prop · GG03200 · 1992-12-31 00:00:00 — Etefinitionema har i flera fallbestämts med utgångspunkt i det intemationelfe radioreglementet (RR). Etefinitionenav radiovågor stämmer helt överens med den definition som är integen i RR. Definitionenav radiokommunikation bygger också på RR:s begreppsbestämningar. I reglementetdefinieras radiokommunikation som telekommunikation med hjälp av radiovågorTelekommunikation i sin mr är enhgt reglementet varje överföring, sändning eUermottegning av tecken, signaler, text, bUder eUer meddelande av varje sfeg medtiäd, radio, optiska eUer andra elekttomagnetiska system. Etet är att märka attvarje led i kommunikationen i sig utgör radiokommunikation. Således är enUgtdefinitionen också verksamhet som innefattar endast mottegning av radiovågoratt anse som radiokommunikation. EnsärskUd fiäga är om varje utsändning av radiovågor är att anse somradiokommunikation. Uppräkningen fkt i och för sig anses vara endast enexemplifiering av olika sätt att befordra meddelanden. Etet avgörande tordevara om överföringen, sändningen eUer mottagningen innehåUer något meddelande(jfr motsvarigheten i RR "inteUigence of any namre"). EmeUertid skuUebegreppet "signaler" möjUgen kunna uppfettes som neutralt i dettehänseende och föranleda tvekan om det måste innefatta någon form av meddelande.EnUgt den tekniska vokabulär som är faststäUd av Intemational ElecttotechnicalCommission (Intemational Electtotechnical Vocabulary, 1988, 701-01-02) skaU medsignal dock anses "A physical phenomenon, one or more of whosecharacteristics may vary to represent information". Om vanliga tekniskabegreppsbestämningar skaU gäUa bör det alltså för att radiokommunikation skaUanses vara för handen krävas att signalen innehåUer någon form av information.En ren bärvåg, aUtså en bärvåg som inte är modulerad, kan därför vanUgtvis mteanses utgöra en signal. En annan sak är att det är möjUgt att för signaleringanvända en anordning som sänder ut en högfrekvent våg genom att sätte på ochstänga av den med bestämda intervaU. Är anordningen avsedd att användas pådette sätt för att överföra information bör dette anses som ett slag avradiokommunikation. En ren bärvågsutsändning utan dette ändamål torde dockinte UppfyUa kraven på att utgöra radiokommunikation.. EnUgtradiolagens förarbeten skaU begreppet "radiosändning" anses omfatteaUa former av meddelanden, vari innefattes bl.a. radarsändning (prop. Med hänvisning tiU vad som anförts bör dock radar vanUgtvis inteanses som radiokommunikation. Den utsända radiovågen kan nämUgen knappast ansesvara bärare av någon information. Informationen utvinns i stäUet genom mätningav egenskaperna hos den mottagna radiovågen. För att radaranvändningar, såsomt.ex. övervaknings-, lokaUserings- och mätradar, inte skaU komma att fåUautanför den föreslagna regleringen har begreppet radiobestämning införts.Defini- tionenav detta begrepp stämmer i huvudsak överens med RR:s begrepp Prop.1992/93:200 "radiodetermination". Vidradiobestämning tjänstgör aUtså radiovågoma inte som medium för överföring avinformation meUan två punkter, utan informationen erhåUs genom att man medutgångspunkt i radiovågomas umredningsegenskaper kan bestämma att ett föremålbefinner sig på en bestämd pfets, förflyttar sig med viss hastighet, ete. Medde använcfe definitionema avses givetvis inte att påverka innebörden av t.ex.begreppet telemeddelande som används i 4 kap. 8 § . Genomdefinitionema av radioanläggning, radiosändare och radiomottagare kferfeggsatt pfestsvetsar, mikrovågsugnar cKh andra apparater för användning avradiofrekvent energi tiU uppvärmningsändamål m.m. inte skaU anses somradiosändare enUgt denna feg. Att elektriska apparater som tiU följd av sinfunktion har den bieffekten att de alstrar radiofrekventa signaler, som kanstöra radiokommunUcation och radiobestämning, inte heUer är att anse somradioanläggningar enUgt denna lag torde därmed också sta klart. Den sistnämndakategorin av utmsmingar utgörs av exempelvis elektriska motorer,effekttegulatorer med halvledare och högspänningständsystem. Enradioanläggning kan besta av antingen en radiosändare eUer av enradiomottagare. Den kan också utgöras av en anordning som i sig inrymmer bådedessa delar. Itet kunde kanske ha legat närmast tiU hands att i definitionanvända beteckningen "anläggning". Detta hade emeUertid fett kunnatuppfattas som att det måste röra sig om en storleksmässigt betydande apparatför att vara en radioanläggning. Beteckningen "anord-nmg" har valtsför att undvUca en sådan missuppfattning. 1paragrafens första stycke fastslås det genereUt gäUande kravet på tiUstånd föratt inneha eUer använda radiosändare. Bestämmelsen motsvaras av 2 § förstastycket radiolagen. TiUståndskravetgäUer endast för sändare. Eftersom något motsvarande krav inte stäUs uppavseende radiomottagare får sådana innehas och användas av envar. I radiolagenfiamgår detta uttryckUgen av 3 §. I I kap. 3 § ttedje stycketyttrandefiihetsgmndlagen finns också ett skydd för innehav och användning avsådana tekniska hjälpmedel som behövs för att kunna te emot radioprogram. Etethar inte ansetts nödvändigt att i fegen erinra om de bestämmelser som förnärvarande finns i lagen (1988:15) om förbud mot radarvamare. Somutvecklats i den allmänna motiveringen (avsnitt 4.12,4) kan det dock förekommaatt det stäUs tekniska krav även på radiomottagaren. Kraven blir cfe enfömtsätming för tiUståndsgivningen. Det faller då i första hand på innehavarenav tiUståndet beträffande radiosändaren att se tiU att mottagaren uppfyUerkraven. Somangetts i den allmänna motiveringen (avsnitt 4.12.2) tar den motsvarandebestämmelsen i radiofegen upp fegens geografiska tillämp- På förslag avLagrådet har en uttryckUg reglering av denna Prop. 1992/93:200 frågabehålUts och omfattar i samma utsträcknmg såväl radiosändare som ofuUständigaradiosändare och byggsatser för tiUverkning av radiosändare. Således anges atttiUståndskravet gäUer här i riket eUer på svenskt fertyg eUer luftfartygutomlands. Förbelysning av fiägan om vem som skaU anses som innehavare och användare av enradiosändare hänvisas tiU den aUmänna motiveringen (avsnitt 4.12.2). Bestämmelseni paragrafens aruira stycke motsvaras av 2 § andra stycket radiofegen medantredje stycket har sm motsvarighet i 2 § ttedje stycket radiofegen. Nuvarandebestämmelse om överfetelse m.m. av radiosändare innebär att överlåtelse eUerupplåtelse av radiosändare, ofuUständig radiosändare eUer byggsats förtiUverkning av radiosändare inte får ske tiU den som saknar tiUstånd tiUinnehav eUer användning av sådana anordningar ckUföremål. I den föreslagna bestämmelsen föreskrivs som huvudregel attöverlåtelse eUer upplåtelse inte får ske tiU någon som saknar tiUstånd.Överlåtelse eller upplåtelse skaU dock kunna ske tiU någon som inte skaU innehaeUer använda radiosändaren om denne visar att den som skaU inneha eUer användaradiosändaren har tiUstånd. Ändringen är föranledd av det numera vanUgaförfarandet att radiosändare inte ägs av den som innehar eller använder denutan av ett leasingföretag eUer motsvarande. Att då kräva att säljaren av enradiosändare skaU vara skyldig att begära att leasingföretaget, som ju är dencivilrättslige förvärvaren av radiosändaren, skaU ha tiUstånd innan enöverlåtelse kan ske Ugger knappast i Unje med tankarna bakom tiUståndskravet.Däremot bör aUtså som fömtsätming för överlåtelse gäUa att det visas atttUlstånd finns för avsedd innehavare eUer användare. Genombestämmelsen tydliggörs också att uppfyller kravet i RR på attanvändningen av radiosändare får ske endast efter någon form avtiUståndsförfarande. Fömtomför radiosändare gäUer föreskriftema för ofuUständiga radiosändare ochbyggsatser för radiosändare. klarlägger att de undantag från den individueUa tiUstandsplikten somföljer av bestammelsema i 6, 7 och 8 §§ mte skaU uppfattas som en frihet frånatt omfattes av regleringen i övrigt. Trots att något individueUt tiUstånd tiUinnehav och användning av radiosändare inte är meddelat gäUer ändå exempelvisreglema i 15 § (i den mån en myndighetsfiinktion motiverar avgiftsutteg; sespecialmotiveringen tiU denna paragraO och 16 § för radiosändarens innehavare.Däremot innebär förhåUandet att en sändare omfattes av ett undanteg att detutan individueUt tiUstånd också är tiUåtet att införa den tiU riket. 5 § Prop. Iparagrafens rjto stycke slås fast att fiägor om tiUstånd skaU prövas av denmyndighet som regeringen bestämmer. TiU skillnad fiän vad som gäUer enUgtradiofegen (2 § förste stycket) får aUtså regeringen ingen beslutsrätt i någotenskUt tiUståndsärende. hänger samman med den ordnmg för överprövning avbeslut i tiUståndsärenden som föresfes, där överprövning skaU ske av domstol(se avsnitt 4.15). Etenföresfegna ordningen mnebär att regeringen inte får möjUghet att påverka praxisi tiUståndsfrågor I den mån regeringen skuUe anse att det finns behov avändring i tiUämpningen får sådan åstadkonunas genom att försfeg om ändring ifegen förefeggs rikscfegen. Ett sådant förfårande får anses sta bäst iöverensstämmelse med den betydelse som tiUdelning av frekvenser cKh utformningav villkor i övrigt för användning av radio tillmäts firån yttrandefrihetssynpunkt. Ävenmed den nu angivna ordnmgen, där regeringen mte har att fetta beslut i enskUdaärenden, föreligger en viss möjUghet tiU styming från regeringen genomutfärdande av verkstälUghetsföreskrifter tiU den föreslagna fegen. Någotutrymme att tiUföra materieUt sett nya bestämmelser i denna form finns dockinte. Avbestämmelsens andra stycke framgår att tiUsyn över radioanvändningen skaUankomma på samma myndighet som har funktionen att vara tiUståndsmyndighet. Tredje-femtestyckena, som har tillkommit på Lagrådets inrådan, ger tiUståndsmyndighetenrätt att i tiUsynsverksamheten dels få upplysning och handUngar samt tiUttädetiU områden m.m., dels meddefe förelägganden, dels få verkstälUghet. Somanförts i den allmänna motiveringen (avsnitt 4.14.1) kan det inom ramen förtiUsynsverksamheten bl.a. bh akmeUt att inspektera radioanläggningar. Syftet ärdå i regel att konttoUera att de villkor som meddelats med stöd av 11 §efterlevs. Iallmänhet torde de upplysningar och handUngar som behövs för tiUsynen kunnahämtas in formlöst vid kontakter mellan myndigheten och tiUståndshavama. Om ettsådant agerande inte leder tiU resultat eUer om det behövs av annat skäl är detmöjUgt att begära uppgifter efter föreläggande som får förenas med vite. Isista hand, eUer i brådskande feU, kan myndigheten - om det är nödvändigt - fåverkstäUighet hos kronofogdemyndigheten av beslut som avser åtgärdema förtiUsynen enUgt ttedje stycket. Bestämmelsernai denna paragraf mnebär att försvarsmakten inte behöver ha tiUstånd för innehaveUer användning av radiosändare, oftiUständiga radiosändare eUer byggsatser förtiUverkning av radiosändare. Av detta undanteg följer bl.a. att försvarsmaktenockså får införa radiosändare etc. utan att ha tiUstånd. Bettäffandevad som avses med försvarsmakten hänvisas tUl special motiveringen tiU 9 §. Av bestämmelsen i förstestyckets andra mening följer att det är tiU- Prop. 1992/93:200ståndsmyndigheten som har beslutanderätten avseende frekvenstiUdelning förförsvarsmaktens radioanvändning cKh i fråga om att feststäUa villkoren förradioanvändningen inom försvarsmakten. Innan beslut fettes skaUtiUståndsmyndigheten höra Överbefälhavaren. Beslutet om frekvenstiUdelningm.m. behöver inte innebära att tiUståndsmyndigheten i detalj fegger fastfrekvensumyttjandet. Inom ramen för vad som bestämts om frekvensumyttjande m.m.kan försvaret även refetivt självständigt disponera tiUdefetutrymme. Medhänsyn tiU den koppling som i 9 § görs tiU försvarets behov måste det finnas endialog meUan Överbefälhavaren cKh tiUståndsmyndigheten för att detta behov skaUkunna faststäUas vid varje tid. Försvarets frekvensbehov fär därvid anses ha enprioriterad ställning i förhållande tiU den civife användningen. Detta kanemeUertid inte innebära att försvaret aUtid skaU ha företräde. Det får ankommapå berörda myndigheter att närmare faststäUa vad som skaU anses utgöra enrimUg avvägning meUan de inblandade inttessena. StetUgamyndigheters användning av radiosändare i övrigt är inte undantegen fråntiUståndsplikt. EmeUertid är stetUga myndigheters innehav av radiosändare ivissa fall inte tiUståndspUktigt. AvsUcten med dette är att det inte skaUuppsta tveksamhet om att myndigheter som i myndighetsutövande verksamhet mereUer mindre tiUfälUgt kan komma att inneha radioanläggningar som de inte skaUanvända inte behöver söka tiUstånd för enbart innehavet. Det gäller exempelvispoUs- och mllmyn-dighetemas befettning med gods som tes om hand i verksamheten.På försfeg av Lagrådet har bestämmelsen utformats så att den begränsaderäckvidden av undanteget från tiUstandsplikten klart skaU fiamgå. Paragrafen motsvaras vad gäUer radiosändare på utiändskt fårtyg, luftfartyg eUermotorfordon av bestämmelserna i 4 § radiofegen. Bestämmelsemamnebär att det blir möjUgt för regeringen eUer den myndighet som regeringenbestämmer att genom föreskrifter undante vissa radiosändare från kravet påtiUstånd. Efter påpekande från Lagrådet har paragrafen formulerats om iförtydUgande syfte. TiUskillnad fiän mdividueUt beslutede tiUstånd föreskrivs mte något krav på atträtten att inneha och använda radiosändare med stöd av dessa bestämmelser skaUgäUa för bestämd tid. Det är i och för sig inget som hindrar att föreskriftemainnehåUer bestämmelser om dette, men för de fleste faU torde undanteget fråntiUståndspUkten gäUa så länge föreskriftema är i kraft. Fråganom det rör sig om utiändskt fartyg osv. får bedömas utifrån registteringsförhåUandena eUer vad som eljest anses vara avgörande 321 enhgt de regler som iövrigt gäUer för resp. slag av tiansportmedel. 21 1992/93. 9 § Prop. ParagrafeninnehåUer de bestämmelser mot vilka ansökningar om tiUstånd att inneha ochanvända radiosändare skaU prövas. Övervägandena bakom bestämmelsema, som intehar någon motsvarighet i radiofegen, har redovisats i den allmännamotiveringen, se avsnitt 4.12.4. Förprövning av ansökan frän den som önskar inneha radiosändare utan att CKkså harätt att använda den skaU bestämmelsema i 10 § gälfe. I de faU ansökan gäUer enofiiUständig radiosändare eUer en byggsats för tiUverkning av radiosändareblir dock bestämmelserna i 9 § att tillämpa om det är avsUcten att enradiosändare skaU färdigstäUas och komma tiU användning. Ansökanom att inneha radiosändare för provnings- CKh demonstrationsverksamhet, t.ex.av tiUverkare och försäljare, skaU prövas enhgt bestämmelsema i denna paragrafom tiUståndet är avsett att innefette en rätt att använda anläggningen. Enkanske självklar fömtsättning för att tiUstånd tiU användning av radiosändareskaU kunna bevUjas är att det genom en uppgift i ansökan eUer på annat sätt ärklarfegt vilket slag av radioanvändning som tiUståndet skaU gäUa. Dettasammanhänger med att myndighetens planeringsverksamhet i enUghet med denintemationelfe regleringen bygger på att frekvensområden av tekniska och andraskäl avsätts för viss typ av användning. Etenna uppgift är därför av betydelsebl.a. för att tiUståndsmyndigheten skaU kunna pröva om den i första punktenupptagna fömtsättningen för bifaU tiU ansökan föreUgger Dessutom måstegivetvis den sökte radioanvändningen vara möjUg att identifiera. Prövningenenligt punkt 1 skaU ha sin utgångspunkt i den radioanvändnmg som vidansökningstiUfäUet är tiUåten i och i de länder som kan komma attpåverkas av radiosändningen. Eten sökta användningen får inte vara sådan attdet finns risk för att den tiUåma befintUga radioanvändningen kan bU skadUgtpåverkad. Vad som skaU innefettas i begreppet "skadlig påverkan" fårbedömas utifiän den radioanvändning som det i varje särskUt faU är fiäga om.KvaUtetskraven måste helt namrUgt kunna variera med olika sfegsradioanvändning. Etet kan exempelvis knappast stäUas särskUt långt gående kravpå firihet från skadUg påverkan fiän andra radioanvändare i de faU det gäUertiUstånd tiU användning av radio på koUektiva band (amatörradio, fartygsradio,etc). Det torde vara närmast självklart att påverkan från annan trafik måsteaccepteras för dessa användningar. När det gäUer tiUdelning av frekvenser försluma radionät, aUtså radionät där endast ett begränsat antal radioanvändareförekommer på frekvensen, Ugger det i sakens namr att kraven på frihet fiänskadUg påverkan måste stäUas i vart faU så högt att nätet går att använda fördet ändamål som är fömtsett vid tiUståndsgivningen. Vilken kvaUtet påinformationsöverföringen som skaU kunna krävas får bedömas med ledning avanvändningsändamålet men också mot bakgmnd av den trängselsimation som råderinom det frekvensområde som sökanden önskar få plats i. Inomramen för prövningen enUgt denna punkt Ugger också att bedöma om sökanden eUerden som i sökandens stäUe skaU handha radiosändaren har tillräckUga kunskaperför att hantera radiosändaren. Detta har Prop. 1992/93:200 firamför aUtbetydelse inom de slag av radioanvändnmg som umyttjar gemensamma frekvenser Medstöd av denna bestämmelse ges det således utrymme för att upprätmåUa kravet påviss kompetens exempelvis för den som viU bedriva amatörradioverksamhet eUertjänstgöra som radiooperatör på fartyg eUer luftfartyg. De detaljerade kravsom därvid behöver uppstäUas kan utformas som verkstälUghetsföreskrifter För defaU tiUståndshavaren inte själv skaU sköta radioanläggningen, t.ex.fartygsradio, bör kravet på anUtande av operatör med särskUd kompetens ocksåvara en del av de med tiUståndet förenade villkoren. Ibedömningen av sökandens personUga kompetens att hantera en radioanfeggning börockså innefattas ett visst mått av prövning om sökanden kan förväntas följa devillkor som ett tiUstånd förenas med. Den som vid tiUfäUet för prövningennyUgen har överträtt bestämmelsema i fegen eUer använt en radiosändare i stridmed villkoren för ett tiUstånd kan sålunda ibland misstänkas användaradioanläggningen så att det uppstår risk för skadlig påverkan på annanradioanvändning om tiUstånd bevUjas. Dei punkt 2 uppstäUda kraven på anläggningens tekniska beskaffenhet torde ipraktiken ofta kunna återföras tiU de bedömningar som gjorts i intemationeUafora för standardisering. Genom att delte i det intemationeUastandardiseringsarbetet kan såväl tiUverkare och användare somtiUståndsmyndigheten påverka prcxluktemas prestanda. Etet sagda hindrar inteatt det kommer att finnas utrymme att inom ramen för denna bestämmelse utformanationeUa preciseringar Etekrav som skaU ställas på radioanläggningen skaU vara sådana att de mot bakgmndav den trängselsimation som råder, skillnader i kosmader meUan olika tekniskalösningar och tidsperspektivet för möjUghetema av att kunna införa det ena eUerdet andra altemativet firamstår som rimUga. Att i genereUa ordalag närmarebeskriva vad som bör vara avgörande vid prövningen är knappast möjUgt, uten fåröverlämnas åt tiUståndsmyndigheten och överprövande domstolar. Dessa får meradetaljerat för de olika simationer som kan tänkas uppkomma bestämma vilka kravsom skaU staUas på anläggningamas tekniska beskaffenhet. Ibetydande utsträckning torde sådana krav på den tekniska beskaffenhet somgenereUt bör gäUa för bestämda sfeg av radioanläggningar kunna meddelas i formav verkstälUghetsföreskrifter Med dessa föreskrifter som gmnd kan förfarandetmed typgodkännande av anläggningarna förekomma även . Beträffandeprövningen enUgt punkt 3 hänvisas tiU vad som sagts i specialmotiveringen tiU 1§ om radiokommunikationens betydelse för yttrande- och informationsfriheten ochtiU den allmänna motiveringen (avsnitt 4.12.4). Prövningenenligt punkt 4 kan ge upphov tiU särskUda problem med hänsyn tiU att uppgifter om planering av utbyggnad av befintUga radioan vändningar bör ges skydd enUgt 8 kap. 6 § sekretesslagen (1980:100) genom ändring i bifegan tiU sekretessförordningen (1980:657). Bestäm melsema i 14 kap. 5 § sekretessfegen blir då att tiUämpa i förhåUande tiU 323 en sökande som viU bU tiUdelad sådana frekvenser som kan innebära att skäUgheten av beredskapenför utveckUngen av den befintUga radioan- Prop. 1992/93:200 vändningen sättsi firåga. Ävennär en sökande nekas tiUstånd med hänvismng tiU att de önskade frekvensemaenUgt bestämmelsen i punkt 5 behövs för försvarsmakten kan just berörda problemuppkomma; se vidare den allmänna motiveringen, avsnitt 4.12.4. Medförsvarsmakten avses i denna lag de myndigheter som upptas i 6 § förordningen(1983:276) om verksamheten inom försvaret. Det rör sig aUtså om försvarsmaktensorganisation i fred. BehövUga frekvenser för dennas verksamhet skaU såledesfeststäUas av tiUståndsmyndigheten därmed utgöra bakgmnd tiUställningstaganden frän myndigheten i enskUda tiUståndsprövningsärenden. EtettaskaU, som framgår av 6 §, ske efter hörande av Överbefälhavaren. Etetfrekvensbehov som tUlkommer i en krigssimation eUer motsvarande regleras medstöd av 20 §. Andrastycket, som på förslag av Lagrådet bmtits ut från första stycket ochomarbetats redaktioneUt, innehåUer regler om anknytningen tiU de andra slag avtiUstånd som krävs enUgt särskUd lagstiftning. Föreskrifter om tiUstånd avdetta slag finns i radiofegen, närradiolagen (1982:459), fegen(1981:508) om radiotidnmgar och fegen (1986:3) om mndradiosändning avfinländska televisionsprogram (jfr även försfeget tiU telefeg). Beträffandemnebörden av bestämmelsen bör i detta sammanhang anmärkas att förhållandena kanvara långt mera komplexa än vad som framgår av ordalydelsen. Det kan t.ex.förekomma feU då fömtsättningar enUgt den här föresfegna lagen (i fråga omfrekvens, sändarens effekt, antennens beskaffenhet m.m.) måste faststäUas innanståndpunkt tas tiU om koncession skall meddelas enUgt annan lag. Som ettexempel kan anges ett fåU där det för koncessionsändamålet anses lämpUgast attinnehavaren utses efter ett anbudsförfarande. Etet kan väl tänkas att varkenanbud eUer prövning av sådana kan ske utan att även bestämda fömtsättningaroch villkor enUgt detta fegförslag beaktas. Även om den föresfegna regelnsordalydelse kan antyda en mer begränsad tiUämpUghet omfattar den även ettsådant faU. Formuleringenav bestämmelsen är avsedd att möjUggöra att den som skaU ha tUlstånd enUgt denandra lagen är annan än den som skaU ha tiUstånd enUgt denna lag. Även verksamhetsom innebär tillhandahållande av sändartjänster tiU dem som är tiUståndshavareenUgt annan feg skaU således kunna förekomma. Ändamålet med den sökteanvändningen enUgt denna lag skaU i sådant fåU vara sändarverksamhet för despecieUa tiUståndshavama. Bestämmelsenreglerar möjUghetema att få tiUstånd tiU enbart innehav av radiosändare,ofiiUständiga radiosändare CKh byggsatser för tiUverkning av radiosändare. Dettorde vara relativt ovanUgt att någon önskar inneha en radiosändare utan attockså använda den. En viss restriktivitet i tiUståndsgivningen förenbart innehav får anses motiverad av inttesset av Prop. att sådana radiosändarettots aUt inte kommer tiU användning och därmed riskerar störa tiUåtenradioanvändning. Mot bakgmnd härav bör tiUstånd tiU enbart innehav bevUjasendast om särskUda skäl för dette finns. SärskUda skäl kanexempelvis vara att anfeggningen skaU finnas på ett museum eUer för liknandeutställningsändamål. Ett sådant skäl kan också utgöras av ett samlarinttessehos sökanden. I de faU tiUverkare eUer försäljareav radiosändare inte har behov att praktiskt prova eUer demon- stteraanfeggningar ckU därför intebehöver ett användartiUstånd kan motivfinnas för att ge innehavartiUstånd. Närdet gäUer tiUstånd tiU innehav av ofiiUständiga radiosändare ckU byggsatser för tiUverkning avradiosändare bör motsvarande skäl som angetts för radiosändare motiveratiUstånd för enbart innehav. Det bör dock påpekas att den som ansöker omtiUstånd för förvärv av en byggsats för tiUverkning av radiosändare, i den måndet inte omfattes av ett genereUt tiUstånd enUgt 8 §, normalt sett får ansesansöka om tiUstånd att CKkså använda den färdigstäUda radiosändaren. 1den mån det finns behov av villkor för innehavet får tiUståndsmyndighetenförena tiUståndsbeslutet med sådana.