prop · GG03200 · 1992-12-31 00:00:00 — I bestämmelsen slås också fast att det allmänna skaU sträva efter attradiofrekvensema tes i anspråk på ett sätt som leder tiU vidaste möjligayttrandefrihet och informationsfrihet. I motiven tiU denna föreskrift anfördes(prop. 1990/91:64 s. 82): Påkonstimtionell nivå kan en reglering inte gäma gå längre än attuttryckligen framhäva den gmndläggande betydelse som måste tiUmätasytttandefrihetens inttesse vid alla överväganden om fördelningen avradiofrekvenser En föreskrift av sådan innebörd skulle ha tiU syfte att utgöraen spärr mot obehöriga mskränknmgar eller ett undergrävande av den frihet attbegagna radiomediet för sändningar tiU allmänheten som är möjUg och rimUg medhänsyn tiU andra anspråk på utrymme för radiotrafik. Den skuUe inte heUerhindra sådana överväganden och hänsynsteganden som även i ett demokratisktsamhäUe är ofrånkomUga vid fördelningen av radiofrekvenser 1specialmotiveringen tiU bestämmelsen (prop. 1990/91:64 s. 116) följande: '' Isyfte art så långt som möjUgt late de värderingar som bör vara Prop.1992/93:200 vägledande vid sådan lagstifttung som avses i första stycket komma tiU uttryck i gmndlagen föreskrivs i andra stycket särskilt att ytt rande- och informationsfrihetema skaU vara gmndläggande mål vid normgivning som berör fördelningen av det tiUgängUga utrymmet i radiofrekvensspektmm, givetvis inom ramarna för folkrätts Uga förpliktelser i fråga om användningen. Uttryckenyttrande- och informationsfrihet används här i samma betydelse som i RF. Däravföljer det i CKh för sig självklara att bestämmelsen inte syftar tiU attbegränsa användningen av radiofrekvenser för andra ändamål änprogramverksamhet eUer att mera i detalj styra hur radiofrekvensspektmm tas ianspråk för programverksamhet. Sålunda måste hänsyn kunna tas till behovet avfrekvenser för t.ex. kommunikationsradio och annan trafik från person tiUperson. Hänsyn måste självfaUet också kunna tas tiU sådana behov som användningav radio vid sjö- och Qällräddning m.m. samt för andra sådana användningar avtekniken för radiosändningar som inte är av egentUg betydelse fiän yttrande-och mformationsfrihets-synpunkt, t.ex. radar. Vidgranskningen av förslaget konsteterade Lagrådet (prop. 1990/91:64 s. 210) attdet i den aUmänna motiveringen uttalas att på konstimtioneU nivå en regleringför närvarande inte kan gå längre. mening kan man i och för sig tänka sig en något längre gåendekonkretisering i gmndlagen av de principer som skaU tiUämpas vidfrekvensfördelningen. Så skulle här kunna skrivas in gmnder på vilkatilldelning av frekvens för mndradio exklusivt skaU få vägras såsom att ingenfrekvens är ledig eUer att gmndad anledning finns att ante att den söktefrekvensen inte kommer att umyttjas av sökanden. Vidare skulle man kunna läggafast en ram för de vUlkor, med vilka frekvenstiUdelning eUersändningstiiUstånd skaU kunna förenas, exempelvis i fiäga om sändarstyrka,sändningstid och umyttjandegrad. På detta sätt skulle i gmndlagen redan frånbörjan utrymmet för allmänna lämplighetsöverväganden i fördelningsför-ferandet snävasin. Under5 § föreslås att fiägor om rätt att sända radioprogram - vari tiUdelning avradiofrekvens ingår som en betydelsefuU del - skaU kunna provas av domstol eUeren på visst sätt kvalificerad nämnd. Systemet fömtsätter därmed attfördelningen sker efter regler som i princip tUUiandahåller underlag för enmateriellrättsUg prövning. 1remissprotokollet anmärks att en särskUd uttedare har uppdraget att utarbeteförslag tiU lag om fördelningen av radiofrekvenser Innan uppdraget är slutförtsaknas material för ett ställnmgstegande i frågan om och i så fåU i vilkenutsträckning konkreta regler för frekvensfördelningen bör tes in i gmndlagen.TiU följd härav får man såsom skett i det remitterade förslaget också enUgtfegrådets mening nöja sig med allmänna riktlinjer i ämnet. Lagrådet utgår frånatt man vid den aviserade lagstiftningen om frekvensfördelnmgen tar upp fråganvilka regler som kan vara ägnade att verksamt tiUvarateyttrandefri-hetsinttesset och därför förtjänar inflyte i ytttandefirihetsgmndlagen. Lagrådetfinner emeUertid att gmndlagen redan i nuvarande fege, fiamför aUt med hänsyntiU innehåUet i 5 § om möjUghet tiU domstolsprövning, bör tiUföras enföreskrift om att den särskUda fegen om tiUståndstvång skaU innehåUa gmndemaför tiUståndsgivningen. Föredragandedepartementschefen ansåg inte att Lagrådets yttrande borde Prop. 1992/93:200föranleda någon ändring i den akmeUa bestämmelsen. Hon firamhöU att det ävenenUgt Lagrådets mening fanns anledning att avvakte resultetet av Frekvensrättsuttedningeninnan ftägan om att närmare precisera yttrandefrihetsgmndlagens föreskrift omfrekvensfördeUiing kunde tas upp. Hon påpekade att den också borde ses i ettstörre sammanhang. Tanken att gmndema för frekvensfördehiingen av hänsyn tiUmöjUghetema tiU prövning enUgt 3 kap. 5 § bör anges i vanUg lag syntes nämUgen,enUgt departementschefen, ha en större räckvidd än blott vad som gäUde denakmeUa paragrafen (prop. 1990/91:64 s. 219). Ävenvid riksdagsbehandlingen hänvisades tiU att det pågående uttedningsarbetetborde avvaktas innan ställning tas tiU frågan om CKh i så feU i vilkenutsträckning som regler för frekvensfördelningen bör tas in i YGL (bet. 1990/91:KU2l s. 9 ff). Uttedningenhar vid sma överväganden i denna fråga framhåUit regleringens stora betydelseför yttrandefriheten CKh informationsfriheten. På gmnd av den nära anknymingentiU rent tekniska förhåUanden som regler om fördelning av frekvenser bygger påhar uttedningen stmkit under att det måste finnas möjUgheter tiU en smidig anpassningtiU ny teknik. EnUgt uttedningen finns det annars risk för att utvecklingenlåses. Utredningen har därför, med hänvisning tUl det eftertryckliga påbud ombeaktjmde av yttrande- och informationsfrihetsinttessena vid frekvensfördelningsom redan finns i yttrandefrihetsgmndlagen, inte fimnit det lämpUgt att ta inytterligare föreskrifter om frekvensfördeUiing i gmndlag. Ställningstagandetgmndas också på de slutsatser som uttedningen har kommit fram tiU i fråga omhur frekvensfördehiingen bör regleras i vanUg lag (SOU 1991:107, s. 150). För egen del viU jaganföra följande. En reglering om fördelning.av frekvenser har stor betydelseför yttrandefriheten och mformations-friheten. Frågan om en närmare preciseringav yttrandefrihetsgmndlagens föreskrift om frekvensfördelning övervägs. Somsagts i det tidigare måste emeUertid gmndema för tiUståndsgivningen anges ifeg. Den föreskrift av målsättningskaraktär bettäffande frekvensfördelningensom redan finns i yttrandefrihetsgmndlagen är enligt min mening etteftertryckUgt påbud om att yttrande- och informationsfrihetsinttessena skaUbeaktas vid frekvensfördelningen. Med hänvisning tiU yttrandefrihetsgmndlagenär det således uppenbart att lagbestämmelser som rör frekvenstiUdelning, vilketi praktiken innebär tUlståndsgivningen i stort, måste ha ett sådant innehåU,såvitt gäUer sättet för att ta i anspråk radiofrekvensema, att de leder tiUvidaste möjliga yttrande- och informationsfrihet. får därförgodtas att detta krav i vart fåU kommer tiU uttryck i den lag omradiokommunikation som föreslås. Somsagts i det föregående innebär radiovågomas umredning att intemationeUaöverenskommelser i praktiken är ett nödvändigt element för att effektivt kunnaumyttja den namrresurs som radiofrekvensspekt- mm utgör Redan av dettaskäl måste de överenskommelser som Prop. 1992/93:200 mgått med andrastater påverka den intema ordningen för radioanvändningen. Dessutom hör dettiU saken att genom att ingå ett bindande avtal givetvis också haråtagit sig en skyldighet att se tiU att avtalsförpUktelsema uppfyUs. Motbakgmnd av att de väsentUga reglema om tiUståndsprövning, m.m. skaU ges i lag,uppkommer fiägan i vilken utsträckning ckUpå vilket sätt de intemationeUa åtaganden som har gjort skaU påverkafegstiftningens innehåU. Avdet föregående har firamgått att ITC, den intemationelfe telekonventionen, medåtföljande radioreglemente är av gmndläggande betydelse för det intemationelfesamarbetet på radioområdet. För del är det främst dessakonventionsbestämmelser som gör att frågor om införUvande av intemationelfeåtaganden med svensk rätt måste övervägas, när en reglering av radioområdetslcaU utformas i lag. Även i det tidigare nämnda EG-direktiv om reservering avfrekvensband akmaUserar den frägan. Konventionsbestämmelsemai ITC har främst karaktär av att vara gemensamma avsUctsförklaringar frånmedlemsstatema angående de mål som man strävar efter att uppnå på teleområdet.Medlen för att nå dessa mål preciseras knappast i konventionstexten, utan dessafår sin närmare utformnmg, såvitt gäller radio, i det intemationeUaradioreglementet (RR). InnehåUeti RR får bedömas ha omedelbar betydelse för hur användning av radiosändare iSverige kan ske. Exempel på sådana fömtsättningar för radioanvändning som mereUer mindre detaljerat fesdäggs i RR är frekvensaUokering, tUlåmasändareffekter och gmnder för frekvenstiUdelning. Även bestämmelser om hurvissa frekvensband får utnyttjas och om användningen av de skUda trafikslagenmåste följas vid myndighetsutövningen och vid radioanvändningen. EftersomRR innehåUer krav på tUlståndsförfarandet i varje medlemsland och även ibetydande omfattning reglerar hur frekvensema får användas kan dess tiUämpnmgi tiU stora delar anses utgöra en begränsning av yttrande- ochinformationsfrihetema enligt regeringsformen. En väg att säkerstäUa att aUadessa regler tiUförs den intema svenska rättsordningen skuUe namrUgtvis varaatt med tiUämpning av inkorpora-tionsmetcxlen i lag förskriva att reglementetskall gäUa som svensk rätt. Ettsådant förfarande skuUe dock knappast vara mvändningsfritt. RR är mycketomfattande och inte lätt att överbUcka för den som mte har specialkunskaper iämnet. Även om reglementet innehåUer vissa bestämmelser som får anses gegmndläggande fömtsättiungar för radioanvändningen, förekommer där också mängd bestämmelser som får bedömas ha en mera detaljbetonad karaktär. Eninkorporation skuUe med hänsyn härtiU kunna leda tiU att regleringen blevaUdeles för vidlyftig. Enomständighet som är värd att nämnas är att det med en inkorpo rerad text skuUe kunna bU besvärUgt att bestämma tiUämpningsområdet inom . Med hänsyn tiU sin uppbyggnad av att vara ett avtal meUan stater tiUåter nämligen RR avvUcelser i den utsträcknmg som I74 radioanvändningen i andrastater inte påverkas. är simationen förnärvarande sådan att det beträffande viss radioan- Prop. vändning förekommer sådanaavvikelser I själva verket är bundenhet begränsad tiUatt inte medverka tiU att en radiosändning i landet medför skadUgaföljder på radioanvändnmgen i annat land. kan antes att det ävenfortsättningsvis kan finnas skäl att inte tiU aUa delar följa reglementetsregler beträffande sådan radioanvändning som inte kan ge skadUgpåverkan på utiändska radiostetioner torde lecfe tiU att det för sådana feUfick ges regler om undanteg fiän delar av den Medhänsyn tiU i förste hand nämnda omständigheter synes övervägande skäl tafe föratt en ny svensk lagstiftning om radio utformas med den inriktningen attlagregleringen ges ett sådant innehåU att de gmndfeggande reglema förradioanvändning i RR, i de feU påverkan på utländska radioanvändare kanförekomma, kommer tiU uttryck i den svenska fegtexten. LagbestämmelsernaskaU således medverka tiU att tUlståndsgivningen kommer att ske på ett sådantsätt att radioanvändningen i inte kommer att sta i strid med vad Sverigeåtagit sig i det intemationeUa samarbetet. Det som härvid främst är att beaktaär reglema i RR. Sammasynsätt bör anläggas i fråga om EG:s direktiv om reservering av vissafrekvensband. Denfråga som härefter installer sig är hur detaljerad lagregleringen måste varaför att uppfyUa kravet på att fömtsättningama för tiUståndsgivningen skaUanges i feg. Självklartfår reglema inte vara så allmänt formulerade att det är fritt för dentiUämpande myndigheten att efter eget skön bestämma vad som skaU gäUa. Derekvisit som ställs upp för tiUståndsprövningen får inte vara sådana att de kanbetecknas som innehåUslösa. Åandra sidan kan det knappast komma i fråga att i detalj lägga festfömtsättningama för tillstandsgivningen i lag. Det skuUe leda tiU en mycketomfattande och säkerUgen svåröverskådUg reglering. Dessutom fömtsätter detställningstaganden från lagstiftaren tiU en sådan mångfeld av frågor attlagstiftningsarbetet dels skuUe behöva bU mycket omfettande och ta upp en långrad av detaljfrågor firån poUtiska, tekniska, konkur-rensmässiga och andrasynvinklar, dels skuUe medföra en uppenbar risk för att en eljest önskvärdutveckling på radioområdet skuUe kunna komma att hindras av lagstiftningen.Vidare finns det anledning befåra att vissa regler snabbt kunde bU inakmella. Somen allmän utgångspunkt för vilken detaljeringsgrad som fegreglema bör ha kandet vara befogat att peka på det utrymme som finns att komplettera fegreglemamed verkstälUghetsföreskrifter Dessa skaU utgöra tiUämpningsföreskrifter avrent administtativ karaktär och får inte innehåUa något nytt åliggande förenskUda eUer något ytterUgare ingrepp i enskUdas personUga eUer ekonomiskaförhållanden. Det betyder att regleringen i feg måste vara komplett så att denger tiUräckUgt underlag för prövning av enskUdaärenden. Som sagts föreUgger det å andra sidan ett praktiskt behov av attinte göra fegen så detaljerad att den hindrar följsamhet tiU den tekniskautvecklingens landvinningar på radioområdet. Mot bakgmnd av angivnafömtsättningar för fegstiftningen bör de materieUa fegregler efter vUkaprövningen av ansökningar om tiUstånd tiU användning av radiosändare iframtiden skaU ske, utformats med inriktning mot att ange de gmndläggandefömtsättningar som är av betydelse för aU sfegs radioanvändning förkommunikationsändamål. 4.12 En ny reglering med tillståndskrav 4.12.1 Regleringens tUlämpmngsområde Mittförslag: Nya och utbyggda regler om användning av radiokommunikation samlas ien särskild lag om radiokommunikation. Dennya lagen skall gälla anordningar som är avsedda för radiokommunikation ellerradiobestamning. Lagen skall också innehåUa vissa föreskrifter rörandeanvändning av andra anläggningar för alstring av radiofrekvent energi. Utredningensförslag överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna:Av remissinstansema har endast RUcsåklagaren framfört erinringar mot förslaget.RÄ sätter i fråga om mte en ökad fettiUgängUghet skuUe åstadkommas om denföresfegna fegen slås samman med radiofegen. En särskild lag omradiokommunikation Enfråga att te ställning tUl är om det är mest lämpUgt att föra in nyaövergripande bestämmelser för radioanvändning i den nuvarande radiofegen(1966:755) eUer läte ändrade och utijyggda lagregler bUda en egen Radiofegen i nuvarandeskepnad kan sägas innehåUa två huvuddelar. Den består dels av de bestämmelsersom tar upp tiUståndspUkten för innehav och användning av radiosändare samtdärtiU anslutande regler, dels av de bestämmelser som gällermndradioverksamheten. TiUgång tiUradiofrekvenser är av stor betydelse för en lång rad verksamheter i ettmcxlemt samhäUe. Kommunikationsradio, mobUtelefon, personsökare och liknandeanvändningar bidrar tiU att det på ett smidigt sätt går att få kontakt medpersoner som är utom räckhåU för andra mera ste-tionära sambandsmedel.Radioanvändningen mom luftfarten och sjöfarten underlättar navigeringen ochbetjänar vUctiga delar av säkerhetssystemen. 1 övrigt räcker det med att pekapå ljudradions och televisionens ökande vUct för kunskapsuppbyggnaden ochåsUctsbUdningen rörande oUka förhållanden i samhäUet för att alla skaU insevärdet av radioteknUcen. Ävenom de radiotekniska landvuiningama har varit stora under 1900- Prop.1992/93:200 talet är det i dagens läge inte möjUgt att använda sig av mer än enUten del av radiofrekvensspektmm. De frekvenser som med dagens teknik ärtiUgängUga måste delas meUan aUa förekommande användningssätt. Av detförhållandet att radiofrekvensspektmm som ändUg resurs är gemensamt för alfeanvändningar, följer att varje användningssätt i någon bemärkelse är beroendeav övriga. Rundradio och exempelvis butikslarm är med avseende påöverföringsmedium i princip konkurrenter om tiUgången tiU den namrresurs somradiofrekvenser utgör 1 den mån regler rörande vissa radioanvändningar måsteges i lag tiU följd av dessa användningars i gmndlag skyddade stäUning, innebärdet förhåUandet att fegformen ibland måste användas även för de användningssättsom i och för sig inte har dette gmndfegsskydd. Den utbyggnad som ienUghet härmed måste ske i förhållande tiU nuvarande reglering kommer attmedföra att lagregleringens omfattning blir betydUgt större än vad den är inuläget. Från systematisk synpunkt finns vidare skäl som talar för att man börha en mera markerad skUje-linje meUan radioanvändningen i stort ochanvändningen av radio inom ett särskUt område, nämligen mndradio. Styrkan avdessa skäl ökar dessutom när det inte är möjligt att mskränka regleringen tiUatt i princip omfette endast en föreskrift om tUlståndsskyldighet på det sättsom är feUet . De övergripande reglema som skaU gälla för aUradioanvändning bör därför föras tiU en särskUd lag. Som en följd härav kommerradiola gens regler som gäUer mndradio att utgöra den enda kvarvarandebeståndsdelen av nuvarande radiolagen. TiU skillnad från RÄ anser jag att ensådan systematik gör regleringen på radioområdet överskådligare CKh merafettiUgänglig. Tillämpningsområdetför en ny lag Nuvarandereglering i radiolagen (1966:755) gäller sådana anordningar som erdigt dedefinitioner som upptes i lagen utgör radiosändare. En radiosändare är enUgtlagen en anordning för radiosändning. Radiosändning är ljud, bUd eUer annatmeddelande som sänds med hjälp av elekttomagnetiska vågor vilkas frekvenser ärlägre än 3 (XX) gigahertz och vilka utbreder sig i rymden utan särskiltanordnad ledare. 1 förarbetena tiU radiolagen (prop. 1966:149 s. 35)poängteras att aUa former av meddelanden avses. Även radarsändning,flärrmanövrering, flärrskrift och liknande överföring av tecken, signaler eUerskrift är enUgt motiven radiosändning. De bestämmelser som finnsi radiolagen tar aUtså sUcte på apparater för överföring av meddelanden medhjälp av radiovågor Varken apparater för överföring av radiofrekvent energieUer sådana elektriska anordningar som, utan att umyttja radiostrålningen, tiUföljd av sin fimktion alsttar radiovågor omfattas av denna reglering. Sismämnda två kategorierav apparater regleras med avseende på sina egenskaper att alstra radiofrekventenergi i radiostömingsförordningen (1985:625). EnUgt bestämmelsema där skaUelektrisk materiel som kan 12 1992/93. orsaka stömingar påradiokommunikation genom elekttomagnetiska vågor Prop. 1992/93:200 utförasså att sådana stömingar förebyggs. Anordningarsom i någon bemärkelse tar i anspråk radiofrekvenser kan således defes in iolika kategorier Denförsta kategorien består av vad som i cfegUgt tal kalfes radiosändare, dvs. enanordning som fungerar så att den sänder ut radiovågor med avsikten att medhjälp av dessa kunna kommunicera eUer med andra ord överföra information. TiUden andra kategorin kan hänföras de anordningar som likaledes använderradiofrekvent energi för kommunikation men inte genom radiovågor utan genomledningsbunden eUer närfälts-mässig överföring. TiU den ttedje kategorin kanhänföras de anordningar som använder radiofrekvent energi för alstring av värmeeUer för apparatens intema ftinktion. En Qärde kategori består av anordningarsom inte nyttjar energi för sin fimktion utan alstrar den och därmed radiostrålningsom en följd av sm konstmktion. Beträffande den sismämnda kategorin kanradiostrålning karakteriseras som en närmast ofrånkomUg men inte önskadbieffekt. Enreglering på radiokommunikationsområdet är givetvis i första hand avsedd atttiUämpas på radiosändare för informationsöverföring. Det är ju för detta slagav radioumyttjande som det visat sig föreUgga behov av en ny och utbyggdreglering i feg. Medhänvisning tiU betydelsen av att den svenska regleringen såväl fiinktioneUt sombegreppsmässigt stämmer överens med vad som gäUer i det intemationeUasamarbetet på radioområdet bör det eftersttävas att i största möjUgautsttäckning använda intemationeUt vedertagna benämningar. Detta medverkarockså tiU att de foUcrättsliga förpliktelser som vi genom medlemsskapet i ITUhar åtagit oss att följa kan uppfyUas. Radiokommunikationdefinieras i ITC:s radioreglemente (RR) som telekommunikation med användning avradio. Telekommunikation definieras i sm mr som varje överföring, utsändningeUer mottagning av tecken, signaler, skrift, bUder, ljud eUer meddelande avvarje sfeg med användning av tråd, radio, optiska eUer andra elekttomagnetiskasystem. Omtillämpningsområdet för de nya reglema bestäms med utgångspunkt i begreppetradiokommunikation enligt den betydelse detta begrepp har intemationeUt, kandet anses oklart om sådan radioanvändning som innefattar utsändning ochmottagning av en omcxlulerad bärvåg, alltså en radiovåg som inte har någotinformationsinnehåU i sig själv, omfattas av detta begrepp. VissaradartiUämpningar arbetar med sådana radiovågor För att det inte skaU rådanågon tvekan om att användningen av radio för bestämning av ett föremålsposition m.m. skaU omfattas av reglema bör detta uttiyckligen fiamgå avlagtexten. Givetvishar anordningar ur alla nyssnämnda kategorier betydelse för möjUghetema att fåtiU stånd en effektiv frekvensanvändning. Ur det per-sfKktivet är det såledesönskvärt att radiostrålningen kan styras och konttoUeras bettäffande aUasfegen. Detär emeUertid en betydande skillnad firamför aUt meUan de tte första kategorierna och den fjärde. När radiofrekvensutrymme tes i anspråk för de förra kategoriema sker det utifrån en avsUct att nyttja själva radio- 178 medietför ett bestämt ändamål. Vad gäUer den Qärde kategorin är det inte någon särskUd nyttamed radiostrålningen som sådan. Det kan därför antes att mottnedel eUer skyddmot att stråhiingen från sådan materiel kommer ut i etem är vad som bör eftersträvas.Däremot finns det inte något behov av att bestämma ett visst frekvensutrymmeför att säkra dessa anordningars egentUga huvudfunktion. Slutsatsen blirsåledes att regler angående dessa sfeg av anordningar bör te sikte på att denstrålning som alstras i så Uten grad som möjUgt skaU kunna påverka detumyttjande av radiovågor som är avsUctUgt. Vidare föreUgger det enskillnad meUan användnmgen av radiosändare för överföring av information och enanordning som är avsedd att alstra radiofrekvent energi för annat ändamål.Fömtom sådana som överför information ledningsbundet eUer genom närfält eUersom använder energi för sin intema funktion, finns en kategori som är avseddatt alstra värme. VanUga tiUämpningar av det sismämnda användningssättet är mikrovågsugnar,pfestsvetsar ckU medicinskakortvågsbehandlingsapparater Dessa radioanvändningar bmkar i intemationeUasammanhang betecknas ISM (Industrial, Scientific and ) för att ange inomvilka områden som sådana användningssätt firämst förekommer, EnUgt denterminologi som används i RR skUjer sig ISM-användning i förhåUande tiU övrigradioanvändning som tes upp i reglementet. Trots att ISM inte går in underRR:s begrepp Radiocommunication finns det uppteget i RR:s aUokeringstebeU.ISM-användning har således ansetts så betydelsefull i förhåUande tiU annanradioanvändning att den bUvit placerad i bestämda frekvensband. Med hänsyn tiUdette förhållande och eftersom användningen av radio för ISM-ändamål liksom denanvändning som gäller för radiokommunikation lämpUgen bör inordnas inom sammasystem, finns det anledning att ha vissa regler i lag också om sådanradioanvändning. Beträffande sådanaanordningar som tillhör kategoriema två och tte är det givetvis av störstebetydelse att skyddsåtgärder kan vidtes för att en så ren radiomUjö som möjUgtskaU kunna åstedkommas. Jag återkommer tiU detta längre fram och belyser dånågot behovet av åtgärder för att komma tiU rätta med stömingar påradiokommunikation. 4.12.2 Tillståndskravoch vissa avgränsningsfrågor