prop · GG03214 · 1992-12-31 00:00:00 — Beträffandeskyddstiderna för upphovsrätten, fotografirätten och de närståenderättigheterna har lagt förslag om att alla fotografierskall skyddas motsvarande den som gäller för upphovsrättsligaverk, dvs. till efter fotografens dödsår. Denna skyddstid gäller redanför fotografier som har konstnärligt eller vetenskapligt värde medan skyddstidenför övriga fotografier nu är från framställningsåret. Utredningen harockså föreslagit att fotografilagen skall upphävas och att fotografierna skallfå skydd inom ramen för upphovsrätten. Den tveklöst viktigaste konsekvensen avdetta förslag är just den förlängda skyddstiden. Idet kommande EG-direktivet om skyddstider blir av allt att döma fastslagetexakt vilken skyddstid som - också övergångsvis - skall gälla för bl.a.fotografier. Arbetet med direktivet syftar alltså till total harmonisering ochinte till att lägga fast vissa minimitider. Mot den bakgmnden vore det enligtmin uppfattning mindre lämpligt att nu lägga fram förslag om ändrad skyddstidför fotografier. Mycket talar nämligen för att reglerna då skulle fåändras igen. nordiskadepartementsöverläggningama har det också rått enighet om att integreringen avfotografirätten i upphovsrättslagen inte bör genomföras förrän klarhet harvunnits när det gäller innehållet i direktivet om skyddstider. För egen del ärjag positiv till en sådan integrering och avser att återkomma till den.I varje fall kommer frågan upp i samband med implementeringen i svensk rätt avnämnda direktiv. Medhänsyn till det nu anförda behandlar jag i propositionen regleringen ifotografilagen endast i den mån detta är nödvändigt med hänsyn till vad jagföreslår i fråga om upphovsrättslagen. Jag vill emellertid inte utesluta attdet blir möjligt för mig att återkomma med förslag om den nämnda integreringenpå ett sä tidigt stadium att den kan genomföras med att de regler jagföreslår här träder i kraft. I närasamband med förslaget angående integreringen av fotografirätten iupphovsrättslagen står ett annat förslag av utredningen, ixåmWgenförslaget attbestämmelsen i andra stycket upphovsrättslagen om rätt för vissa radio-och TV-företag att sända verk skall utvidgas till att avse inte bara litteräraoch musikalbka verk utan också konstverk. På gmnd av det sätt på vilketutredningen lagtekniskt löst integrationsfrågan skulle en sådan utvidgninginnebära att också fotografier skulle omfattas av den aktuella regeln.Utvidgningen skulle därmed komma att ersätta en bestämmelse i fotografilagen (9§ första stycket) vilken motsvarar bestämmelsen i 22 § andra stycket upphovsrättslagen.Det är uppenbart att utredningens förslag om en utvidgning av sistnämndabestämmelse främst har betydelse såvitt avser fotografier. Jag är därför inteberedd att nu ta upp frågan humvida utvidgningen skall genomföras utan dennafår övervägas i samband med att integrationsfrågan behandlas. 2.2 Framställning av exemplar för enskilt bruk Mitt förslag: Utomstående skall inte fä anlitas vidkopiering för enskilt bmk av musikaliska verk och filmverk (12 § tredje stycketupphovsrättslagen, lagförslag 1). Utredningens förslag: Överensstämmer med mitt. Utredningenhar emellertid också föreslagit dels ett undantag från nyssnämnda regel, delsvissa andra inskränkningar i rätten till kopiering för enskilt bmk. Undantagetbestår i att utomstående alltid skall få anlitas för att framställa exemplar avi radio eller TV utsända utfrågningar eller uttalanden i dagsfrågor. De andrainskränkningama i rätten till kopiering för enskilt bmk avser följande. Detskall inte vara tillåtet att göra en kopia till en kollega på arbetsplatsen;kopiering skall få Prop. ske endast för framställarens eget behov och till hansnärmaste familje- och vänkrets. Det skall inte vara tillåtet attkopiera exemplar av filmverk avsett endast för offentlig visning och inteheller att framställaexemplar av konstverk genom en metod som gör att exemplaretkan uppfattas som ett original (SOU 1983:65 s. 95-109 och SOU1988:31 s. 57-78). Remissinstanserna: Av dem som yttrat sig angående denföreslagna huvudregeln om rätten att anlita utomstående har de flestatillstyrkt förslaget. Beträffande undantagsregeln har några remissinstanserställt sig positiva medan andra anfört att den är alltför inskränkt och kanorsaka gränsdragningsproblem. När det gäller förslaget att kopiering endastskall få ske för eget behov och till den närmaste familje- och vänkretsen harvissa remissinstanser biträtt förslaget. Andra åter har anfört att förslaget ärverklighetsfrämmande, att det leder till praktiskt sett ohanterligasituationer, att efterlevnaden är omöjUg att kontrollera och att det ärolämpligt att införa - och straffsanktionera - regler som kan förväntas intebli efterföljda. Förslaget om exemplar av filmverk avsett endast för offentligvisning och om exemplar av konstverk har godtagits av det fåtal remissinstansersom yttrat sig om det. Skälen för mitt förslag: Enligt 11 § första stycketupphovsrättslagen får enstaka exemplar av offentliggjorda verk framställas förenskilt bmk. Enligt andra stycket i samma paragraf medför detta emellertid interätt att för eget bmk låta någon annan framställa bmksföremål eller skulpturereller genom konstnärligt förfarande efterbilda andra konstverk. Det finnsdämtöver vissa ytterligare inskränkningar i rätten att kopiera för enskilt bmk. Med stöd av nämnda bestämmelser - och alltså utan att varesig träffa avtal med rättighetshavarna eller betala ersättning till dem - fårvar och en kopiera offentliggjorda verk för enskilt bmk. Med enskilt bmk avsesinte bara bmk inom den närmaste familje- och vänkretsen utan också t.ex.kollegors bmk på arbetsplatsen (se bet. 1960:1LU41 s. 52). Endast enstakakopior får göras med stöd av bestämmelserna. I princip är det tillåtet för var och en att först låtanågon annan, t.ex. en näringsidkare, utföra kopieringen och därefter självanvända kopian för enskilt ändamål. Som anförts ovan finns en regel i II § andra stycket upphovsrättslagensom begränsar rätten att anlita annan för kopiering. Och av rättspraxis framgåratt den som vill ha kopieringen utförd i vissa fall måste tillhandahålla denandre förlagan för kopieringen för att kopieringen skall vara tillåten enligtreglerna om kopiering för enskilt bmk (se NJA 1984 s. 304). Den tekniska utvecklingen har medfört att kopiering numerakan ske snabbt och enkelt samt att de kopior som framställs håller en myckethög kvalitet. Nödvändig utmstning för kopiering (videobandspelare,ljudbandspelare, fotokopieringsapparater etc.) är tillgänglig för de flesta.Dessa omständigheter har medfört att rätten till kopiering för Prop.1992/93:214 enskilt bmk utnyttjas i mycket stor omfattning. Som jag redan nämntär utgångspunkten för den upphovsrättsliga lagstiftningen att upphovsmännenskall förbehållas rätt att - bortsett från vissa inskränkningar -ekonomiskttillgodogöra sig alla sådana utnyttjanden av verken som har praktisk betydelse.Mot den bakgmnden bör - som utredningen funnit - övervägas om rätten tillkopiering för enskilt bmk skall inskränkas. Utredningensanalys har givit vid handen att rätten till kopiering för enskilt bmk börbegränsas på olika sätt. Jag tar nu upp utredningens förslag i detta hänseende. Fördet första har utredningen föreslagit att kopiering endast skall vara tillåtenom den sV.eT för framställarens eget behov eller åt hans närmaste familje- ochvänkrets. Förslaget innebär att betydelsen av begreppet enskilt bmk snävas in;skillnaden i förhållande till gällande rätt torde främst vara att förslagetutesluter framställning av enstaka kopior åt kollegor på arbetsplatsen, t.ex.av en tidningsartikel eller ur ett facklitterärt verk. Vissaremissinstanser har tillstyrkt förslaget medan andra har avstyrkt detta ochanfört att förslaget är verklighetsfrämmande, att det leder till praktiskt settohanterliga situationer, att efterlevnaden är omöjlig att kontrollera och attdet är olämpligt att införa - och straffsanktionera - regler som kan förväntasinte bli efterföljda. Jag delar dessa senare åsikter om förslaget. Jag anser,med beaktande av de skäl mot en snävare innebörd av begreppet enskilt bmk somframförts under remissbehandlingen, att begreppet har ett lämpligtbetydelseomfång enligt gällande rätt och att utredningens förslag på dennapunkt alltså inte bör genomföras. Jagvill tillägga att det under det nordiska samrådet har rått enighet om hurinnebörden av begreppet bör avgränsas. Den betydelse som därvid givits åt detsynes överensstämma med gällande svensk rätt. Utredningenhar vidare föreslagit att utomstående - dvs. personer utanför den närmastefamilje- och vänkretsen - inte skall få anlitas vid kopiering för enskilt brukav musikaliska verk och filmverk. Exemplarav musikaliska verk finns i form av såväl ljudinspelningar som noter. Exemplarav filmverk finns i form av bildinspelningar med eller utan ljud; i dettasammanhang är särskilt videogrammen aktuella. Beträffande nämnda typer av verkgäller att rättighetshavarna drabbas hårt av de konsekvenser som en omfattandeprivat kopiering har. Utredningens förslag syftar till att i någon mån begränsadenna kopiering. Utomlands förekommer det att näringsidkare driver verksamhetmed inriktning på att verkställa kopiering av ljud- och bildupptagningar åtenskilda. Utredningens förslag innebär att sådan verksamhet inte kan etablerasi . Avde remissinstanser som yttrat sig om utredningens förslag har de Även jag anser att det bör genomföras. För Prop.1992/93:214 säkerhets skull vill jag påpeka att förslaget inte tar sikte på attförbjuda att enskilda personer kopierar åt varandra inom ramen för privatlivet.Också under det nordiska samrådet har det rått enighet om att en regel meddetta innehåll bör införas. Utredningenhar ytterligare föreslagit att det skall införas ett undantag från den nyssbehandlade regeln av innebörd att utom-ståertde alltid skall få anlitas för attframställa exemplar av i radio eller TV utsända utfrågningar eller uttalanden idagsfrågor. För kopiering med stöd av undantagsregeln skall det enligtutredningen inte krävas att den som vill ha kopieringen utförd tillhandahållerförlaga för kopieringen. Undantagsregeln får därigenom betydelse ocksåbeträffande andra verk än musikaliska verk och filmverk. Undantagsregeln syflartill att underlätta för allmänheten att få del av utfrågningar m.m. i allmänna,dagsaktuella angelägenheter. Med stöd av regeln skall radio- och TV-företag,andra näringsidkare m.fl. kunna tillhandahålla upptagningar av utfrågningareller uttalanden vilka sänts i radio eller TV. Förslagethar fått ett blandat mottagande av remissinstanserna. Några instanser harställt sig bakom förslaget medan andra har anfört att den föreslagna regeln äralltför inskränkt och kan orsaka gränsdragningsproblem. Hovrätten för VästraSverige har ifrågasatt att bestämmelsen behövs och anfört att det behovutredningen velat tillgodose med den till stor del redan är täckt av regeln i24 § andra stycket upphovsrättslagen. Sistnämnda regel innehåller bl.a. att vadsom anförs vid offentlig Överläggning om allmänna angelägenheter fritt fåråterges (dvs. bl.a. kopieras). Enligtmin mening är det av väsentlig betydelse att det inte möter upphovsrättsligahinder för allmänheten att ta del av vad som sägs om allmänna frågor i denoffentliga debatten. Jag är enig med Hovrätten för om att redangällande regler till stor del tillgodoser det behov av inskränkningar iupphovsrätten som föreligger i detta avseende. Inte heller bör upphovsrättenhindra att det som sägs i den offentliga debatten sprids genom t.ex. interninformation för anställda i företag, organisationer och myndigheter. Också pådetta område utgör gällande bestämmelser en i huvudsak tillfredsställandereglering. Jag anser emellertid att tillämpningsområdet för den fömt berördaregeln i 24 § andra stycket upphovsrättslagen bör utvidgas något. Detta fårbetydelse inte endast vid kopiering för enskilt bmk utan även vid annananvändning av det som sägs i den offentliga debatten, bl.a. vid sådan inteminformationsspridning inom företag etc. som nämndes. Jag återkommer tillfrågan om en dylik utvidgning i avsnitt 2.3 nedan. Utredningen har slutUgen föreslagit att det inte skall vara tillåtetatt kopiera exemplar av filmverk avsett endast för offentlig visning och inteheller att framställa exemplar av konstverk genom en metod som Prop. 1992/93:214gör att exemplaret kan uppfattas som ett original. Enligt 11 § andra stycket upphovsrättslagen gällerreglerna om kopiering för enskilt bmk inte beträffande byggnadsverk ochdatorprogram. Utredningens förslag innebär att två ytterligare undantag frånreglema införs. Vad först gäller exemplar av filmverk avsett endast föroffentlig visning avses i huvudsak sådana exemplar som används av biogra-fema.Enligt utredningen skall det föreslagna förbudet mot att använda sådanaexemplar som förlaga vid privat kopiering hindra t.ex. att personal vidfilmföretag gör privata kopior av filmer. Jag anser att det finns en rad skäl som talar emot attutredningens förslag angående dessa exemplar genomförs. För det första vill jaghänvisa till vad jag tidigare (avsnitt 2.1) anfört om att restriktivitet böriakttas när det gäller att föra in regler om särfall. Det ter sig rimligt attkräva av filmföretag och andra som till följd av avtal med rättighetshavarnahar dessa exemplar i sin besittning att det träffas avtal och skapas mtinervilka omöjliggör att exemplaren används t.ex. som förlaga vid kopiering förenskilt bmk. För det andra kan argument av liknande slag som de vilka anförtsmot förslaget om att kopiering skall få ske endast för bmk inom den närmastefamilje- och vänkretsen åberopas även i detta sammanhang. Efterlevnaden är svåratt kontrollera och det är olämpligt att införa - och straffsanktionera -regler vars efterlevnad inte kan upprätthållas. För det tredje har enighet råttunder det nordiska samrådet om att någon särregel angående dessa exemplar inteskall föreslås. Jag anser alltså att förslaget avseende exemplar avfilmverk avsett endast för offentlig visning inte bör genomföras. När det gäller förslaget om att det inte skall varatillåtet att framställa exemplar av konstverk genom en metod som gör attexemplaret kan uppfattas som ett original, vill jag anföra följande. Som motiv för förslaget har utredningen angett attreglerna om kopiering för enskilt bmk inte bör ge stöd för framställning avkopior av verk i de fall det finns ett starkt intresse av att det enda existerandeexemplaret av verket förblir unikt eller av att antalet exemplar av verketeljest kan kontrolleras. Enligt utredningen kan i dessa fall även kopieringenbart för enskilt bmk vara skadlig, eftersom det alltid finns en risk för attkopian kommer ut på marknaden . För egen del är jag inte beredd att biträda utredningensuppfattning. Jag vill därvid åter hänvisa till vad jag anfört dels om attrestriktivitet bör iakttas när det gäller att föra in regler om särfall, delsom att det är olämpligt att införa regler vars efterlevnad inte kanupprätthållas. Härtill kommer att en kopia framställd för enskilt bmk - enligtuttrycklig bestämmelse i 11 § första stycket upphovsrättslagen - inte fåranvändas för annat ändamål. Redan enligt gällande regler är det alltså förbjudet att föra ut en sådan kopia på marknaden. Medhänvisning till det nu anförda anser jag att utredningens förslag på dennapunkt inte bör genomföras. Jag vill dock tillägga att en regel med det innehållutredningen föreslagit redan finns i . Av vad som anförts under detnordiska samrådet framgår att slutlig ställning inte tagits i , Islandoch vad gäller frågan om en sådan regel bör införas. I skriftertill respektive den 8 december 1992har och Tidningamas Arbetsgivareföreningföreslagit bl.a. att bestämmelsen om kopiering för enskilt bmk inte skall gerätt till elektronbk kopiering. Jag anser inte att det finns tiUräckliga skälatt inskränka bestämmelsens tillämpningsområde på detta sätt. 2.3 Framställning av exemplar inom företag, organisationeroch myndigheter Mitt förslag: En bestämmelse införs enligt vilken det ärtillåtet att återge vad som sägs vid offentliga utfrågningar om allmännaangelägenheter. Yttrandena skall dock inte med stöd av bestämmelsen fä återgesi radio eller TV (26 § upphovsrättslagen, lagförslag 1). Utredningens förslag: En avtalslicensbestämmelse införsnär det gäller rätten för företag, organisationer, myndigheter m.fl. att förintem information om dagsaktuella frågor kopiera radio- och TV-program somsänds över det markbundna nätet. En avtalslicensbestämmelse införs också närdet gäller rätten för dessa parter att för intem information fotokopieraartiklar i tidningar och tidskrifter (SOU 1988:31 s. 107-110 respektive s.87-93). Remissinstanserna:Av det fåtal instanser som yttrat sig om förslaget angående radio- och TV-programhar de flesta biträtt utredningens uppfattning. Beträffande förslaget angåendeartiklar i tidningar och tidskrifter är remissutfallet splittrat. Vissa remissinstanserhar tillstyrkt förslaget medan andra har anfört att förslaget gerrättighetshavarorganisafionema en monopolställning. En remissinstans harhävdat att en bestämmelse om tvångslicens i stället bör införas. En annaninstans har anfört att avgifter på kopieringsmaskiner är att föredra. Skälenför mitt förslag: Som jag nämnt i föregående avsnitt ger 24 § andra stycketupphovsrättslagen rätt åt var och en att återge bl.a. vad som anförs vidoffentlig överläggning om allmänna angelägenheter. Med detta uttryck avsesoffentliga debatter om politiska ellerandra frågor som berör alla oavsett yrken och specialintressen. Prop.1992/93:214 Föredrag omfattas normalt inte. Inledningsanförande vid en debattfaller emellertid under uttrycket (se SOU 1956:25 s. 259) liksom debatter somsänds i radio och TV (se bet. I960:ILU4I s. 71). För att bestämmelsen skall bli aktuell för tillämpningfordras att något av det som har yttras under debatten har upphovsrättsUgtskydd. I den mån sådant skydd saknas får naturligtvis yttrandena återges utaninskränkning. För att skydd skall föreligga krävs att yttrandena har s.k.verkshöjd. Kravet på verkshöjd innebär att yttrandena måste uppvisa ett mått avsjälvständighet och orginalitet (se prop. 1960:17 s. 49). Även om det oftaanförs att kravet på verkshöjd inte är strängt (se t.ex. , Copyright, 4uppl. 1990 s. 23) torde stora delar av vad som yttras i debatter om allmännaangelägenheter vara oskyddat. Utredningen har anfört att det är oklart humvidautfrågningar om allmänna angelägenheter (intervjuer etc.) omfattas avbestämmelsen om debatter men att åtskilligt tyder på att så inte är fallet. För egen del gör jag bedömningen att de flestautfrågningar inte torde omfattas av bestämmelsen. Jag vill emellertid framhållaatt gränsen mellan vad som normalt förstås med uttrycken debatt och utfrågningär flytande. Rättighetshavare när det gäller återgivning av sådanautfrågningar som det här är fråga om är i första hand de personer somintervjuas. Det har i förarbetena till upphovsrättslagen anförts attintervjuarens frågor vid en intervju i radio knappast kan utgöra ett litterärtverk (SOU 1956:25 s. 71). Som utredningen uttalat var de olika typer av utfrågningarom allmänna angelägenheter, som förekommer frekvent i radio och TV, intevanliga när upphovsrättslagen tillkom. Det bör därför övervägas om inte skälenför att tillåta att debatter återges har relevans också såvitt avserutfrågningar. Utredningen har för sin del ansett att det i varje fall skulleleda för långt att utvidga rätten att återge debatter till att avse också såvälutfrågningar som uttalanden om allmänna angelägenheter. Utredningen har konstaterat att intresset av att var ochen i efterhand kan ta del av samhällsprogram, nyhetsprogram och andra programsom har betydelse för den allmänna debatten till största delen redan finnstillgodosett genom reglema om kopiering för enskilt bmk och om återgivning avdebatter. Enligt utredningen önskar emellertid bl.a. företag, organisationeroch myndigheter spela in och framföra avsedda program i en vidare utsträckningän vad gällande regler medger. Utredningen har därför föreslagit att enavtalslicensbestämmelse införs när det gäller rätten för företag,organisationer, myndigheter m.fl. att för intem information om dagsaktuellafrågor kopiera radio- och TV-program som sänds över det markbundna nätet.Av det fåtal remissinstanser som yttrat sig om förslaget har de Prop.1992/93:214 flesta tillstyrkt detta. Jagdelar utredningens bedömning att gällande regler är för restriktiva när detgäller möjUghetema för var och en att i efterhand ta del av vad som yttras iradio och TV om allmänna frågor. Utredningen har velat tillgodose det behov avvidgade möjligheter till kopiering och framförande som föreligger genom delsnyssnämnda avtalslicensbestämmelse för bl.a. företag, organisationer ochmyndigheter, dels (se avsnitt 2.2) en regel om utomståendes kopiering förannans enskilda bmk. Jag anser emellertid att det behov utredningen har velattillgodose i erforderlig utsträckning kan täckas genom en regel om attoffentliga utfrågningar om allmänna frågor fär återges. I den mån det somyttras vid utfrågningar över huvud taget är upphovsrättsUgt skyddat talarenligt min mening starka skäl för att berörda rättighetshavares rättigheterbör fä stå tillbaka för det uttalade allmänintresset av att yttrandena får återges.Jag förordar därför att det i upphovsrättslagen införs en regel av innebörd attvar och en får återge vad som anförs vid offentliga utfrågningar om allmännaangelägenheter. Ett undantag från denna regel bör dock göras. De aktuellautfrågningarna bör inte få återges i radio eller TV med stöd av regeln. I annatfall skulle nämligen ett radio- eller TV-företag fritt kunna sända en intervjusom producerats av ett annat sådant företag. Detta skulle gå utöver syftet medregeln. Detkan ifrågasättas om inte också sådana offentliga uttalanden om allmänna frågorsom görs utan att en debatt eller en intervju äger mm borde få återges. Härdelar jag emellertid utredningens bedömning att en sådan utvidgning skulle föraför långt. En dylik regel skulle ge t.ex. tidningar rätt att (ordagrant) återgesåväl radio- och TV-journa-listemas analyser och kommentarer avseende allmännafrågor som många föredrag etc. som sänds i radio och TV. Detta skulle trädarättighetshavamas rätt för när. Eftersom rättighetshavarna i dessa fall främsttorde utgöras av anställda vid (och uppdragstagare hos) radio-och TV-företagenbör - i den mån intresse av det finns hos företag, organisationer ellermyndigheter - avtal kunna träffas vilka t.ex. möjliggör för radio- ochTV-företagen att lämna ut upptagningar av uttalandena. Någon inskränkning iensamrätten synes alltså i själva verket inte erforderlig för att åtminstone deflesta offentliga uttalanden skall kunna användas inom företag etc. Vadjag nu har sagt betyder att jag inte anser det befogat att - vid sidan avövriga inskränkningsbestämmelser i upphovsrättslagen - föra in denavtalslicensbestämmelse som utredningen föreslagit. Det finns ett ytterligare -och fristående - skäl för denna ståndpunkt. Utredningenhar anfört att politiker, debattörer och andra som uttalar sig i radio och TVnormalt inte är anslutna till någon rättig- hetshavarorganisationpå det upphovsrättsliga området. 1992/93:214 utredningen bör dennaomständighet inte utgöra hinder mot att en avtalslicensbestämmelse införs,eftersom - beroende på verkens utformning och innehåll - dessa personer börkunna hänföras till någon av de organisationer som finns på det litteräraområdet. Dessa organisationer skulle alltså i praktiken få representera vissapersonkategorier - svenska och utländska politiker och debattörer - trots attde aktuella personema normalt inte är medlemmar i organisationerna och hellerinte annars gett organisationema fullmakt att företräda dem. EnUgt minuppfattning är detta inte en acceptabel lösning. En gmndläggande fömtsättningför att avtalslicensmodellen över huvud taget skall komma ifråga för användningbör enligt min mening vara att flertalet svenska upphovsmän av berörd kategorirepresenteras av de upphovsrättsliga organisationema.