prop · GG0332 · 1992-12-31 00:00:00 — 4.att ingen fårför egen eller annans del rösta för sammanlagt mer än en femtedel av det påstämman företrädda röstetalet, 5.att den meningsom erhåUit det högsta röstetalet gäller som stämmans beslut, 6.att vid likaröstetal val avgöres genom lottning och i andra frågor den mening gäller sombiträdes av de flesta röstande eller, om även antalet röstande är lika, avstämmans ordförande, 7.att beslut omändring av stadgarna ej är giltigt, om det ej biträdes av minst två tredjedelarav det på stämman av renskötande medlemmar företrädda röstetalet och dessutom,såvitt gäller föreskrift som avses i 38 § andra stycket 1-6, av flertalet avbyns myndiga medlemmar. Räkning av samebys renar skall ske . Om sameby begär det, kan lantbruksnämnden medge att räkningenfår ske med större tidsmellanrum. Räkning av samebys renar skall ske . Om sameby begär det, kan lantbruksnämnden medge att räkningenfår ske med större tidsmellanrum. Regeringen, eller den myndighet somregeringen bestämmer, får meddela föreskrificr om hur renräkning skallgenomföras. kan på begäran av ran av renskötande medlem förordna om extra renräkning,om denne gör sannolikt att resultatet av räkning enligt första stycket är oriktigtoch kostnaderna för den extra renräkningen ej är oskäliga i förhållande tillden betydelse det kan ha för medlemmen att rättelse kommer till stånd. renskötande medlem besluta om extra renräkning, om dennegör sannolikt att resultatet av räkning enligt första stycket är oriktigt ochkostnaderna för den extra renräkningen inte är oskäliga i förhållande till denbetydelse det kan ha för medlemmen att rättelse kommer till stånd. får vid vite förelägga sameby att genomförasådan räkning av byns renar som avses iförsta eller andra styckel. En sameby skall underrätta om tid och platsför byns renräkning. , eller den länsstyreben förordnar, har rättatt närvara vid renräkningen. Finner den som förordnats att närvara vidrenräkningen att samebyn inte följt meddelade föreskrifter, kan länsstyrelsenbesluta om kompletterande renräkning. Den somav förordnats att närvara vid renräkningen har rätt att få tiUträdetill områden och anläggningar där renar hålls samt rätt att på begäran få deupplysningar och handlingar som behövs för att fullgöra uppdraget. Prop.1992/93:32 Bilaga 2.11 De 68 § Pågrundval av renräkning enligt 66 § första stycket skall renlängd upprättas.Fel i längden som påvisats vid extra renräkning skall genast rättas. I renlängden skall tas upp ägarna till de renar som hålb på byns betesområde, det räknade eller uppskattade antalet renar för varje ägare och, om beslut meddelats om reninnehavet enligt 35 §, förhållande som är av betydelse för kontroll av att beslutet följts. I renlängden skall upptagas ägarna till de renar somhålles på byns betesområde, det räknade eller uppskattade antalet renar förvarje ägare och, omföreskrift meddelats om reninnehavet enligt 35 §, förhållandesom är av betydelse för kontroll av att föreskriften efterföljts. Bystämman fastställer renlängden och beslutar om rättelsedäri. Regeringen, eller myndighet som regeringen bestämmer, fårmeddela närmare föreskrifter om användningen av renlängd som underlag för ettföretagsregister och om skyldighet att lämna renlängden och andra uppgifteromrenskötseln till den myndighet som för regbtret. Länsstyrelsenfår vid vite förelägga sameby att upprätta och fastställa renlängd samt attöverlämna kopia av längden till myndighet som avses i fiärde stycket. Prop.1992/93:32 Bilaga 2.11 De Uppehåller sig renarutanför renskötselområdet eller på mark inom detta område under tid då renskötselicke ikr bedrivas där, kan på framställning av lantbruksnämndeneller markägare som därigenom lider skada eller olägenhet av någon betydelseförordna att renama skall slaktas och säljas. Årdet känt till vilken sameby renarna hör, får förordnande enligt första stycketmeddelas endast om samebyn underlåter att inom skälig tid efter anmaning tagahand om renarna. Kostnaden för renarnasomhändertagande, slakt och försäljning skall uttagas ur köpeskillingen.Återstoden tillfaller renarnas ägare, om han är känd, och annars den eller desamebyar tUl vilka renarna kan antagas ha hört. Uppehåller sig renarutanför renskötselområdet eller pä mark inom detta område under tid då renskötselinte får bedrivas där, kan på framställning av den som därigenomlider skada eller olägenhet av någon betydelse vid vite förelägga samebyn attföra bort renama. Länsstyrebenfår besluta att renama skall slaktas och säljas om vi-tesförläggandet inteleder till åsyftat resultat eller om det annars finns särskilda skäl. Om det är känt till vilketsameby renarna hör, får beslut enligt första eller andra stycket meddelasendast om samebyn underlåter att inom skälig tid efter anmaning ta hand omrenarna. Kostnaden för renarnasomhändertagande, slakt och försäljning skall tas ut ur köpeskiUingen. Återstodentillfaller renarnas ägare, om han är känd, och annars den eller de samebyartill vilka renarna kan antas ha hört. Den som är renskötselberättigadkan få tUlstånd (koncession) att driva renskötsel i nedanförlappmarksgränsen inom område där renskötsel av ålder förekommer under helaåret. Koncession innefattar rätt för koncessionshavaren att driva renskötselnäven med skötesrenar som tillhör 1.den som äger eller brukar jordbruksfastighet,vilken helt eller delvis är belägen inom koncessionsområdet, om han är bosattpå fastigheten eller inom området, 2.den som har haft koncessioninom området, om han är Den som är same kan fåtillstånd (koncession) att driva renskötsel i nedanför lappmarksgränseninom område där renskötsel av ålder förekommer . Koncessioninnefattar rätt för koncessionshavaren att driva renskötseln även medskötesrenar som tUlhör 1.den som äger eUer brukar jordbruksfastighet,vilken helt eller delvis är belägen inom den del av länet därkoncessionsrenskötsel får bedrivas, om han är bosatt på fastigheten eller inomområdet, 2.den som har haft koncessioninom omrädet, om han är bosatt där och inte har övergått till annat huvudsakligt förvärvsarbete. bosattinom den del av länet där koncessionsrenskötsel får bedrivas och inte harövergått till annat huvudsakligt förvärvsarbete, 3. efterievande make eller efterievande underårigt barn till koncessionshavare eller till sådan under 2 angiven förutvarande koncessionshavare som för dödsfallet ägde skötesrenar, om den efterlevande är bosatt inom koncessionsområdet. 3. efterievande make ellerefterie-vande underårigt barn till koncessionshavare eller till sådan under 2angiven förutvarande koncessionshavare som för dödsfallet ägdeskötesrenar, om den efterlevande är bosatt inom den del av länet där korwessionsrenskötselfår bedrivas. Koncession får lämnas endast om fortsatt renskötsel inom områdetär till övervägande nytta för orten och endast om den som söker koncession kanantagas komma att driva renskötseln på ett ändamålsenligt sätt. Koncessionmeddelas , högst . 1992/93:32 Bilaga2.11 De För renskötseln inom koncessionsområde skall finnas sameby. Medlem i sådan sameby är koncessionshavare, dennes make och hemmavarande barn, annan same som biträder koncessionshavare i renskötseln och som inte har annat huvudsakligt förvärvsarbete samt ägare av skötesrenar inom koncessionsområdet. Förrenskötseln inom koncessionsområde skall finnas sameby. Medlem i sådan samebyär koncessionshavare, dennes make och hemmavarande barn, renskötselberättigadsom biträder koncessionshavare i renskötseln och som inte har annathuvudsakligt förvärvsarbete samt ägare av skötesrenar inom koncessionsområdet. Bestämmelsernaom sameby och dess förvaltning gäller i tUlämpliga delar i fråga om sameby förkoncessionsrenskötsel med följande avvikelser: 1. Ägare av skötesrenar ansessom renskötande medlem. Renskötande medlem har i frå gor som avses i 59 § 2 en röst för varje påböijat tjugotal renar som enligt gällande renlängd innehas av honom. 2.Koncessionshavare har i frågor som avses i 59 § 2 en röst för varje påbörjattjugotal renar som enligt gällande renlängd innehas av honom, dock ej för flerrenar än som lantbruksnämnden enligt 88 § första stycket 3 bestämt för honom.För ägare av skötesrenar är rösträtten begränsad tiU en röst, oavsett antaletskötesrenar som han innehar. Koncessionshavaren eller, om det finns flera,minst en av dem skall vara ledamot av styrelsen. Koncessionshavare lederrenskötseln inom byn och anställer den arbetskraft som kan behövas förrenskötseln. Har förutsättningarna för koncessionen ändrats, kan lantbruksnämndenåterkalla koncessionen eller föreskriva nya villkor. Bryteren sameby eller koncessionshavare mot villkor som gäller för verksamheten kan länsstyrebenvid vite förelägga byn eller koncessionshavaren att vidta rättebe. Om en koncessionshavareinnehar fler egna renar än vad lantbruksnämnden med stöd av 88 § förstastycket 3 medgivit honom, eller om en ägare av skötesrenar har fler renar i koncessionshavarensvård än vad som följer av 88 § andra stycket, eller samebyns beslut, fårlänsstyrelsen vid vite förelägga renägaren att minska renantalet tiU dettillåtna. Efteransökan av samebyn får länsstyreben besluta om slakt och försäljning av de övertaligarenama om renägaren inte efter anmaning själv låter minska renanlalet. Kostnaden för slakten och försäljningen skall tas ut urköpeskillingen medan återstoden av köpeskillingen tillfaller renamas ägare. Har förutsättningania för koncessionen ändrats, kanlantbruksnämnden återkalla koncessionen eller besluta om nya villkor. Prop.1992/93:32 Bilaga 2.11 De Denna lag träder i kraft . Äldrebestämmelser om renskötselrätt gäller fortfarande i fråga om äktenskap som ingåttsföre lagens ikraftträdande. Lag omändring i väglagen (1971:948) Härigenomföreskrivs att 55 § väglagen (1971:948)' skall ha följande lydelse. 1992/93:32 Bilaga2.11 De Vid ersättningens bestämmande (1972:719) i tillämpliga delar. 4 kap. 3§ nämnda lag skall härvid tillämpas fråga om värdeökning som ägt rum före det talan väcktes vid domstol. På ersättningen utgår ränta enligt 5§ räntelagen (1975:635) från den dag då marken togs i anspråk tUl och med den dag då betalning skall ske och enligt 6 § räntelagen för tiden därefter. Har väghållare erhållitvågrätt, är fastighetens ägare berättigad att av väghållaren fåintrångsersättning och ersättning för annan skada till följd av vägens byggandeeller begagnande, om det ej avtalats eller uppenbarligen förutsatts att ersättningej skall lämnas. Samma rätt till ersättning har innehavare av sådannyttjanderätt e||er annan särskild rätt till fastigheten som upplåtits innanmarken togs i anspråk. Har väghållare erhållitvågrätt, är fastighetens ägare berättigad att av väghållaren fåintrångsersättning och ersättning för annan skada till följd av vägens byggandeeller begagnande, om det ej avtalats eller uppenbarligen förutsatts att ersättningej skall lämnas. Samma rätt till ersättning har innehavare av nyttjanderätteller annan särskild rätt till fastighet, såvida rätten inte upplåtits efterdet att marken togs i anspråk, gäller 4 kap. expropriationslagen Denna lag träder ikraft . ' Lagen omtryckt 1987:459. 20 1992/93. 3 Förslagtill Prop. Lag om ändring i lagen (1985:620) om viss torvfyndigheter Bilaga 2.11 Härigenomföreskrivs att 42 § lagen (1985:620) om vissa torvfyndigheter " 17maj skall ha följande lydelse. remitterade Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse lagförslagen 42§ Med särskild rätt till fastighet för- Med särskild rätt till fastighet för- ståsi denna lag nyttjanderätt, servi- stås i denna lag nyttjanderätt, servi tut och rätt till elektrisk kraft samt tut, renskötselrätt och rätt till elekt- liknande rätt. risk kraft samt liknande rätt. Dennalag träder i kraft . Bilaga2.12 Utdrag ur protokoll vid sammanträde , regeringsrådet , jiisti-tierådet LarsK . Enligtprotokoll vid regeringssammanträde har regeringen på hemställanav statsrådet beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslagtill 1.lag om ändring irennäringslagen (1971:437), 2.lag om ändring i väglagen(1971:948), 3.lag om ändring i lagen(1985:620) om vissa torvfyndigheter. Förslagen har inför Lagrådet föredragitsav hovrättsassessorn Förslagenföranleder följande yttrande av Lagrådet: Förslaget till lag om ändring i rennäringslagen Vidtillkomsten av rennäringslag framhöll Lagrådet att lagen inte innebarnågon omprövning av frågan om den rättsliga grundvalen för samernasrenskötselrätt och att lagen alltså i detta avseende byggde på samma förutsättningarsom tidigare gällande renbeteslag. Lagrådet konstaterade att denprincipiella grunden för lagstiftningen emellertid inte godtagits av densamiska folkgruppen, som hävdade en rätt till marken likställd med äganderätteller ständig besittningsrätt. I rådande läge och i avbidan på att då föreliggandetvistefrågor prövades av domstol syntes enligt Lagrådet en lagstiftning sombyggde på samma grund som dittills ändå få accepteras. Detsenare avgjorda (NJA 1981 s. 1) s. k. skattefjällsmålet ligger till grund förförslaget att i rennäringslagen nu utttyckligen ange att renskötselrätten utgören särskild rätt till fastighet och för de regler i övrigt om ökat skydd förrenskötselrätten som föreslås. I skattefjällsdomen slogs fast (se referatet s.229 f) att samernas rätt till de fjäll i som målet rörde är en påurminnes hävd grundad stark bruksrätt, medan någon på sådan hävd grundadäganderätt inte föreligger för samerna på dessa fjäll. Högsta domstolenbetonade att dessa uttalanden enbart avsåg skattefjällen och att det inte var möjligtatt på grund av utredningen i målet ta stäUning till rättsläget i fråga omfjällområden utanför (referatet s. 227, jfr s. 201). Ilagrådsremissen (avsnitt 3.2 under rubriken ) hänvisasi fråga om grunden för samernas rättigheter utanför de områden i som skattefjällsmåletgällde till vad i domskälen anfört om tillkomsten avrenbeteslagen . Det sägs att dessa uttalanden rör också andra delar avrenskötselområdet än dem som prövades och att enligt 1886 årslag innebar att dåvarande rättsläge i huvudsak lagfästes, dvs. samernasrättigheter inom renskötselområdet utgörs av en bruksrätt som vilar pä urminneshävd. Ävenom i sin dom inte i det åsyftade avsnittet erinrat om attdomen inte berättigar till någon slutsats i den principiella rättighets- frågan annat än för skattctjällen, måste cn försiktigtolkning av domskälen Prop. 1992/93:32 anses motsäga de angivnauttalandena i lagrådsremissen. 1 domen hän- Bilaga 2.12 vi.sas visserligen tilltvå avgöranden i vattenmål (NJA 1965 s. 492 och 1979 s. 1), där Högstadomstolen i sina domskäl jämställt men inte likställt samer i vissa områden iNorrbottens resp. med ägare till fjällmarken. Huruvida 1886års lag innebar en kodifiering av faktiskt gällande rättsläge i andra delar avlandet än skattcfjällen har enligt Lagrådets mening ändå lämnats öppet avHögsta domstolen. Företrädare för samerna har i detta lagstiftningsärendealltjämt hävdat att deras rättigheter kan gå längre än vad lagförslagetförutsätter. har i sitt remissyttrande överSamerättsutredningens betänkande påtalat att nägon rättshistorisk analys inteföretagits av utredningen och att Högsta domstolens dom gällde bestämdaområden i . Förbundet anser att nytt material kan ledatill en omvärdering av rättens innehåll. (Se DS 1989:72 s. 204). I enskrivelse till Lagrådet har Samernas Nationalräd bl.a. vänt sigmot lagförslagets utgångspunkt när det gäller samernas jakt- och fiskerätt ochefterlyst en närmare belysning av skogssamebyarnas rättsliga ställning. Dethar också pä senare tid lagts fram visst nytt forskningsmaterial rörande denordligaste delarna av och , varvid statens äganderätt till de s.k.lappskatte-landcn ifrågasatts (se SOU 1989:41 s. 258 samt i SvJT1990 s. 138 ff). Det kan alltså konstateras att rättsläget när det gällerandra delar av renskötselområdet än dem skattefjällsdomen avsåg i viss mån ärdetsamma som när Lagrådet gjorde sitt inledningsvis återgivna uttalande är1971. Lagstiftningen kan ändå nu sägas vila pä en betydligt stabilare grundvad gäller säväl det rättsliga underlaget som förankringen inom den samiskafolkgruppen. Lagrådet vill med dessa synpunkter inte heller anmäla någon tvekanifråga om den principiella utgångspunkten för den föreslagna lagstiftningen. Omnya processer rörande renskötselrätten inom andra delar av landet skulle bliaktuella och leda lill andra bedömningar av renskölselrättens natur kan detförutsättas att lagstiftningen prövas om i den mån det är påkallat. Renskötselrätten är enligt förslaget förbehållen den somär same och fär utövas endast av same som är medlem i en sameby. Förslagettill lagtext innehåller inte någon definition av begreppet same. Det framhållsi remissprotokollet att det inte i svensk lagstiftning finns nägon allmäntaccepterad definition av begreppet och att del inte bör ställas nägot annatkrav än att renskötselrätten skall tillkomma den som tillhör den samiskafolkgruppen. Det påpekas att vidare frågor bör överlämnas åt praxis. Ett krav på tillhörighet till den samiska folkgruppensynes inte bidra till att klarlägga vilka personer som omfattas. Enligtgällande bestämmelser har under vissa förutsättningar den som är av samiskhärkomst renskötselrätt. Även om begreppet "av samisk härkomst" intekan anses helt tillfredsställande som definition, anser Lagrådet att en sådanbestämning i lagtexten bör vara att föredra framför en avsaknad av definition. Den centrala betydelsen som ett medlemskap i cn sameby harför utövan- Prop. 1992/93:32 det av renskötselrätten motiverar enligtLagrådets mening att detta villkor Bilaga 2.12 anges i lagtexten. Det påpekas i specialmotiveringen att renskötselrätttillkommer den samiska befolkningen i . Uttalandet är inte heltentydigt och återspeglas inte heller i den föreslagna lagtexten. Förslaget uppställeremellertid inte något krav pä svenskt medborgarskap för att vara bärare avrenskötselrätten. Även andra nordiska medborgare som är samer kommer såledesalt omfattas av bestämmelserna i den män de förvärvar medlemskap i en svensksameby. Lagrådet anser det inte nödvändigt att detta tydligare kommer till utttycki lagtexten. Mot bakgrund av det anförda kan 1 § första stycketlämpligen ges följande utformning: "Den som är av samisk härkomst (same) och medlem isameby får enligt bestämmelserna i denna lag använda mark och vatten tillunderhåll för sig och sina renar". I paragrafen anges vilka som kan vara medlemmar i ensameby. Av punkt 3 framgår att bl.a. den som är gift med en renskötande same,efterlevande efter sådan same och en sames barn är medlem i samebyn. Den somär gift med eller efterlevande efter same behöver härvid inte själv vara same.En sådan medlem blir härigenom delaktig i renskötseln utan att själv ha någonrenskötselrätt. Lagrådet vill påpeka att det inte torde vara möjligt att analogivisutsträcka bestämmelsens tillämpning till samboförhållanden. En rätt av speciell karaktär tillkommer renskötandemedlems dödsbo. Ett sådant dödsbo får enligt 14 § i förslaget fortsätta den avmedlemmen bedrivna renskötseln efter dödsfallet. Denna tid kanunder vissa förutsättningar uppgå till i det närmaste . Rätten, som tordeutgöra en renskötselrätt, är enligt förslaget ovillkorlig, dvs. den förutsätterinte att någon dödsbodelägare skall vara same eller eljest berättigad att varamedlem i samebyn. En förutsättning för att bedriva eller deltaga i renskötselär medlemskap i en sameby. Lagen medger emellertid inte medlemskap för dödsbo.En undantagsregel behövs därför i 14 §. Lagrådet föreslår följande tillägg tillparagrafen: "Kravet i 1 § första stycket om medlemskap i samebygäller inte för rätt till renskötsel som avses här." Paragrafen innehåller ett förbud för ägareoch brukare av mark att inom åretruntmarkerna där renskötsel bedrivs ändramarkanvändningen så att det medför avsevärd olägenhet för renskötseln. Denutgör enligt rennäringslagens förarbeten ett komplement till bestämmelsen i 26§ om upphävandeav renskötselrätten genom beslut av regeringen. att hindra markägaren attkringgå upphävanderegeln och de ersättningsreg- Prop. 1992/93:32 ler som dågäller genom att använda marken på så sätt att renskötsel i prakti- Bilaga2.12 ken blir omöjlig. (Se prop. 1971:51 s. 129 f.) Förbudet föreslås nu utvidgattill att avse varje åtgärd som medför avsevärd olägenhet för renskötseln iannan mån än som följer av beslut enligt 26 §. Deterinras i remissprotokollet (avsnitt 3.4) om att enligt de ursprungliga motiventill 30 § bestämmelsen inte slår fast vilka intrång som får göras i renskötselrättenutan ersättning och att åtgärder av mindre ingripande slag kan leda till attmarkägaren blir skadeståndskyldig mot samerna. Innebördenav bestämmelsen med den angivna föreslagna ändringen kan alltså sägas vara atten markägare inom de omräden det är fråga om inte får företa sig nägot somkommer att avsevärt skada renskötselrätten, om han inte fått tillstånd tUl detenligt 26 § och ersättningsreglerna därmed har trätt i funktion. Detföreslås nu vidare ett nytt andra stycke i paragrafen, där det anges att som enotillåten åtgärd r.nses skogsawerkning och vad därmed sammanhänger som medförsådant väsentligt bortfall av renbete att möjligheterna att hålla tillåtetrenantal påverkas, eller som omöjliggör sedvanlig samling och flyttning avrenhjord. Enligt Lagrådets uppfattning ter det sig främmande att i lagtextenge en tillämpningsregel av detta slag beträffande endast en av alla de slag avmarkanvändning det är fråga om. Som framgår av vad föredragande statsrådetsjälv har anfört om regeln kan den, sammanställd med den tillståndsprövning somskall ske enligt - den av Lagrådet behandlade - lagrådsremissen medförslag till ändring i skogsvärdslagen, välla vissa problem.Skogsvårdsstyrelsen skall enligt förslaget till 20 c § skogsvårdslagen prövavarje awerkning inom den svårfötyngrade skogen med avseende på dess inverkan pårennäringen och inom vissa gränser kunna, föreskriva vilka hänsyn som skalltas. skall emellertid enligt remissprotokollet inte kunnapröva den "civilrättsliga" regeln i 30 § rennäringslagen så atttillstånd skall kunna vägras när den regeln förbjuder avverkning.Skogsvårdsstyrelsen skall i stället erinra om att det kan vara förbjudetenligt 30 § rennäringslagen att avverka, fastän tillstånd ges till awerkningen. Lagrådethar som framgår av yttrandet över förslaget till ändringar i skogsvårdslagen(vid 20 a-c §§) inte accepterat tankegången att bl. a. bestämmelsen i 20 C §skogsvårdslagen, i motsats till 30 § rennäringslagen, kan sägas röra enbartrennäringen som ett allmänt intresse. Bestämmelserna måste som helhet främstanses innebära en gränsdragning mellan två enskilda intressen,skogsbruksintresset och rennäringsintresset. Från den utgångspunkten finns detalltså inte någon anledning att splittra bestämmelserna om skogsavverkningar påde två skilda lagarna. Detär självfallet angeläget att den i många avseenden känsliga avväg ningen mellan de rättigheter som tillkommer markägaren och renskötselrät ten görs på ett tydligt sätt så att tillämpningsproblem och konflikter så långt möjligt undviks. Det måste därför vara en stor fördel om en bedömning en ligt det föreslagna andra stycket i 30 § rennäringslagen kan göras i tillstånds ärendet i stället för att samebyn enbart skall vara hänvisad att väcka talan vid domstol, i värsta fall sedan awerkningen redan skett. Att denna tanke 302 avvisats i lagrådsremissensynes ha sin grund i att inte Prop. 1992/93:32 ansetts varaden lämpliga myndigheten att göra en civilrättslig bedömning av Bilaga 2.12 vadrenskötselrätten innefattar. Lagrådet delar i princip denna uppfattning och harövervägt, om inte tillståndsgivningen - som alltså enligt Lagrådets uppfattningockså den innebär en prövning av gränsen mellan enskilda intressen - bortläggas på . Ett förhållande som kan tala för detta är ocksåriksdagens beslut att länsstyrelserna fr.o.m. skall övertalantbruksnämndernas uppgifter när det gäller rennäringsfrågor. Att överlåtatillståndsprövningen till en för de olika intressena "neutral" myndighetär emellertid inte befogat för de fall rennäringen inte berörs och prövningenär en ren skogsvårdsfråga.