prop · GG03159 · 1992-12-31 00:00:00 — Viddeltagande i fritids- och kulturella aktiviteter bör den enskilde svara försina egna kostnader men inte ha kostnader för den eventuella följeslagare sombehövs för att kunna genomföra aktiviteten. Föräldrartill bam och ungdomar som får omvårdnad i familjehem eller i bostadmed särskild service bör, på motsvarande sätt som gäller enligtsocialtjänstlagen, i skälig utsträckning betala för t.ex. bamets kläder, matoch fritidsverksamhet. Kommunen bör i sådant fall också få uppbäraunderhållsbidrag som avser bamet. Jaghar tidigare vid behandlingen av rätten till insatser föreslagit en bestämmelseom att den enskilde genom insatsema skall tillförsäkras goda levnadsvillkor.Därav följer att avgiften inte får sättas så att den blir för betungande.Härvid måste huvudmannen även ta hänsyn till att den enskilde har tillräckligamedel för t.ex. erforderlig tandvård, tillgång till fritidsmöjligheter ochsemester. En föreskrift om att kommunen måste tillse att den enskildeförbehålls tillräckliga medel för sina personliga behov bör enligt min meningdärför införas. 1992/93:159 Bilaga I Mittförslag: En enskild som yrkesmässigt vill bedriva verksamhet enligt den nyalagen i form av daglig verksamhet, korttids-tillsyn, korttidsvistelse, boende ifamiljehem eller bostad med särskild service skall söka tillstånd hoslänsstyrelsen. har därvid möjlighet att inspektera verksamheten. Kommuneneller, efter överlåtelse av uppgiften från en kommun till ett landsting,skali utöva tillsyn över enskild verksamhet. Ifrågavarande nämndhar rätt att inspektera verksamhelen. Omdet inom enskild verksainhet råder något allvarligt missförhållande, ochrättelse efter föreläggande inte sker, kan återkallatillståndet. Densom driver enskild verksamhet utan tillstånd kan dömas till böter. Sekretessskall gälla inom yrkesmässigt bedriven enskild verksamhet som avser insatserenligt den nya lagen för uppgifter om enskilds personliga förhållanden. Handikapputredningensförslag: Överensstämmer i princip med mitt förslag. Utredningens förslag tillsekretessbestämmelse avseende enskild verksamhet inskränker sig dock tilltillståndspliktig verksamhet. Utredningen har inte heller föreslagit någonstraffbestämmelse. Jag föreslår även ett förtydligande i förhållande tillutredningens förslag som innebär att även ett landsting i vissa fall skallkunna utöva tillsynen. Remissinstanserna:Remissinstanseraa har inget att invända mot förslaget. Kammarrätten i Göteborgpåpekar dock att även landsting ska kunna vara kostnadsansvariga för häraktuella verksamheter och därför kunna vara den som utövar tillsyn. Skälenför nutt förslag: Om en enskild yrkesmässigt vill driva verksamhet enligtomsorgslagen, en normalt landstingskommunal angelägenhet, skall tillståndsökas hos . måste också ha tillstyrkttillståndet. Verksamheten står sedan under tillsyn av omsorgsnämnden, som ocksåhar inspektionsrätt. Enskild verksamhet enligtsocialtjänsflagen skall ha tillstånd av . ikommunen utövar tillsyn över verksamheten och har inspektionsrätt. En föratsättning föryrkesmässigt bedriven enskUd verksamhet enligt den nya lagen i form av dagligverksamhet, korttidstillsyn, korttidsvistelse, familjehem eller bostad medsärskild service bör enligt min mening vara att tillstånd lämnas förverksamheten. Med hänsyn till attlänsstyrelsen har det regionala tillsynsansvaret för de ifrågavarandeverksamhetema anser jag att tillstånd till enskild verksamhet bör ges avlänsstyrelsen. bör också få möjlighet att inspektera den enskildaverksamheten. Att verksamheten sedan faller under tillsynsansvarföljer av ansvar för denregionala tillsynen över verksamhet enligt den nya lagen. Verksamhetenföratsätter avtal med kostnadsansvarig kommun eller, efter överlåtelse avifråganvarande uppgift från en kommun till ett landsting, kostnadsansvarigt landsting.Jag firmer med hänsyn härtUl, till att kommunerna ytterst är ansvariga förifrågavarande verksamhet och till den ordning som gäller enligtsocialtjänstlagen att den kommun eller det landsting där verksamheten ärbelägen bör ha ett tillsynsansvar och en inspektionsrätt. Enskild verksamhetbör därför stå under tillsyn av den eller de nämnder som leder verksamhetenligt den nya lagen. bör också få rätt att inspekteraverksamheten. Motsvarande ordning gäller somjag antytt enligt socialtjänsflagen. Den huvudman som äransvarig för stöd och service enligt den nya lagen har naturligtvis ettintresse av att verksamheten är av god kvalitet. Jag fömtsätter attkvalitetsaspekten är avgörande för huvudmännens benägenhet att anlita enskildverksamhet. Om allvarliga missförhållanden föreligger inom enskild verksamhetsom erhållit tillstånd av måste kunna återkallatUlståndet. En sådan möjlighet bör därför, såsom utredningen föreslagit,införas i den nya lagen. Det bör dock föreligga allvarliga missförhållanden,som inte rättats tUl efter ett föreläggande av , innanåterkallelse kan tUlgripas. Det skall således vara fråga om sådanamissförhållanden som kan föranleda förbud av enligt socialtjänsflagen. Enmöjlighet att döma ut böter bör finnas i likhet med vad som gäller enligtsocialtjänstlagen, för den som utan tUlstånd yrkesmässigt bedriver enskildverksamhet där sådant tillstånd krävs. Den som är eller har varitverksam inom yrkesmässigt bedriven enskild verksamhet som avser insatserenligt den nya lagen bör inte få röja vad han därvid erfarit om enskildaspersonliga förhållanden. En bestämmelse om detta bör införas i den nya lagen.Dess närmare innebörd berörs i specialmotiveringen. 1992/93:159 Bilaga I 3.7Överklagande av beslut m.m. Mittförslag: Beslut om särskilda insatser och andra därmed sammanhängande beslutliksom beslut om att vägra tillstånd att bedriva enskild verksainhet, beslutom föreläggande och beslut om återkallelse av tillstånd får överklagas hoslänsrätten. Domstolen får dock förordna att dess beslut skall gällaförst sedan det vunnit laga kraft. Minbedömning: Formeraa för att framtvinga verkställighet bör behandlas av (1992:01). Handikapputredningensförslag och bedömning: Överensstämmer vad gäller frågan om möjlighet attöverklaga i huvudsak med mitt förslag. Utredningen föreslår dock inte attbeslut att vägra tillstånd att bedriva enskild verksamhet skall gå attöverklaga. att de överklaganden somavser tillstånd skall överklagas till kammar- Prop. 1992/93:159 rätten som första instans. Handikapputredningenbedömer att utsökningsbalken 1 sin nuvarande utformning ger möjlighet förkronofogdemyndigheten att genom vite mot landsting eller kommun framtvingaverkställighet av dom som meddelats av förvaltningsdomstol. Omvitesföreläggande inte är en framkomlig väg bör det enligt utredningenövervägas att genom lagändring skapa möjlighet att rikta vitespåföljd motlandsting och kommuner. Remissinstanserna:Kammarrätten i anser att rätten att överklaga till kammarrätten böromfatta även beslut att vägra tillstånd att bedriva enskild verksamhet. 1övrigt godtar remissinstansema utredningens förslag om möjligheter attöverklaga beslut. Vadgäller möjligheten att framtvinga verkställighet hos en kommun eller ettlandsting så anser de kommuner, landsting och kommunförbund som har berörtfrågan, med något enstaka undantag, att vitesföreläggande eller dylikt inte ärnågon framkomlig väg att framtvinga de olika rättigheteraa. Man menar att varjekommuns respektive landstings ekonomiska och personella resurser är avgörandeoch att en föratsättning därför är att kommuner och landsting ges ekonomisktutrymme. i kommun anser att formeraa för att framtvingaett besluts verkställighet bör klarläggas i en särskild utredning. KommunförbundetVästernorrland menar att det är viktigare att skapa system och modeller somklarlägger orsakeraa till varför lagen inte efterlevs än att tillgripabestraffningar. Socialstyrelsenföreslår att ett offentligrättsligt vite tillskapas. JO ställer sig tveksamtill om förvaltningdomstolaraas domar om den enskildes rätt till bistånd kanverkställas enligt regleraa i utsökningsbalken. i länliksom handikapporganisationer, fackliga organisationer och yrkesföringarunderstryker vikten av ett sanktionssystem. HCK, FUB m.fl.handikapporganisationer anser att borde få möjligheter attutkräva verkställighet och få sanktionsmöj 1 igheter. Skälenför mitt förslag och nun bedömning: Beslut om särskilda insatser enligt LSSbör, på samma sätt som beslut om särskilda omsorger enligt omsorgslagen, kunnaöverklagas till länsrätten. Detta råder det stor enighet om. Svårtfunktionshindrade måste med lagens hjälp kunna kräva bestämda insatser. Dåspelar möjligheten att överklaga en stor roll. Däratöverhar domstolama en viktig roll som uttolkare av hur lagstiftningen skalltillämpas i de enskilda, ofta mycket varierande fallen. tolkningsfrågor är omöjliga att helt komma ifrån i en lag avifrågavarande slag där det inte går att ha några exakta regler beroende på attdet finns många olika typer av funktionshinder och dessutom olika behov inomsamma handikappgrapp. Beslut om insatser och därmed sammanhängande frågor böröverklagas till länsrätten i första instans. Enligtmin mening bör, föratom beslut om föreläggande eller återkallelse av tillståndatt bedriva enskild verksamhet, beslut att vägra sådant tillstånd gå attöverklaga. Även tillståndsmålen bör, i linje med Prop. 1992/93:159 vadDomstolsutredningen förordat i sitt betänkande (SOU 1991:106) BUaga 1 Domstolamainför , prövas av länsrätten som första instans. Fråganom möjligheten att av ett landsting eller en kommun framtvinga verkställighetav ett beslut fattat av förvaltningsdomstol har varit föremål förutredning. Kommunalansvarsutredningenhade att förat-sättningslöst överväga bl.a. behovetav åtgärder med syfte att motverka att kommuner och landsting sätter sig överförvaltningsdomstolamas beslut. Utredningen föreslog i sitt betänkande (SOU1989:64) Kommunalbot ett ekonomiskt sanktionssystem kallat kommunalbot somdirekt skulle riktas mot vederbörande kommun eller landsting. Förslaget leddealdrig till någon lagstiftning. Riksdagenbeslutade att anta en ny kommunallag (1991:900), som trädde i kraftden . Vid behandlingen av lagförslaget (prop. 1990/91:117)uttalade sig för att ett fortsatt arbete borde komma till stånd ivissa frågor (bet. 1990/991 :KU38, rskr. 1990/91:360). Bl.a. borde frågor om deförtroendevaldas personliga ansvar för kommunala beslut m.m. utredasytterligare. Medanledning härav beslutade regeringen i febmari 1992 att tUlkalla enparlamentarisk kommitté (C 1992:01), med uppgift att överväga olika åtgärderför att stärka den lokala demokratin. Kommittén fick också till uppgift attslutföra arbetet med frågan om hur ett sanktionssystem bör utformas som gördet möjligt att komma till rätta med olika överträdelser. Idirektiven (dir. 1992:12) till tas bl.a. upp att detfinns exempel på att huvudmän underlåtit att verkställa domar avseendesärskilda omsorger enligt omsorgslagen m.m. Somjag redan nämnt har bedömt att utsökningsbalken i sinnuvarande utformning ger möjlighet för kronofogdemyndigheten att genom vitemot landsting eller kommun framtvinga verkställighet av dom som meddelats avförvaltningsdomstol. Jag känner till att den möjligheten också för närvarandeprövas på några ställen i landet. Omvitesföreläggande inte är en framkomlig väg bör det enligt utredningenövervägas att genom lagändring skapa möjlighet att rikta vitespåföljd motlandsting och kommun. Medanledning av uppdrag och med beaktande av vadremissinstansema anfört anser jag att det är lämpligast att frågan om formemaför att framtvinga verkställighet övervägs av . 1992/93:159 Bilaga I Mittförslag: skall ha den centrala tillsynen över den nya lagenstUlämpning. Styrelsen skall därvid följa, stödja och utvärdera verksamhetema,ta initiativ till förändringar och vara kunskapsförmedlare. Länsstyrelsenskall inom länet ha tillsyn över verksainhet med anledning av den nya lagen ochdäratöver informera och ge råd till allmänheten i frågor som rör verksamheten,biträda kommunema med råd samt främja samverkan i planering mellan kommuneraa,landstingen och andra samhällsorgan. Länsstyrelsenskall ha rätt att inspektera sådan verksamhet. Länsstyrelsenbör tillföras vissa utökade resurser för att kunna fullgöra tillsynen. Handikputredningensförslag: Utredningen föreslår att respektive central myndighet(, och ) skall ha tillsyn inomsitt ansvarsområde och att en central myndighet skall ha det övergripandetillsynsansvaret. Utredningenföreslår vidare att tillsynsuppgift skall inskränkas tilltillsyn av verksamheter som bedrivs i enskild regi. och , FUB m.fl. handikapporganisationer anser attSocialstyrelsen skall vara den centrala tillsynsmyndigheten. Fleraremissinstanser, framför allt handikapporganisationeraa, betonar atttillsynsfunktionen måste förstärkas och ges ökade befogenheter. Även synpunkterom att tillsynsmyndigheten bör ges möjlighet att tillgripa sanktioner tas upp.Remissinstansema i övrigt godtar utredningens förslag i den mån de kommenterarfrågan. ,, länsstyrelsema och två av fyra landsting som berör frågananser att tillsynsansvar bör gälla all verksamhet enligt den nyalagen. i säger exempelvis att länsstyrelsensskyldighet, enligt utredningens förslag, att följa tillämpningen av lagen bästutförs genom reguljär tillsyn. Det är ologiskt att länsstyrelsenstillsynsuppgifter inskränks tUl verksamheter som bedrivs i enskild regi. Enligtlänsstyrelsen riskerar förslaget att skapa gränsdragningsproblem. Fleraremissinstanser pekar också på länsstyrelseraas kännedom om lokala förhållandenoch att det är mest logiskt att samma regler gäller som för tillsynen enligtsocialtjänsflagen. menar attden direkta tillsynen skulle kunna utövas av styrelsens regionala enheter ellerav länsstyrelsemas sociala funktion. Fördelama med att förlägga den direktatillsynen till de regionala enhetema är att dessa har störreupptagningsområden och har naturliga kontakter med centrala verk, vilket borgarför en enhetligt utövad tillsyn. JO menar att betänkandetfrån Socialtjänstkommmiltén måste avvaktas innan några avgörande ändringar görsi förhållande till vad som gäller enligt socialtjänsflagen. De kommuner,handikapporganisationer och övriga som yttrat sig i Prop. 1992/93:159 frågangodtar mer eller mindre utredningens förslag i deima del med Bilaga Iundantag av en kommun som förordar som tillsynsmyndighet. Skälenför mitt förslag: Utvecklingen i många kommuner går mot mer decentraliseringoch att man skiljer mellan offentlig kontroll och finansiering å ena sidan ochproduktion med enskilda, kooperativa och offentliga producenter å den andra.Denna utveckling ställer ökade krav på tillsyn och uppföljning av attstatsmakternas intentioner på det sociala området efterlevs. Det är ocksåenligt min uppfattning överhuvudtaget viktigt med en aktiv tillsyn påhandikappområdet. Förslagetinnebär ingen ändring i förhållande till vad som gäller enligtsocialtjänstlagen och HSL. Min mening är att eftersom sambandet med framförallt socialtjänstlagen är så starkt bör samma regler om central tillsyn gälla. ISocialstyrelsens tillsynsansvar ligger bl.a. att styrelsen skall följa ochutvärdera verksamheteraa, göra kunskapssammanställningar, företa inspektioner,utarbeta allmänna råd, ta initiativ till förändringar och varakunskapsförmedlare. Detta är viktiga funkfioner inte minst när en verksamhetsom den nu aktuella är under uppbyggnad. Jagkommer längre fram att beröra frågan om samlade uppföljnings-ochutvärderingsinsatser med anledning av handikappreformen. Beträffandelänsstyrelsemas roll gör jag följande bedömning. Länsstyrelsemahar det lokala tillsynsansvaret över kommunemas socialtjänst enligtsocialtjänstlagen. För verksamhet enligt omsorgslagen, för vilken landstingetär huvudman, utövar istället den direkta tillsynen. Utredningenanför som grand för att inte ska ha något direkt tillsynsansvaröver kommuner och landsting enligt den nya lagen dels att den enskilde fårmöjlighet att överklaga beslut som avser de särskilda insatseraa, dels att enutvidgad möjlighet till rättshjälp föreslås bli införd i rättshjälplagen ochdels att bestämmelser om planer och rätt till biträde av kontaktperson införs.Man har, som man genom dessa förslag velat stärka den enskildesställning, avsett att markera kommuneraas respektive landstingens fulla ansvar- organisatoriskt och finansiellt - för de insatser lagen föreskriver. Avfjolårets budgetproposition (prop. 1991/1992:100 bil.14) framgår att ett av deområden som bör ges ökad tyngd inom länsstyrelseraa är den sociala tillsynen.Enligt chefen för är länsstyrelseraa väl skickade att varaen opartisk instans för tillsyn och uppföljning av att statsmaktemasintentioner på det sociala området efterlevs. Jag har i min anmälan till bUaga6 i samma proposition uttalat att länsstyrelsemas tillsyns- ochuppföljningsarbete blir allt viktigare mot bakgrand av kommunemasorganisationsförändringar samt ett ökande inslag av privata alteraativ inomvård och omsorg. Även de förändringar som har beslutat om avseendestatsbidragen till kommuneraa talar för en sådan utveckling, vilket ocksåpåpekas i den bakomliggande propositionen (prop. 1991/92:150 del 11). Vidtillämpningen av den nya lagen blir det fråga om viktig myndighetsutövning.Kommuneraa kommer att vara huvudmän för huvuddelen av insatseraa enligt den nyalagen. Som jag påpekat har insatsema enligt den nya lagen ett starktsamband med enligt socialtjänstlagen. Jag finner inga skäl föratt tillsynen i den nya lagen skall reduceras i förhållande till vad som gälleri fråga om . , med närheten till länets kommuner ochmed den regionala kunskapen, bör därför vara tillsynsmyndighet på länsnivå förhela den verksamhet som regleras i den nya lagen. Jag vill särskilt understrykabetydelsen av att tillsynsmyndigheten med aktiva insatser följer den nya lagenstillämpning. Hur tillsynen i framtidenska vara ordnad beträffande socialtjänstlagen utreds avSocialtjänstkommittén (S 1991:07). I samband med de ändringar som därmedeventuellt kan bli aktuella finns anledning att återkomma till frågan omtillsyn enligt lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade. bor ha rättatt inspektera verksainhet som bedrivs enligt den nya lagen. bör ocksåenligt min mening ha vissa servicefunktioner gentemot kommuner, landsting ochallmänhet såsom att biträda med råd och information samt främja samverkan iplanering mellan kommunerna, landstingen och andra samhällsorgan. Även dennafunktion bör regleras i lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade. För att länsstyrelsenskall kunna bedriva en aktiv tillsynsverksamhet inom området fordras att detillförs vissa utökade personella resurser. Jag bedömer att länsstyrelseraa förändamålet bör tillföras medel motsvarande totalt 20 nya tjänster. 1992/93:159 BUaga 1 4.1 Överföring av huvudmannaskap Mittförslag: Omsorgslagen, införandelagen tUl omsorgslagen samt elevhemslagenupphör att gälla . Landstingensverksamhet enligt omsorgslagen i form av kontaktperson, daglig verksamhet,korttidstillsyn, korttidsvistelse, boende i familjehem och bostad med särskild servicesamt verksamhet enligt elevhemslagen överförs successivt till kommuneraas huvudmannaskap. Överföringenav huvudmannaskapet skall vara genomförd . Frågorom överföring av huvudmannaskapet samt vissa kvarvarande bestämmelser omspecialsjukhus och vårdhem regleras i en lag om införande av lagen om stöd ochservice till vissa funktionshindrade. Handikapputredningensförslag: Den nuvarande regleringen i omsorgs- Prop. 1992/93:159 lagen skallgälla fram till det datum då och samtliga kom- BUaga 1 muner iberört län kommit överens om att föra över huvudmannaskapet föromsorgsverksamheten, dock längst till . Därefter skallkommunemas ansvar enligt den nya lagen om stöd och service till vissafunktionshindrade gälla för denna lags hela personkrets. anser att det är bra med en övergångsperiod föröverförande till kommuneraa av omsorgsverksamheten och boende enligtelevhemslagen. och att det redan finns planer för tidigare överförande än vadutredningen föreslagit. kommun bedömer att ett övertagande börkunna ske då den nya lagen träder i kraft. , och Ängeholms kommuneranser däremot att tidsplanen för genomförandet är för kort. Fleraremissinstanser, framför allt kommuner och landsting, förordar frivilligaöverenskommelser om huvudmannaskapsförändring. Skälenför mitt förslag: Somjag sagt är landstingen huvudmän förverksamheteraa enligt nuvarande omsorgslagen och elevhemslagen. Som framhölls ipropositionen (prop. 1984/85:176) angående omsorgslagen, är omsorgema tillstor del egentligen till sitt innehåll en social service av sådant slag som ioch för sig skulle kunna vara en del av . Vissa av de uppgiftersom lagts på landstingen är alltså nära besläktade med de uppgifter somkommunema har enligt främst socialtjänstlagen. Enligt omsorgslagen får ettlandsting efter regeringens godkännande överlåta uppgifter till en kommun. 1flera landsting har också sådant överlåtande genomförts. 1 tre landsting harsamtliga kommuner övertagit all verksamhet med särskilda omsorger. I ett parlandsting har enstaka kommuner övertagit ansvaret för särskilda omsorger. Detförekommer också att landsting med bibehållande av huvudmannaskapet föromsorgsverksamheten överlåtit till en kommun att ha driftansvar för verksamhetmed särskilda omsorger. Vidare pågår i ett flertal landsting planering för attöverföra omsorgsverksamheten till kommunema. Underden tid som förflutit sedan den nuvarande omsorgslagen antogs av harlandstingens verksamhet för utvecklingsstörda personer till stor delförändrats. Flertalet av de stora institutioneraa har avvecklats eller minskati platsantal. Kvarvarande vårdhem planeras att på kortare eller längre tidavvecklas. Målet är att vårdhemmen skall ersättas av bostäder och dagligverksamhet med det personalstöd som var och en behöver. Den pågåendedecentraliseringen av landstingens om-sorgsverksamhet innebär också attsärskilda omsorger numera ofta ges där den utvecklingsstörde bor. Parallelltmed omsorgsverksamhetens förändring har också samhällets övriga serviceorganökat engagemanget för utvecklingsstörda personer. Ansvaret för bamomsorg förutvecklingsstörda bam ligger sedan den nuvarande omsorgslagens ikraftträdandehos kommuneraa. Särskolan är ofta förlagd i direkt anslutning till denreguljära grandskolan och gymnasieskolan. skoleeleversom undervisas i vanlig klass har vidare ökat under de Prop. 1992/93:159senaste åren. har också beslutat att särskolan skall föras över Bilaga I från landstingen till kommuneraa. Överföringen skall ske successivtoch vara avslutad . Jaghar i avsnittet 3.3 (Frågor om huvudmannaskapet) föreslagit att kommunema skallsvara för insatser med särskilt stöd och särskild service enligt den nyalagen, med undantag för rådgivning och personligt stöd, som jag föreslagit attlandstingen skall handha. Överförandeav landstingens nuvarande omsorgsverksamhet till kommunema är frågan om enomfattande förändring som avser verksamhet för ca 37 000 personer, kostnaderför ca och med mer än 30 000 personer anställda. I likhetmed utredningen anser jag därför att det är rimligt att förändringen skersuccessivt , i den takt som huvudmännen finnerlämplig. Utredningenföreslår att förändringen av huvudmannaskapet av den nuvarande omsorgsverksamheten,med undantag för rådgivning och annat personligt stöd, skall vara genomfördsenast . Kommer landsting och kommuner överens om etttidigare överförande skall den nya lagen därefter gälla för helapersonkretsen. 1 annat fall föreslås den nuvarande omsorgslagen att gälla föromsorgslagens personkrets till den . Föregen del anser jag emellertid att den nya lagen för ikraftträdandet,den , skall gälla hela dess personkrets och samtliga insatser.Vidare bör omsorgslagen, införandelagen till omsorgslagen (med vissa undantag)samt elevhemslagen upphöra . Underen övergångsperiod från den nya lagens ikraftträdande ochfram till , bör emellertid viss verksamhet som föreslås attvara reglerad i den nya lagen kvarstå under landstingens huvudmannaskap, dvs.landstingen bör ansvara för dessa i stället förkommunema.