prop · GG0398 · 1992-12-31 00:00:00 — Slutiigen har ingått ett antal bilateralaöverenskommelser som bl.a. rör leveranser av kämämnen och tidig information vidkämolyckor. Föratt förpliktelser enligt främst icke-spridningsavtalet skall fullgörasmåste krav ställas på dem som bedriver kämteknisk verksamhet. Enligt 3 §kämtekniklagen gäller som gmndläggande krav vid utövandet av kämtekniskverksamhet att kraven på säkerhet skall tillgodoses och att de förpliktelserskall uppfyllas som följer av överenskommelser i syfte att förhindraspridning av kämvapen. Bestämmelsen är avsedd att tillämpas både pä deöverenskommelser som fanns vid lagens tillkomst och på senare ingångna överenskommelser.Beträffande konventionen om fysiskt skydd av kämämne gäller att den visserligenbehandlar kämsäker-hetsfrågor men att den inte i förste hand syftar till attförhindra spridning av kämvapen utan till att motverka tillgrepp och obehöriganvändning av exempelvis terroristgmpper. Jag delar mot den bakgmndenuti-edningens uppfattning att 3 § bör kompletteras, så att det tydligt framgåratt de gmndläggande kraven enligt paragrafen även omfettar åtogandenenligt konventionen om fysiskt skydd av kämämne. Vidare bör bestommelsen ienlighet med SKI:s förslag utformas så att den även omfettar kämavfall somutgörs av använt kämbränsle, eftersom sådant avfall kan komma att ingå i denintemationeUa safeguard-kontrollen. Gentemottillståndshavaren får bestemmelsema i de intemationella avtalen verkan genomkravet på tillstånd och de villkor som uppställs enligt 8 § kämtekniklagen ivarje enskilt faU. I linje med mitt ställningstogande tiU frågan omtillsynsmyndighetens rätt att meddela föreskrifter (jämför avsnitt 2.7)föreslår jag också att det i 3 § kämtekniklagen införs ett bemyndigande förregeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela deföreskrifter som behövs med hänsyn till intemationellaöverenskommelser på området. Sådana föreskrifter bör i flertalet fall kunnameddelas av tillsynsmyndigheten. Av1 § andra stycket 4 kämtekniklagen framgår att utförsel av kämämne liksom vissutiiusming som är av betydelse för framställning av kämvapen utgör kämtekniskverksamhet som är tillståndspliktig. Enligt punkten 5 i samma stycke gällerdetsamma i fråga om kunskapsöverföring, t.ex. i form av licenstillverkning iutiandet. Utförselkontrollen krävs enligt bestämmelsema iicke-spridningsavtalet. Närmare föreskrifter finns i käm- teknikförordningen,som bl.a. innehåller en Usto över utmstning och mate- Prop. 1992/93:98 rial sominte får föras ut utan tUlstånd. Listan omfettar såväl utmstiiing som är direktavsedd att användas för kämtekniska ändamål som s.k. dual use-produkter. Meddual use-produkter avses i detto sammanhang produkter som är av väsentiigbetydelse för framställning av kämladdningar men som har sin huvudsakligaanvändning inom andra områden. Exempel på de produkter som anges ikämteknikförordningen är varmisostotpressar samt vissa neutrongeneratorer,röntgenblixtar och partikelacceleratorer. Närliggandebestämmelser om utförselkonttoU i fråga om krigsmateriel m.m. finns i lagen(1988:558) om förbud mot utförsel av krigsmateriel, m.m., lagen (1991:341) om förbudmot utförsel av vissa produkter som kan användas i massförstörelsesyfte, m.m.och förordningen (1986:89) om förbud mot viss utförsel. Regeringen har nyligenföreslagit (prop. 1991/92:174) att bl.a. den förstnämnda lagen skaUersättas med en ny lag om krigsmateriel. Utredningenföreslår i fråga om de dual use-produkter som anges i förteckningen ikämteknikförordningen att utförselprövningen i stäUet skaU ske enligt lagen omförbud mot utförsel av vissa produkter som kan användas i massförstörelsesyfte,m.m. När kämtekniklagen tillkom fanns det ingen lagstiftning som särskiltbehandlade dual use-produkter och reglema togs därför in ikämteknikförordningen. Därefter har dock den nyssnämnda lagstiftningen avseendeprodukter som kan användas i massförstörelsesyfte tillkommit. Som utredningenpåpekar framstår det som lämpligt att den lagstiftningen tillämpas när detgäller prövningen av utförsel av dual use-produktema. Jag har erfarit attstotsrådet avser att föreslå regeringen att läggafram förslag som berör utförselprövningen enligt den lagstiftningen.Utredningens förslag om dual use-produkter bör behandlas i det sammanhanget.Däremot bör, som utredningen föreslår, 1 § andra stycket 5 kämtekniklagenändras så att en anpassning sker till motsvarande bestemmelse ikrigsmaterieUagstiftningen. Idetto sammanhang vill jag också to upp EG-aspektema på mina förslag.EG-ländemas samarbete på kämenergiområdet gmndas på Euratom-för-draget, somingicks . Ett antal bindande rättsakter på kämsäkerhetsområdet harbeslutots med stöd av fördraget. De innehåUer bl.a. regler omsäkerhetskontrollen (safeguard), om strålskydd samt om transporter avradioaktivt material. De förslag till ändringar i kämtekniklagen m.fl. lagarsom jag lämnar i detto sammanhang är inte av den karaktären att de kan tänkasmedföra problem inför en integration med EG. EG-aspektema på ett förbud motslutförvaring av utiändskt kämavfall i bör dock diskuteras närmare. Jagåterkommer till den frågan i avsnitt 2.6. Allmänt kan sägas att bl.a. förslagenom en utvidgad möjlighet för regeringen och tiUsynsmyndighetema att meddelaföreskrifter på kämsäkerhets- och strålskyddsområdet överensstämmer med vadsom tillämpas inom EG. Mittförslag: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestommer får förordnaatt miljökonsekvensbeskrivningar skaU upprättos i ärenden enligtkämtekniklagen och strålskyddslagen. Utredniageosförslag: Överensstämmer med mitt. Remissinstansema:Uttedningens förslag tiUstyrks av bl.a. Kammarkollegiet, , , . Hovrätten för övreNorrland och . instemmer med förslagen menifrågasätter om de lokala säkerhetsnämn-dema kan garantera tillräcklig insyn itidiga stedier av urvalsprocessen. Behovet av insyn och utförligamiljökonsekvensbeskrivningar understryks också av bl.a. . SSI anser att en regel ommiljökonsekvensbeskrivningar bör tas in i strålskyddslagen men inte ikämtekniklagen. Skälenför mitt förslag: En kämteknisk anläggning prövas enligt ett flertal lagar. Föranläggningar som enligt kämtekniklagen skall prövas av regeringen gäller att ensärskild tiUätiighetsprövning skaU ske enligt 4 kap. lagen (1987:12) omhushållning med naturresurser m.m. (naturtesurslagen). DärtiU sker prövningenligt strålskyddslagen av de villkor som skall gälla från strålskyddssynpunkt.TUlstånd krävs också enligt miljöskyddslagen (1969:387) och i vissa faUvattenlagen (1983:291). Behovetav en samordning av prövningen enligt de olika lagama har diskuterats itidigare lagstiftningsärenden och i andra sammanhang. Kritiken mot de nuvarandereglema har bl.a. riktet in sig på underlaget för stäU-ningstegandet ilokaliseringsfrågan och allmänhetens tillgång tiU information och möjlighetatt framföra synpunkter. I fråga omprövningsförfarandet delar jag utredningens uppfattning att lagändringar medsyftet att förbättra samordningen mellan kämtekniklagen och andra lagar intebör övervägas . Eftersom kärnkraften skall awecklas återstår endast attpröva ett begränsat antal ansökningar om tillstånd till större anläggningar,främst slutförvaret för det högaktiva avfallet. Prövningen enligtnaturresurslagen och kämtekniklagen avser skilda frågor men en praktisksamordning av hanteringen är enUgt min mening möjlig att genomföra inom ramenför de gällande reglema. Tillståndsprövningen enligt dessa lagar sker hosregeringen. Prövningen hos regeringen bör i princip handläggas på samma sättsom det senaste större ärendet enUgt kämtekniklagen, tillståndsprövningenavseende lagret för medel- och lågaktivt avfall (SFR-1). Underiaget förställningstegandet i lokaliseringsfrågan har förbättrats sedan denna prövninggjordes, genom att krav på miljökonsekvensbeskrivningar har införts inaturtesurslagen. Beträffande ansökningen enligt naturtesurslagen somsåledes innehåller en mUjökonsekvensbeskrivning enligt 5 kap. i lagen inhämtar regeringen yttranden från ett stort antal organisationer ochmyndigheter, däribland SKI, SSI och . Vidarehörs den berörda kommunen. Beträffande ärendet enligt kämtekniklagen sker eninledande granskning av SKI som också inhämtarsynpunkter från andra myndigheter m.m. 1992/93:98 läggningen avärendena enligt de två lagama samordnas i regeringskansUet så att båda beslutenkan fattas . Behovetav miljökonsekvensbeskrivningar i ärenden enligt kämtekniklagen ochstrålskyddslagen varierar i olika faU. Enligt naturresurslagen gäller som jagnyss nämnt redan ett krav på miljökonsekvensbeskrivningar i fråga omkämtekniska anläggningar som prövas av regeringen. Vid den prövning enligtnaturresurslagen och kämtekniklagen som jag berört bör i princip sammamiljökonsekvensbeskrivning kunna användas för prövningen enligt båda lagama.För prövningen av ärendet enligt kämtekniklagen bör dock säkerställas attbeskrivningen på ett tiUräckligt utförUgt sätt behandlar kämsäkerhets- ochstrålskyddsaspektema. För vissa andra ärenden enligt kämtekniklagen kan detfinnas behov av en självständig miljökonsekvensbeskrivning. Som exempel kannämnas ärenden om tiUstånd att uppföra, inneha eller driva anläggning fördeponering av lågaktivt kämavfall, som prövas av SSI enligt 19 §kämteknikförordningen. Miljökonsekvensbeskrivningar i ärenden enligtstrålskyddslagen utan anknytning till kämteknisk verksamhet kan också behövas. Motdenna bakgmnd delar jag utredningens uppfattning att regler ommiljökonsekvensbeskrivningar bör införas i kämtekniklagen och strålskyddslagen.Av bestemmelsema bör framgå att beskrivningama skaU möjliggöra en samladbedömning av inverkan på miljön och hälsan. Inverkan på hushållningen mednaturresursema, som också bmkar anges som ett moment i enmiljökonsekvensbeskrivning, behandlas när det gäller kämtekniska anläggningarav beskrivningen enligt naturresurslagen och är av underordnad betydelse iärenden enligt strålskyddslagen. Det bör ankomma på regeringen ellertillsynsmyndigheten att beslute att en miljökonsekvensbeskrivning skall ingesoch vad den skall innehålla. Närmare föreskrifter om dette bör införas ikämteknikförordningen och strålskyddsförordningen, vilka också bör innehållaregler om hur beskrivningen skaU kungöras. Det är givetvis viktigt även i frågaom miljökonsekvensbeskrivningen enligt naturtesurslagen att behovet avoffentiighet tillgodoses på lämpligt sätt. Detär mycket viktigt att aUmänheten och de närboende bereds insyn ibeslutsprocessen och får möjlighet att framföra sina synpunkter. Utöverförslaget om miljökonsekvensbeskrivningar anser utredningen att lokalasäkerhetsnämnder redan i urvalskedet skall inrättas i de kommuner där undersökningsarbetenavseende slutförvaret pågår. Några remissinstanser har ifrågasatt utredningensförslag. Jag anser att frågan om hur den lokala insynen i dette fall skallsäkerställas bör övervägas ytterligare. Det är inte säkert att stetligttillsatte nämnder i några få kommuner är det bäste sättet att på ett tidigtstodium i urvalsprocessen garantera en bred insyn på det lokala planet. Jagavser att återkomma tiU denna fråga i ett senare sammanhang. Närdet gäller frågan om allmänhetens insyn i planeringsarbetet för ett slutförvaravseende använt kämbränsle och kämavfaU vill jag i detto sammanhang erinra omde forsknings- och utvecklingsprogram som enligt 12 § kämtekniklagen varttredje år skaU inges tiU regeringen av reaktorinneha- vama.I regeringens yttrande program framhölls dels att i näste forsknings- och utvecklingsprogram bordeinformera om det underlag som tegits fram för valet av lämpliga platser förslutförvar, dels att fortiöpande infonnation om dette arbete borde lämnas tiUmyndighetema. Jag återkommer i avsnitt 2.9 med förslag om förbättrademöjligheter att styra arbetet med forsknings- och utvecklingsprogrammen. Jag vill slutiigen te uppaUmänhetens möjlighet att muntiigen framföra synpunkter och få information viden offendig förhandling. Regler om dette saknas i naturtesurslagen ochkämtekniklagen. yttrande tiU regeringen i tillståndsärendetföregås dock regelmässigt av ett offentiigt sammanträde enligt 14 § andrastycket 3 miljöskyddslagen. Sammanträdet avser egentiigen inte kämsäkerhets-och strålskyddsfrågor, men vid tidigare sammanträden i ärenden om tillståndtill kämtekniska anläggningar har synpunktema från allmänheten ofte rört dessafrågor. föreslår i sitt remissyttrande att expertis frånSKI och SSI skall närvara vid sådana sammanträden, för attallmänhetens behov av information skall tiUgodoses bättre. Jag anser att detteär en smidig lösning, som inte kräver författningsreglering utan kan planeras isamråd mellan myndighetema. Det är givetvis önskvärt att en så fullständigmiljökonsekvensbeskrivning som möjligt finns tillgänglig innan Koncessionsnämndenhåller sitt sammanträde. 2.6 Förbud mot slutförvaring av utländskt kämavfall Mittförslag: Slutförvaring av utiändskt använt kämbränsle och kämavfall i Sverigeförbjuds. Särskilt tillstånd krävs för utförsel av kämavfall. Utredningensförslag: Ett förbud föreslås mot att uppföra anläggningar för slutförvaring avutiändskt använt kämbränsle och kämavfall. I övrigt överensstämmer utredningensförslag med mina. Remissinstansema:Utredningens förslag till förbud tillstyrks av SKI och av SSI, som påpekar attundanteg från ett förbud kan vara berättigade i vissa fall. Fleraremissinstanser diskuterar den lagtekniska lösning som uttedningen valt ochförordar ett uttryckligt förbud mot slutförvaring av utiändskt använtkämbränsle i stället för ett förbud mot vissa anläggningar. Denna uppfattningframförs av , Hovrätten för , Umversitetet iUppsala, , Folkkampanjen mot Kämkrqft-Kämvapen, Greenpeacesamt de Lokala säkerhetsnämn-dema vid , och öskarshamnskärnkraftverk. och Kammarrätten i Jönköpingutticker också tveksamhet inför den lagtekniska lösningen. Skäleaför mitt förslag: Att varje land skall te fullt ansvar för det kämavfaU somuppkommer i landet har av fastslagits som engmndläggande princip för agerande. Av dette följer att slutförvaring av kämavfaUfrån kämteknisk verksamhet i utiandet inte skaU Prop. 1992/93:98 förekomma iSverige. Principen har inte kommit tiU uttryck i kämtekniklagen men utgör enutgångspunkt vid tillståndsprövningen avseende olika former av hantering avkämavfall och kämämne. Detär emellertid en annan sak om t.ex. utiändskt kämämne eller kämavfall under enbegränsad period skuUe finnas i för undersökiung eller som ett led i enbehandlingsprocess, dvs. en process som avser att förändra avfaUets egenskapermed avseende på volym, form, aktivitetsinnehåll och kemiska egenskaper m.m.Det är angeläget att har en tillräcklig kompetens inom olika delar avkämavfallsområdet. Vidare är det en stor fördel från miljösynpunkt att avfalletbehandlas så att volymen reduceras. Hantering av utiändskt material skersjälvfallet under uppfyUande av samma strålskydds-, säkerhets- ochomgivningskrav som stäUs vid hanteringen av svenskt material. Dentid under vilken avfallet får lagras i bör bestämmas vidinförseltillfället med beaktande av principen att slutförvaring av avfallet iSverige inte får förekomma. Det avfaU som behandlas i skall snarastefter behandlingen återställas tiU leverantören. Ett ytterligare krav är attden utiändska kontraktsparten är ett väleteblerat och seriöst företeg. Detmåste anges som en fömtsättning för det svenska företegets engagemang att denutiändska kontraktsparten kan garantera att avfallet återtes. Jag återkommertiU frågan om avsteg från principen om förbud mot slutförvaring av utiändsktavfall i rena undantogsfaU. Allmänt anser jag att nuvarande praxis när detgäller införsel av kämämne och kämavfall för andra ändamål än slutförvaringinte bör ändras. Närdet gäller behovet av en bestämmelse i kämtekniklagen som uttrycker principenatt utiändskt kämavfall inte skall slutförvaras i gör jag följandebedömning. Eftersom införsel och andra former av hantering av kämämne ochkämavfall skall tillständsprövas enligt kämtekniklagen kan det, somuttedningen påpekar, hävdas att en särskild bestämmelse är onödig. Det ankommerju på regeringen eller den myndighet som ansvarar för prövningen att se tillatt principen upprätthålls. Å andra sidan ser jag det som naturligt attkämtekniklagen uttrycker gmndprincipema för den svenska politiken påkämteknikområdet. I lagen har t.ex. fastslagits att tillstånd tiU ytterligarekämkraftsreaktorer inte får lämnas och att tiUståndshavaren ansvarar förslutförvaringen av kämavfallet. Principen om slutförvaring av utiändsktkämavfaU är enligt min mening så viktig att åven den bör uttryckas i lagtexten. Utredningenhar föreslagit att en sådan bestämmelse inte skaU utformas som ett direktförbud mot slutförvaring av utiändskt kämavfall utan som ett förbud mot attlämna tillstånd att uppföra anläggningar för sådan slutförvaring. Som skäl fördenna lagtekniska lösning anger utredningen att ett direkt förbud skulle kunnakomma i konflikt mot EG:s principer om fri rörlighet för varor och tjänsterm.m. Flertalet remissinstanser som behandlar frågan förordar dock ett förbud.De påpekar bl.a. att ett förbud av det slag som uttedningen förordar intemedför någon begränsning i fråga om slutförvaring av utiändskt avfaU i anläggningarsom inte särskilt uppförts för det ändamålet. Närdet gäller de intemationella aspektema viU jag anföra följande. Prop.1992/93:98 IntemationeUt är det allmänt erkänt att varje land skaU te ansvarför sitt avfall och att avfallet i störste möjliga utsträckning skaU tas omhand i närheten av källan. Dessa självförsörjnings- och närhetsprinciper harkommit tUl uttryck i EG:s program på avfaUsområdet. När det gäller farligtavfaU hör principema tiU gmndtankama bakom den s.k. omgränsöverskridande transporter och slutiigt omhändertagande av farligt avfaU.Baselkonventionen omfettar inte radioaktivt avfaU, men motsvarande principerhar lagts tiU gmnd för beslutede riktiinjer för intemationellatransaktioner med kämavfall. EnUgt riktiinjema har varje land en suverän rättatt förbjuda införsel av kämavfall. EGsaknar en gemensam poUtik när det gäUer förvaring och lagring av utbräntkämbränsle och kämavfall. Det samarbete som förekommer har mest rörtforsknings- och utvecklingsfrågor. Samarbetet är friviUigt och medlemsstetemahar förbehållit sig rätten att fatte egna beslut. De beslut ochrekommendationer m.m. som har antegits är således inte av bindande karaktär.Det pågår vidare ett arbete med att utarbete gemensamma regler omavfallskategorier och återanvändning av visst material från kämtekniskaanläggningar m.m. IEuratomfördraget ingår regler som förbjuder restriktioner mellan medlemsstetemanär det gäller handeln med kämämnen. Vidare har antegits ett direktiv(92/2/EURATOM) om övervakning och kontroll av transporter av radioaktivt avfallmellan medlemssteter samt till och från gemenskapen. I direktivet finnsbestommelser som gäller förfarandet vid transporter av radioaktivt avfall. Iartikel 14 i direktivet sägs att direktivet inte skall inverka påmedlemsstotemas rätt att sända tillbaka avfallet till urspmngslandet efterbearbetning. Detsamma gäller enligt artikeln i fråga om avfall eller produktersom uppkommit i samband med upparbetning av bestrålat kämbränsle. Tysklandoch tillämpar numera båda principen att varje land skall svaraför sitt eget kämavfall och att avfall från andra länder inte tas emot förslutförvaring. I har antogits en lag som rör forskning omhanteringen av radioaktivt avfall. I lagens artikel 3 anges uttryckligen attimporterat radioaktivt material inte får förvaras i , även om detupparbetots där. Vadjag nu har anfört är enligt min mening tUlräckligt för att visa att ett svensktförbud mot slutförvaring av utiändskt kämavfall inte skulle stå i strid mot deprinciper som tillämpas inom EG eller mot intemationella överenskommelser iövrigt. När det gäller frågan om ett förbud överensstemmer med EG:s principerom fri röriighet för varor och tjänster m.m. vill jag dock också beröraEG-domstolens dom i det s.k. Vallonietmålet, som är av särskilt intresse idette sammanhang. Måletgällde ett förbud i den belgiska regionen mot att omhänderta avfaUsom härtörde från andra steter eller från andra belgiska regioner. Förbudetmotiverades med hälso- och miljöskyddsskäl och med att det förekommit enomfettande och onormal tillsttömning till Valloniet av avfall från andraregioner. hävdade i målet att förbudet stted mot vissa gemenskapsdirektivoch mot artikel 30 i , somstedgar att den fria cirkulationen av varor mellan medlemsstetema inte Prop.1992/93:98 får hindras. fann beträffande den senare bestämmelsenatt avfallet visserligen var att betrakte som en vara i fördragets mening. Domstolenunderströk dock att avfall är en vara av speciellt slag som medför särskildamiljöproblem. Vidare hänvisades till de självförsörjnings- och närhetsprincipersom gäller inom EG för omhändertegande av avfaU. Domstolen ansåg bl.a. av dessaskäl med tillämpning av artikel 36 att förbudsregeln inte var diskriminerandeoch att den inte stod i strid mot artikel 30. Domstolenfann dock att det belgiska förbudet stted mot direktivet 84/631/EEG omgränsöverskridande transporter av farligt avfall, vilket direktiv inte omfettarradioaktivt avfall. Ett villkorslöst förbud mot införsel av farligt avfallansågs inte förenligt med direktivets regler. Motden angivna bakgmnden bör en bedömning göras om det nyssnämnda direktivet omtransporter av radioaktivt avfall på motsvarande sätt skulle kunna hindra enmedlemsstet från att införa ett förbud mot slutförvaring av utiändsktkämavfall. Enligt min mening finns det inte skäl att ante att så skulle varafaUet. Som påpekas av domstolen gmndas det allmänna direktivet om transporterav farligt avfall på generella principer för avfallshanteringen, bl.a. påtanken att transporter mellan stetema i vissa fall är nödvändiga för attavfallet skall kunna omhändertes på bäste möjliga sätt. Det belgiska förbudet,som var mycket långtgående och omfettede alla former av lagring och deponering,kunde anses strida mot dessa principer. När det gäller radioaktivt avfallfinns som jag nämnt inte några motsvarande gemensamma principer. Artikel14 i direktivet om transporter av radioaktivt avfall kan ses som ett uttryckför självförsörjningsprincipen och visar att man inte avsett att införa enskyldighet för medlemsstetema att te hand om avfall från andra stoter. Allmäntvisar dom att miljö- och säkerhetsaspekter även inom EG kanmotivera restriktioner i fråga om avfall som härtör från andra länder och attsjälvförsörjnings- och närhetsprincipema därvid är av särskild betydelse. Densvenska inställningen i frågan gmndas på dessa principer, som är särskiltviktiga när det gäller radioaktivt avfall med hänsyn till avfallets farligaegenskaper. Dessutom är det svenska programmet på avfaUsområdet, som gmndas påett mycket omfettande forskningsoch utvecklingsarbete, helt inriktot på omhändertagandetav det inhemska avfallet. För att to hand om störte mängder utiändsktradioaktivt avfaU skulle det krävas ytterligare forsknings- ochutvecklingsinsatser och en gmndläggande ändring av det svenska programmetsinriktning. Det finns således mycket goda skäl för vår instäUning. Sammanfattningsvisanser jag att varken närmandet till EG eller intemationella åtogandeni övrigt utgör något hinder mot ett förbud mot slutförvaring i avutiändskt använt kämbränsle och kämavfall. Jag föreslår att en bestämmelse somanger att sådan slutförvaring är förbjuden införs i en ny paragraf, 5 a §, ikämtekniklagen. I 25 § bör anges att en överträdelse mot förbudet medförstiaffansvar. TUl 5 a § bör även föras förbudet i 5 § mot att uppföra kämkraftsreaktorer. Förbudetbör endast avse slutförvaring. Det bör vidare finnas en möjUghet att genom ettsärskilt tillstånd medge undantog från förbudet. Undan-togsmöjligheten bör barautnyttjas restriktivt när det finns synneriiga skäl. Jag återkommer ispecialmotiveringen tiU frågan om när tiUstånd bör kunna medges.