandet liksom tillhandahållande av uppfinning rörande krigsmateriel eller metod för framställning av krigsmateriel till någon i utlandet träffas emellertid inte av dessa bestämmelser. Som föredraganden påpekade i propositionen 1987/88:154 bör särskild försiktighet iakttas vid sådana transaktioner och tillstånd endast ges i det enskilda fallet Jag anser att denna ordning uttryckligen bör framgå av lagen. Således skall enligt min mening svenska myndigheter, svenska företag samt den som är bosatt eller stadigvarande vistas här och som har regeringens tillstånd att i utlandet bedriva en verksamhet som består i tillhandahållande av krigsmateriel, ansöka om tillstånd hos regeringen för att t.ex. få förmedla krigsmateriel som finns i ett land till ett annat land. Detsamma skall gälla för att få tillhandahålla en uppfinning rörande krigsmateriel eller en metod avseende sådan materiel till någon i utlandet. En sådan ansökan skall prövas enligt de riktlinjer som jag har redogjort för i avsnitt 6. Såvitt gäller tillhandahållande av krigsmateriel som finns i utlandet utgör förslaget inte någon ändring av den ordning som gäller . 11 Utförsel av krigsmateriel Mitt förslag: Utförsel av krigsmateriel skall även omfattas av ett generellt förbud, från vilket regeringen kan meddela undantag. I fråga om programvara likställs med utförsel överföring till utlandet genom telekommunikation eller på annat liknande sätt. Ärenden som inte avser utförsel i större omfattning eller som i övrigt inte är av större vikt får prövas av det statsråd som har till uppgift att föredra ärenden om utförsel av krigsmateriel. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om utförsel av skjutvapen och tillhörande ammunition för enskild persons räkning och skjutvapen och därtill hörande ammunition för användning vid jakt, tävling eller övning utom riket, av skjutvapen för reparation, översyn eller annan liknande åtgärd, av skjutvapen som förts in i landet för sådan åtgärd samt för sådana jakt- och tävlingsskjutvapen och tillhörande ammunition som har förts in i landet i enlighet med bestämmelserna i 16 § 2 vapenlagen (1973:1176). Utredningarna: anför att programvara i allmänhet inte kan anses som krigsmateriel eller som materiel i övrigt som från exportregleringssynvinkel är att jämställa med krigsmateriel. Utredningen anför vidare att i den mån programvara bör regleras kan detta ske på samma sätt som gäller för tjänster och andra immateriella företeelser. KMU delar denna uppfattning. Utredningen uttalar sig vidare för att ett principiellt förbud mot utförsel kompletterat med riktlinjer för tillståndsprövningen bör behållas. Remissinstanserna har lämnat utredningarnas synpunkter utan erinran, utom RPS som anser att också klassificeringen av datorprogram bör uppmärksammas i fortsättningen. Skälen för mitt förslag: Det grundläggande förbudet mot krigsmaterielexport återfinns i 2 § utförsellagen. Mitt förslag överensstämmer med detta stadgande. Som jag har redovisat i avsnitt 5 har vi ett starkt säkerhetspolitiskt behov av att på olika sätt samverka med andra länder på krigsmaterielområdet, inte minst med länderna i EG. Flera tidigare utredningar har pekat på sambandet mellan försvarsindustrins förmåga att tillgodose det svenska försvarets behov av materiel och industrins möjlighet att kunna exportera. Genom export kan företagen behålla kompetens och kapacitet att inom landet utveckla och tillverka krigsmateriel för försvarets räkning. Export av krigsmateriel bör därför kunna ske inom ramen för våra allmänna utrikespolitiska principer i den omfattning som är betingad av våra egna försvars- och säkerhetspolitiska mål och behov. En önskan att stå utanför andra länders konflikter och arbetet för rustningskontroll är de element som av tradition ligger bakom det generella förbudet mot vapenexport. Dessa skäl, som alltjämt äger giltighet, står mot de säkerhets- och försvarspolitiska skälen för export. I avsnitt 4 har jag redogjort för min uppfattning att särskilt utformad programvara i vissa fall bör omfattas av krigsmaterielbegreppet. Programvara som är lagrad på fast medium omfattas av bestämmelserna om utförselkontrollen. En begränsning av kontrollen till dessa fall skulle emellertid innebära att regleringen kan kringgås genom att programvara överförs på andra sätt. Motsvarande bedömning redovisades i propositionen 1990/91:97 om förbud mot utförsel av vissa produkter som kan användas i massförstörelsesyfte, m.m. Utan en reglering skulle exempelvis ett svenskt företag som fått i uppdrag att skapa ett program som är väsentligt för en utländsk produkt som utgör krigsmateriel fritt kunna överföra programvaran via telenätet mellan konstruktörens dator och mottagarens dator i utlandet, medan utförseln av motsvarande programvara i de fall den lagrats på medium skulle vara underkastad ett utförselförbud. Detta skulle enligt min mening inte vara tillfredsställande. Jag anser därför att förbudet mot utförsel av krigsmateriel bör kompletteras med att överföring av programvara till någon i utlandet genom telekommunikation eller på annat liknande sätt likställs med utförsel. Detta förbud bör alltså omfatta de fall då programvara görs tillgänglig för någon i utlandet på annat sätt än via utförsel av programvara lagrad på fast medium. Jag är inte främmande för att kontrollen av efterlevnaden av utförselförbudet i denna del kan vara förenad med svårigheter men anser inte att dessa svårigheter utgör skäl att avstå från en reglering. Undantag från utförselförbudet skall även som huvudregel meddelas av regeringen. Denna prövning skall ske med utgångspunkt i de riktlinjer jag har redovisat i avsnitt 6. I ärenden som inte avser utförsel i större omfattning eller som i övrigt inte är av större vikt får det statsråd som har till uppgift att föredra ärenden om utförsel av krigsmateriel pröva sådana ärenden. Antalet regeringsärenden omfattar enligt de senaste årens statistik värdemässigt , medan ärenden som avgörs av statsrådet är de numerärt mest frekventa. Jag anser att denna beslutsfördelning bör behållas. Den nuvarande ordningen, som har varit rådande under en lång följd av år och därvid visat sig vara i hög grad ändamålsenlig, är till stor del betingad av praktiska skäl. Även tidsmässiga aspekter spelar in. I många fall bör nämligen en ansökan om utförsel föranleda skyndsam handläggning. granskade frågan om ett enskilt statsråds beslutanderätt och därvid särskilt statsråds beslutanderätt i ärenden som gäller export av krigsmateriel. Utskottet uttalade bl.a. att granskningen inte gett anledning till erinran mot de beslut varigenom statsråd bemyndigats avgöra visst ärende eller grupp av ärenden (KU 1976/77:44). Enligt 3 § utförsellagen får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om utförsel av skjutvapen i vissa fall. Enligt utförselförordningen får därför enskild person vid utresa från riket utan särskilt tillstånd för personligt bruk föra med sig handeldvapen, som inte är helautomatiskt vapen, och som han enligt vapenlagen är berättigad att inneha här i landet. Regeringen har exempelvis också bemyndigat polismyndigheten att pröva frågor om utförsel av handeldvapen och ammunition i anslutning till jakt, tävling eller övning utom landet, liksom utförsel från enskild vapenhandlare av skjutvapen till enskild person eller vapenhandlare i utlandet. Det kan härvid även röra sig om utförsel för utbyte, reparation eller översyn. Denna möjlighet för regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter bör enligt min mening behållas. De skäl som talar för denna särreglering är främst praktiska. I dessa fall är det inte heller fråga om export i egentlig mening. I detta sammanhang har jag övervägt att föreslå att även införsel av krigsmateriel skall kontrolleras men inte funnit det motiverat. Ett skäl är att import i allmänhet sker för försvarets resp. krigsmaterielindustrins räkning eller omfattas av bestämmelserna i vapenlagen. Med denna fråga sammanhänger transitering av krigsmateriel genom . Transitering gäller till övervägande delen leveranser från och till våra nordiska grannländer. Av såväl de nu tillämpade som av de föreslagna riktlinjerna följer att utrikes- och säkerhetspolitiska hinder i dessa fall generellt inte föreligger. Jag återkommer i avsnitt 25 i en fråga som rör tillstånd till införsel enligt vapenlagen. Export bör även i princip endast kunna ske till stater, vars regeringar har åtagit sig att se till att vapnen inte vidareexporteras. Genom utfärdande av ett slutanvändaråtagande förpliktar sig mottagarlandets regering att tillse dels att den svenska materielen endast skall disponeras av dess egen försvarsmakt, dels att materielen i fråga inte vidareexporteras i någon form till ett tredje land. Slutanvändarintygen kan kompletteras så att köparen också förbinder sig att bekräfta mottagandet av den materiel som omfattas av intyget. Även det införda systemet med en s.k. deklaration om egen tillverkning bör enligt min mening bestå. I en sådan deklarerar mottagaren av komponenter att dessa skall ingå som integrerade delar i egna produkter, att komponenterna inte skall ha någon inverkan på slutprodukternas identitet och att komponenterna inte skall vidareexporteras för sig. Även för stapelvaror som krut och sprängämnen används deklarationen om egen tillverkning. Om det visar sig att en mottagare inte följer åtagandet genom att exportera till ett tredje land, skall detta påverka dennes möjligheter att i fortsättningen köpa krigsmateriel från . Liksom bör principen därvid vara att ett land vars regering tillåtit eller underlåtit att förhindra vidareexport av svensk materiel inte längre bör komma i fråga för utlandssamverkan med , så länge omständigheterna kvarstår. I vissa fall saknas skäl att ställa krav på slutanvändarintyg. Det gäller i regel vid utförsel av handeldvapen för jakt- och sportskytte, vid utförsel för reparation, återutförsel efter reparation eller annan åtgärd, liksom i sådana fall av transitering till och från våra nordiska grannländer som har nämnts tidigare. Som föredraganden betonade i propositionen 1987/88:154 åligger det polis- och åklagarmyndigheterna att kontrollera att någon olovlig verksamhet inte äger rum och utreda misstankar om överträdelser av bestämmelserna. När det gäller kontrollen över gränserna åvilar uppgiften tullmyndigheterna. Någon ändring i detta avseende åsyftas inte. Varje enskilt utförselärende bör bedömas utifrån de riktlinjer som jag har redogjort för i avsnittet 6. 12 Upplåtelse eller överlåtelse av tillverkningsrätt Mitt förslag: Någon ändring görs inte i gällande regler. Detta innebär att avtal som innebär upplåtelse eller överlåtelse av tillverkningsrätt till någon i utlandet inte heller skall få ingås här i landet utan tillstånd av regeringen. Inte heller skall svenska myndigheter, svenska företag samt den som är bosatt eller stadigvarande vistas här i landet få ingå sådana avtal utom landet utan tillstånd av regeringen. Utredningarna har inte lämnat något förslag i denna del. Skälen för mitt förslag: Upplåtelse och överlåtelse av tillverkningsrätt kan betraktas som ett alternativ till utförsel. Denna form av kunskapsöverföring blir allt mer frekvent och bör enligt min mening liksom omfattas av regleringen. Mitt förslag motsvarar med en redaktionell ändring nuvarande 4 § utförsellagen. Med tillverkningsrätt avses det medgivande som lämnas någon annan att utnyttja viss rätt eller att i enlighet med av upplåtaren eller överlåtaren tillhandahållna tekniska underlag såsom ritningar, beskrivningar eller programvara tillverka en viss produkt. Upplåtelse eller överlåtelse av tillverkningsrätt innebär att antingen en rättighet inom det industriella rättsskyddets område och/eller kunskap mot eller utan vederlag överförs till en utländsk mottagare. Objektet för avtalet kan utgöras av såväl immateriellt skyddade rättigheter som driftserfarenheter som saknar egentligt rättsskydd. Det har rått osäkerhet rörande omfattningen av begreppet tillverkningsrätt. Jag finner därför anledning betona att härmed avses varje upplåtelse eller överlåtelse av tekniskt underlag som gör det möjligt för förvärvaren att framställa vad som utgör krigsmateriel enligt svensk definition. Ett tillstånd av detta slag bör kunna förenas med villkor. Jag har tidigare i avsnitt 11 redovisat förfarandet med slutanvändarintyg i samband med utförsel av krigsmateriel. Upplåtelser och överlåtelser av tillverkningsrätter sker normalt till en tillverkare i utlandet efter det att regeringen givit tillstånd till ingående av avtalet. I samband med prövningen av avtalet kan det dock i vissa fall vara önskvärt att infordra ett intyg från myndigheterna i det land där licenstillverkningen skall ske om att de är införstådda med de begränsningar rörande nyttjandet av den licenstillverkade materielen som har föreskrivits som villkor i den beslut.