prop · GF03119 · 1992-01-01 00:00:00 — Principiellt är det fråga om samma slags medgivande som lämnats vid andra företagsfusioner och -omvandlingar. Från kassans synpunkt är det angeläget att skattebefrielse erhålles för ombildningen såvitt gäller stämpelskatt på emissionerna och lagfartsstämpel vid fastighetsöverföringar. Kassastyrelsen tillstyrker utredningens förslag om avveckling med vissa övergångsbestämmelser av den grundfond som staten ställt till Kassans förfogande allt . I takt med att obligationsskulden amorteras bör grundfonden och i motsvarande mån garantiavgiften reduceras. Fördelen med grundfonden upphör när nya obligationer måste emitteras utan statlig grundfond.Dessutom gäller att för hela prioriterade upplåning har grundfonden inte betytt någonting för räntesättningen på obligationerna. Staten bestämde också för denna utlåning den tillåtna marginalen utan hänsyn till någon grundfondsavgift. En ombildning av och överföring av rörelsen till aktiebolagsform aktualiserar en rad olika övergångsfrågor av teknisk natur. minst viktigt är det att ha en realistisk tidtabell för processen, eftersom många viktiga beslut måste kunna fattas med framförhållning. Innan det är möjligt att i närmare detalj gå in på dessa mer konkreta frågor är det dock nödvändigt att få klarhet i vilken principmodell som skall gälla för ombildningen. Detta influerar bl a frågan om var det avgörande ansvaret ligger för de många beslut som måste fattas innan det nya aktiebolaget de facto övertar verksamheten. Kassastyrelsen tar inte nu upp dessa tekniska frågor, utan förutsätter att det kommer att ges möjlighet att återkomma till dessa. Redan nu vill styrelsen emellertid uttrycka stor tveksamhet till möjligheterna att genomföra en övergång till aktiebolag per enligt hypo Det bör prövas om inte den bästa lösningen är att förlänga verksamhetsåret och genoföra ombildningen t ex per . Detta skulle ge några månader extra för förberedelser efter ett riksdagsbeslut . Kassastyrelsen vill avslutningsvis betona att det är synnerligen angeläget att ett första besked om statsmakternas ståndpunkt i principfrågorna kan komma , eftersom osäkerheten om hur kommer att se ut är mycket besvärande i en rad sammanhang. Vi godtar de allmänna motiv (kap 5.1) utredningsförslagen vilar på; de som har att göra med behoven av modernisering, konkurrensneutralitet, oberoende av omvärldsförändringar etc. Att lånerörelsen överförs till bolagsform finner vi därför naturligt och riktigt. En direkt följd av utredningsmannens ställningstagande till förmån för bolagsformen har emellertid blivit att han sett sig tvungen att också på in på "frågan om hypoteksinstitutens rättsliga status". Lösningen har för blivit den radikala omstöpning som han förordar. Argumentationen i denna del går ut ifrån vem som enligt nuvarande ordning är rättsinnehavare i avseende på Kassan, föreningarna och organisationens samlade tillgångar. Det är inte övertygande. Vad särskilt gäller föreningarna konstruerar utredningsmannen en konstlad motsättning mellan delägare och medlem. Detta begreppsjuridiska resonemang bedömer han för övrigt inte heller själv som tillräckligt hållbart, utan försöker bygga under det med ett lösligt skälighetsresonemang. Utredningsmannen föreslår vidare vitt skilda lösningar för och , trots att uppbyggnaden av de båda rörelserna är så gott som identiskt lika. Utgångspunkten härvidlag har varit ordalydelsen i de båda institutionernas författningar med ursprungsår 1909 och cirka 1860. Att i landshypoteksinstitutionens författning används begreppet delägare både i fråga om föreningarnas relation till hypoteksbanken och medlemmarnas relation till föreningarna kan inte gärna utgöra skäl för att anta att det föreligger någon reell skillnad mellan de båda organisationerna beträffande rätten till deras kapitaltillgångar. För vår del anser vi att rättsläget i fråga om stadshypoteksföreningarna och deras låntagare riktigast beskrivs så, att förefintliga låntagare har vissa odefinierade rättigheter - inte nödvändigtvis äganderätt - med avseende på föreningens tillgångar. Som skäl för sin mening att det bör "ankomma på statsmakterna att besluta om hur det samlade kapitalet i skall förvaltas" (sid 124) åberopar utredningsmannen att det enligt för organisationen gällande likvidationsbestämmelser är regeringen som beslutar, inte bara om likvidation och förfarandet därvid, utan också om hur nettotillgångarna skall användas. Vår verksamhet befinner sig emellertid inte i någon sådan situation som likvidationsregler är tänkta för. Någon kris föreliger inte, och det är inte fråga om att avveckla rörelsen som sådan. Att regeringsingripande kan användas som säkerhetsventil motiverar alltså inte i vårt fall något slags analogitolkning av likvidationsreglerna. Vill vi f ö framhålla att den bestämmelse för likvidation av Kassan som gäller, dvs att föreningarna ska höras innan regeringen beslutar om nettotillgångarnas användning, infördes med bl a den motiveringen att det inte ansågs vara med billighet överensstäm- mande att behållningen efter likvidation ovillkorligen skulle tillfalla staten. Därvid hänvisades särskilt till att ett förslag genomförts angående en starkare reservfondsbildning hos Kassan. Ändringen 1935 innebar alltså att kapitalets statliga anknytning försvagades med hänsyn till det ökade kravet på Kassan och dess låntagare att förstärka kassans reserver. Kravet är ungefär detsamma . Vad utredningsmannen anfört rörande likvidationsreglerna är alltså inte något särskilt starkt argument för hans förslag om rätten att disponera över tillgångar. Vi kan sålunda inte betrakta den tilltänkta förändringen av kapitalinflytandet som något annat än ett konfiskatoriskt ingrepp i rättssfären kring ett självständigt rättssubjekt. Utredningsmannen betecknar f ö på ett ställe i betänkandet (s 121) föreningarna som "självägande juridiska personen sui generis". Den närmare innebörden av de berörda rättigheterna vore i och för sig förtjänta av en betydligt noggrannare analys än vad utredningsmannen presenterat. En sådan genomlysning torde emellertid kunna undvaras och lagligheten av omdispositonen inte behöva ställas på sin spets om våra förslag enligt nedan godtas. Den av oss godtagna bolagsbildningen nödvändiggör ingalunda - som utredningsmannen tycks mena - en total rasering av nuvarande organisation. Inte minst de skäl som motiverar, att landshypoteksföreningarna blir ägare till talar för att ungefär motsvarande konstruktion används även för . De ändamål, som enligt utredningsmannen skall tillgodoses med den av honom föreslagna stiftelsen, är dessutom alltför avlägsna från affärsidé och inriktning för att kunna godtas. Vi tycker det är självklart att det inom ansamlade kapitalets avkastning även fortsättningsvis skall komma låntagarna tillgodo. utredningsmannen framhåller själv som någonting värt att bevara att historiskt sett kan "sägas ha verkat som en garant för prispressande konkurrens när det gäller bostadskreditgivningen". En sådan uppgift låter sig inte väl förenas med att någon del av avkastningen skulle anslås åt för lånerörelsen helt främmande ändamål. På grund av vad här anförts motsätter vi oss bestämt den av utredningsmannen föreslagna modellen för ombildning och avstyrker alltså förslaget i angivna delar. I stället vill vi framlägga förslag om en alternativ lösning enligt nedan. Förslaget är att betrakta som ett principförslag. Vi kan sålunda tänka oss justeringar i vissa detaljer, men grundläggande anser vi vara att den nya organisationen vilar på decentralisering och regional låntagarförankring. till forskning kan också diskuteras. Måhända kan det vara rimligt att Kassan använder vinster för sådant ändamål, t ex inom områden med anknytning till stadsbyggandet. Vid stöder som förut sagts utredningsmannens förslag att ombilda till aktiebolag. I den organisatoriska toppen måste då finnas ett holdingbolag som moderbolag till ett eller flera möjliga dotterbolag, varav ett är , som driver rörelse av i princip samma slag som nuvarande . Holdingbolaget får enligt vårt förslag i utgångsläget som ägare Kassan och de 20 föreningarna i proportion till deras egna kapital, d v s Kassan till och föreningarna till av aktiekapitalet. Någon reell förändring av Kassans eller föreningarnas status äger inte rum, men deras enda funktion blir att äga och förvalta aktierna. För att undvika gäldenärsbyte kvarstår Kassan som gäldenär gentemot nuvarande innehavare av obligationer och certifikat, som då är säkerställda av Kassans fordringar på , vilka i sin tur säkerställts av låntagarnas samt av den statliga garantin. Nya krediter lämnas av . Någon statlig garanti erfordras icke för dessa nya krediter. Vid utformningen av vårt förslag har vi - i likhet med utred- ningsmannen - utgått från att ombildningen kan göras utan beskattning. Vår bestämda uppfattning är också att den kan och skall genomföras på frivillig väg. Detta åstadkommes genom avtal mellan berörda parter. Kännetecknande för svensk hypoteksrörelse har sedan tillkomsten varit ett reellt låntagarinflytande. Detta är en tillgång och en styrka. Inflytandet utövas såväl regionalt i föreningsstyrelserna som centralt i Kassastyrelsen. Detta inflytande reduceras i utredningsmannens förslag till att avse tre av tolv ledamöter i stiftelsens styrelse. Detta rimmar illa med de principer och historiska traditioner, som präglat uppbyggnaden av Kassan och föreningarna, och upplevs som ett oskäligt ingrepp i vår företagskultur, som det innebär en försvagning av låntagarinflytandet, som är helt oacceptabel. Vi får därför på grund av vad här anförts hemställa att vårt förslag i huvudsak lägges till grund för den kommande ombildningen av , och att departementet föranstaltar om erforderlig lagstiftning. Vi har haft tillgång till stadshypotekskassas yttrande, liksom till det yttrande som gemensamt avgivits av de övriga 19 stadshypoteksföreningarna. Vi instämmer i de allmänna grundprinciper som anges i båda yttrandena. När det gäller , är det viktigt att åstadkomma en stark och slagkraftig framtida organisation. Vi anser att detta bäst tillgodoses genom att alla föreningar fusioneras in i Stadshypotekskassan, som initialt blir 100-procentig ägare av aktiekapitalet i (modell A i Stadshypotekskassans yttrande). Vi förutsätter att låntagarinflytandet bevaras, genom att stadshypoteksföreningarna ersätts med nya låntagarföreningar, vars uppgifter är att utse ombud till samt föreslå kandidater till styrelserna inom AB:s regionala organisation. Svenska Bankmannaförbundets centrala företagsklubb hos De generella riktlinjerna (kap 5.1) som dras upp i promemorian och som bl a innebär en förändring av hypoteksinstitutens organisationsform, dvs att kommer att ombildas till aktiebolag ställer vi oss bakom. anser vidare att aktiebolagsformen bidrar till att skapa konkurrensneutralitet och kommer att ge möjlighet att agera under samma lagar och på lika villkor som övriga aktörer på kapitalmarknaden. Detta betyder att även förblir ett starkt, oberoende och marknadsledande institut på bostadsfinansieringsområdet till gagn för den kommande bostadsägargenerationen. Från de anställdas synpunkt är sysselsättningsaspekten självklart av central betydelse. Sysselsättningen måste garanteras för de anställda i företaget och det kan endast ske under förutsättning att även får bedriva sin verksamhet som ett självständigt bostadsfinansieringsinstitut. Någon form av garanti för att Stadshypoteksgruppen inte säljs till banker eller motsvarande institut måste därför ges. Beträffande själva ägarrollen är det, sett ur personalens synvinkel, givetvis av största betydelse att de kommande ägarna har intresse av att driva rörelsen vidare. Däremot anser vi inte att det ligger inom ramen för vårt uppdrag att ta ställning till ägarbildens sammansättning. Klubben ställer sig, när det gäller att skapa utdelningskrav på , inte främmande till att släppa in externa ägare. Detta kommer automatiskt att medföra att kravet på avkastning och kontroll på rörelsen uppfylls. Vidare är det viktigt att hålla kvar det ursprungliga ändamålet och syftet med , dvs fastighetsägare skall ges möjlighet att kunna få billiga lån. Traditionsmässigt innebär detta ett låntagarinflytande som även fortsättningsvis bör bibehållas. Hur ett låntagarinflytande exakt skall vara utformat vill vi inte ta ställning till nu mer än på den punkten att det delvis bör ligga på lokal nivå. Slutligen kan företagsklubben för sin del inte tillstyrka det av utredningsmannen givna förslaget att den tänkta stiftelsen skall dela ut pengar till olika forskningsändamål och som definitivt inte har någon anknytning till den för intressanta bostadssektorn. Förslaget kan inte heller sett från personalens synpunkt betraktas som ett seriöst förslag. måste även i fortsättningen få klara syften och mål. Föreningen tillstyrker huvuddragen i den föreslagna reformen, som bör genomföras så fort som möjligt. I vissa detaljer har föreningen dock en annan uppfattning än utredningen. Sålunda är förenignen kritisk till förslagen om att fondavsättningar gjorda skall anses som beskattade medel och ograverade få ingå i kapitalbasen, att beträffande ett holdingbolag inskjuts mellan stiftelsen och det rörelsedrivande med möjlighet att bedriva annan verksamhet än bostadsfinansiering samt att kapitalavkastningskraven ställs lägre än vad som i övrigt gäller på marknaden för institut med motsvarande inriktning. Att reserveringar gjorda med fullt belopp skall ingå i kapitalbasen som primärt kapital strider mot principen om konkurrensneutralitet. Gällande skatteregler har medgivit att länge överfört obeskattade vinstmedel till eget kapital, vilket inte varit möjligt för andra kreditinstitut. har inte heller behövt betala vinstdelningsskatt. En grundläggande princip för framtiden bör vara att hypoteksbolagen i sin kapitalbas inte får medräkna större belopp än vad som hade blivit fallet om haft samma regler som övriga bostadsinstitut. När det gäller den tekniska lösningen av problemet hänvisar förening till det särskilda yttrandet av experterna m fl. När det gäller möjligheten för att bedriva andra verksamheter än bostadsfinansiering under ett särskilt holdingbolag är det förenignens uppfattning att detta är acceptabelt endast under förutsättning att reglerna om kapitalförsörjning och kapitalbas samt allmänna verksamhetsbetingelser i stort sett är jämställda med de förhållanden som gäller för övriga institut på samma marknad. Så länge skillnader föreligger, t ex i fråga om de äldre reserveringarnas karaktär eller om kostnaden för garantiförbindelser (endast 0,enligt kommitténs förslag) föreligger inte tillräcklig konkurrenslikhet för att utan vidare skall få etablera sig utanför bostadssektorn. Såvitt gäller övergången till ett "marknadsmässigt" kapitalav- kastningskrav för del, anser föreningen att kravet bör gälla senast efter det att lagstiftningen träder i kraft, i viss mån analogt med vad som gäller för de kreditinstitut som fått ändrade kapitalkravsregler fr o m . Övergångstiden går här ut . i (LO) Utredningens förslag rymmer två huvudlinjer. Den ena är att fördyra kapitalkostnaden för hypoteksinstituten, dels genom höjning av kapitaltäckningskraven och dels att vid bolagsbildning införa externt kapitalavkastningskrav. Den andra huvudlinjen är att bl a ur skattesynpunkt jämställa hypoteksinstituten med andra kreditinstitutioner. LO instämmer i den senare huvudlinjen men avstyrker bestämt den förstnämnda. Hypoteksinstituten bedriver sin nuvarande verksamhet utan externt krav på avkastning. Det innebär att de har samma karaktär som t ex sparbanker och konsumentkooperation. LO anser det vara av stort värde att denna typ av verksamhetsform bevaras och utvecklas. Ur konkurrens- och konsumentsynpunkt är poängen med dessa verksamhetsformer att de har möjligheter att arbeta med lägre kapitalkostnader än t ex aktiebolag där ett externt avkastningskrav är en förutsättning för själva verksamhetsformen. I vissa fall verkar dock den kooperativa verksamhetformen medföra andra nackdelar, som t ex högre driftskostnader. LOs bedömning är dock att hypotekskassorna kunnat utnyttja sina låga kapitalkostnader till konsumenternas bästa och att de därigenom varit prispressande på marknaden. Prispressen får givetvis inte åstadkommas genom att hypoteksinstituten har t ex skattemässiga konkurrensfördelar i förhållande till andra kreditinstitutioner. Det finns således all anledning att i beskattningshänseende införa samma regler för hypoteksinstituten som gäller för aktiebolag. Konkurrensneutralitet bör också råda när det gäller upplåningskostnaderna. Det finns däremot inget egenvärde i att genom att införa externa avkastningskrav höja institutens kostnader. Vidare är en höjning av kapitaltäckningskraven onödig och till förfång för en effektiv priskonkurrens. Införandet av sådana krav innebär givetvis att konsumenternas kostnader för krediterna blir högre. Det är en utveckling som LO allmänt sett ogillar. I den utsträckning de visar sig vara effektiva ligger det däremot ett egenvärde i att det finns olika typer av kreditinstitutioner som konkurrerar på marknaden. På en avreglerad kreditmarknad är det viktigt att inte öar av kvarstående onödiga regler hindrar prispressande konkurrens. Vissa verksamhetsformer, som kooperationen, sparbanker, osv, bedrivs emellertid utan vinstkrav. Det är mycket viktigt att detta inte börjar betraktas som någon form av otillbörlig konkurrens. I den utsträckning denna typ av institutioner, under konkurrensneutrala former i övrigt, vinner framgång på marknaden är det bara ett uttryck för att de arbetar med lägre kostnader, t ex kapitalkostnader. LO har visserligen tidigare, bl a i yttrandet över Reformering och internationell anpassning av kapitaltäckningskravet i (Fi Ds 1988:70), i princip accepterat att kapitaltäckningskraven bör fastställas i en nivå som motsvarar internationell standard. uttrycktes dock vissa farhågor om huruvida kapitaltäckningskravens nivå enligt Cooke- reglerna är den rätta. LO kan inte se något egentligt skäl att via lagstiftning tvinga hypoteksinstituten att uppfylla kapitaltäckningskrav. krav på kapitaltäckning instituten ska ha är de själva bäst skickade att avgöra. Den fråga som LO numera ställer sig är om det överhuvudtaget finns något skäl för staten att reglera kapitaltäckningen på den svenska kreditmarknaden. Under alla förhållanden anser LO att det vore olyckligt om hypoteksinstitutens kapitaltäckningskrav höjdes från 2 till 4 resp . Syftet med kapitaltäckning är att skydda allmänhetens inlåning till kreditinstitut med oktroj. LO anser att ett sådant skydd kan åstadkommas på annat sätt, förslagsvis genom att bankinspektionen åläggs att offentligt varna allmänheten om banker eller andra bolag tenderar att missköta sin kreditgivning. Den risk det innebär att bli föremål för en sådan offentlig varning är med största sannolikhet ytterst självsanerande. Sammanfattningsvis anser LO att hypoteksinstituten inte skall ombildas till aktiebolag. Den konkurrensneutralitet som är nödvändig för en effektiv, konkurrerande och avreglerad kreditmarknad måste åstadkommas på annat sätt än att i en välfungerande verksamhet utan vinstkrav genom bolagsbildning införa externa avkastningskrav. Hypoteksinstitutens kapitaltäckningkrav bör inte höjas. Inte minst mot bakgrund av att de historiska kreditförlusterna för t ex Stadhypotek legat på verkar redan vara en överdriven säkerhetsnivå. Allmänhetens inlåning kan dessutom skyddas på annat sätt, t ex genom bankinspektionen. TCO tillstyrker förslagen om att ombilda de nuvarande tre hypo- teksinstituten, , och Skeppshypotek till aktiebolag. TCO kan också tillstyrka de föreslagna sätten att utse styrelserna i de nya bolagen. TCO vill understryka vikten av att de fackliga organisationerna garanteras representation inte bara i de kommande bolagens styrelser utan också i styrelsen för ett eventuellt gemensamt holdingbolag med rättigheter att arbeta koncernfackligt. Det är väsentligt att de ombildade instituten får en så likartad konkurrenssituation som möjligt med övriga institut på samma marknad. De nya instituten bör enligt TCOs mening dock ges en centraliserad upplåningsfunktion och en utlåningsfunktion som är decentraliserad för att maximera kunskapen om marknaden. Beträffande avkastningskravet i det nya så finns det ingen självklar anledning att sätta detta lågt i ett inledningsskede eftersominstitutet sedan längehar en upparbetad kundkrets och en etablerad ställning på marknaden. TCO är av den uppfattningen att externa ägare vid sidan av den föreslagna stiftelsen kommer att medföra att avkastningskravet hålls uppe. TCO förutsätter att omvandlingen av instituten till nya arbetsformer i det praktiska arbetet kommer att ske i nära kontakt med de lokala fackliga organisationerna. Yttrandet begränsas till frågor som gäller konkurrensneutraliteten på bostadskreditmarknaden och den ägarroll som Stiftelsen skall utöva. I yttrandet över kreditmarknadskomitténs slutbetänkande och förslag från kapitaltäckningsgruppen tog upp vissa frågor om konkurrensneutraliteten på bostadskreditmarknaden. anförde bl a att "Det är främst vid tillämpning av de nya föreslagna kapitaltäckningsreglerna som hypoteksinstitutionernas historiska, skattemässigt sett mycket fördelaktiga fondavsättningar rubbar förutsättningarna för konkurrensneutralitet på bostadskreditmarknaden i "..."utgår från att den särskilda utredare för översyn av lagstiftningen om hypoteksinstitut som regeringen tillkallat, ägnar dessa frågor och deras samband med kapitaltäckningsreglerna stor uppmärksamhet". Utredaren anser att fondavsättningar t o m bör kunna bibehålla sin ställning av beskattade medel trots att de i praktiken har byggts upp med obeskattade medel. Det viktiga är enligt utredarens mening att de olika instituten behandlas lika . Alla bankrepresentanter i utredningen har invändningar mot att de obeskattade fondavsättningar som gjorts skall få beaktas fullt ut vid beräkning av kapitalbasen enligt de nya kapitaltäckningsreglerna. I ett gemensamt särskilt yttrande föreslår bankrepresentanterna att de "övervärden" som finns i till följd av de tidigare förmånliga skattereglerna inte skall få inräknas i kapitalbasen. ställer sig bakom detta förslag. Av stor betydelse för konkurrensneutraliteten är också att det ställs marknadsmässiga krav på lönsamhet och avkastning på kapitalet i . Också utredaren framhåller detta. Utredaren anser emellertid att "det knappast kan komma ifråga att Stiftelsen inledningsvis ställer så höga utdelningskrav att utvecklingen för försvåras. Tvärtom torde det vara rimligt att anta att utdelningskraven under de inledande åren kommer att ställas ganska försiktigt". Utredaren anser vidare att ägaransvaret för "inom överskådlig framtid" bör förbli hos Stiftelsen, även om denna inte bör vara bunden att delta i nyemissioner i . anser det vara närmast självklart att den föreslagna Stiftelsen skall ha marknadsmässig avkastning. Ett lämpligt sätt att tillgodose detta är att Stiftelsen inte ska vara tvungen att behålla aktiemajoriteten i . Stiftelsen bör således kunna avyttra sina aktier om den finner alternativa placeringsmöjligheter mer lönsamma. FAR avstår från att ta ställning till betänkandet i vad det avser kreditpolitiska förslag och inskränker sig till följande synpunkter. I betänkandet föreslås inte att Stiftelsen skall vara underkastad revision på annat sätt än att "styrelsen svarar för att intern revision sker" (sid 234). Med tanke på stiftelsens stora förmögenhet, knapphändiga placeringsreglemente och ställning som stor bidragsgivare till forskningen finner FAR att minst en auktoriserad revisor bör förordnas som externrevisor. FAR ifrågasätter också om det är rimligt att tänka sig att stifelsens bokslut skall kunna överlämnas till regeringen så tidigt som . begränsar sitt yttrande till de delar av förslaget som påverkar förutsättningarna för bostadsfinansieringen, dvs. förslagen rörande Stadshypotekskassan.