prop · GG03129 · 1992-12-31 00:00:00 — raån den enskilde har andra kostaader än vad som föratsattes vid dessabestämmelsers tillkomst måste medel förbehållas även för dessa kostnader. Tillde personliga behoven hör bl.a. också att få en rimlig övergångsperiod undervilken man kan behålla sitt ordinarie boende. Enskildasom exempelvis har en ordinär bostad och enbart behöver viss hjälp i hemmetenligt denna lag skall däratöver tillförsäkras medel för boendekostnader ochandra norraala levnadskostnader sora inte ora-besörjs av kommunen. Enligtförslaget till tillägg i 26 § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) skall ävenkommunala vårdavgifter beräknas så att de tillsammans med avgifter enligt dettastycke, inte uppgår till så stort belopp att den enskilde inte förbehållstillräckliga medel för sma personliga behov. Detkan tilläggas att regermgen med stöd av 8 kap. 13 § regeringsformen äroförhindrad att meddela verkställighetsföreskrifter om de nu aktaella avgifteraa. Detnuvarande fiärde stycket, där det anges att regeringen raeddelar föreskrifter oraavgifter vid de inrättningar sora enligt lagen (1990:1402) ora övertagande avvissa sjukhera och andra vårdinrättningar övertagits av korarauneraa, föreslåsupphävd. Någon särreglering beträffande avgifter vid sådant boende föratsättssåledes inte längre, utan det är tredje stycket som skall tillämpas. 8.2 Förslaget till lag om ändring i hälso- och sjukvårdslagen(1982:763) Hälso-och sjukvårdslagens vårdbegrepp inkluderar - när det gäller den slutna vården -medicinsk behandling, omvårdnad, mat och boende. För sjukhera i landstingsregigaller att oravårdnadsftinktioneraa är desamma som i kommunens särskildaboendeformer. Från styraingssynpunkt är det därför angeläget att den enskildestotala kostnad för boende, mat och omvårdnad har samma nivå som raotsvarandeinsatser i en komraunal särskild boendeform av motsvarande kvalitet. För attåstadkomma detta har i ett nytt andra stycke införts en bestäraraelse ora attendast kommunen får ta ut vårdavgifter för sådan somatisk långtidssjukvård somden har betalningsansvar för. Denna avgift kan kommunen sedan specificera förvård, omvårdnad, mat och boende. Därraed har upprättats en grand för enlikvärdig behandling av enskilda i fråga ora avgifter i sjukhera för somatisktlångtidssjuka som kommunen har betalningsansvar för och i särskilda boendeforraer.Bestämmelsen gäller också i de fall kommunen har åtagit sig betalningsansvarför psykiatrisk långtidssjukvård. Medutgångspunkt i detta föreslås även införande av ett nytt tredje stycke somkopplar samman möjlighetema att ta ut avgifter för sjukvårdsinsatser medmotsvarande möjligheter till avgiftsuttag för hjälp i hemmet, service ochomvårdnad samt boende enligt 35 § tredje stycket socialtjänstiagen. I stycketföreskrivs att avgifter för vård enligt 18 § eller för sådanlångtidssjukvård som en kommun har betalningsansvar Prop.1992/93:129 förenligt 2 eller 9 § lagen (1990:1404) ora kommunemas betalningsansvar för viss hälso-och sjukvård inte får, tillsararaans med avgifter som avses i 35 § tredjestycket socialtjänstlagen (1980:620) uppgä till så stort belopp att denenskilde inte förbehålls tillräckliga medel för sina personliga behov. Enregel om sådant förbehåll finns också i 35 § socialtjänstlagen. 8.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:1404) om kommunemas betalningsansvar för viss hälso- och sjukvård Förlångtidssjukvård i inrättningar sora driver och sora koraraunenhar ett betalningsansvar för, kan det i vissa fall vara lärapligt att landstingetuppbär vårdavgifter. Kommunens rätt att ensam ta ut vårdavgifter i dessainrättningar, vilket följer av det föreslagna tillägget i 26 § hälso- ochsjukvårdslagen, har därför här i ett nytt tredje stycke kompletterats med enregel om att en koramun och ett landsting kan komma överens om att landstingetskall uppbära avgiftema. 8.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring 12 b § och 3 kap. 4 a § föreslås bli upphävda till följd av förslagen omen raer likvärdig behandling av olika boendeforraer. I dessa bestämmelser angesatt från pensionsberättigad resp. sjukförsäkrad person som vistas vid en sådanvårdinrättning som enligt lagen (1991:1402) om övertagande av vissa sjukhem ochandra vårdinrättningar övertagits av kommunen skall avgift tas ut enligtbestämmelserna om avgift för sjukhusvård. Landstingenhar fr.o.m. den ett administrativt och ekonomiskt ansvar förutbetalning av ersättningar för resor vid besök i hälsooch sjukvård raedanledning av sjukdora. Förpersoner sora vistas i ett sjukhera eller annan vårdinrättning sora har övertagitsav en koraraun lämnar ersättning för resekostnader enligt punkt 6i denna paragraf i samband med att vistelsen i vårdinrättningen inleds ochavslutas. en person för vistelsen i vårdinrättningen behöverbesöka öppna eller slutna hälsooch sjukvård är det för närvarandeoklart vad sora gäller, vilket har inneburit vissa problem mellan komrauner ochlandsting om kostnadsansvaret. Resor mellan särskilda boendeformereller bostäder med särskild ser- Prop. 1992/93:129 vice och dagsjukvårdi regi av koraraunen anses inte sora sjukresor utan somöverflyttningsresor mellan vårdinrättningar enligt punkt 8. För dessa resor harkommunen kostaadsansvar. Eftersomsärskilda boendeformer och bostäder med särskild service i alla avseeenden börbetraktas som boendeforraer, har föreslagits att bestämmelsen i nuvarande punkt6 upphör att gälla och att lydelsen i punkt 8 ändras. Med detta följer attkostnader för resor till sjukvård i regi av kommunen, eller tillsjukförsäkringen ansluten privatpraktiserande vårdgivare berättigar tillersättning av , men inte exempelvis resor mellan olika boendeforraer. Paragrafenbehandlar avgiftsuttag vid sjukhusvård för pensionsberättigad. Förslaget tilländring i hälso- och sjukvårdslagen som innebär att endast kommunen får ta utvårdavgift för sådan långtidssjukvård sora den har betalningsansvar för harföranlett ett nytt femte stycke i denna paragraf. Där föreskrivs att vårdavgiftenligt derma paragraf inte skall tas ut från pensionsberättigad som erhållersådan långtidssjukvård för vilken kommunen får ta ut avgift enligt 26 § andrastycket hälso- och sjukvårdslagen (1982:763). Tilläggeti andra stycket är en följd av ändringen i 2 kap. 12 §. tilläggetskall meddelande till om in- och utskrivning aven patient enbart ske om patienten är avgiftsskyldig enligt 2 kap. Regelni det nuvarande tredje stycket, om en raotsvarande skyldighet att raeddelaförsäkringskassan om vård på en sådan vårdinrättning som en koramun övertagitav , föreslås avskaffad. 8.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1981:49) om begränsningav läkemedelskostnader, m.m. 2a § föreslås bli upphävd. Enligt paragrafen skall den som vistas vid en vårdinrättaingsom enligt lagen (1990:1402) om övertagande av vissa sjukhem och andravårdinrättningar övertagits av kommuneraa ha rätt att utan kostnad erhållaläkemedel. Samraa regler om kostnadsfria och prisnedsatta läkemedel kommer därraedatt gälla för boende i av koraraunen övertagna sjukhera sora i övrigt särskiltboende. Tillföljd av att 2 a § upphävs tas även första meningen i andra stycket dennaparagraf bort. Av 6 § i denna lag fraragår att injektionssprator, kanyler, katetrar, bandage och därmedJämförliga förbrukningsartiklar kostaadsfritt skall Prop.1992/93:129 tillhandahållasden som på grund av allvarlig sjukdom eller efter behandling för sådan sjukdomär i fortlöpande behov av artiklaraa. Näranda paragraf gäller vid öppen vårdoch är därraed i princip tillänlig i saraband raed vård vid de inrättningar soraöverförts från landsting till komrauner. Vid öppen vård har staten och den allraännaförsäkringen hela kostnadsansvaret för artiklaraa. I awaktan på resultatet av Ädelavgiftsutredningensöversyn har dock beslutat ora undantag så att kommunen enligt 10 §andra stycket andra meningen samma lag har kostnadsansvar för de kostnadsfri'förbrakningsartiklarenligt 6 § sora enskilda erhåller vid vård i övertagna inrättaingar. Medutgångspunkten att de sjukhem som överförts till korarauneraa är särskildaboendeformer för vilka skall gälla samma villkor som för övriga boendeformerhar undantagsregleraa beträffande nämnda förbrakningsartiklar slopats. Genoraden föreslagna ändringen i denna paragraf skall kostnader för förmåner enligtlagen således ersättas genom den allmänna försäkringen. Medhänvisning till vad Jag nu anfört hemställer jag att regeringen föreslårriksdagen att anta förslagen till 1.lag om ändring i socialtjänstiagen(1980:620), 2.lag om ändring i hälso- ochsjukvårdslagen (1982:763), 3.lag om ändring i lagen(1990:1404) om kommuneraas betalningsansvar för viss hälso- och sjukvård, 4.lag om ändring i lagen(1962:381) om allmän försäkring, 5.lag om ändring i lagen(1981:49) ora begränsning av läkeraedelskostnader, ra.m. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genomproposition föreslå att anta de förslag sora föredraganden har lagtfram. Sammanfattningav Py°P-1992/93:129 betänkandeAvgifter och högkostnadsskydd ®'' inom äldre- och handikappomsorgen (SOU 1992:50) utredningenhar i uppgift att göra en översyn av avgiftssystemen inom vissa delar avsocialtjänsten och inom den fr.o.ra. koraraunala hälso- ochsjukvården. Det främsta syftet med översynen är att lämna förslag till systemsom ger föratsättningar för raer enhetliga och rättvisa avgiftsregler inom kommuneraasäldre- och handikappomsorg. Behovetav en översyn av avgiftssystemen är en följd av konununeraas nya ansvar genomden s.k. äldrereformen. Reformen innebär att kommuneraa från den 1 Januari1992 har det samlade ansvaret för långvarig service och vård till äldre ochhandikappade. Genomreformen ges korarauneraa en i socialtjänstlagen fastlagd skyldighet attinrätta särskilda boendeformer för service och omvårdnad för de äldre sombehöver det. Kommuneraa är också skyldiga att inrätta bostäder med särskildservice för funktionshindrade yngre som behöver ett sådant boende. Reformeninnebär vidare att korarauneraa från landstingen fr.o.m. harövertagit ansvaret för och driften av sådana sjukhem och andra vårdinrättningarför somatisk långtidssjukvård sora huvudsakligen har kommunen eller del av komraunensom upptagningsområde. Ettannan del av reformen är att kommuneraa är skyldiga att bedriva sjukvård i desärskilda boendeforraeraa, i bostäder med särskild service och i dagverksamheter.Korarauneraa har även fått befogenhet att svara för hemsjukvård i ordinärtboende. Till sjukvårdsansvaret hör att tillhandahålla enkla tekniskahjälpmedel. Försomatisk långtidssjukvård för vilken kommuneraa inte har ett verksamhetsansvarhar kommunerna ålagts ett obligatoriskt betalningsansvar. Ett sådantbetalningsansvar gäller även för medicinskt fardigbehandlade personer inomakutsjukvården och inora den geriatriska vården. Problem med nuvarande avgiftssystem Enskildahar starkt skiftande privatekonomiska villkor till följd av att avgiftssystemenför service, omvårdnad och vård skiljer sig åt i de olika boendeformer där tjänsteraages. Enperson som bor och erhåller omvårdnad i med helinackordering(ålderdomshem) betalar i avgift av inkomster från folk- pension ochpensionstillskott och av nettoinkomster som överstiger Prop.1992/93:129 Helinackorderingsavgiften omfattar i Bilaga1 allmänhetinte utgifter för läkarvård, läkeraedel, tandvård och resor. personen harpension och erhåller raotsvarande oravårdnad i ett sjukhera debiteras avgiftmed en tredjedel av de allmänna pensionsförmåneraa per dag, dock högst 65kronor. För den som är förvärvsarbetande uttas avgift med högst perdag. Avgiften för sjukhemsboende är betydligt lägre än motsvarande avgift förboende i ålderdomshem. Dessutom behöver den enskilde som vistas i sjukhem intebetala något extra för läkarvård, läkemedel och sjukresor. Även i fråga omtandvård till-lämpas avgiftsfrihet i vissa landsting för dera sora vistas i sjukhera. Försocial hemhjälp, besök vid dagverksamheter och för hemsjukvård som kommunentagit över ansvaret för fmns inga statligt reglerade avgiftsnivåer. För dagverksamheteroch hemsjukvård gäller att personer som är bosatta inora kommunen älallbehandlas lika. För social hemhjälp bestämmer kommunen avgifter raedsjälvkostnaden sora taknivå. De skillnader för social hemhjälp som finns iavgiftsregler och avgiftsnivåer mellan koramuner kan raedföra markant olikavillkor för en person beroende på var denne bor. Destora skillnader som gäller för avgiftssystemen både i fråga om det antaltjänster som avgifteraa omfattar och nivån på avgifteraa leder till en orättvissituation, i synnerhet då avgifteraa i en och samma koramun är olika stora församma mängd och typ av tjänster och vid samma be-talningsföratsättningar hos brakaraa.För många äldre kan t.ex. både ålderdomshem och sjukhem utgöra lämpligaboendeformer. Vilket boende den enskilde väljer kan emellertid varaslumpmässigt. Ett för tillfället tomt ram eller en ledig lägenhet kan ipraktiken vara avgörande för i vilken boendeforra oravårdnad kommer att ges ochdärmed vilken avgift sora tas ut och vilka privatekonomiska villkor denenskilde får. En sådan slumpfaktor är ytterligare exempel på den orättvisa somfinns inbyggd i nuvarande avgiftssystem. Settfrån ett samhälls- eller kommunekonomiskt perspektiv ger nuvarande avgiftssysteraäven upphov till ogynnsarnraa styraingseffekter. Tjänster sora är merkostnadskrävande för kommunen än andra kan vara de lägst avgiftssattaför den enskilde. Detta gäller t.ex. om omvårdnad i sjukhem vid en jämförelsemed motsvarande insatser i ålderdomshem. Även om enskilda i första handeftersträvar en lämplig vårdform med tanke på de behov som föreligger kan inte privatekonomiskafördelar i vissa boendeformer i förhållande till andra ses som betydelselösa.Från synpunkt är det angeläget att avgiftsystem ändras som motverkarkostnadseffektiva lösningar på de olika behov av insatser som föreligger föräldre och yngre funktionshindrade personer. Grunder för en ny inriktning Föratt åstadkomma en neutralitet i fråga om styreffekter och för att nå en störrerättvisa vid avgiftssättning behöver avgiftssystemen ändras. Huvudprincipen idirektiven till utredningen är att kommunemas av- gifter för service,omvårdnad och vård skall vara neutrala i förhållande Prop.1992/93:129 till de boendeformer ivilka tjänsteraa ges. Det betyder att avgiftssyste- BilagaI metskall gälla lika oberoende av ora tjänsteraa ges i den enskildes eget hem, inågon av de särskilda boendeforraeraa eller i bostäder med särskild service.Enligt direktiven bör likhet även gälla mellan sjukhem sora drivs av en kommunoch sjukhem som landsting har verksamhetsansvar för. Vidöverväganden ora system för att skapa en sådan neutralitet har utredningenkommit till den slutsatsen att staten varken bör reglera utfonnningen av ellernivån på de avgifter korarauneraa skall kunna ta ut för service, oravårdnad ochvård. Från statsmakteraas sida bör i stället föratsättningar skapas för en frånboendeforraeraa neutral avgiftssättning genora att väsentliga olikheter ochhinder i nuvarande regelsystera tas bort. Med en sådan inriktaing fiillföljsenligt utredningens raening det steg sora tagits genora avregleringen fr.o.ra.år 1991 av avgifteraa inora den öppna hälso- och sjukvården. Vidare fullföljs denkommunalekonomiska kommitténs grandläggande tankar i betänkandet SOU 1991:98att begränsade ekonomiska resurser samt krav på förayelse och effektiviseringnödvändiggör en ökad frihet för kommuner och landsting att organisera ochprioritera sina verksamheter. Medmöjlighet till i princip fri avgiftssättning för korarauneraa blir det docknödvändigt att införa ett koraraunalt högkostnadsskydd och utforma detta så attenskilda inte drabbas av alltför höga avgifter. Utformning av en modell för ett kommunalt högkostnadsskydd Uttagav avgifter från enskilda för service, oravårdnad och vård skall enligtutredningens förslag begränsas genora införande av ett statligt reglerat konununalthögkostnadsskydd. Syftet med ett sådant skydd är att garantera enskilda ettskäligt utrymme för bostadskostnader och andra levnadsomkostaader. Skyddetskall vara så utformat att den enskilde - innan avgifter för service, oravårdnadoch vård betalas - tillförsäkras dels en grandgaranti för normalalevnadsomkostnader, dels ett förbehåll för nettoinkomster som överstiger grandgarantibeloppet.Avsikten med ett förbehåll utöver grandgarantin är i första hand att denenskilde skall ha egna medel för betalning av boendekostnader. Vid lågainkomster föratsätts att förbehållet belopp korapletteras med bostadsbidrag. Grandgarantinutgör av basbeloppet för ensamstående och av basbeloppet församboende. Förbehållet belopp för såväl ensamstående som samboende är avnettoinkomster överstigande grandgarantibeloppet. Skillnadenmellan den enskildes nettoinkomster och gnmdgaranti tillsammans med förbehållsbeloppskall utgöra kommunens avgiftstak för service, omvårdnad och vård. därmed30 % av nettoinkomster som överstiger nivån för grundgarantin. Kommunenbestämmer själv avgiftssystem och avgiftsnivåer inom raraen för det koraraunalahögkostaadsskyddet. Avgifteraa får dock inte överstiga kommunens självkostaader. 1992/93:129 Bilaga 1 Grandgarantinär för ensamstående personer av basbeloppet och för samboende avbasbeloppet. Samboendes grundgaranti har beräknats genom användning avrelationen raellan ensamståendes grandgaranti och pension för ensamstående iform av folkpension och pensionstillskott. Kvoten raellan dessa belopp - 125 %av basbeloppet och av basbeloppet - ar drygt 0,83. När denna kvot tillärapaspå den pension makar har ora båda har folkpension och pensionstillskott (avbasbeloppet), erhålls värdet av basbeloppet. I nedanstående tabell anges grundgarantibeloppetför ensamstående och för samboende beräknat . Tabell.Grundgarantibelopp för ensamstående och samboende Ibegreppet individuella kostnader enligt tabellen ingår livsmedel, kläder ochskor, fritid, hälsa och hygien. Hushållskostnader omfattar förbrakningsvaror,möbler, husgeråd, TV och radio, dagstidning, telefon och TV-licens, hushållsel.och hemförsäkring. Övriga kostnader utgörs av läkarvård, läkemedel, tandvårdoch resor, inklusive sjukresor. Individuellakostnader för ensamstående i ett ordinärt boende motsvarar konsumentverketsregler för ensamstående person efter att en utjämning har gjorts förde skilda belopp som avser män och kvinnor. Även hushållskostaader raotsvararkonsumentverkets regler för denna kategori. För övriga kostnader harutredningen gjort en egen beräkning av skäliga kostnader för läkarvård,läkemedel, tandvård och resor. Av angivna för enensamstående person ingår läkarvård och läkemedel med , tandvård med30 kronor och resor, inklusive sjukresor med . Kostnaderaaför ensamstående i en särskild boendeform har samma Prop.1992/93:129 totalsumma som gäller förensamstående i ett ordinärt boende. ningenmellan posteraa är dock annorlunda och har styrts av att kostnaderaa förlagade raåltider är större i en särskild boendeform än motsvarande kostnaderför mat till en person sora bor i ett ordinärt boende. Vidare är hushållskostaaderlägre i en särskild boendeform än i ett ordinärt boende. För måltider i ensärskild boendeforra har beräknats en raånadskostaad på maximalt ,dvs. Ävenför samboende i en särskild boendeform gäller att raatkost-naderaa utgör post och att hushållskostnaderaa är lägre. Måltids-kostnaderaa har församboende i en särskild boendeforra beräknats till per raånad,dvs. per dag eller per person. Vid beräkningen har föratsättsatt samboende personer kan tillaga en del mål själva och därraed nedbringa kostnaderaai viss utsträckning. Församboende i ett ordinärt boende tillärapas samma totalsumma som för samboende ien särskild boendeform. Här har fördelningen raellan olika kostnadsslag skettgenom användning av såväl som underlag. Medsamboende avser utredningen ett faktiskt samboende mellan personer som är giftaeller som har varit gifta med varandra eller som har eller har haft baratillsammans. Med dessa jämställs personer som lever samman under äktenskapsliknandeförhållanden även i andra fall än när de har varit gifta med varandraeller har eller har haft bara tillsammans. En ekonomisk hushållsgemenskap kananses föreligga i det senare fallet om saraboendetiden överstiger sex raånader. Ommakar eller med makar personer stadigvarande lever åtskilda frånvarandra skall de i avgiftshänseende räknas sora ensamstående personer. Medstadigvarande åtskillnad avses att de bor på olika adresser och inte har någonpermanent hushållsgemenskap. den ena maken eller med make jämställd personstadigvarande bor i en särskild boendeforra, i en bostad med särskild serviceeller i motsvarande vård-eller boendeforra skall de anses sora ensamstående iavgiftshänseende även om de under t.ex. veckoslut och bor tillsamraans isitt hera. Förtre grapper har utredningen inte kunnat bedöraa effekteraa av det föreslagnasystemet. Den ena grappen är ensamstående personer sora inte har förtidspensionoch sora därraed inte kan få ett pensionsanknutet bostadsstöd. Den andra grappenär föräldrar med barn som har fiinktionshinder och behov av service, oravårdnadoch vård. Den tredje grappen är förtidspensionärer raed bara. Denservice och omvårdnad som familjer med funktionshindrade bara i första handerhåller är ledsagning, avlösning och praktisk hjälp i hemmet. Vissa kommunertillämpar baraomsorgsavgift för dessa insatser medan andra tillämpar heratjänstavgift. Bilaga1 Av nettomkoraster sora överstiger nivån för grundgarantin skall den enskilde förbehållas enviss andel innan avgifter för service, oravårdnad och vård tas ut. Avsiktenmed ett sådant förbehållsbelopp är i första hand att den enskildeskall tillförsäkras egna raedel för betalning av Vid lågainkomster föratsätts att förbehållet belopp Hurregleraa för bostadsbidrag är utformade är av avgörande betydelse för vilkennivå som bör gälla för förbehållsbeloppet. För våra beräkningar och förslagutgår vi ifrån det grandförslag sora redovisar i betänkandet,Bostadsstöd till pensionärer (1992:21). Ennivå på förbehållsbeloppet som relativt väl samvarierar med KBT-utredningensgrandförslag är av nettoinkomster överstigande grandgarantin. Genora ettsådant förbehåll kompletterat med bostadsbidrag har personer i allainkomstlagen fr.o.m. folkpension och pensionstillskott raöjlighet att bo raedkostnader sora uppgår till per raånad. Nämnda kostnad utgör KBT-utredningenstakkostnad för bostadsbidrag. Ettförbehåll på av nettoinkomster överstigande grundgarantin innebär attkommunens maximala avgiftsuttag för service, omvårdnad och vård blir av nettoinkorasterutöver grandgarantin. I några inkomstlagen inträffar vid en högstaboendekostnad på att den enskilde som en följd av nämndaförbehållsbelopp och bostadsbidrag inte har tillräckliga medel till att betala bostadskostnaderaa.Där detta inträffar i vissa enstaka fall bör avgiften för service, omvårdnadoch vård sättas ned så att den enskilde inte tvingas ta medel från grandgarantibeloppetför betalning av bostadskostnaden. Grandgarantibeloppet bör alltid utgöra engaranterad summa för den enskilde. KBT-utredningenhar i sitt betänkande SOU 1992:21 redovisat förslag om inkomstbegrepp i sambandmed bostadsbidrag. Utredningen föreslår att inkomstbegreppet skall omfatta delsfaktisk periodisk inkomst och dels en viss faktisk inkomst av kapital. Somfaktisk periodisk inkomst räknar utredningen framtida inkoraster i förra avpensioner, arbetsinkomster m.m. Några specifika inkomster, frärast bidrag ochkostnadsersättningar, räknas dock inte in i årsinkomsten, inte hellerarbetsinkomster för ålderspensionär. Valet av faktisk periodisk inkomst berorpå att anser att taxerad inkomst är en inaktaell uppgift. Inkomstav kapital är svårare att beräkna . Därför använder KBT-utredningenett färdigt mått. Som faktisk inkomst av kapital räknas ränteinkomster,utdelningar och inkomst av uthyraing sora mgår i senast taxeradeinkomst av kapital. Skuldräntor beaktas dock Prop. 1992/93:129 mte. Förvår del anser vi - liksora - att rakomstbegreppet bör avse en aktaellinkorast.