prop · GF0393 · 1992-01-01 00:00:00 — Detta gäller i särskilt hög grad skattskyldiga med B-skatt, som i praktiken har tämligen stora möjligheter att själva påverka den preliminära skattens storlek, men också skattskyldiga som vid sidan av tjänste- och kapitalinkomster på vilka skall dras preliminär A-skatt har andra inkomster, t.ex. reavinster, eller skall betala förmögen hetsskatt eller fastighetsskatt. Kvarskatteavgiften utgör dels en kreditavgift, dels ett påtryckningsmedel för att stimulera till jämkning av den preliminära skatten eller fyllnadsinbe talning. Kredittiden kan beräknas , nämligen från den ruari taxeringsåret t.o.m. året efter taxeringsåret, som utgör den senaste tidpunkten för betalning av kvarstående skatt. Om man beaktar att preliminär skatt i princip skall betalas successivt under uppbördsåret och den sista uppbördsterminen inträffar året efter inkomståret blir kredittiden längre. Jag anser att en bättre ordning än den nuvarande fasta avgiften är att även vad gäller kvarskatteavgift ha en anknytning till statslåneräntan. Därigenom kommer det allmänna ränteläget att återspegla sig även i kvarskatteavgiftens storlek. För att utgöra en skälig ersättning för den skattekredit den skattskyl dige åtnjutit behöver kvarskatteavgiften beräknas efter ett procenttal mot svarande av statslåneräntan. Kvarskatteavgiften utgör emellertid inte enbart en ren kreditavgift, utan bör också innebära en påtryckning på den skattskyldige att betala skatten som preliminär skatt. Jag anser att en kvar skatteavgift som motsvarar av den statslåneränta som gällde vid no vember månads utgång inkomståret är rimlig. Kvarskatteavgiften bör bedömas också med hänsyn till att den inte är av dragsgill vid taxeringen. Den föreslagna nivån motsvarar -- vid en statslåne ränta på och en skattesats för kapitalinkomster på -- en avdragsgill ränta om . Detta kan jämföras med förhållandet före skattereformen då marginalskatten på kapitalinkomster normalt var betydligt högre. Med en marginalskattesats på motsvarade kvarskatteavgiften om en avdragsgill ränta om . De nuvarande reglerna om kvarskatteavgift vid fyllnadsinbetalning och vid anstånd med att lämna självdeklaration bör kvarstå, men med den för ändringen att även här en anknytning till statslåneräntan bör ske. Avgiften vid fyllnadsinbetalning på belopp överstigande . bör uppgå till av statslåneräntan. Vid anstånd med att lämna självdeklaration bör kvar skatteavgift tas ut av statslåneräntan på belopp som ej överstiger . och av statslåneräntan på belopp däröver. får enligt nu gällande regler efter ansökan av den skattskyldige sätta ned kvarskatteavgiften till , om skillnaden mellan den slutliga och den preliminära skatten beror på förhållande som den skattskyl dige inte kunnat råda över (27 a § UBL). Möjlighet att få nedsättning av av giften bör enligt min mening föreligga även fortsättningsvis. Nedsättning bör inte komma i fråga för den del av kvarskatteavgiften som utgör en räntekom pensation. Jag anser att kvarskatteavgiften skall kunna sättas ned till ett pro centtal motsvarande av den statslåneränta som gällde vid utgången av november inkomståret. Mitt förslag rörande kvarskatteavgift, som inte varit föremål för lagrådets granskning, medför ändringar i 27 § 3 och 4 mom. samt 27 a § UBL. 5.4 Räntebestämmelser i lagen om mervärdeskatt Mitt förslag: Bestämmelser om ränta efter förebild från uppbördsla gen förs in i lagen om mervärdeskatt. RSV:s förslag: Överensstämmer med mitt. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser ställer sig bakom förslaget att räntebestämmelser införs i ML. Olika uppfattningar om när ränta bör tas ut och hur bestämmelserna bör utformas framförs dock. Bakgrunden till mitt förslag: För mervärdeskatten gäller ett uppbördsför farande som har sin grund i mervärdeskattesystemets tekniska utformning. Mervärdeskatteprincipen innebär att man i varje beskattningsled endast skall beskatta det s.k. mervärde som tillförts skattepliktiga objekt. Ett så dant resultat uppnås genom att den skattskyldige har rätt att från skatten på omsättningen (den s.k. utgående skatten) göra avdrag för skatt som erlagts eller påförts inköp m.m. för verksamheten (den s.k. ingående skatten). Skattskyldig, som bedriver verksamhet i vilken den skattepliktiga omsätt ningen för beskattningsåret överstiger , är skyldig att registrera sig. Skattskyldig, som inte är skyldig att lämna självdeklaration, skall alltid anmäla sig för registrering (19 § ML). Den som inte har registrerats för mer värdeskatt skall redovisa utgående och ingående skatt i allmän självdeklara tion för beskattningsåret (21 § ML). I fråga om förfarandet vid beskatt ningen gäller då bestämmelserna i taxeringslagen (1990:324), lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter samt UBL. Den som är registrerad skall lämna en särskild deklaration för mervärde skatt för varje verksamhet för vilken registrering skall ske. Deklaration skall lämnas för varje redovisningsperiod. En redovisningsperiod omfattar nor malt två kalendermånader. I vissa fall kan skattemyndigheten besluta att re dovisningsperioden i stället skall vara en kalendermånad eller ett helt be skattningsår. Deklaration skall lämnas senast den 5 i andra månaden efter utgången av den redovisningsperiod som deklarationen avser. Deklaration som avser ett helt kalenderår skall lämnas året därpå. Deklaration för en redovisningsperiod som går ut skall lämnas . Föreligger hinder på grund av särskilda omständigheter att lämna deklara tion inom föreskriven tid får skattemyndigheten ge den skattskyldige an stånd med avlämnandet (22 a § ML). Har den skattskyldige lämnat deklaration i rätt tid anses beskattningsbe slut ha fattats i enlighet med deklarationen (32 § ML). Skatt för en viss redo visningsperiod förfaller till betalning den dag då deklarationen senast skall lämnas. Om deklaration inte kommit in till skattemyndigheten i rätt tid anses skatten genom ett beskattningsbeslut ha bestämts till noll kr. Avviker skatte myndigheten från de deklarerade uppgifterna eller beslutar myndigheten om skönsbeskattning i avsaknad av deklaration fattas ett omprövningsbeslut. I sådana fall bestämmer skattemyndigheten inom vilken skatten skall betalas. Överstiger ingående avdragsgill skatt enligt deklarationen den utgående skatten, återbetalar skattemyndigheten det överskjutande beloppet i den mån kvittning mellan olika verksamheter inte skall ske (49 § ML). Skattskyl dig som får tillbaka mervärdeskatt får inte ränta vare sig när återbetalning sker enligt det löpande avräkningsförfarandet eller vid restitution på grund av att skatten nedsatts efter omprövning eller överklagande. Betalas inte mervärdeskatt i vederbörlig ordning tas restavgift ut. Restav giften uppgår till av den skatt som inte betalats. Restavgift tas inte bara ut i de fall den skattskyldige underlåter att betala in de deklarerade beloppen i rätt tid, utan också när skattemyndigheten i beslut påför den skattskyldige ytterligare skatt i efterhand utöver deklarerade belopp eller i avsaknad av deklaration uppskattar mervärdeskatten skönsmässigt. Restavgift påförs då oberoende av om betalning sker inom den i beslutet utsatta tiden eller ej. Någon ränta tas däremot inte ut vare sig i de fall den skattskyldige påförs ytterligare mervärdeskatt att betala in eller när den skattskyldige fått an stånd med inbetalning av skatten. Skälen för mitt förslag: Det har diskuterats om inte räntebe stämmelser borde införas i ML. Räntebestämmelser finns i andra lagar på skatte- och avgiftsområdet. Mervärdeskatten omsätter betydande belopp. Det kan nämnas att betalades . mervärdeskatt in till skattemyndigheterna, medan . betalades ut i form av överskjutande mervärdeskatt. Därtill kommer uppbörd av mer värdeskatt på införsel på ca 75 miljarder. Avsaknaden av ränteregler i ML kan i vissa fall för de skattskyldiga få stötande konsekvenser, t.ex. när mer värdeskatt sätts ned efter en domstolsprocess, särskilt som statsverket ge nom reglerna om restavgift kan sägas få en viss kompensation för ränteför luster. Samtliga remissinstanser har ställt sig positiva till att bestämmelser om ränta införs på mervärdeskatteområdet även om enskildheter i RSV:s för slag har kritiserats. Också jag anser att regler med syfte att kompensera den skattskyldige och statsverket för ränteförluster bör införas i ML. De förslag jag lagt fram om att restavgiften skall ersättas med en dröjsmålsavgift talar också för ett införande av ränteregler. Dröjsmålsavgiften är anpassad till de fall den skattskyldige gjort sig skyldig till en betalningsförsummelse och innebär, förutom en räntekompensation för statsverket, även en på tryckning på den skattskyldige att betala skatten möjligt. Dröjsmåls avgiften passar mindre väl in i situationer när den skattskyldige påförs ytter ligare skatt att betala utan att ha gjort sig skyldig till en betalningsförsum melse, t.ex. efter en domstolsprocess. I sådana situationer bör endast ränta påföras. Som förebild för utformningen av ett räntesystem i ML bör reglerna i UBL ligga. Reglerna måste emellertid anpassas till de förhållanden som gäller på mervärdeskatteområdet för att tillgodose de behov av räntekompensation som är speciella för mervärdeskatten. En så god samstämmighet som möjligt med reglerna i UBL är dock viktig, inte minst eftersom näringsidkare med en omsättning understigande . skall redovisa mervärdeskatten i sin allmänna självdeklaration, varvid tillämpas. Några remissinstanser har framfört farhågor för att ränteberäkningen skall bli alltför komplicerad och resurskrävande. Det är givetvis viktigt att bestämmelserna blir så enkla och lättillämpade som möjligt. Med hänsyn till de möjligheter till datastöd som finns på mervärdeskatteområdet -- uträk ningen av ränta torde alltid kunna ske maskinellt utom i rena undantagsfall -- bör ett räntesystem kunna hanteras relativt smidigt av skattemyndigheterna. 5.5 Ränta vid återbetalning av mervärdeskatt Mitt förslag: Ränta (restitutionsränta) betalas vid återbetalning av överskjutande ingående skatt och vid återbetalning på grund av att ett tidigare beskattningsbeslut ändrats. Ränta beräknas, förutom på återbetalad skatt, även på skattetillägg, ränta och dröjsmålsavgift som betalas tillbaka. Restitutionsränta vid återbetalning av överskjutande ingående skatt skall beräknas från utgången av efter den då deklarationen för den redovisningsperiod skatten avser skall lämnas. Om deklarationen har lämnats efter den föreskrivna deklarationstid punkten skall ränta beräknas från utgången av efter den då deklarationen faktiskt lämnades. Vid återbetalning i öv rigt beräknas ränta från utgången av efter den då deklarationen för den redovisningsperiod skatten avser skall lämnas eller, om betalning skett senare, från utgången av efter den då betalning skett. Restitutionsränta beräknas t.o.m. ut gången av den månad då beloppet återbetalades. Vid ränteberäkningen skall bestämmelserna i uppbördslagen om beräkning av restitutionsränta tillämpas. Vid återbetalning som skett med stöd av 76--76 b §§ ML beräknas inte ränta. RSV:s förslag: RSV föreslår att restitutionsränta vid återbetalning av överskjutande ingående skatt skall beräknas från utgången av den andra må naden efter den då deklarationen för den redovisningsperiod skatten avser skall lämnas. Har deklaration lämnats skall ränta beräk nas från utgången av efter den då deklarationen läm nats. Vid återbetalning i övrigt föreslås att ränta skall utgå från utgången av den månad deklaration lämnades eller, om betalning skett senare, från utgången av den månad betalning skett. Ränta föreslås beräknas t.o.m. ut gången av den månad då beslut om återbetalning meddelades. Remissinstanserna: i anser att den naturliga utgångspunkten för en ränteberäkning inte är den föreskrivna deklarationstidpunkten utan redovisningsperiodens utgång. Länsskattemyn digheten anser också att ränta bör beräknas från en tidigare tidpunkt än den föreslagna och föreslår att ränta vid återbetalning skall beräknas från ut gången av efter redovisningsperiodens utgång. Enligt länsskattemyndigheten kan det också ifrågasättas om det inte borde införas en möjlighet att vägra utbetalning av restitutionsränta om återbetalning av överskjutande ingående skatt fördröjts på grund av underlåtenhet från den skattskyldiges sida, t.ex. genom att han vägrat medverka i utredning. Koope rativa förbundet, och industriför bund anser att restitutionsränta bör beräknas redan från den dag deklaratio nen senast skall lämnas. och köpmannaför bund menar att räntesatserna bör justeras. Skälen för mitt förslag: Utgångspunkten för utformningen av räntebe stämmelserna bör vara att den enskilde och statsverket bör kompenseras för ränteförluster i samband med uppbörden av mervärdeskatt. Antalet mervärdeskattedeklarationer är mycket stort. gavs mer än 2 miljoner deklarationer in. av dessa utgör s.k. negativa de klarationer där mervärdeskatt skall återbetalas till den skattskyldige. Som jag tidigare nämnt uppgick de utbetalade beloppen till ca . Återbetalning skall enligt 23 § förordningen (1968:431) om mervärdeskatt ske skyndsamt. Det förekommer att skattskyldiga försöker att obehörigen få överskju tande ingående mervärdeskatt. Det är därför av stor vikt att skattemyndig heten kan granska de negativa deklarationerna innan utbetalning sker. måste ha möjligheter att innehålla överskjutande ingående skatt i avvaktan på att en skatteutredning slutförs. Inte sällan innebär sådana utredningar att återbetalning inte skall ske eller att ett betydligt lägre belopp skall återbetalas. En snabbare utbetalning, in nan utredning hunnit avslutas, kan medföra att belopp som betalats ut måste krävas åter. Å andra sidan är det inte rimligt att skattemyndigheten kan inne hålla överskjutande mervärdeskatt utan att restitutionsränta betalas. Regler om ränta i samband med återbetalning bör därför införas i ML. Även om återbetalningarna hanteras skyndsamt kan det enligt RSV vid en normal hantering dröja upp till två eller utbetalning sker. Med hänsyn till detta föreslår RSV att ränta skall beräknas från utgången av andra månaden efter den då deklarationen för den redovisningsperiod skat ten avser skall lämnas enligt 22 § tredje stycket ML. I de fall deklarationen lämnas senare bör enligt RSV räntan i stället beräknas från utgången av andra månaden efter den då deklarationen lämnats. Det är enligt min mening rimligt att ränta börjar löpa först efter det att deklarationstidpunkten gått ut. bör ha möjlighet att utan räntekonsekvenser hantera utbetalningsärendena i normal takt. Ränta bör komma i fråga först om en utbetalning drar ut på grund av att utredning måste slutföras eller av annan orsak. Det helt övervägande antalet utbetalningar av senast under månaden efter utgången av deklara tionsmånaden. Jag anser därför att ränta på överskjutande ingående mer värdeskatt skall beräknas från utgången av månaden efter det att deklaratio nen lämnades in. Återbetalning av mervärdeskatt kan också ske på grund av att ett beskatt ningsbeslut ändrats efter omprövning eller överklagande. Även i sådana si tuationer bör restitutionsränta betalas. I likhet med vad jag föreslagit i av snitt 5.1 angående underlaget för beräkning av resitutionsränta på uppbörd sområdet bör restitutionsränta enligt ML beräknas inte bara på återbetalad skatt, utan också på skattetillägg, ränta och dröjsmålsavgift. RSV föreslår att räntetiden skall beräknas från utgången av den månad deklaration lämnades eller, om betalning skett senare, från utgången av den månad betalning skett. För att räntereglerna skall bli så enhetliga som möj ligt bör enligt min mening ränta i dessa fall beräknas på motsvarande sätt som ränta på överskjutande mervärdeskatt. Räntetiden bör således börja löpa från utgången av efter den då deklarationen lämna des eller, om betalning skett senare, från utgången av efter den då betalning skett. I likhet med vad som gäller på uppbördsområdet bör ränta enligt ML be räknas t.o.m. den månad då beloppet återbetalas. Återbetalning av skatt kan även ske enligt 76--76 b §§ ML i samband med nedsättning av eller befrielse från skatt. Med hänsyn till den karaktär denna typ av återbetalning har, finns det inte skäl att betala någon ränta i dessa fall. Inte heller finns skäl att införa räntebestämmelser i lagen (1991:119) om återbetalning av mervärdeskatt till utländska företagare. Ränta vid återbetalning enligt ML bör, i likhet med vad jag föreslår skall gälla enligt 69 § 2 mom. UBL, för visst kalenderår beräknas efter en ränte sats som motsvarar av den statslåneränta som gällde vid utgången av november närmast föregående kalenderår och vara skattefri. Mina förslag i den här delen föranleder att en ny paragraf, 50 §, förs in i ML och en ändring i 19 § KL. 5.6 Ränta vid inbetalning av mervärdeskatt m.m. Mitt förslag: När den skattskyldige påförs ytterligare mervärdeskatt utöver deklarerat belopp skall ränta (respitränta) påföras. Räntan be räknas från den dag skatten skulle ha betalats om den hade deklare rats t.o.m. den dag skatten skall betalas enligt beslutet. Dröjsmålsav gift skall tas ut om betalning inte sker senast på förfallodagen. Skattskyldig som skönsbeskattas i avsaknad av deklaration påförs dröjsmålsavgift på det uppskattade beloppet. Uppbördslagens regler om ränta vid anstånd med att betala skatt (anståndsränta) skall gälla även vid anstånd med att betala mervärde skatt enligt 46 § lagen om mervärdeskatt. får befria den skattskyldige helt eller delvis från skyldigheten att betala respit- eller anståndsränta om det finns synner liga skäl. RSV:s förslag: RSV föreslår att respitränta skall tas ut från utgången av den månad skatten förfaller till betalning t.o.m. utgången av den månad skatten enligt beslutet förfaller till betalning och beräknas för högst . Verket föreslår vidare att respitränta vid skönsbeskattning skall tas ut med minst det belopp som restavgift skulle ha påförts med. Någon möjlighet för skattemyndigheten att befria den skattskyldige helt eller delvis från skyldig heten att betala ränta föreslås inte. RSV föreslår att vid uppdelning av skat tebetalning någon ny ränteberäkning inte skall göras. Något förslag angå ende slopad förseningsavgift lämnas inte. Remissinstanserna: i anser att be stämmelser av det slag som föreslagits av RSV inte riktigt hör hemma i mer värdeskattesystemet. Restavgift i kombination med ett snabbt indrivnings förfarande bör vara ett tillräckligt korrektiv. i Öster götlands län avstyrker förslaget om att räntan skall uppgå till samma belopp som en restavgift skulle gjort. Även förslaget att en ny ränteberäkning inte skall göras vid uppdelning avstyrks. Flera länsskattemyndigheter påpekar att förslaget medför att den som deklarerar i rätt tid men betalar för sent kom mer i ett sämre läge än den som inte alls lämnar någon deklaration utan spe kulerar i att bli skönsbeskattad, eftersom räntan, men inte restavgiften, är avdragsgill vid inkomsttaxeringen. Detta går stick i stäv mot myndigheternas strävanden att få ner antalet skönsbeskattningar. Föreningen revisorer anser att det bör införas en uttrycklig bestämmelse om att re spitränta inte skall erläggas om den skattskyldige haft skälig grund för sitt antagande att mervärdeskatt inte skall tas ut. Skälen för mitt förslag: Enligt nuvarande regler tas inte någon ränta ut vid försenad betalning av mervärdeskatt. Däremot tas restavgift ut av det obetalda beloppet. Restavgift tas också ut i de fall den skattskyldige på förs ytterligare skatt att betala eller skönsbeskattas, även om den skattskyl dige betalar senast i beskattningsbeslutet angiven förfallodag. Dröjsmålsav giften, som jag föreslår skall ersätta nuvarande restavgift, bör även på mer värdeskatteområdet i princip tas ut om betalning inte skett senast på förfallo dagen. För de ränteförluster som uppstår när skatt beslutas först när den or dinarie betalningstidpunkten passerats bör statsverket i stället kompenseras genom respitränta. Enligt 32 § UBL utgår respitränta på tillkommande skatt. I den tillkom mande skatten inräknas inte skattetillägg eller förseningsavgift enligt taxe ringslagen, kvarskatteavgift eller respitränta. Ränta skall, i enlighet med vad jag tidigare föreslagit, utgå för visst kalenderår efter en räntesats som mot svarar av den statslåneränta som gällde vid utgången av november när mast föregående kalenderår. Motsvarande ordning bör i princip gälla även på mervärdeskatteområdet. Påförs skattskyldig ytterligare mervärdeskatt att betala utöver deklarerade belopp bör således ränta tas ut. I underlaget för beräkning av ränta bör i likhet med vad som gäller enligt UBL inte ingå skattetillägg eller ränta. RSV föreslår i sin promemoria att respitränta skall beräknas från ut gången av betalningsmånaden t.o.m. utgången av den månad skatten enligt beslutet förfaller till betalning. Jag har tidigare föreslagit (avsnitt 5.1) att re spitränta enligt UBL skall tas ut fr.o.m. året efter taxeringsåret t.o.m. den dag då skatten förfaller till betalning och att ränta på tidigare åter betalat belopp liksom skall beräknas från utgången av den månad då beloppet utbetalts. För att få största möjliga överensstämmelse mellan de olika områdena bör respitränta enligt ML tas ut fr.o.m. den dag skatten skulle ha betalats t.o.m. den dag då skatten förfaller till betalning enligt skat temyndighetens beslut. I fråga om tidigare återbetalat skattebelopp bör re spitränta beräknas från utgången av den månad beloppet återbetalades. Den sanktion som påförs när deklaration inte lämnats i rätt tid, försenings avgiften, uppgår normalt till endast . Har den skattskyldige antingen förelagts att lämna deklaration men inte fullgjort denna skyldighet inom tid som föreskrivs i föreläggandet eller underlåtit att avge deklaration inom föreskriven tid även för minst en av de tre närmast föregående redovisnings perioderna, bestäms förseningsavgiften till . (64 e § ML). Beloppen har varit oförändrade alltsedan förseningsavgiften infördes . Mervärdeskatt förfaller normalt till betalning när deklarationen senast skall lämnas, dvs. den 5 i andra månaden efter den då redovisningsperioden gått ut. Lämnar den som är registrerad till mervärdeskatt inte någon deklara tion skickas en påminnelse om deklarationsskyldigheten ut. Därefter sker regelmässigt skönsbeskattning. Skönsbeskattningen grundar sig på uppgifter om deklarerade belopp för tidigare redovisningsperioder, förhållandena i den aktuella branschen etc. Ett sådant beslut fattas ca efter dekla rationstidpunkten. Den skattskyldige påförs då, förutom skattebeloppet, restavgift, skattetillägg och förseningsavgift. Skattetillägget undanröjs helt om den skattskyldige kommer in med deklaration (64 b § ML). Restavgiften och förseningsavgiften kvarstår dock. RSV föreslår i sin promemoria att respitränta skall uppgå till minst det belopp som restavgift skulle ha påförts med när skönsbeskattning sker i av saknad av deklaration. Förslaget motiveras med att respiträntan vid sköns beskattning kommer att bli så låg i förhållande till den tidigare restavgiften att det kan inbjuda till att inte lämna deklaration utan att avvakta ett sköns beskattningsbeslut. Den som inte lämnar en deklaration i rätt tid påförs vis serligen en förseningsavgift, men den uppgår till så lågt belopp att den inte torde ha någon som helst betydelse för benägenheten att fullgöra deklara tionsskyldigheten i rätt tid. Det är enligt min mening uppenbart att verkningsfulla medel behövs för att ge eftertryck åt skyldigheten att lämna in deklaration. Systemet får inte innebära att en skattskyldig som över huvud taget inte lämnar deklaration kommer i ett fördelaktigare läge än den som deklarerar men inte betalar in den redovisade mervärdeskatten i rätt tid. När beskattningsbeslut fattas ef ter skälig grund i avsaknad av deklaration påförs enligt nuvarande regler restavgift. Restavgiften har på mervärdeskatteområdet inte bara en funktion som påtryckning för att betala skatt i rätt tid, utan också för att lämna dekla ration inom föreskriven tid.