prop · GG0332 · 1992-12-31 00:00:00 — Även om tinget intar ställningen som statiigförvaltningsmyndighet, har det en uppgift som gör det olämpligt att tingetavgör frågor där det finns direkta motstående intressen mellan samiskbefolkning och andra. Genom att även i fortsättningen harhuvudansvaret för upplåtelserna garanteras att alla berörda intressen beaktasvid besluten om upplåtelse. Jag föreslår således attupplåtelse av småvUtsjakt på staten tiUhörig mark ovanför odlingsgränsen och pårenbetesfjällen skall ske inom alla områden där olägenhet av någon betydelseinte uppkommer för rennäringen. Markerna delas in i jaktområden vars storlekär beroende av terrängförhållandena och vilttillgången. De som bor inom enkommun får lösa ett jaktkort som ger rätt att jaga inom alla sådana områden ikommunen. Vid behov kan vissa områden avsättas där enbart kommuninnevånarna harrätt att jaga. Övriga fär lösa ett jaktkort för varje område, kommun eller län.Jaktområdena bör ha sädan storlek att i princip alla som önskar skall kunnajaga där den tid de önskar. Som jag redogjort för är efterfrågan påsmåviltsjakt störst i början av jaktsäsongen, men varierar även mellan olikaområden. Intresset från utländska medborgare att jaga i dessa delar av Sverigeär litet. Jag bedömer det därför inte nödvändigt att avsätta särskilda områdenför utländska medborgare. och Svenska jägareförbundethar föreslagit att de jakt- och fiskevårdsföreningar som arrenderatsmåviltsjakt på statens mark skall få fortsatt arrende. 1992/93:32 Bilaga 2 Jordbruksdep. utfärdade jaktkorten skallinte gälla för dessa områden. Varje kommuninnevånare skall däremot ha rätt attlösa ett jaktkort för föreningens område. Enligt min uppfattning blirföreningarnas verksamhet med försäljning av jaktkort i allmänhet överflödiggenom den nya policyn för småviltsjakten som jag föreslår. Dessa upplåtelserbör därför i huvudsak awecklas. Föreningarna lägger visserligen ned ett stortarbete med viltvård, men enligt min uppfattning är det från jakt- ochviltvårdssynpunkt bättre att upplåtelserna sker samlat av . Områdesindelningen skallgöras av . Arbetet bör ske i samråd med berörda samebyar ochlokala jaktvårdssammanslutningar. Det är angeläget att det i denna och andrafrågor sker ett samarbete mellan länsstyrelserna i , Västerbottensoch vad gäller övergripande frågor om upplåtelser. Det börockså ske ett erfarenhetsutbyte i mer praktiska detaljer. Olika försök tilluppskattningar av det nuvarande jaktttycket har gjorts. På de ripjaktsområdensom upplåtits i motsvarar jaktttycket ca ett jaktdygn per 100 haoch år, medan det i de områden som upplåts av i länuppgår till 3-4 jaktdygn per 100 ha. I Troms fylke i motsvarar jaktttycketca två jaktdygn per 100 ha och år. Det är i det närmaste ogörligt att bedömahur stort jaktttycket kommer att bli med det föreslagna upplåtelsesystemet. Jaktttycketfår inte tillåtas bli för högt av i första hand hänsynen till rennäringen. Begränsningarkan också vara befogade i början av jaktsäsongen i vissa områden Hksom ijaktområden som är populära hos jägarna. Jag återkommer strax fill detta. VUtbiotopernaoch därmed vilttillgången skiljer sig avsevärt mellan olika områden. Tillgångenpå ripa och annat småvilt bestäms i första hand av väderförhållandena och predationsttycket,medan jakten endast har en obetydlig inverkan pä vilttillgången. Från vUtvärdssynpunktfinns det därför endast mera sällan anledning att begränsa jakttrycket. Detbör ankomma på att avgöra vad som är ett lämpligt jaktttyck inomolika områden. Av hänsynen tUl viltvården och renskötseln kan det ibland blinödvändigt att kvotera antalet jakttillstånd i attraktiva områden. En sådankvotering bör ankomma på att avgöra. Så har erfarenheten från ripjakteni visat att efterfrågan på jakt överstiger utbudet den förstajaktveckan. Det kan vara svårt att till en början veta vilka områden som ärmest attraktiva. Klart är dock att jaktintresset är som störst i början avjaktsäsongen. Det kan därför finnas anledning att inledningsvis ha en kvoteringav jakttUlstånden inom de områden där stor tillströmning av jägare väntas.Enligt i är det problem med att utforma ettrationellt och rättvist bokningssystem för de områden där det råder stort jaktttyck.I används ett system med telefonkö för bokning av jaktkorten,medan det i och sker en utlott-ning. Det bör varaen uppgift för de tre berörda länsstyrelserna att tillsammans och i samråd medJordbruksverket utforma ett kösystem som med minsta möjliga administration gerett så rättvist resultat som möjligt. Ett annat sätt att styra jaktttycket kandå vara att ha högre avgifter inom attraktiva områden. tordesådana erfarenheter ha vunnits att stymingen av jaktttycket till olikajaktområden kan ske enbart genom dUferentiering av avgifterna. 1992/93:32 Bilaga 2 Jordbruksdep, Vid småviltsjakt användsofta hund. En lös hund som börjar jaga ren kan i värsta fall spoliera fleradagars samlingsarbete för renägarna. De allvarligaste störningarna torde kunnainträffa om en hund efter jakten blir kvar i område där det finns ren. Som jagnyss redogjort för har det i endast i ett förvaltningsområde införtsbegränsning av användningen av hund och då endast under den första ripjaktsveckan.De svenska bestämmelserna om användning av hund innebär följande. När renarbefinner sig inom betesområde där renskötsel är tillåten skall enligt 93 §första stycket rennäringslagen hund i trakten hållas i band eller instängd ominte medger annat. Om hund anträffas medan den jagar eller påannat sätt ofredar ren inom sådant område får hunden enligt paragrafens andrastycke dödas av den som äger eller vårdar ren om hunden inte låter sig upptas.Den som btyter mot bestämmelsen om att hålla hund i band eller instängd kanenligt 94 § punkten 8 lagen dömas till böter. Enligt 6§ lagen (1943:459) om tUlsynöver hundar och katter svarar ägaren eller den som mottagit hunden tillunderhåll eller nyttjande för den skada som hund orsakat även om något vållandeinte föreligger. Som framgår av min redogörelse är den svenska lagstiftningenbetydligt strängare än den norska och finska vad gäller användningen av hund irenskötselområdet. Enligt i har användningen avhund under ripjakten inte inneburit några påtagliga problem. Som jag nyssredogjort för är intresset för småviltsjakt mycket litet i de områden iGällivare kommun där upplåter korttidsjakt. Detta torde bero påatt hund inte får användas där. Det är svårt att under höstjakten på ripabedriva en effektiv jakt utan tillgång till en fågelhund. Behovet av en hundför eftersök av skadat vilt bör också uppmärksammas. Enligt min uppfattning ärdet inte erforderligt att vid ett införande av det föreslagna systemet försmåviltsjakt ändra de nuvarande bestämmelserna om användning av hund. Som jagredogjort för skall de från renskötselsynpunkt känsligaste områdena inte ingå ide områden där småviltsjakt generellt upplåts. Skulle det även inom andraområden undantagsvis finnas risk för störningar på renskötseln får som villkorför jakten där gälla att hund inte får användas. En annan möjlighet är att ilikhet med det norska systemet begränsa antalet jägare med hund i känsligaområden. Inskränkningarna skall självfallet endast gälla det ärnödvändigt från renskötselsynpunkt. Det får ankomma på attöverväga de inskränkningar i fråga om användningen av hund som kan behövas iolika områden. Underupplåtelser,dvs. tillstånd från att vidareförmedia jakt-och fiskeupplåtelser,sker vanligen som en direkt förmedling av jaktkort som ställts ut avlänsstyrelsen och avser jakt inom ett bestämt område. Denna möjlighet attförmedla jaktkort innebär att exempelvis ett hotell eUer en stugby kan få enhögre beläggning och längre säsong än normalt. Jägarna slipper ansökningsförfarandethos . Jakten kan emeUertid bli dyrare eftersom den ibland ärförenad med exempelvis obligatoriskt logi. Förmedlingsverksamhetenger självfallet samebymedlemmarna och andra boende i glesbygd sysselsättning.Den kan också öka utbudet av jakt och fiske genom att områden som av hänsyntill renskötseln kan vara svåra att upplåta då kan bli tillgängliga för jaktåtminstone under delar av jaktsäsongen. Lantbmksstyrelsen har föreslagit att undempplåtelserbör få före- 1992/93:32 Bilaga 2 Jordbruksdep. 10 1992/93. komma dåsamordningsfördelar kan vinnas, om verksamheten kan tillföras ytterligaremoment i form av exempelvis stuguthyrning eller då störningarna för renskötselnminskas. Genom mitt förslag till ny policy för jaktupplåtelserna försvinner istort sett behovet av underupplåtelser utom vad gäller jakt- ochfiskevårdsföreningarna samt i undantagsfall i de områden som är såstörningskänsliga för renskötseln att upplåtelse enligt det föreslagna systemetinte kan ske. Inom de senare områdena kan det vara lämpligt attunder-upplåtelser sker fill samebymedlem eller sammanslutning av samebymedlemmar.Därigenom kan även störningskänsliga områden i viss utsträckning utnyttjas förjakt. bör vid sådana underupplåtelser besluta om prisnivå ochandra villkor för verksamhetens bedrivande. Däremot bör särskilda områdenavsedda enbart för underupplåtelser inte avsättas. De under-upplåtelser somförekommer är ofta kombinerade med obligatoriska transporter, logi eller guidning.Underupplåtelser till olika personer eller bolag försvårar en samlad ocheffektiv marknadsföring och fördyrar ofta jakten i onödan.Sysselsättningseffekten av själva förmedlandet av jakttillstånd är dessutommycket låg. Däremot kan självfallet samebymedlemmarna och andra erbjudatransporter, logi och annan service som jägare och fiskare kan utnyttja om deså vill. Sådan verksamhet kan vara ett viktigt bidrag för att skapasysselsättning och att utveckla turistnäringen. Om kvotering av jakttillståndskulle erfordras inom något område bör hotell och andra som arbetar med kringverksamhettill jakten få möjlighet att förmedla en del av dessa tillstånd. Som jag redogjortför skall upplåtelse av nyttjanderätt ske mot avgift. Avgiften fördelas mellanberörd sameby och Samefonden. Enligt 19 § första stycket punkten 2rennäringsförordningen (1971:438) betalas ur Samefonden kostnad för fiske- ochjaktvårdande åtgärder på mark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällensamt för fiske- och jaktbevakning. För /92 beslutade Styrelsenför Samefonden att anslå totalt för jakt- och fiskevård,jakt- och fiskebevakning samt för driftskostnader för anläggningar m.m. irenskötseln. Nägon uppdelning av beloppet på olika ändamål skedde inte.Styrelsen för samefonden beslutade att för de nämnda ändamålenlänsstyrelserna i de tre nordligaste länen ur Samefonden i fortsättningenskall erhålla bidrag av de avgifter som enligt 3 §förordningen skall betala till fonden för jakt- och fiskeupplåtelser. /92 uppgick de tre länsstyrelsernas intäkter av jakt- ochfiskeupplåtelser till , varav förjakten och för fisket. Inkomsterna var högst i Norrbottenslän och lägst i . Hälften av inkomsterna avjaktupplåtelserna tillförs Samefonden, dvs. dtygt 1,6 miljoner /92. Av detta belopp erhåller länsstyrelserna för bl.a.viltvård och jaktbevakning. Vid upplåtelse av rätt till jakt eller fiske bör ifortsättningen ta ut en särskild avgift för vUt- ochfiskevårdsåtgärderna samt för jakt- och fiskebevakningen. Den avgiften bör äventäcka länsstyrelsernas kostnader för arbetet med de enskUda upplåtelserna.Länsstyrelsen bör själv få besluta om hur viltvårdsåt-gärdema ochjaktbevakningen bäst skall genomföras. Jag utgår från att såväl samebymedlemmarsom annan glesbygdsbefolkning kommer att engageras i Prop.1992/93:32 Bilaga 2 Jordbruksdep. Mitt förslag innebär att inkomsterna ökar för samebyarna ochSamefonden. får i fortsättningen täckning för sina administrationskostnadervad gäller själva upplåtelseverksamheten och får genom avgiften särskildamedel till vilt- och fiskevård liksom för bevakningen. Avgiften bör ocksåanvändas för att framställa behövliga kartor och annat informationsmaterial.Jag avser att i ett annat sammanhang återkomma till regeringen med förslag omdessa avgifters storlek. När det gäller avgiftemaför upplåtelserna vill jag anföra följande. Det är vanligt att jägare intedisponerar mark som de själva eller någon i deras familj äger. Det är därförav stor betydelse för jägarna att jaktmark finns tillgänglig för upplåtelseoch att upplåtelserna sker till överkomliga priser. har såledesett ansvar för att inte enbart beakta intresset av att upplåtelserna gerinkomster för samebyarna utan även att jakten blir tillgängligpå rimliga ekonomiska villkor. Länsstyrelserna bör själva bestämmaupplåtelseavgifternas storlek. De avgifter som tas ut i kan vara tillvägledning vid fastställandet av avgifterna. I är upplåtelseavgiftenför ripjakt för icke ortsbor per dag under de , per dag och därefter 115kr per dag. Det är naturligt att avgtfterna kommer att variera mellan olikaområden och under olika tider av jaktsäsongen. Så kan exempelvis avgiften försmåviltsjakt vara högre eller i områden somligger nära väg. Som jag redogjort för bör kommuninnevånarna kunnaköpa ett jaktkort som gäller . I övrigt bör det ankomma pålänsstyrelsen att besluta vilka former av jaktkort som skall finnas. Sammanfattningsvis anserjag att småviltsjakt bör upplåtas i väsentligt större omfattning än . Iprincip bör all statens mark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällenupplåtas för småviltsjakt, om olägenhet av någon betydelse inte uppkommer förrennäringen eller när samebymedlems rätt till jakt eller fiske inte träds förnär. Undantag bör således endast göras för sådana mindre områden som är belägnavid samlad bebyggelse och där samling, skiljning eller slakt av ren pågår underhösten samt vid känsliga avsnitt av flyttleder. Marken delas in i områden varsstorlek bestäms av . I princip skall alla som så önskar kunnajaga småvilt inom ett område. De fast boende skall kunna lösa ett årskort somger rätt till småviltsjakt på all upplåten statlig mark inom kommunen. Fjällägenhetsarrendatoreroch andra som är beroende av jakten för sin försörjning skall ges företräde tUljakten. Behovet av underupplåtelser försvinner i stort sett genom den nya upplåtelsepolicyn.Länsstyrelsen har även i fortsättningen ansvaret för upplåtelse av jakt inomde aktuella områdena. Samebymedlemmar och andra glesbygdsbor får ökadesysselsättningsmöjligheter genom anordnande av logi, transporter och annanservice till jägarna. 1992/93:32 Bilaga 2 Jordbruksdep. Möjligheternaatt fiska med krok på renbetesfjällen och på statens mark ovanförodlingsgränsen är betydligt större än vad gäller möjligheterna attbedriva småviltsjakt. Länsstyrelserna har infört sportfiskekort som om- fattarsjöar i hela länet, en kommun eller en sameby. Avgiften är normalt perdygn, och . I vissa älvar och åar är sportfisketkvoterat varför upplåtelse av fiske där sker genom ansökan hos länsstyrelsen.Upplåtelsetiden är i dessa vatten vanligen begränsad till och avgiftenär högre. Intrångeti renskötseln vid sportfiske är i stort sett begränsat till den störning somkan uppstå vid skoterkörning till och från fiskevattnen. Förbud mot körning medsnöskoter råder emellertid inom stora delar av fjällvärlden. Körning får därendast ske längs särskilt inrättade skoterleder. Genom att använda dessa leder minimerasstörningarna för renskötseln. Föratt ttygga samebymedlemmarnas rätt till fiske har undantagit ettantal sjöar inom varje sameby från upplåtelse av fiske, s.k. undantagsvatten.Även ett antal andra fiskevatten är av olika anledningar undantagna frånsportfiske. INorge får alla norska medborgare bedriva sportfiske med krok i samtliga sjöarpå statens mark sedan fiskekort betalats. Detta kan ske på varje postkontor.Genom att lösa det s.k. Nordnorgekortet får fiske ske i dtygt 50 000 sjöar.Detta kort kostar för , och perår. Den som är eller behöver inte lösa fiskekort.Fisket i de laxförande älvarna på statens mark är däremot utarrenderat tilljakt- och fiskevårdsföreningar. Där gäller därför andra villkor och priser.Nätfiske är i Finnmarks förvaltningsområde förbehållet ortsbefolkningen medan iandra områden nätfisket upplåts i vissa sjöar. De renskötande samerna har rättatt fiska utan att lösa fiskekort. Som framgår av min redogörelse finns dettämligen stora likheter mellan det norska och det svenska systemet vad gällersportfisket pä statens mark. Själv gör jag följandebedömning. Även när det gäller upplåtelse av rätt till fiske är det angeläget atti första hand tillgodose behovet av upplåtelser till dem som helt eller delvisär beroende av fisket för sin försörjning. Fisket kan ske både till avsalu ochför husbehov. Det gäller exempelvis fiskesamer, fjällägenhetsarrendatorer och licensieradeyrkesfiskare. Dessa personer skall kunna påräkna upplåtelse av rätt tUl fiske.Tillståndet bör i allmänhet komma att avse fiske med nät. Självfallet kan de avfiskevårdsskäl eller av hänsynen till samebymedlemmaraas eget fiske inte alltidpåräkna en upplåtelse just i den sjö där de själva önskar bedriva fisket.Berörda samebyar och länsstyrelser bör dock enligt min mening kunna lösa fråganom dessa upplåtelser på ett för alla parter tillfredsställande sätt. Närdet gäller fisket i övrigt gör jag följande bedömning. Upplåtelse av sportfiskemed krok bör kunna ske i betydligt större omfattning än utanatt olägenheter av någon betydelse uppkommer för rennäringen. Fisket är tillsin natur mindre störande och omgivningsbelastande än jakten, även bortsettfrån säkerhetsaspekterna. Grundförutsättningen bör vara att alla vatten upplåtsom inte hinder föreligger. Förutom hänsynen till rennäringen kan hinder finnasfrån naturskyddssynpunkt eller andra allmänna intressen. Sportfiske bör intemedföra besvärande intrång i fisket genom konkurrens om fångsten. Någonolägenhet av betydelse för renskötseln uppstår inte genom själva fisket.Däremot kan trafik och annan verksamhet i anslutning till fisket medförastörningar. Olägenheterna kan undvikas eller mini- 1992/93:32 Bilaga 2 Jordbruksdep. merasgenom att upplåtelserna regleras och rum genom att upplåtelsetider ochövriga villkor anpassas. Förutsättningarna förfiskeupplåtelser bestäms genom att reservera vatten i erforderlig omfattningför samebymedlemmarnas eget behov, s.k. undantagsvatten. Alla vatten som intereserverats för samebymedlemmarnas fiske bör delas in i grupper efter om de kanupplåtas , endast sommar eller vinter eller endast som kan tillkännages med kort varsel. I motsats till vad jag nyssförordat för jakten bör det inte avsättas särskilda områden för kommunbor.Kommuninnevånare bör ges företräde endast i sådana fall där en begränsning avfisket måste göras inom särskilt känsliga områden där stömingar kan uppstågenom skotertrafik, flygverksamhet m.m. De flesta vattnen tål ettkrokfiske med handredskap i en omfattning som tillgodoser efterfrågan på sådantfiske. Undantag kan dock gälla för vissa strömmande vattendrag där fisket måstebegränsas. Särskilt vid ett stort utbud av fiskevatten blir fiskettycket självreglerande.Om fångstmöjligheterna minskar avtar fisket långt innan någon långvarig negativpåverkan på fiskbeståndet uppstår. Nödvändig styrning och begränsning avfisket bör göras genom en begränsning av tiderna för upplåtelser ochbestämmelser om tillåtna redskap, fiskemetoder, minimimått, maximeradfångstmängd m.m. När det däremot gäller nätfiske för rekreation bör sådanupplåtelse endast ske i större sjöar och i sådan omfattning att ett uthålligtfiske är möjligt. Mot bakgrund av vad jag nu redogjort för bör i första handövervägas att införa eller utveckla fiskekort som omfattar hela eller störredelar av länet. Det är vidare angeläget att överväga om inte ytterligare fiskekan upplåtas i de sjöar som av olika anledningar är undantagna fränfiske. Antalet undantagsvatten varierar kraftigt mellan olika samebyar. Det ärnaturligt att så är fallet eftersom fisktillgång och den tid som ägnas åtfiske är olika inom skilda delar av renskötselområdet. Det finns dock enligtmin mening anledning för länsstyrelserna att närmare överväga om inteupplåtelse av fiske i stor del av de nuvarande undantagsvattnen bör kunnatillåtas. Sådant arbete pågår också. i ser förnärvarande över sin policy för fiskeupplåtelser. Av de dtygt 1 600 sjöar pårenbetesfjällen som är större än 5 ha får sportfiske bedrivas i 265.Länsstyrelsen räknar med att dtygt 1 000 av dessa sjöar skall kunnaupplåtas för sportfiske och ingå i ett länsfiske-kort. För egen del anser jagatt det borde kunna tillämpas en enkel regel för hur många sjöar som avhänsynen till samebymedlemmarnas eget fiske bör undantas från upplåtelse.Länsstyrelsen kan exempelvis ha som riktmärke att varje renskötande familj börför sitt eget fiske disponera ett par medelstora sjöar om inte särskilda skältalar för annat. I likhet med vad jag nyssanfört om jakten bör underupplåtelser endast förekomma inom de omräden där upplåtelseannars inte kan ske genom att olägenheter skulle uppstå om inte verksamhetenkan styras i detalj och ske under kontroll av samebyn. Detta bör endast bliaktuellt inom mycket begränsade områden och för vatten som inte redan upplåts. Förmedlingen av fisketillståndbör kunna ske för områden där kraven på styming är mindre. kangöras även av sammanslutningar och företag utanför samebyn. I likhet med vadjag föreslagit för jakten 1992/93:32 Bilaga 2 Jordbruksdep. bören upplåtelse fritt kunna utnyttjas utan krav på logi eller transport. Som jag redogjortför uppgick länsstyrelsernas intäkter av fiskeupplåtelser /92till totalt . Av detta belopp tillfaller tre fjärdedelarSamefonden och en fjärdedel samebyn. Detta innebär att samebyarnas inkomster avfiskeupplåtelser uppgick till medan Samefondenerhöll dtygt . Föredragande statsrådet anförde i prop.1971:51 med förslag tUl rennäringslag, m.m. att efterfrågan påsportfiskevatten ökar. Detta gäller enligt föredraganden inte minstbeträffande vattnen ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen. För samemakan en ökning av fiskeupplåtelsema betyda väsentligt förbättrade inkomster ochstarka skäl talade enligt föredragandens mening för att byarna själva ibetydande utsträckning bör få förfoga över inkomsterna från fiskeupplåtelser. Äandra sidan måste en god fiskevård vara en av fömtsättningama för att fiskeupplåtelsernaskall kunna ge samema goda inkomster. Därför borde av tfrågavarande inkomsteren inte oväsentiig del avsättas för fiskevårdande åtgärder. Hur stor del avdessa inkomster som skall tillföras fonden resp. vederbörande by bör omprövasfrån tid tUl annan. Föredraganden ansåg att fiskeinkomstema i inledningsskedetbör fördelas på fonden och Slberörd by. Föredraganden underströk vikten av att de aktueUafiskevattnen görs till föremål för en genomgripande uppmstning samt attavgifterna för fiske och övriga upplåtelser bestäms efter marknadsmässigagrunder. Det bör enligt föredraganden ankomma på Lantbmksstyrelsen att följaverkningarna av den förordade fördelningen och så snart det visar sig möjligtföreslå att en större andel av inkomstema från fiskerättsupplåtelser filiförsbyn. Lantbmksstyrelsen anser isin rapport att en fortsatt genomgripande upprustning av fiskevattnen, som framhåUsi den nämnda propositionen, inte är möjlig med anslag enbart från Samefondensintäkter av fiskerättsupplåtelser vid nu rådande kostnadsläge om krav finns påatt fonden tillförs nettotillskott av någon bedydelse. Betydande insatser harenligt Lantbmksstyrelsen gjorts med anslag från annat håll.Serviceåtgärder har utförts som beredskapsarbeten med fuU kostnadstäckning av AMS-medel.Direkt fiskevårdande åtgärder har genomförts med anslag av särskilda villkorsmedeli vattenregleringsmål, med vattenavgiftsmedel och även med statiigtfiskevårdsbidrag. Även i fortsättningen måste möjligheterna tUl externfinansiering av åtgärder noga bevakas. De aktuella vattnen är av så storbetydelse för fritidsfisket och turismen att anslag ur allmänna medel enligtLantbruksstyrelsen rätteligen borde kunna påräknas när behov av mera omfattandeåtgärder uppstår. Från samebyarna har enligtLantbmksstyrelsen framförts att en andel av av intäkten förfiskeupplåtelser är för låg. Det framhålls ibland att samebyn om möjligthellre avstod från upplåtelse då byns andel inte anses kompensera deolägenheter som upplevs.