prop · GG0332 · 1992-12-31 00:00:00 — Rättenatt bedriva rennäring tillkommer enligt gällande rätt endast samer som ärmedlemmar i samebyar. Samebyn är dels ett geografiskt betesområde, dels enekonomisk sammanslutning. Åretruntmarkerna är fördelade mellan samebyarna isärskilda byområden. Motrennäringens intresse av orörda och ostörda marker och vattendrag står intesällan andra verksamheters intresse av att fä utnyttja mark och vatten för sinabehov. Sådana intressemotsättningar kan ofta leda till konflikter. Detär storskogsbruket som åsamkar rennäringen de största skadorna. Slutawerkning,markberedning, skogsgödsling och anläggande av skogsbilvägar påverkarrenskötseln på olika sätt. Omfattande slutawerkningar har inom vissa områden t.ex.lett till brist på hänglav, som är mycket viktig för vinterbetet. Eftersom snönpackas hårdare på öppna ytor än i skogen blir det dessutom svårare för renarnaatt komma åt markbetet på ett kalhygge. De allvarligaste skadorna orsakasemellertid av de moderna markberedningsmetoderna. På ett hyggesplöjt områdeförstörs renbetet framåt. Vattenkraftsutbyggnad,gruvbrytning, torvtäkt och vägdragning är andra exempel på verksamheter som kanorsaka skada för renskötseln. Även turismen och friluftslivet kan medförastora problem. 3 Avvägningen mellan olika intressen vid användningen av mark och vatten - gällande rätt Defrån systematisk synpunkt viktigaste bestämmelserna vad gäller regle ringen av konflikter som kan uppkomma mellan de renskötande samerna och ägare eller brukare av mark inom renskötselområdet är rennäringsla gens bestämmelser om upphävande av renskötselrätten, 26 §, om förbud mot ändrad markanvändning inom åretruntmarkerna, 30 §, och om sär skilda inskränkande villkor för nyttjanderättsupplätelser inom del av betes området, 32 §. Bestämmelserna är emellertid endast avsedda att utgöra en ram för regleringen av dessa frågor och det står enligt förarbetena till rennä ringslagen öppet för en sameby eller renägare som lider skada genom in grepp i renskötseln att väcka talan vid domstol. Med tillkomsten av naturresurslagen (NRL) har skyddet för ren- 227 näringens viktigaste intresseområden blivit ettriksintresse. Dessa omräden Prop. 1992/93:32 skall skyddas mot åtgärder somkan påtagligt försvåra näringen. Men även Bilaga 2.1 andra områden avbetydelse för rennäringen åtnjuter enligt lagen ett särskilt skydd. NRL har inneburit en delvis ny syn på skyddet förrennäringen. Betydelsen av att beakta de nödvändiga funktionella sambandenmellan olika delområden för renskötseln framhävs. Preciseringen av de förrennäringen viktigaste områdena måste emellertid ske mot bakgrund av att derasläge varierar över tiden bl.a. till följd av olika ingrepp i landskapet. Genom (PBL) som trädde i kraftsamtidigt med NRL har statens inflytande över kommunernas beslut imarkanvändningsfrågor begränsats väsentligt. Kommunerna skall själva besluta omplaner. Statens möjligheter att ingripa mot planbesluten i sak inskränks ihuvudsak till frågor som rör hushållningen med mark- och vattenområden avriksintresse och till vissa mellankommunala frågor. Kommunerna får sålunda ettstort ansvar för avvägningen mellan olika intressen när det gäller användningenav mark och vatten. Det finns naturligtvis en risk för att utfallet av intresseawägningenmellan olika verksamheter kan komma att variera kraftigt mellan olika kommuner.Kunskapsunderlaget för att bestämma vilka områden som är av intresse förrennäringen är inte lika gott som exempelvis för naturvården. För att minskaden risken är det viktigt att renskötselns markanvändning redovisas så att denger ett gott kunskapsunderlag vid tillämpningen av NRL och PBL. I princip all tillståndspliktig användning av mark ochvatten är underkastad prövning enligt NRL. Skogsvårdslagen är däremot inteanknuten till NRL. Skogsvårdslagen är i första hand en s.k. skötsellag. Deninnehåller emellertid även regler av betydelse för avvägningen mellanrennäringens och skogsbrukets intressen. Enligt 1 § skogsvårdslagen skall hänsyn tas tillnaturvårdens och andra allmänna intressen vid skötseln av skogsmark. Enligtlagens förarbeten är rennäringen ett sådant allmänt intresse. Skogsstyrelsenhar i föreskrifter och allmänna råd angett hur hänsynen skall komma tilluttryck. Vi har gjort en genomgång av sådana beslut imarkanvändningsfrågor som är av särskild betydelse för rennäringen. Avgörandenager inte någon klar bild av rennäringens ställning. Nägra entydiga slutsatsersom endast grundas på det framtagna materialet låter sig knappast göra. Eniakttagelse är emellertid att rennäringens intressen ofta får stå tillbaka närde ställs mot andra samhällsintressen. Vi har vidare ansett oss kunnakonstatera att ett ingrepp i renbetesmarkerna sällan sätts in i ett störresammanhang där konsekvenserna av flera ingrepp - tidigare och kanske kommande- beaktas. 4 Samråd och samrådsförfarande har som nämnts meddelat såväl föreskriftersom allmänna råd om samråd mellan skogsbruk och rennäring. finns en sär skild samrådsgrupp skogsbruk-rennäring, numera under huvudmannaskap. I gruppen ingår företrädare för bl.a. skogsbruket, rennä ringen och berörda förvaltningsmyndigheter. Samrådsgruppen har funktio- 228 nen av central rådgivandeoch initierande instans för ett antal lokala sam-rädsgrupper. Utan att det funnitssärskilda bestämmelser om det har på flera ställen etablerats samråd mellansamebyar och kommuner. PBL har medfört ökade krav på kommunernassamrådsskyldighet vid upprättande av översiktsplaner och detaljplaner. Inom fleraverksamhetsområden förekommer mer eller mindre institutionaliserade kontaktereller samråd med samerna. Det gäller beträffande t.ex. naturvård,rymdverksamhet, militär verksamhet, vattenkraftsutbyggnad och gruvdrift. 1992/93:32 Bilaga2.1 Närman skall utreda möjligheterna att stärka samernas rättsliga ställning i frägorsom rör rennäringen är det givetvis av största intresse att få klarlagt vilkencivilrättslig ställning renskötseln har enligt gällande rätt. Sådana klarläggandengjordes av HD i skattefjällsmålet. Måletgällde bl.a. om samerna framför staten hade äganderätten till de s.k.skattefjällen eller renbetesfjällen i . HD ogillade samernas talan ombättre rätt men gjorde i domskälen viktiga uttalanden om samernas rättsligaställning. Densamiska bruksrätten (eller renskötselrätten) är enligt HD en starkt skyddadbruksrätt av speciellt slag som ytterst är grundad på ockupation i förening medurminnes hävd. Bruksrätten är på samma sätt som äganderätten skyddad mottvångsförfoganden utan ersättning. Våraförslag om ändringar i bl.a. rennäringslagen bygger till stora delar påslutsatserna i skattefjällsmålet. Viföreslår att det skall framgå av rennäringslagen att samernas renskötselrättbygger på urminnes hävd, att alla samer harrenskötselrätt och att renskötselrätten är en särskild rätt tillfastighet. Genom skattefjällsmålethar det som nämnts klarlagts att samernas renskötselrätt bygger på ockupationi förening med urminnes hävd. Detta konstaterande är av betydelse för de renskötandesamernas ställning och trygghet i sin näring. Det är också av betydelse förhela det samiska folket med hänsyn till att dess kulturtraditioner i så höggrad är knutna till renskötseln. Vi anser attrenskötselrättens ursprung är så betydelsefull att detta bör komma till uttrycki rennäringslagen. Renskötselrätten, dvs. denspeciella samiska bruksrätten, behandlas i lagstiftningen ofta, men intealltid, som icke utgörande en särskild rätt till fastighet. Vi har emellertidfunnit, främst mot bakgrund av uttalandena i skattefjällsmålet, attrenskötselrätten är att anse som en särskild rätt till fastighet. Även dettaförhållande bör klart framgå av rennäringslagen. Ivissa lagar av betydelse för utövandet av renskötselrätten finns bestämmelserom vilka särskilda rättigheter som enligt den lagen skall anses utgöra säiskUdrätt till fastighet. De lagar som härvidlag utesluter eller inte omnämnerrenskötselrätten föreslås ändrade i detta avseende. Genomvåra förslag torde en mer enhetlig syn på renskötselrättens ställning kunnaerhållas. Detta är något som "stärker" rennäringens ställning, mensom bygger på gällande rätt. Att en sådan enhetlighet i lagstiftningen kommer tUlutttyck borde underlätta bedömningarna och den formella handläggningen i defall då samernas anspråk på skydd för renbetesmarkerna ställs mot andrarättighetsinnehavares anspråk på markutnyttjande. Genom att samebyn är attanse som sakägare råder det t.ex. ingen tvekan om att samebyn måste höras innanbeslut som medför intrång i renskötselrätten fattas. 1992/93:32 Bilaga 2.1 7 De generella skyddsreglerna Vi föreslår attdet folkrättsliga skyddet för rennäringen skrivs in i rennäringslagen, NRL,och expropriationslagen. Vidare föreslår vi att bestämmelsen i 30 §rennäringslagen om förbud i vissa fall mot ändrad markanvändning kvarstår.Slutligen föreslår vi en generell regel om hänsynstagande tUl renskötselrätten. Gällanderennäringslag saknar övergripande skyddsbestämmelser för renskötselrätten ochför rennäringen. Det finns dock skyddsregler för vissa områden och speciellafall, t.ex. förbud mot ändrad markanvändning inom åretruntmarkerna (30 §) ochmot avstängning av flyttvägar (94 §). Den omständigheten att ersättning skallutgå vid intrång innebär också en form av skydd. Sverigehar på folkrättslig grund förpliktelser gentemot samerna på olika sätt. Vi hari folkrättsbetänkandet redogjort för det skydd som samerna som urbefolkning ochinhemsk minoritet har för sin kultur. Kulturvärnet innefattar också ett skyddför förutsättningarna för kulturen, såsom rennäringens markutnyttjande. Sverigemåste därför avstå från sådana ingrepp i naturen att de naturligaförutsättningarna för rennäringens fortbestånd äventyras. Detta folkrättsligaskydd bör komma tUl uttryck i rennäringslagen, NRL och expropriationslagen. Detfolkrättsliga skyddet utgör givetvis endast ett minimiskydd. Andra övervägandenkan tala för att skyddet skall vara betydligt mer omfattande. Det grundläggande motivetför att införa förbudet mot ändrad markanvändning i 30 §rennäringslagen var att hindra markägaren "att genom ensidigt handlandevidta åtgärder som gör värdefull renbetesmark oanvändbar som renbete". Vianser att 30 § inte blivit ett tillfredsställande skydd i detta avseende.Bestämmelsen i 30 § rennäringslagen bör emellertid - trots den kritik somriktats mot den - kvarstå i princip oförändrad, eftersom den kan antas ha enviss preventiv betydelse när det gäller att förhindra intrång på åretruntmarkerna. Utövandetav renskötselrätten fordrar ett ömsesidigt hänsynstagande. Detta förutsätter bl.a.att den som använder mark och vatten inom renskötselområdet är medveten om attrenskötselrätten är en särskild rätt till fastighet som måste beaktas. Vianser det angeläget att denna skyldighet att ta hänsyn till renskötselrättenfastslås i lag. Ett naturligt sätt för enmarkägare att beakta den samiska rätten är att samråda med berörd sameby innanmer ingripande förändringar av markens användning genomförs. Det frivilligasamrådsförfarande som redan etablerats uppvisar på de flesta håll också godaresultat. 1992/93:32 Bilaga2.1 8 De särskilda skyddsreglerna gentemot storskogsbruket Viföreslår att den som äger eller brukar mark inom renskötselområdet inte fårvidta mer omfattande skogsbruksåtgärder utan att påkalla samråd med berördsameby. Pååretruntmarkerna föreslås samrådsplikten därutöver omfatta avverkningar somrör för renskötseln särskilt känsliga områden. Träffasinte överenskommelse vid samrådet får enligt förslaget åtgärden vidtas påvinterbetesmarkema om en månad förflutit från det samråd påkallades, pååretruntmarkerna om en månad förflutit från det samråd påkallades ochskogsägaren därefter hos sökt och erhållit tillstånd tillåtgärden. Tillståndskall ges såvida åtgärden inte medför bortfall av renbete som inte kan ersättasgenom att alternativa betesområden utnyttjas eller omöjliggör sedvanlig samlingoch flyttning av renar. Våra förslag omsamråd m.m. gäller om parterna inte kommit överens om annat. Som sagts är detstorskogsbruket som åsamkar rennäringen de största skadorna.Trots detta står rennäringen gentemot skogsbruket i realiteten helt utan skydd.De generella skyddsregler som vi föreslår innebär inte någon påtaglig ändring idetta förhållande. Att innehavaren av en så stark rätt som renskötselrättenskulle stå utan reell möjlighet till inflytande när underlaget för hansnäringsverksamhet påtagligt förändras anser vi vara otillfredsställande utifrånsåväl civilrättsliga som näringsrättsliga utgångspunkter. Enligt vår meningförutsätter ett sambruk av markerna utbyte av information mellan företrädarnaför näringarna, dvs. någon form av samråd. Därigenom skapas bättreförutsättningar för att bedriva näringarna effektivt och dessutom motverkas en polariseringav motstridiga intressen. En ömsesidig förståelse för de båda näringarnasvillkor torde också i ett djupare perspektiv komma att gynna relationernamellan samerna och den övriga befolkningen i området. Vi anser därför att manbör bygga vidare på de redan inledda samrådsformerna mellan skogsbruk ochrennäring. Den omständigheten att det beror påskogsägarens gottfinnande om samråd skall komma till stånd eller inte kannaturligtvis inte accepteras av rennäringen. Det måste därför tillskapasgarantier för att samråd verkligen kommer till stånd när det rör sig om meromfattande awerkningar. För dessa fall bör samrådsförfarandet lagstadgas i helarenskötselområdet. På åretruntmarkerna bör samrådsskyldigheten därutöveromfatta alla awerkningar i för renskötseln särskilt känsliga omräden. Densom bryter mot samrådsskyldigheten skall enligt vårt förslag kunna dömas tillböter. Underden tid samrådet pågår bör givetvis den aktuella skogsbruksåtgärden inte fåpåbörjas. Vi föreslår därför ett awerkningsförbud under en månad. Tiden kanförlängas om parterna är överens om det. Ettverkligt samrådsförfarande förutsätter att parterna är nägot så när jämställda.Detta kan sägas fordra att frågan om den aktuella skogsbruksåtgärden skall fåvidtas prövas av ett särskilt organ i de fall parterna inte kan komma överens isamrådet. bör också en sådan ordning eftersträvas inom helarenskötselområdet. Vi anser emellertid att frägan om ett tUl-ståndssystem påvinterbetesmarkerna bör anstå eftersom det är svårt att nu överblickakonsekvenserna av en tillståndsreglering på dessa marker. Viföreslår att skall besluta i tillståndsfrågan. För att ävenrennäringsintresset skall bli tUlgodosett skall emellertid för tillstånd tillavverkning krävas att yttrar sig i ärendet. Skogsvårdsstyrelsensbeslut skall kunna överklagas tiU och regeringen. Tillståndtill en awerkning föreslås kunna vägras dels om awerkningen medför bortfall avrenbete som inte kan ersättas genom att alternativa betesområden utnyttjas,dels om awerkningen omöjliggör sedvanlig samling och flyttning av renar. 1992/93:32 Bilaga 2.1 Rennäringslagenhar brister vad gäller möjligheterna att komma tUl rätta med för höga renantal.Detta är en brist i lagstiftningen som bör avhjälpas alldeles oavsett omantalet renar är för högt eller inte. Den till Lantbruksstyrelsenknutna Rennäringsgruppen har föreslagit utökade sanktionsmöjligheterför att komma till rätta med otillåtet höga renantal. Däremot har gmppen inteföreslagit någon bestämmelse som gör det möjligt att kontrollera att deuppgivna lenantalen är korrekta. Avsaknaden av en sådankontrollmöjlighet innebär svårigheter när det gäller att bland bredabefolkningsgrupper i de områden där rennäring bedrivs få förståelse förförslag om stärkt samiskt inflytande i frågor om markanvändningen. Vi utgårfrån att en sådan kontrollbestämmelse införs och utformas i samverkan med desamiska organisationerna. 10 Upphävande av renskötselrätt Viföreslår att bestämmelsen om upphävande av renskötselrätt i 26 §rennäringslagen ersätts med en hänvisning till reglerna i expropriationslagen. Enligt 26 §rennäringslagen kan regeringen förordna om upphävande av renskötselrätten förvisst markområde, när omrädet behövs för något av de ändamål som anges i 2 kap.expropriationslagen eller för annat ändamål av väsentlig betydelse från allmänsynpunkt. Är området väsentligen utan betydelse för renskötseln, kan sådantförordnande meddelas så snart området behövs för allmänt ändamål. Eftersomvi anser att renskötselrätten är en särskild rätt till fastighet föreslår viatt de regler tillämpas som gäller för expropriation av sådana rättigheter.Innehavare av renskötselrätt har enligt vår mening rätt till samma rättsligagarantier som andra jämförbara brukare av mark. 1992/93:32 Bilaga2.1 11 Ersättning för intrång i renskötselrätten m.m. Viföreslår att det i rennäringslagen införs särskilda bestämmelser om fördelningav rättegångskostnader i mål om ersättning på grund av skada pårenskötselrätten. Isamband med att rennäringslagen infördes diskuterades frågan om en särskildersättningsbestämmelse. Lagstiftaren överlät emellertid åt rättspraxis attlösa frågan om skadeståndsskyldighet på grund av skada på renskötseln. Frågan omersättningsskyldighetens omfattning, beloppens storlek etc. har emellertid ännuinte lösts av rättspraxis eftersom frågor om ersättningsskyldighet endast inågot fall kommit under domstolsprövning. Vi har därför övervägt att nu införaen särskUd ersättningsbestämmelse. De svårigheter att konstruera en sådanbestämmelse som förelåg när rennäringslagen infördes kvarstår emellertid. Föratt få fram erforderlig rättspraxis och aUtså underlätta rättsliga prövningarhar vi i stället valt att föreslå vissa ändringar tUl fördel för sameparten vadgäller bestämmelserna om fördelning av rättegångskostnaderna. Viföreslår att yttrande från i vissa fall skall inhämtas innanupplåtelsefrågor avgörs. Inomrenskötselområdet förvaltas marken ovan odlingsgränsen av lantbruksnämnderna.Upplåtelsefrågorna hanteras inom lantbruksnämnderna av en särskUdrennäringsdelegation, som har samisk representation. Vi föreslår attdelegationen skall inhämta yttrande från om någon av de samiskaledamöterna motsätter sig upplåtelsen. Det kan dock på siktfinnas skäl för att ge ett större ansvar för upplåtelsefrågorna. lagförslag såvitt avser renskötselnsrättsliga ställning Lag omändring i rennäringslagen (1971:437) Härigenom föreskrivs i fråga om rennäringslagen (1971:437)' deb att 27 § skall upphöra att gälla, deb att 26, 28, 29 och 30 §§ skall betecknas 29, 30a, 30respektive 26a §§, deb att 1-3,11,12,14, nya 26a, nya 29, nya 30, nya 30a, 85, 86 och 94 §§ skall haföljande lydelse, deb att ilagen skall införas tre nya paragrafer, 26, 27 och 28 §§ av följande lydelse, deb att rubrikerna närmast före 1 och nya 26 §§ skall haföljande lydelse, deb att ilagen närmast före 3 och nya 29 §§ skall införas nya rubriker av följandelydelse, deb att ilagen närmast före 31 § skall införas en ny rubrik som skall lyda"Upplåtelse av mark och vatten m.m." Prop.1992/93:32 Bilaga 2.2 Nuvarande lydebe Renskötselrätt m.m. Rättatt enligt denna lag begagna mark och vatten till underhåll för sig och sinarenar (renskötselrätt) har den som år av sambk härkomst, om hans fader ellermoder eller någon av hans far- eller morföräldrar haft renskötsel somstadigvarande yrke. Omsärskilda skäl föreligger, kan länsstyreben medge person med sambk härkomstrenskötselrätt, även i annat fall än som avses i första stycket. Samemahar en på urminnes hävd grundad rätt att inom de områden som anges i 3 §använda mark och vatten till underhåll för sig och sina renar (renskötselrätt). Renskötselrätten utgör en särskild rätt till fastighet. Renskötselrätten regleras i denna lag. Den som ingår äktenskap med renskötselberättigadförvärvar renskötselrätt. Upplösesäktenskapet genom äktenskapsskillnad, kan länsstyreben upphäva renskötselrättsom förvärvats enligt första stycket, om särskilda skäl föreliggen Renskötselrätt får utövas av den som är medlem i samebyefter vad i 11-14 §§ sägs. Omkoncessionsrenskötsel ftnns särskilda bestämmeber i 85-89 §§. Renskötsel får bedrivas 1. i ochVäs- Renskötsel får bedrivas inom följande områden(renskötselområdet) ' Lagenomtryckt 1985:919. terbottens läns lappmarker dels ovanför odlingsgränsen, dels nedanför denna gräns på mark som tillhör staten (kronomark) och renbetesland där skogsrenskötsel av ålder 6e-drives , sommaren eller hösten, på renbetesfjällen i , inom de områden i och som särskilt upplåtits till renbete. 1.hela året {åretruntmarkerna) i och läns lappmarkerdels ovanför odlingsgränsen, dels nedanför denna gräns på mark som tillhörstaten (kronomark) och renbetesland där skogsrenskötsel av ålder bedrivsunder våren, sommaren eller hösten, på renbetesfjällen i , inomde områden i och som särskilt upplåtits tillrenbete, 2. i övriga delar av lappmarkerna nedanför odlingsgränsen, inom sådana trakter utanför lappmarkerna och renbetesfjällen där renskötsel av ålder bedrives vissa tider av året. 2. (vinterbetesmarkema) i övriga delar av lappmarkerna nedanför odlingsgränsen, inom sådanatrakter utanför lappmarkerna och renbetesfjällen där renskötsel av ålderbedrivs vissa tider av året. Med renbetesland förstås mark som vid awittringenförklarats utgöra renbetesland eller av ålder använts som sådant land. förstås de vid awittringen för samerna avsatta renbetesfjällenoch de områden som sedermera upplåtits till utvidgning av dessa fjäll. 1992/93:32 Bilaga 2.2 Medlem i sameby är 1. renskötselberättigadsom deltar i renskötseln inom byns betesområde, 2.renskötselberättigad som hardeltagit i renskötsel inom byns betesområde och haft detta som stadigvarandeyrke samt ej övergått till annat huvudsakligt förvärvsarbete, 3.Renskötselberättigad som ärmake eller hemmavarande barn tUl medlem som avses under 1 eller 2 eller som ärefterlevande make eller underårigt barn tUl avliden sådan medlem. Sameby skall till medlemanta 1. den som deltar i renskötseln inom byns betesområde, 2.den som har deltagit i renskötselinom byns betesområde och haft detta som stadigvarande yrke samt ej övergåtttill annat huvudsakligt förvärvsarbete, 3.den som är make eller hemmavarandebam till medlem som avses under 1 eller 2 eller som är efterlevande make ellerunderårigt bam tUl avliden sådan medlem. Sameby kan som medlem anta annan än den som anges i 11 §, om han avser att med egna renar driva renskötsel inom byns betesområde. Samebykan som medlem antaga annan renskötselberättigad än som anges i 11 §, om hanavser att med egna renar driva renskötsel inom byns betesområde. Vägrassökanden inträde som medlem, kan medge honom inträde, omsärskilda skäl föreligger. Renskötande medlems dödsbofår fortsätta den av medlemman be- Renskötande medlems dödsbofår fortsätta den av medlemmen be- drivna renskötseln från dödsfallet. Är renskötselberättigaddödsbodelägare under , räknas tiden från det han fyller . Renskötselns upphävande i vissa fall m.m. Den sominom område som avses 13 § 1 äger eller brukar mark där renskötsel bedrivs fårej ändra användningen av marken på sätt som medför avsevärd olägenhet förrenskötseln i annan mån än som följer av förordnande enligt 26 §. Första stycket hindrar inte att mark används i enlighetmed en detaljplan eller för företag vars tillåtlighet skall prövas i särskildordning. drivna renskötseln under tre är frän dödsfallet. Ärdödsbodelägare under , räknas tiden från det han fyller . Vid användandet av mark och vatten inom renskötselområdetskall renskötselrätten beaktas. Åtgärder som äventyrar förutsättningarna för detfortsatta utövandet av rennäringen får inte tillåtas. Den som äger eller brukar mark inom åretruntmarkerna fårinte ändra användningen av marken på sätt som medför avsevärd olägenhet förrennäringen. Första stycket hindrar inte att mark används i enlighetmed en detaljplan eller för företag vars tillåtlighet skall prövas i särskildordning. Detsamma gäller skogsbruksåtgärd som avses i 28 § förstastycket.