prop · GF0343 · 1992-01-01 00:00:00 — Den kritik som från remissinstansernas sida riktats mot RSVs förslag går ut på att förslaget innebär att myndighetsuppgifter förs över från skattemyndigheterna till arbetsgivarna genom att arbetsgivaren skall bedöma om avdragsrätt vid inkomsttaxeringen föreligger för arbetstagaren. Bedömningen avser en fråga som inte har direkt med arbetsgivaren att göra. Mot bakgrund av den kritik som framförts anser jag inte RSVs förslag bör ligga till grund för lagstiftning. Med hänsyn till intresset av att preliminär skatt i möjligaste mån skall överensstämma med den slutliga skatten och till att nuvarande ordning bereder ett stort antal skattskyldiga bekymmer, anser jag emellertid att det för arbetsgivare som vill medverka bör tillskapas möjligheter att justera preliminärskatteavdraget. Efter ansökan av arbetsgivaren bör skattemyndigheten få besluta att han vid beräkningen av preliminär A-skatt inte skall ta hänsyn till förmån av fri hemresa eller ersättning för hemresekostnad med allmänna kommunikationer till den del ersättningen eller förmånen inte överstiger avdragsgillt belopp enligt punkt 3 b av anvisningarna till 33 § KL. Mitt förslag omfattar, i likhet med RSVs, inte andra färdmedel än allmänna kommunikationer och inte heller avdrag enligt punkt 3 a av anvisningarna till 33 § KL vid tillfällig anställning eller dubbel bosättning. För att undvika missförstånd vill jag påpeka att den omständigheten att preliminär skatt inte skall dras på förmånen eller ersättningen inte påverkar uttaget av socialavgifter. Mitt förslag föranleder ett nytt tredje stycke i 11 § UBL. 5.2 Överflyttning av beslutsbehörighet m. m. Mitt förslag: Möjlighet att överföra beslutsbehörigheten mellan olika skattemyndigheter motsvarande den som gäller på taxeringsområdet införs även i uppbördslagen och lagen om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare. En fråga om betalningsskyldighet enligt bestämmelserna i uppbördslagen om makes ansvar för den andre makens skatt och restavgift skall prövas av skattemyndigheten. RSVs förslag: Motsvarar mitt vad gäller överflyttning av beslutsbehörigheten mellan skattemyndigheter. RSV föreslår dock en annan lagteknisk lösning. Verket har inte tagit upp frågan om vilken myndighet som skall vara behörig att besluta om en makes ansvar för den andre makens skatt. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte något att erinra mot förslaget om överföring av beslutsbehörigheten. Skälen för mitt förslag: Enligt 2 kap. 2 § tredje stycket TL får en skattemyndighet uppdra åt en annan skattemyndighet att fatta beslut i dess ställe i ett visst ärende eller en viss grupp av ärenden. Sådant uppdrag får ges endast om den andra myndigheten medger det och om det kan ske utan avsevärd olägenhet för den skattskyldige. Även enligt ML finns en möjlighet att överföra beslutskompetensen mellan olika skattemyndigheter (41 § ML). På uppbördsområdet finns däremot inte någon motsvarande möjlighet. RSV tar i sin framställning upp olika situationer där det föreligger behov av att kunna överflytta beslutsbehörigheten. Har t. ex. behörigheten att fatta taxeringsbeslut beträffande en grupp företag för ett visst års taxering överförts till en skattemyndighet som utför taxeringsrevision och fattar taxeringsbeslut är denna skattemyndighet inte behörig att fatta de debiteringsbeslut som följer av taxeringen och inte heller de beslut om arbetsgivaransvar som revisionen eventuellt kan föranleda. En möjlighet att överflytta beslutsbehörigheten även på uppbördsområdet innebär att beslutsbehörigheten kan hållas samman. Detta underlättar för såväl skattemyndigheterna som de skattskyldiga och minskar risken för att taxeringsbeslut inte blir verkställda. Jag ställer mig därför bakom RSVs förslag. I UBL finns stadganden om behörig skattemyndighet i ett flertal paragrafer. RSV föreslår därför att en generell bestämmelse om överflyttning av beslutsbehörigheten till annan skattemyndighet tas in i slutet av UBL. Jag anser emellertid att en bättre lösning är att i början av lagen i en ny paragraf, 2 a §, ta in bestämmelser Därigenom kan bestämmelser om behörig skattemyndighet slopas i ett flertal paragrafer. Mitt förslag föranleder också ändringar i 3 § USAL. Dessutom aktualiseras en justering av bestämmelserna om makeansvar i 77 b § UBL. I paragrafen i dess nuvarande lydelse finns -- i motsats till vad som annars gäller när en annan person än den skattskyldige görs ansvarig för skatten -- inga bestämmelser vare sig om att betalningsskyldigheten måste fastställas innan indrivning får ske eller om vilken myndighet som har att fatta beslut om detta. I den aktuella paragrafen sägs endast att skattebeloppet får tas ut hos maken i den ordning som gäller för indrivning av skatt som påförts honom. Skattemyndigheterna har tolkat bestämmelserna om makeansvar på skilda sätt. Frågan har prövats av olika domstolar och har lösts i rättspraxis. har i dom (målnr Ö 530/88) anfört bl. a. att det inte förutsätts beslut i särskild ordning angående betalningsskyldigheten för att indrivning skall få ske. Domstolen anser att kronofogdemyndigheten själv har att pröva frågan om betalningsskyldighet enligt 77 b § UBL såsom ett led i den indrivning av skatten som det åligger myndigheten att göra. I det nämnda målet fastslog högsta domstolen att för att verkställighet skulle få ske hos en make med hänvisning till betalningsskyldighet enligt 77 b § UBL måste utredningen i utsökningsmålet ge vid handen att skatten har påförts den skattskyldige på grund av sådan inkomst som avses i tredje stycket av anvisningarna till 52 § KL. Den utredning som fordras för att indrivning skall få ske kräver alltså skattemyndighetens medverkan. Med hänsyn härtill anser jag att man får ett mer ändamålsenligt förfarande om man redan från början låter skattemyndigheten tillämpa bestämmelserna om makeansvar. Jag föreslår därför att det i den aktuella paragrafen tas in en bestämmelse om att beslut enligt paragrafen fattas av skattemyndigheten. Ett sådant beslut skall kunna överklagas hos länsrätt, kammarrätt och, efter prövningstillstånd, hos regeringsrätten. 5.3 Överklagande av beslut angående redovisningsanstånd Mitt förslag: Tiden för att begära omprövning av eller överklaga beslut enligt 53 § 2 mom. uppbördslagen angående s. k. redovisningsanstånd inskränks från det att arbetsgivaren fick del av beslutet. RSVs förslag: Överensstämmer med mitt. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte något att erinra mot förslaget. Skälen för mitt förslag: I 53 och 70 §§ USAL stadgas att begäran om omprövning av beslut angående redovisningsanstånd enligt 7 § USAL skall ha kommit in från den dag arbetsgivaren fick del av beslutet. Samma frist gäller för överklagande. I UBL finns emellertid inte någon motsvarande inskänkning av den femåriga omprövningsperioden vad gäller beslut enligt 53 § 2 mom. UBL om redovisningsanstånd. Jag föreslår att omprövnings- och överklagandefristen i UBL samordnas med vad som gäller enligt USAL. Förslaget föranleder ändringar i 86 och 98 §§ UBL. 5.4 Undantagslagen Mitt förslag: Lagen om undantag från vissa bestämmelser i uppbördslagen (1953: 272) m. m. justeras med anledning av att fysiska personer som bedriver verksamhet med en skattepliktig omsättning på högst . i regel inte skall vara registrerade till mervärdeskatt. Skälen för mitt förslag: Fr. o. m. 1991 gäller nya regler för betalning av och registrering till mervärdeskatt. Den som är skattskyldig skall betala mervärdeskatt oberoende av den skattepliktiga omsättningens storlek. Däremot är endast den som bedriver verksamhet med en skattepliktig omsättning överstigande . skyldig att registrera sig till mervärdeskatt. kan emellertid, om det föreligger särskilda skäl, besluta om registrering även om den skattepliktiga omsättningen inte överstiger . Bestämmelserna i 2 § lagen (1983: 850) om undantag från vissa bestämmelser i uppbördslagen (1953: 272) m. m., den s. k. undantagslagen, har redan justerats med hänsyn till att juridiska personer i vissa fall inte skall vara registrerade till mervärdeskatt trots att de är skattskyldiga (prop. 1990/91: 46, SkU7, rskr. 81, SFS 1990: 1326). När det gäller uppdragstagare som är fysiska personer är bestämmelserna i undantagslagen tillämpliga om uppdragstagaren är registrerad till mervärdeskatt eller är skyldig att betala preliminär B-skatt. Det förekommer dock att en uppdragstagare som har att betala mervärdeskatt varken är skyldig att registrera sig till mervärdeskatt eller att betala B-skatt. Jag föreslår därför , att en justering motsvarande den som redan har gjorts när det gäller juridiska personer skall göras i fråga om fysiska personer som bedriver skattepliktig verksamhet. I detta sammanhang vill jag nämna att det inom pågående arbetet med s. k. F-skattebevis avses leda fram till att bl. a. undantagslagen skall kunna slopas. Jag räknar med att förslag i detta avseende skall kunna föreläggas under detta . 5.5 Uppgift om skatteavdrag från vissa pensioner och livräntor Mitt förslag: När sådan pension eller livränta som avses i 1 § lagen (1990: 326) om skatteavdrag i vissa fall från folkpension m. m. betalas ut av behöver uppgift om skatteavdragets storlek lämnas till den skattskyldige endast när det har förändrats. Skälen för mitt förslag: I uppbördslagen (1953: 272), UBL, föreskrivs att en arbetsgivare vid varje avlöningstillfälle skall genom särskilt kvitto eller på annat lämpligt sätt lämna arbetstagare uppgift om det belopp som genom skatteavdrag har innehållits på lönen. Bestämmelsen gäller även vid utbetalning av pensioner och livräntor (3 § 2 mom. 1 andra stycket UBL). betalar ut ca 1,6 milj. pensioner. På ca 1,1 milj. av dessa verkställer verket skatteavdrag för betalning av preliminär skatt. I årets budgetproposition och i kompletteringspropositionen har regeringen lämnat förslag till riktlinjer för omställning och minskning av administrationen inom socialförsäkringsområdet. Det har bl. a. föreslagits att pensionsmottagare som har utbetalning till ett konto skall få underrättelse om utbetald pension endast vid första utbetalningen och vid ändring av beloppets storlek samt vid årsskifte och inte som . Förändringen avses genomföras och beräknas medföra en kostnadsminskning på 24 milj. kr. 1990/91: 150 Bilaga II:4, s 42). Motsvarande system har genomförts för barnbidragsutbetalningar. Detta har dock inte krävt några lagändringar eftersom skatteavdrag inte kommer i fråga på barnbidrag. har godkänt de av regeringen föreslagna riktlinjerna (1990/91:FiU37, rskr. Jag lägger nu fram förslag till de ändringar i UBL och lagen (1991: 586) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta som behövs för att den angivna ordningen skall kunna tillämpas. Förslaget innebär att när sådan pension eller livränta som avses i 1 § lagen (1990: 326) om skatteavdrag i vissa fall från folkpension m. m. betalas ut av behöver uppgift lämnas om skatteavdraget endast när avdragsbeloppet har ändrats. Med hänsyn till att de nu aktuella ersättningarna är knutna till basbeloppet enligt lagen (1962: 381) om allmän försäkring kommer storleken av en utbetalning i regel att ändras i förhållande till motsvarande utbetalning . Detta medför att uppgift om skatteavdragets storlek kommer att lämnas minst en gång . Pensionsmottagarna är dessutom tillförsäkrade årlig information om utbetalda pensioner och gjorda skatteavdrag genom att utbetalarna är skyldiga att före utgången av januari lämna upplysningar om det gångna årets förhållanden. 5.6 Kvarskatteavgift Mitt förslag: Fyllnadsinbetalning av preliminär skatt skall kunna göras t. o. m. året efter inkomståret utan att kvarskatteavgift tas ut. Skälen för mitt förslag: Enligt nuvarande bestämmelser i (27 § 3 mom.) skall normalt kvarskatteavgift tas ut om den skattskyldiges slutliga skatt, efter avdrag för överskjutande ingående mervärdeskatt, överstiger den preliminära skatt som han har betalat året efter inkomståret och den preliminära skatt som skall gottskrivas honom enligt särskilda bestämmelser (27 § 2 mom. 1 och 2). Kvarskatteavgiften tas ut på det överskjutande beloppet till den del det har täckts av preliminär skatt som har betalats året efter inkomståret och på resterande del. Kvarskatteavgift skall dock inte betalas på överskjutande belopp till den del det avser sådan mervärdeskatt som skall redovisas i allmän självdeklaration jämte . om det överskjutande beloppet har betalats året efter inkomståret. En fysisk person skall normalt lämna sin självdeklaration året efter inkomståret. I särskilda fall, bl. a. om den skattskyldige har bedrivit näringsverksamhet och räkenskapsåret slutat senare än året före taxeringsåret, får deklarationen dock avlämnas . En riktig beräkning av den slutliga skatten kräver i allmänhet att självdeklaration först har upprättats. De för deklarerandet nödvändiga blanketterna och det sammanhängande informationsmaterialet från skattemyndigheterna finns i många fall att tillgå först efter . Nuvarande regler innebär då att man måste göra en överslagsberäkning av sin slutliga skatt och jämföra den med den preliminära skatten för att veta om man skall göra en fyllnadsinbetalning för att undgå kvarskatteavgift. Från RSV har jag inhämtat att det inte är möjligt att sända ut informationsmaterial om självdeklarationen till de skattskyldiga i sådan tid att det är tillgängligt för alla före taxeringsåret. Enligt min mening bör man inte ha en ordning där en stor del av de skattskyldiga måste beräkna sin slutliga skatt för att få veta om en fyllnadsinbetalning behövs innan de fått tillgång till skatteförvaltningens informationsmaterial. Jag tänker då närmast på broschyren Dags att deklarera. Jag föreslår därför att den tidpunkt från vilken den tvåprocentiga kvarskatteavgiften skall tas ut flyttas fram från till året efter inkomståret. Om den skattskyldige gör ett fel vid beräkningen av sin slutliga skatt och på grund av detta gör en för stor fyllnadsinbetalning kommer det för mycket inbetalda beloppet att återbetalas i form av överskjutande skatt, s. k. ö-skatt, jämte ö-skatteränta. I dessa fall bör ö-skatteräntan beräknas på samma sätt som om den preliminära skatten hade betalats i föreskriven ordning under uppbördsåret, dvs. Mina förslag föranleder ändringar i 27 § 3 mom. och 69 § 1 mom. UBL. 5.7 Preliminär B-skatt för /93 Mitt förslag: Uttaget av preliminär B-skatt under /93 skall normalt vara av den slutliga skatten året före inkomståret när det gäller såväl juridiska som fysiska personer. Bakgrunden till mitt förslag: Bestämmelserna om hur den preliminära Bskatten skall beräknas finns i 13 § UBL. Enligt huvudregeln skall den preliminära skatten tas ut med ett belopp motsvarande av den slutliga skatt som har påförts den skattskyldige året före inkomståret. Understiger den slutliga skatten den ursprungligen debiterade B-skatten skall dock B-skatt tas ut av den slutliga skatten. Vid beräkningen av den preliminära skatten skall vissa skatter räknas bort från den slutliga skatten. Detta gäller t. ex. sådan mervärdeskatt som den skattskyldige skall redovisa i sin allmänna självdeklaration och som debiteras som slutlig skatt. Reglerna gäller för såväl juridiska som fysiska personer. I samband med skattereformen justerades reglerna om beräkning av den preliminära B-skatten för fysiska personer. Det berodde bl. a. på lagen (1990: 655) om återföring av obeskattade reserver enligt vilken ett uppskovsbelopp skall beslutas vid taxering. Fysiska personer som bedriver näringsverksamhet har dock en ovillkorlig rätt att skjuta upp första årets återföring till taxering. Det kunde förväntas att det stora flertalet skulle välja att utnyttja denna möjlighet. Detta innebar att det skulle bli fråga om ett extra skatteuttag först för . Med hänsyn härtill och till att skattereformen i övrigt medförde en inte obetydlig sänkning av skatteuttaget för den genomsnittlige enskilde näringsidkaren bedömdes det att den preliminära skatten under /92 bättre skulle komma att ansluta till den slutliga skatten om uttaget av den preliminära skatten begränsades till av den slutliga skatten. Därvid vägdes också in att preliminär skatt normalt skulle komma att betalas genom skatteavdrag på räntor och utdelningar. Eftersom den bedömning som gjordes under lagstiftningsarbetet var förenad med ett visst mått av osäkerhet begränsades de nya reglerna till ett uppbördsår. De nya reglerna togs in i en särskild lag, lagen om uttag av preliminär B-skatt från en fysisk person under /92 (prop. 1990/91: 5, SkU3, rskr. 57, SFS 1990: 1141). Skälen för mitt förslag: Bestämmelserna om beräkning av preliminär Bskatt i UBL innebär att den preliminära skatten för /93, dvs. för , kommmer att beräknas med utgångspunkt i den slutliga skatten för . Med hänsyn till senare tids svaga inkomstutveckling inom näringslivet och de antaganden som kan göras i fråga om 1992 är en uppräkning av den preliminära skatten för inkomståret av den slutliga skatten för stor för såväl juridiska som fysiska personer. En sänkning bör alltså ske. Eftersom inkomstutvecklingen kan förväntas bli mer positiv bör sänkningen nu gälla endast i fråga om den preliminära skatten för . För efterföljande inkomstår kan det finnas skäl att återkomma när det finns bättre förutsättningar för att bedöma den framtida inkomstutvecklingen. Om man beaktar den avskattning av gamla reserver som kan förväntas ske under och att lagen (1991: 687) om särskild löneskatt på pensionskostnader skall tillämpas första gången vid taxering torde man, för att den preliminära skatten så nära som möjligt skall motsvara den slutliga skatten, behöva sänka uttaget av den preliminära Bskatten för juridiska personer till av den slutliga skatt som debiterats för . Även när det gäller fysiska personer leder en helhetsbedömning till att den preliminära skatten för bör tas ut av den slutliga skatten för . Jag väger då också in att den preliminära skatten på räntor och utdelningar som uppbärs av fysiska personer i regel skall betalas genom skatteavdrag. 6 Vissa justeringar av uppgiftsskyldigheten 6.1 Uppgift om avsättning till pensions- eller personalstiftelse förslag: Den som gör avdrag för medel som avsatts till pensionsstiftelse eller personalstiftelse skall i självdeklarationen ange namn och organisationsnummer på stiftelsen. RSVs förslag: RSV föreslår att pensionsstiftelser och personalstiftelser skall lämna uppgift om den arbetsgivare som gjort avdrag för medel som avsatts till stiftelsen. Med hänsyn till bestämmelserna i lagen (1991: 687) om särskild löneskatt på pensionskostnader föreligger det ett behov av att samordna granskningen av arbetsgivare och till denne knuten pensions- och personalstiftelse. Remissinstanserna: Företagens uppgiftslämnardelegation anser att lagtexten skall ändras så att endast identiteten på den arbetsgivare som avsatt medel till stiftelsen behöver anges, inte om arbetsgivaren gjort avdrag för beloppet. avstyrker förslaget vad gäller uppgiftsskyldighet för personalstiftelse eftersom bestämmelserna i lagen om särskild löneskatt på pensionskostnader inte motiverar samordnad granskning av arbetsgivare och stiftelse. Övriga remissinstanser har inte något att erinra mot förslaget. Skälen för mitt förslag: Pensionsstiftelser är skattskyldiga till bl. a. avkastningsskatt på pensionsmedel och skall lämna självdeklaration. Personalstiftelser -- med undantag för dem med ändamål uteslutande att lämna understöd vid arbetslöshet, sjukdom eller olycksfall -- är i princip skattskyldiga även till inkomstskatt och lämnar således självdeklaration. Stiftelser som är helt eller delvis frikallade från skattskyldighet skall lämna särskild uppgift enligt 2 kap. 26 § LSK om inkomst och förmögenhet som inte uppgetts till beskattning i självdeklaration. Det föreligger ett behov av att samordna granskningen av stiftelsernas deklarationer och särskilda uppgifter med arbetsgivarnas deklarationer. Främst vad gäller särskild löneskatt på pensionskostnader, men även i de fall avsättning gjorts till personalstiftelse. Jag delar därför RSVs uppfattning att skattemyndigheterna bör få uppgift om samhörigheten. RSV föreslår att det är stiftelsen som skall lämna uppgift om namn och personnummer eller organisationsnummer på den arbetsgivare som gjort avdrag för avsättning till stiftelsen. Jag anser emellertid att en mer ändamålsenlig lösning är att de arbetsgivare som i sin självdeklaration yrkar avdrag för avsättning till stiftelsen också lämnar uppgift om till vilken stiftelse avsättning gjorts. Mitt förslag föranleder en ändring i 2 kap. 23 § LSK. 6.2 Undantag från skyldigheten att lämna standardiserade räkenskapsutdrag Mitt förslag: Bostadsföreningar m. fl. som enligt 2 § 7 mom. lagen om statlig inkomstskatt schablonbeskattas för intäkt av fastighet skall inte vara skyldiga att lämna standardiserade räkenskapsutdrag. RSVs förslag: Överensstämmer med mitt. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte något att erinra mot förslaget. Skälen för mitt förslag: Bostadsföreningar och bostadsaktiebolag vars verksamhet består i att åt föreningens medlemmar eller bolagets delägare bereda bostäder i hus, som ägs av föreningen eller bolaget, schablonbeskattas enligt 2 § 7 mom. SIL för intäkt av fastighet av fastighetens taxeringsvärde. Avdrag får inte göras för andra omkostnader än för ränta på lånat i fastigheten nedlagt kapital samt tomträttsavgäld eller liknande avgäld. Det är därför inte nödvändigt att de lämnar sådana uppgifter som avses i 2 kap. 19 § LSK (standardiserade räkenskapsutdrag) vad gäller fastighetsinnehavet. Jag föreslår ett tillägg i 2 kap. 20 § LSK varav framgår att den som enligt 2 § 7 mom. SIL skall schablonbeskattas av intäkt av fastighet inte skall, såvitt gäller fastighetsinnehavet, lämna uppgifter enligt 2 kap. 19 § LSK utan i stället uppgift om de intäkter och omkostnader som anges i 2 § 7 mom. 6.3 Uppgiftsskyldighet för handelsbolag m. fl. Mitt förslag: Handelsbolag skall till ledning för delägares taxering lämna uppgift om delägarens andel av bolagets inkomst från varje förvärvskälla. Bolaget skall vidare lämna uppgift om delägarens andel av skatteunderlag enligt lagen om avkastningsskatt på pensionsmedel och lagen om särskild löneskatt på pensionskostnader. Uppgifter skall även lämnas av rederi för registreringspliktigt fartyg och sådant dödsbo som vid inkomsttaxeringen skall anses som handelsbolag. RSVs förslag: Överensstämmer med mitt. Remissinstanserna: Förslaget tillstyrks av remissinstanserna. anser dock att den föreslagna uppgiftsskyldigheten vad gäller uppdelning på förvärvskällor går långt utöver vad som är motiverat av KLs bestämmelser. Det är enligt förbundet angeläget att den begränsas till att täcka endast de fall som kan vara av intresse. Skälen för mitt förslag: Enligt 2 kap. 19 § LSK skall den som har inkomst av näringsverksamhet i sin självdeklaration lämna uppgifter hämtade från bokföringen om bl. a. intäkter och kostnader i verksamheten. RSV har i verkställighetsföreskrifter (RSFS 1990: 27) specificerat de uppgifter som skall lämnas. Uppgifterna skall lämnas för varje förvärvskälla. Den som skall redovisa mer än en förvärvskälla måste således lämna separata uppgifter för var och en av dem. För den som driver en verksamhet som handelsbolag gäller att uppgifterna skall lämnas av bolaget i stället för av delägarna (2 kap. 25 § LSK). Handelsbolaget skall för varje delägare lämna uppgifter om hans andel av bolagets inkomst och värdet av hans andel i bolaget. Uppdelningen mellan olika förvärvskällor är betydelsefull bl. a. på grund av att kvittning inte får ske mellan olika förvärvskällor. Det kan enligt min mening ifrågasättas om det inte redan av nuvarande regler framgår att handelsbolag är skyldigt att lämna uppgift om delägares andel av inkomsten av varje förvärvskälla.