prop · GG0395 · 1992-12-31 00:00:00 — Är han inte part i fråga om en viss tjänst,utan enbart förmedlare, torde sålunda tjänsten normalt inte kunna anses ingå iett paket. Omvänt är det normalt fråga om ett paket - fömtsatt att övrigarekvisit är uppfyllda - när näringsidkaren intar en partsställning iförhållande till resenären i fräga om tvä eller flera tjänster. Detnu sagda - om betydelsen av partsförhållandena - gäller dock inte utanundantag. Är det fråga om ett arrangemang som näringsidkaren organiserat, kanhan inte komma ifrån sitt ansvar genom att i avtalet föra in att endastunderleverantörerna skall ses som parter i avtalet. Och omvänt utgör enkombination av två tjänster inte ett paket - även ora näringsidkaren intarpartsställning beträffande båda - om det inte finns det samband mellan dem somkarakteriserar ett "arrangemang" Resorsom är specialkoraponerade för en gmpp eller för en enstaka resenär kan varapaketresor men behöver inte vara det. Avgörande är främst om kriterieraa pä ett"arrangemang" är uppfyllda enligt vad som sagts. Detär givet att gränsdragningsproblem uppkoraraer vid fastställande av vad som ärett arrangemang. Det får överlämnas ät domstolaraa och berörda myndigheter attprecisera gränsen. Sora sagts tidigare ligger dock det slutliga avgörandet iEG-dorastolens och EFTA-dorastolens hand. Paragrafensförsta stycke anger i tre punkter olika fömtsättningar för att ett arrangemangskall vara en paketresa enligt lagen. Villkoren enligt alla tre punkteraa måstevara uppfyllda för att lagen skall vara tilläraplig. Enligtpunkt 1 skall en paketresa alltid inkludera åtrainstone en av tjänstematransport och inkvartering. båda dessa ingår, är det krav som uttrycks ipunkt 1 uppfyllt. Ingår bara en av dessa båda tjänster, raåste ytterligarenågon "turisttjänst" tillkomma. Denna måste därvid utgöra en inteoväsentlig del av arrangemanget och den får inte vara"direkt knuten" till transport eller inkvartering. Bestämningen i denna punkt är avsedd att motsvaraEG-direktivets med deb den skillnaden att begreppet inkvartering preciseras ilagen (se tredje stycket), deb den skillnaden att uttrycket "utgör en inteoväsentlig del", med avseende på turisttjänster, torde medföra att någotfler tjänster omfattas än som blir fallet enligt EG-direktivets engelskauttryck "accounting for a significant proportion". En turisttjänstfår i regel anses utgöra en inte oväsentlig del av ett arrangemang om den ärbeaktansvärd i sammanhanget. Saknar den betydelse för båda parter, måste denbetraktas som en oväsentlig del. Det behöver däremot inte vara fallet för attresenären saknar intresse av tjänsten. Han kan ha köpt ett paket enbart för attpå ett billigt sätt komma över en av två ingående tjänster. Det hindrar inteatt arrangemanget skall ses som en paketresa. Sådana "turisttjänster" som enligt lagen görarrangemanget till en paketresa kan vara exempelvis ett teater-, film- ellermuseibesök, en natumtflykt med fårdledare, hyra av en cykel, tillträde till enskidliftanläggning eller inträde till en idrottstävling. Tjänster som inte görarrangemanget till en paketresa är exempelvis servering på ett flygplan ochnormal service på hotell. Dessa får anses vara direkt knutna till transporten(här flygresan) resp. inkvarteringen (här hotellvistelsen). Av det sagda följer - som också sagts här ovan - att paketresorinte alltid innefattar resor. Ett teaterbesök med tillhörande hotellvistelsekan sålunda vara en paketresa i lagens mening. Detsamma gäller en guidadQällvandring raed övemattning i stugor, även om var och en själv tagit sig tillutgångspunkten för vandringen. Detta har föranlett ett förtydligande iparagrafens sista stycke. Begreppet "transport" torde inte raedföra någratolkningssvårigheter. Det kan däremot vara fallet med "inkvartering",varför detta begrepp preciserats särskilt i lagen (tredje stycket). För att det skall röra sig om en paketresa ställs ocksåkrav - enligt punkt 2 - på viss varaktighet. Denna punkt överensstämmer medEG-direktivets motsvarande bestämning. Arrangemanget skall antingen vara raerän eller inbegripa övemattning. I "övernattning" tordeligga att det skall röra sig om nattvila. En resa till och från ett diskotek,inklusive besök på diskoteket , är således inte en paketresa, omden inte varar . Enligt punkt 3 skall arrangemanget säljas ellermarknadsföras "för ett gemensamt pris eller för skilda priser som ärknutna till varandra". Det andra ledet har lagts till i den svenska lagen- EG-direktivets engelska uttryck är "at an inclusive price" - föratt betona det väsentliga. Det avgörande är sålunda inte om ett eller flerabelopp anges. Avgörande är i stället om det pris som tas ut framstår som ettpris för en kombination av tjänster och inte som flera, av varandra oberoendepriser för olika tjänster. De olika tjänster som ingår skall alltså, på nu angivetsätt, behandlas gemensamt vid prissättningen. Det räcker att detta sker i marknadsföringen.Då är det fråga om en paketresa, även om de olika tjänsteraa sedan delas uppnär avtalet träffas och betalning sker. På motsvarande sätt kan det vara frågaom en paketresa om tjänsteraa i fråga om priset behandlas som ett gemensaratarrangemang när de säljs, även om de inte marknadsförts till ettgemensamt pris eller till priser som är knutna till varandra. Med uttrycket "knutna till varandra" avses attdet skall finnas ett sädant samband mellan priseraa - i det fall flera beloppanges - att beloppen är beroende av varandra. Om priseraa för var och en av tvåtjänster är desamma oberoende av om resenären köper en eller båda, är detsålunda normalt inte fråga om en paketresa. Om emellertid resenären får köpaden ena tjänsten endast under fömtsättning att han också köper den andra, börprisema anses knutna till varandra på det sätt som åsyftas i bestämmelsen. I praktiken torde rekvisitet i tredje punkten endastsällan ha någon självständig betydelse. Är det fråga om ett"arrangemang" i egentlig mening, torde i regel rekvisitet i punkt 3vara uppfyllt. I andra stycket - som får ses som en precisering avbestämmelsen i punkt 3 i första stycket - sägs att lagen gäller även om olikatjänster i arrangemanget skall betalas var för sig. Behandlas tjänsteraagemensamt i fråga om priset i marknadsföringen eller när försäljning sker,eller finns det ett samband mellan olika priser på det sätt som sagts,spelar det således inte någon roll att de olika tjänsteraa åsatts individuellapriser när betalmng skall ske. Den omständigheten att de olika tjänsteraa fakturerasseparat kan dock vara en indikation på att det i själva verket inte är fråga omen paketresa. Tredje stycket innehåller en precisering av begreppetinkvartering, som förekommer i första stycket punkt 1. Preciseringen, somsaknar motsvarighet i EG-direktivet, har tagits in i lagen för att underlättatolkningen i vissa fall av stor praktisk betydelse. Tveksamhet har sålundauttalats i frågan ora humvida vissa kortare kryssningsresor med båt, sominkluderar övemattning på båten, är paketresor i lagens mening. En avsikt medpreciseringen i tredje stycket är att slå fast att sådana resor normalt utgörpaketresor. Med inkvartering förstås, enligt bestäraraelsen,"logi sora inte är att anse som enbart ett led i en transporttjänst".Att logi erbjuds ombord på transportmedlet hindrar alltså inte i och för sigatt det är fråga om inkvartering i lagens mening. Men det får inte framstå somenbart ett moment i transporten, såsom exempelvis är fallet vid resor i sovvagnpå tåg. Sora har uttalats i den allraänna motiveringen framstår i det fallettransport och logi som en enda tjänst, främst därför att 5 1992/93. resenärennormalt uppehåller sig på samma plats under i princip hela Prop. resan.Men om även andra utrymraen står till resenärens förfogande ochinkvarteringen sker pä en annan plats än den där resenären i övrigtförväntas befinna sig under resan - såsom är fallet vid kryssningsresormed båt - är logi och transport att anse som två olika Självfallet kan dock inte alla båtresor med överaattning ihytt ses som paketresor. Om resenären tar exempelvis en nattbåt mellanStockholm och samt därvid bara köper fårdbiljett och hyttplats förnatten, torde likheteraa med en resa i sovvagn vara så stora att det finnsanledning att behandla båda slagen av resa på samma sätt vid tillämpningen avlagen om paketresor. I fiärde stycket finns ett förtydligande som är föranlettav att terminologin i lagen genomgående utgår från att det i paketresor ingårnågon transport. Så är det i själva verket inte alltid, vilket framgår av definitionenpå paketresa. Det stadgas därför i fjärde stycket att, när ordet resa elleravledningar därav förekoramer i lagen, även sådana arrangemang avses som inteinnefattar någon transport. De avledningar av "resa" som förekommeri lagen är "resmål", "avresa", "avresedag" och"ersättningsresa" samt givetvis "resenär". När de bestämmelser som innehåller ordet resa elleravledningar av det skall tillämpas på andra typer av arrangemang passar bestämmelseraasordalydelse mindre väl. Innebörden av 2 § fjärde stycket är att bestämmelsemavid behov får anpassas till den verkliga situationen. Ett exempel kan häratasfrån 13 § första stycket, där det talas ora resenärens rätt i vissa fall "ersättningsresa". Om det arrangemang som skall ersättas är ett"teaterpaket" - hotellvistelse i med teaterbesök - fårresenären kräva att arrangören ordnar ett annat likvärdigt eller bättrearrangemang. "Ersättningsresa" kan då, och i andra liknande fall,bytas mot "ersättningsarrangemang". 3 § I lagen avses med arrangör: den som annat än tillfålligtvis organiserarpaketresor och säljer eller marknadsför dera direkt eller genom enåterförsäljare, återförsäljare: den som säljer eller marknadsförpaketresor som organiseras av någon annan såsom arrangör, resenär: den som själv eller genom någon annan förvärvaren paketresa, avtal: den överenskommelse om en paketresa som träffasmellan å ena sidan resenären och å andra sidan arrangören och återförsäljareneller en av dessa. (Jfr 3 § i promemorieförslaget.) I 3 § definieras ytterligare fyra begrepp. Dessa harberörts kort i avsmtt 2.2 i den allmännamotiveringen. Definitionema har främst Prop. 1992/93:95 den funktionen attde klargör innebörden av vissa begrepp som återkommer i lagen. Termenarrangör är av stor betydelse med hänsyn till det ansvar som lagen lägger påarrangören (se bl.a. 9 § första stycket). Arrangören är den som organiserarpaketresan. Häri ligger främst att han svarar för sammansättningen av paketetoch samordnar de tjänster som ingår. Det finns en självklar parallell mellan"arrangör" och begreppet "arrangemang" i 2 § förstastycket. Föreligger ett arrangemang, finns det i regel en arrangör till detta. Endastden som "annat än tillfålligtvis" ordnar paketresor är dock arrangöri lagens mening. Uttrycket är avsett att motsvara "other thanoccasionally" i den engelska versionen av EG-direktivet. Vid bedömningenav vad som i detta sammanhang är "annat än tillfålligtvis" torde manfå beakta dels hur ofta vederbörande ordnar paketresor men dels också hurregelbundet eller sporadiskt resoraa återkommer. Den som ordnar resortill en viss återkommande kongress eller något annat evenemang torde sålunda fåanses vara arrangör i lagens mening. Men den som ordnar två eller tre paketresortätt efter varandra till ett visst evenemang omfattas knappast av lagen, om hani övrigt inte alls organiserar resor. Detsamma torde gälla den som oregelbundetoch relativt sällan ordnar resor. Vidareär endast den arrangör i lagens mening som "säljer eller marknadsför"paketresor. Det betyder att det skall finnas en "kundrelation"mellan arrangören och resenären. Härigenom utesluts paketresor som t.ex.idrottsföreningar, församlingar och skolor själva ordnar för sina medleraraarresp. Den som därvid stär för arrangemangen kan inte anses varaarrangör i lagens mening. Återförsäljareär den som säljer eller marknadsför paketresor som organiseras av någon annan.E>en andre skall vara arrangör enligt lagen. En person eller ett företag kangivetvis vara återförsäljare med avseende pä en paketresa men arrangör medavseende på en annan. Den som är återförsäljare ansvarar normalt inte förförpliktelseraa mot resenären men bär ett ansvar - enligt 9 § andra stycket -för det fall att han är part i avtalet. Arrangörensmotpart kallas i lagen för resenär. Denne kan vara en privatperson, soraförvärvar paketresan för enskilt ändaraål, men också en affärsman som reser itjänsten. Lagen skyddar alltsä alla resenärer. Genom bestämmelsen i 4 § görseraellertid den skillnaden mellan olika kategorier att lagen är tvingande itraditionella "konsumentavtal", raedan den är dispositiv i andrasaramanhang. Resenärär den som "förvärvar" en paketresa. Det saknar betydelse omförvärvet sker genom köp, gåva, vinst i en tävling eller på något annat sätt(jfr dock 1 §, där det krävs att resan säljs eller marknadsförs). Det saknarockså betydelse ora resenären förvärvat resan direkt frånarrangören eller en återförsäljare eller om förvärvet skett från Prop. 1992/93:95någon annan. Den sora förvärvar en resa för någon annans räkning är inte självresenär. Det är i stället huvudmannen som är att anse som resenär i detta fall. Det torde sällan uppkomma några problera att avgöra vemsom är resenär. Att begreppet inte helt enkelt kunnat definieras som "densom gör resan" hänger saraman med att lagens regler i många fall avhandlarsituationer där paketresan inte blir av eller ännu inte blivit av. I paragrafen definieras slutligen termen avtal som"den överenskommelse om en paketresa som träffas mellan å ena sidanresenären och å andra sidan arrangören och återförsäljaren eller en avdessa". Innebörden av denna definition torde inte behöva utvecklas. Det äratt märka att den inte säger något om vad avtalet innehåller eller när avtaletträffas. Dessa frågor får avgöras enligt allmänna avtalsrättsliga regler ochgmndsatser. 4 § Avtalsvillkor som i järaförelse med bestämmelseraa idenna lag är till nackdel för resenären är utan verkan mot denne, ora hanförvärvar paketresan huvudsakligen för enskih ändaraål från en näringsidkare idennes yrkesraässiga verksarahet. (Jfr 4 § i proraeraorians förslag.) Av paragrafen fraragår i vilka fall lagen är tvingande ochdärmed motsatsvis i vilka fall den är dispositiv. Bestämmelsen, sora saknarmotsvarighet i EG-direktivet, har behandlats sist i avsnitt 2.2 i den allmännamotiveringen. Lagen är tvingande till resenärens förmån i de fall dådenne förvärvar resan huvudsakligen för enskilt ändaraål från en näringsidkarei dennes yrkesraässiga verksamhet. Detta är i princip sarama bestämning sombmkar användas för att avgränsa tillämpningsområdet för civilrättsligakonsuraentlagar (se t.ex. 1 § konsuraentköplagen, 1990:932, och 1 §konsumenttjänstlagen, 1985:716). Såväl begreppet "huvudsakligen för enskiltändamål" som begrepj)en "näringsidkare" och "i sinyrkesmässiga verksamhet" avses här ha väsentligen samma innebörd somannars i svensk konsumenträtt (se bl.a. prop. 1984/85:110 Konsumenttjänstlag,s. 139 f.). Lagen är tvingande när resenären förvärvar paketresan"från en näringsidkare". Det innebär att motparten i avtalet skallvara näringsidkare. För sådana fall då en privatperson arrangerar en paketresaoch bjuder ut denna genora en näringsidkare är lagen således dispositiv, om hansjälv ingår avtalet med resenären. Det torde inte vara ovanligt att en paketresa är enblandning av en tjänsteresa och en privatresa. Det avgörande för om lagen är tvingande i sådana fall ärvilket som är det huvudsakliga ändamålet Prop. 1992/93:95 med resan. fall då lagen är tvingande kan det inte i avtalet med bindande verkan tas införeskrifter som är särare för resenären än lagens bestäraraelser. Jämförelsenskall i princip göras mellan enskilda avtalsvillkor resp. lagbestämmelser. Ettavtalsvillkor kan därför stå i strid med lagens regler, även om avtalet vid enhelhetsbedömning ger resenären en förmånligare ställning än som följer avlagen. Självfalletfår resenären, när det är fråga om "konsumentavtal", alltid åberopaavtalsvillkor sora är förmånligare för honom än motsvarande lagbestämmelse.Lagen ger aUtså ett minimiskydd för resenären i dessa fall. Attlagen är tvingande får betydelse för avtalsvillkor som innebär att resenären påförhand godtar inskränkningar av sina rättigheter enligt lagen. Den hindrarinte att resenären i ett konkret fall avstår från en befogenhet eller förmånsedan denna väl aktualiserats. Detsagda motsvarar i princip vad som gäller enligt annan lagstiftning påkonsumentområdet, t.ex. konsumentköplagen, konsuraent-tjänstlagen,konsumentkreditlagen och konsumentförsäkringslagen. Iövriga fall är lagen alltså dispositiv, vilket innebär att partema har frihetatt avtala som de önskar raen att lagens bestämmelser tillämpas i den mån detinte finns något avtalsvillkor. Detta gäller i alla de fall då resenären är enperson som reser i tjänsten eller som representant för en förening e.d. Detgäller också i alla fall då arrangören är en privatperson eller någon annan sominte är att anse som näringsidkare. Vidare gäller det om en näringsidkaresäljer resan utanför sin yrkesmässiga verksamhet. Undermbriken information m.m. finns tre paragrafer, 5-7 §§. I 5 § ställs vissa kravpå innehållet i kataloger och broschyrer samt anges att de uppgifter som där lämnasi princip är bindande för arrangören. Paragrafen motsvarar artikel 3.1 och 3.2i EG-direktivet. I 6 § anges vilken information som skall lämnas tillresenären, dels innan avtalet sluts, dels sedan avtal träffats men föreavresan. Denna paragraf svarar mot artikel 4.1 (a och b) i direktivet. I 7 §,slutligen, finns regler som anger vem eller vilka som svarar för attinformation lämnas enligt 5 och 6 §§. Där finns också (i tredje stycket) enregel som innebär att marknadsföringslagen blir tillämplig när information intelämnas enligt lagen. Denna regel saknar motsvarighet i direktivet. 5§ Kataloger och broschyrer som tillhandahålls resenärer skall innehålla tydligoch begriplig information om priset samt i förekommande fall om resmål,transporter, inkvartering, måltider, resplan, inresebestämmelser,betalningsvillkor och villkor ora rainsta antal .. Uppgifteraa i kataloger och broschyrer är bindande förarrangören. Ändringar får dock göras innan avtal träffas, om ett uttryckligtförbehåll om det har gjorts i katalogen eller broschyren och om resenärentydligt informeras om ändringaraa. (Jfr 5 § i promemorians förslag.) Paragrafen handlar om den information som lämnas iresekataloger och resebroschyrer. Bestämmelseraa har i den allmännamotiveringen behandlats i avsnitt 2.4. De motsvarar artikel 3.1 och 3.2 iEG-direktivet. Syftet med bestämmelseraa är framför allt att resenärenskall få all den information som är väsentlig för honom när han skall bestämmasig för om han skall köpa en paketresa. Iförsta stycket anges vilken information som alltid måstefinnas. Den skall vara "tydlig och begriplig". Priset måste alltidanges. I övrigt skall information fiimas "i förekommande fall", dvs.i den män den är relevant för paketresan i fråga. Om paketresan innefattarendast transport och teaterbesök, kan det naturligtvis inte lämnas någoninformation om exempelvis inkvartering. Med "inresebestämmelser" avses vad som gällerför landet i fråga beträffande pass, visum o.d. När det talas om "villkorom minsta antal resenärer för resan" åsyftas de fall då arrangören tänkergenomföra resan endast om ett visst minsta antal personer anmäler sig till den. I lagen sägs bara att kataloger och broschyrer skallinnehålla "information om" vissa saker. Det preciseras alltså intenärmare vilken information som skall finnas. EG-direktivet är mera detaljeratoch innehåller en rad specifika krav. Som anförts i den allmänna motiveringenkan de svenska bestämmelseraa komma att preciseras på samma sätt genomverkställighetsföreskrifter. Som vidare har anförts i den allmänna motiveringen kan detförekomma att delar av en katalog eller en broschyr skyddas avtryckfrihetsförordningens bestämmelser. I den mån så är fallet gäller inteföreskriftema i första stycket. Regeln i andra stycket är mer än en informationsregel. Denhandlar om arrangörens avtalsrättsliga bundenhet. Uppgifter i kataloger ochbroschyrer är i princip bindande, vilket betyder att de ingår i reseavtalet omde inte avtalas bort eller ändras. Ändringar i jämförelse med kataloger ellerbroschyrer får göras bara under vissa i lagen angivna omständigheter. Detfordras för det första att det uttryckligen framgår av katalogen ellerbroschyren att ändringar får göras. I "uttryckligen" bör anses liggaett krav på en tydlig angivelse, som är lätt att hitta för resenären. För detandra fordras att resenären tydligt Givetvis får inte möjlighetema att ändra villkoren sättasi system på ett sådant sätt att den information som finns i katalogen ellerbroschyren i själva verket är vilseledande. Ett sådant förfarande måste ansesinnefatta otillbörlig marknadsföring enligt 2 § marknadsföringslagen. Genom föreskriften i 9 § andra stycket kommer även återförsäljareni vissa fall att vara bunden av uppgiftema i kataloger och broschyrer. Det blirfallet om återförsäljaren är part i avtalet med resenären. De nu diskuterade bestämmelsema avser den situationen attarrangören innan avtal träffas vill ändra en utfästelse som gjorts imarknadsföringen. I 11 - 14 §§ finns bestämmelser om ändringar i avtalsvillkorsom görs efter det att avtal har träffats. I 15 - 17 §§ finns regler omändringar som görs sedan paketresan har påbörjats. Övergångsbestämmeberna innehåller regler som medför attbestämmelsema i 5 § första och andra styckena delvis inte kommer att gällabeträffande kataloger eller broschyrer som framställts före lagensikraftträdande. 6 § Innan ett avtal sluts skall resenären på lämpligt sättinformeras ora sådana hälsobestämmelser som blir tillämpliga under resan samt,i den mån det har betydelse för resenären, om vad som gäller i fråga om passoch visum för medborgare i stater inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. före resan skall resenären på lämpligt sätt fåinformation om 1. transportarrangemang och försäkrinsmöjligheter, 2. sådana uppgifter som gör det möjligt dels förresenären att komma i kontakt med arrangören eller återförsäljaren under resan, dels för anhöriga att komma i kontakt med resenären om denne är underårig. (Jfr 6 § i promemorians förslag.) Paragrafen innehåller regler om infonnation som skalllämnas innan avtal träffas samt efter det att avtal har träffats men föreavresan. Reglema, som motsvarar artikel 4.1 a och b i EG-direktivet, harbehandlats i avsmtt 2.4 i den allmänna motiveringen. I första stycket finns informationsbestämmelser som syftartill att förhindra att resenären ingår ett avtal som han sedan inte kanutnyttja på gmnd av att han förbisett vissa viktiga fömtsättningar för resan.Sålunda skall resenären informeras om sådana hälsobestämmelser som blirtillämpliga under resan. Det kan gälla exempelvis en skyldighet för resenärenatt låta vaccinera sig mot vissa sjukdomar eller en skyldighet för attuppvisa intyg från läkare om att han är fri från en sjukdom. Resenären skall också, i den mån det har betydelse förhonom, få informationangående vad som gäller beträffande pass och visum. Dennainformationsskyldighet är begränsad på så sätt att den bara omfattarbestämmelser som gäller för medborgare i de stater som Begränsningen härrör frän EG-direktivet där regelnavser endast bestämmelser av relevans för EG-ländemas medborgare.Att informationsskyldigheten inte utsträckts till att gälla bestämmelseravseende alla resenärer beror på att detta bedömts kunna gearrangöreraa oproportionerligt mycket arbete i vissa fall. Emellertidbör det kunna krävas av arrangörema och återförsäljarna att deuppmanar medborgare i andra stater än EES-ländema att själva undersökarelevanta bestämmelser om pass och visum. Skyldigheten att informera om vad som gäller i fråga ompass och visum får anses innefatta en skyldighet att ange hur detdröjer att ordna dessa formaliteter. En sådan skyldighet anges uttryckligen iEG-direktivet.