prop · GG03200 · 1992-12-31 00:00:00 — Det närmare innehåUet i dessa krav bestäms framför aUt isamband med att de villkor som det sökta tillståndet bör förenas med övervägs.TiUståndsprövningen blir så tUl vida beroende av tUlståndsvillkoren att prövningenav om tiUstånd skall beviljas skaU göras med utgångspunkt i bl.a. de vUlkor som skall gällaför verksamheten. Detta torde leda tiU att verk- Prop. 1992/93:200 samhet avmindre omfettning och betydelse inte kommer att drabbas av särskUt ingripandekrav. Attnärmare beskriva vUka faU som bör föranleda avslag är förenat med betydandesvårigheter Ett exempel som kan nämnas är att det bör finnas möjUghet atthindra den som tiU följd av brott mot föreskrifter eUer vUUcor fått etttidigare tiUstånd återkaUat att erhåUa ett nytt tiUstånd. Utvecklingenpå teleområdet går fort och det är vUctigt att utrymme finns för anpassning tiUändrade fömtsättningar. Med den allmänna inriktning som jag angett, nämUgenatt presumtionen skaU vara att en ansökan leder tiU ett positivt utfaU försökanden, får det ankomma på tiUståndsmyndigheten att i den praktiskatiUämpningen närmare bestämma hur högt kraven för ett tiUstånd i de olika fåUenbör ställas. Som påpekats i det tidigare kommer denna bedömning att vara närasammanbunden med övervägandena om de villkor som bör stäUas för rätten attutöva den sökta verksamheten (se avsnitt 4.4.4). 4.4.2Tdlståndsprövning för tillhandahållande av mobila teletjänster Iföregående avsnitt har jag redogjort för vad som bör gälfe i fiäga omtiUståndsprövningen i allmänhet, alltså vad som bör gäUa för aUa sökande somönskar erbjuda tUlståndspUktiga tjänster Förteletjänster som har abonnentanslumingen uppbyggd på radioanvändning bUr detfråga om en utvidgad tiUståndsprövning. Bakgmnden tiU detta är attfrekvensutrymmet är begränsat och att telesystem som utnyttjar radio föransluttiing av abonnenter därför inte kan etableras i hur stor omfattning somhelst. Denna tdlståndsprövning är tänkt endast för den som viU tiUhandahåUamobUa teletjänster i aUmänt tiUgängUgt telenät. finns endastett begränsat antal system som skuUe omfattas av bestämmelsen. Det är bl.a.Televerkets två mobiltelefonsystem NMT 450 och NMT 900, ComvUcs analoga mobUtelefonsystem,personsökningssystem MBS och MinicaU, Comviks person-sökningssystemMetagram samt mobUa datakommunikationssystem Mobitex. Beslut omtiUdehiing av radiofrekvenser har fattats också för tte operatörer av detalleuropeiska ceUulära mobUtelefonsy-stemet GSM. TUldehiing har skett tiUTeleverket, och AB NordicTel. Nämndasystem har tiUdelats frekvenser enUgt bestämmelserna i radiolagen (1966:755).I vissa feU har besluten efter överklagande fettats av regeringen. Det förslagtiU lag om radiokommunUcation som jag tar upp i det senare är avsett attuppfyUa regeringsformens krav på lagreglering av de gmndläggandefömtsättningama för radioanvändning. EnUgt detta lagförslag skaU det ävenfortsätmingsvis gäUa krav på tiUstånd för att få inneha och användaradiosändare. I tiUståndsbeslutet skaU innefettas att sökanden tiUdelas en vissfrekvens, vUken får umyttjas under närmare angivna fömtsättningar.Bestämmelsema för tiUståndsgivningen är i lagförslaget uppbyggda så att enansökan om att få använda radiosändare skaU bevUjas om inte i lagen angivnahinder mot bifåU föreUgger Ett sådant hinder är attradioanvändningen riskerar att skadUgt påverka annan Prop. 1992/93:200 tiUåtenradioanvändning i eUer i udandet. Ett annat hinder mot bifåU är attradioanläggningen i fiäga inte uppfyUer rimUga tekniska krav. Den söktaradioanvändnmgen får inte heUer leda tiU att rimUg beredskap för utveckling avbefintUga eUer nya radioanvändningar inte kan upprätthåUas. Närdet skaU inttcxluceras nya radiotjänster eUer så väsentUgt ändrade tjänster attde kan jämstäUas med nya, kan det komma att uppsta situationer då en prövningav varje ansökan för sig efter hand inte är en lämpUg ordning med hänsyn delstUl inttesset av frekvenseffektivitet, dels tiU inttesset av att få tiU ståndrimUga konkurrensfömtsättningar. Om det kan förväntas inttesse från flera håUatt driva den nya tjänsten - det kan exempelvis röra sig om ett nyttmobUtelefonsystem - och det kan antas att det inte är möjUgt att medbibehåUande av rimUg firekvenseffektivitet låta aUa få pfets i frekvensspektmmföreUgger omständigheter som pekar på att det kan finnas anledning att tUlgripaen ordning med offentUg inbjudan tiU ansökan. Dengmndläggande regleringen för användning av radio som föreslås, aUtså förslagettiU lag om radiokommunikation, kommer inte aUtid att ge tillräckUg ledning förtUlståndsmyndigheten att fetta beslut. Den föreslagna lagen kan nämUgenknappast anses innehålla heltackande bestämmelser som direkt hanterar ensituation innefettande krav vid val av en eUer flera ur en gmpp sökande för enbestämd radioanvändning inom ett visst begränsat frekvensområde. Därför bör enmöjUghet ges tiU ett särskUt förferande för att välja ut vem av flera sökande somskaU få tiUstånd att driva nya telesystem med abonnentanslutning på radio närdet kan antes att det frekvensutrymme som kan avsättas för dessa inte är tiUräckUgtför att ge tiUstånd tiU aUa som viU driva sådan verksamhet. Därvidlag kan detbehövas särskilda föreskrifter för urvalet. Dessa föreskrifter bör lämpUgenmeddelas inom ramen för telelagen. Som Lagrådet påpekat bör ett bemyndigandeatt meddefe föreskrifter anges avse de sakUga gmnder som skaU tiUämpas. EnUgtförslaget tiU lag om radiokommunikation är utgångspunkten att sådana regler skaU ges i form av lag. Bakgmnden härtiU är den betydelse som rätten att använda radio har från yttrande- och informationsfrihets synpunkt. gäUer för den övergripande reglering som avser aUa möjUga former av radioumyttjande inklusive sådana som har karaktär av massmedier. Lagformen torde också krävas om det gäUer att ge före skrifter om urval av tiUståndshavare för radioanvändning som har du-ekt betydelse firån yttrande- och informationsfrihetssynpunkt, exempelvis tiU delning av frekvenser för mndradioutsändningar. Däremot torde före skrifter som innehåUer vad som skaU vara bestämmande för att utse tiU ståndshavare för verksamhet mom området mobila teletjänster knappast ha denna betydelse. Sådana föreskrifter bör rymmas inom den gmpp av föreskrifter som kan delegeras tiU regeringen eUer förvalttiingsmyndighet att meddela. I telelagen bör det i enUghet härmed tes in en föreskrift om att det för tiUståndsprövning av ansökningar om att tiUhandahåUa mobife teletjänster inom allmänt tUlgängUgt telenät skaU vara möjUgt för 107 regeringen eUer denmyndighet som regeringen bestammer att ge före- skrifter om vad som skaUvara bestämmande för att utse tiUståndshavare. 1992/93:200 Av naturUgaskäl måste sådana föreskrifter utformas mot bakgmnd av det system som avses.Vissa möjligen kommande radiotiUämpningar inom telelagens område är redan kändaoch det kan finnas skäl att inom en relativt närUggande framtid överväga attge föreskrifter för några av dessa. Det som jag syftar på är bl.a. detalleuropeiska, landbaserade, alhnänt tiUgängUga, radiobaseradepersonsökningssystemet kaUat Europeiska radiomeddelandesystemet ERMES. Ispecifikationerna för detta system sägs bl.a. att det skaU tillåta samtidigdrift av två eUer flera oberoende system inom samma geografiska område. AvbUvande föreskrifter kan lämpUgen firamgå hur många operatörer som skaU finnasi , vUka krav som bör stälfes på den som viU driva ett system mom ERMESmed avseende på exempelvis tackningsgrad och tillhandahåUande av gmnd-tjänstersamt vad som i övrigt skaU ha betydelse vid utseende av tiUståndshavare. Jagtänker även på ett nytt system kaUat DCS 1800 (), sombaseras på GSM-standarden men där anslutningen av abonnenter skaU ske mom 1,8GHz-bandet. Detta system kaUas ibland PCN ()eller persontelefon. En variant av dessa system kaUas DECT (Digital EuropeanCordless Telephone). För att systemen skaU fungera torde det disponerade frekvensutrymmetmte kunna vara aUtför begränsat. Det kan därför komma att krävas särskUdaföreskrifter för förfarandet att utse ett begränsat antal operatörer kan, som Lagrådet påpekat, meddelas med stöd av 8 kap. 13 §regeringsformen. Minaöverväganden i frågan om prövning av ansökningar om tillstånd bygger, somframgått av det sagda, på att kravet på tillstånd för att driva vissverksamhet, om man bortser från mobila teletjänster, endast undantagsvis skaUinnebära en begränsning av möjligheterna att få etablera sig på telemarknaden.Någon ändring av gäUande inriktning mot en öppen telemarknad i är aUtsåmte i någon del avsedd. Från statens sida skaU de åsyftade målen om effektivatelekommunikationer m.m. nås företrädesvis med hjälp av tiillståndsviUkor ochföreskrifter Detfinns med det anlagda synsättet knappast några skäl att tidsbegränsa meddeladetiUstånds gUtighet. Den som har fått ett tUlstånd för en viss verksamhet börkunna räkna med att tUlståndet som sådant kommer att gäUa utan någon särskUdtidsbegränsning. En annan sak är att de med tiUståndet förenade vilUcoren måstekunna ändras under tiUståndets bestånd (se avsnitten 4.4.4 och 4.4.5).Huvudregeln bettäffande tiUståndsbesluten i sig bör vara att tiUstånden skaUgäUa tiUs vidare. Det bör emeUertid finnas möjUghet att återkalla meddeladetUlstånd men endast om tiUståndshavaren inte driver verksamheten i enUghet medvillkor eUer föreskrifter Detnyss sagda om en obegränsad tillståndstid gäUer dock inte för aUa fåU.Vad gäUer verksamhet som avser tiUhandahållande av mobUa tele- 108 tjänster gör sigsttävandena rörande ett effektivt utnyttjande av radiofre- kvensspekttTim påminda.Som påpekats innebär förslaget tiU lag om Prop. 1992/93:200radiokommunUcation att tiUstånd tiU användningen av radioutmstning och därmedföljande frekvensupplåtelse skaU vara tidsbegränsade. Bakgmnden tiU dettasynsätt är att det efter ett bestämt antal år med användning av vissafrekvenser för en verksamhet skaU finnas möjUghet att se tiU att befintUgasystem görs ännu mera spektmmeffektiva eUer att ändra användningen av ettfrekvensutrymme så att nya och mera effektiva system skaU kunna beredas pfets.För verksamhet med mobUa teletjänster, som ju karakteriseras av attabonnentanslutningen kräver att ett visst frekvensutrymme disponeras, bör motdenna bakgmnd även tiUståndet enUgt telelagen kunna tidsbegränsas. 1 likhet medvad uttedningen har föreslagit anser jag att det bör eftersträvas attgUtighetstiden blir densamma som kommer att gälfe enUgt fegen omradiokommunikation. Gmnden härför är det nära sambandet med tiUståndsprövningenenUgt förslaget tiU lag om radiokommunikation. Enligt såväl denna lag somtelelagen bör rimUg hänsyn tas till tillstandshavarens krav på avkastning pågjorda mvesteringar, vUka såsom framhålUts av NordicTel är betydandebeträffande mobUteleverksamhet. Itelelagen bör denna möjlighet tiU avvUcelse från huvudregehi om att tiUståndskaU gäUa tUls vidare i enUghet med vad Lagrådet har föreslagit uttryckas på såsätt att tiUstånd som avser tiUhandahåUande av mobU teletjänst fårtidsbegränsas. NordicTelhar vidare pekat på sambandet mellan en bestämd tiUståndstid förtiUhandahållande av mobila teletjänster och förferandet med aUmän inbjudan tiUansökan. Som jag ser det kan det knappast anses rimUgt att den som efter ettansökningsförfarande har fått tiUstånd för viss verksamhet på nytt skaU genomgåen bedömning enligt ett sådant förfarande när tiUståndstiden löper ut. Dettabör i vart fåU gäUa om det är enahanda verksainhet som skall bedrivas. Omdet däremot rör sig om nya tjänster bör ett inbjudningsförfårande användas,dvs. att tiUståndshavare utses sedan alla de som kan komma i fråga genom enallmän inbjudan getts tUlfaUe att komma in med en ansökan. Detsamma gäUer närbefintUg verksamhet med mobUa teletjänster på gmnd av väsentUgt ändradefömtsättningar i tekniskt eUer annat hänseende bör prövas på nytt. Dessaförändringar bör då vara så påtagUga att det närmast kan anses vara fiäga omatt det kommer att tillhandahåUas en ny tjänst eUer i vart fäU en väsentUgtändrad tiUämpning av en tjänst. De närmare föreskrifter härom som behövs börmeddelas av regeringen eUer, om regeringen bestämmer det, avtiUståndsmyndigheten. Minbedömning att det för viss slags televerksamhet skaU krävas tiUstånd bygger,som redovisats, bl.a. på att det med en sådan ordning blir möjUgt attutforma vUlkor som avpassas individueUt tiU resp. tiUståndshavare. Det geshärigenom möjlighet för att inom ramen för lagen aktivt påverkautvecklingen på teleområdet och mot bakgmnd av oUka tiUståndshavaresfömtsätmingar bestämma vUUcor som främjar Prop, 1992/93:200 en utvecklingför uppfyllelse av de telepoUtiska målen. Förvissa förhållanden kan det emellertid vara lämpUgare att bestämmelsema ges iform av föreskrifter, alltså genereUt bestämda regler Sålunda kan det finnasskäl att välja föreskrifter, om det som skaU regleras skaU gäUa Uka för alfeeUer för en bestämd gmpp av aktörer som låter sig bestämmas i genereUa termerOm bestämmelserna skaU gäUa inte bara för dem som driver tiUståndspliktigverksamhet utan även för andra på telekommunikationsområdet måste givetvisföreskriftsformen användas. 1det följande redovisar jag mina överväganden angående vad tiUståndsviUkorenskaU kunna uinehåUa. I senare avsnitt kommer jag att separat ta upp vissafiägor som jag föreslår skaU regleras med föreskrifter Redan här vUl jagemeUertid peka på att det inte aUtid är möjUgt att dra en skarp gräns mellandessa båda former för regelgivning. Det kan därför förekomma att vissaförhållanden för den tiUståndspUktiga verksamheten kommer att regleras såväl avvillkor som av föreskrifter Den närmare anpassningen härvidfeg bör överlämnas företrädesvisåt tiUståndsmyndigheten, som inom ramen för vad som medges i lagen och motbakgmnd av utvecklingen på teleområdet får bedöma vilket slag av reglering somär mest lämpUg för att nå lagens syften. DetiUståndsvillkor som ställs upp skall bestammas mot bakgmnd av de syften somlagen skaU främja. Den nya innebörden i begreppet effektivatelekommunikationer har jag angett i det föregående (avsnitt 4.1). Vidtolkningen av hur dessa syften skaU tUlämpas på de oUka verksamheter som ärtiUståndspUktiga har tiUståndsmyndigheten anledning att beakte de bakomUggandeuttalanden som finns redovisade i samband med att de nuvarande telepoUtiskamålen bestämdes (prop. 1987/88:118, bet. 1987/88 :TU28, rskr. 1987/88:402).Ledning för tiUämpningen kan också hämtas i senare riksdagsbeslut, där det hargjorts vissa preciseringar av målen. Jag tänker då främst på riksdagsbelutetmed anledning av propositionen om näringspoUtik för tiUväxt (prop. 1990/91:87,bet. 1990/91 :TU28, rskr. 1990/91:369). VisserUgen ger stäUningstegandenasåvitt avser mål och inriktning på teleområdet visst tolkningsutrymme menbetydelsen av detta förhåUande bör inte överdrivas. Det får anses Ugga i sakensnatur att tiUståndsmyndigheten inte utan bärande skäl StäUer upp villkor som ärbetungande för tiUståndshavaren. Som jag kommer att beröra närmarefinns det i detta sammanhang anledning att beakte att myndighetens beslut i häraktueUa avseenden blir möjUga att överklaga tiU domstol. Detta förhåUande tordeockså vara ägnat att motverka att det stäUs upp vUUcor för verksamheten sominte är rimUga. Ilagen bör lämpUgen ges vissa exempel på förhåUanden som kan regleras i form av villkor för tiUståndshavare. Det skaU understrykas att uppräkningen av olika förhåUanden som föreslås i telelagen inte är avsedd att vara uttömmande. Villkor för tiUståndspUktig verksamhet kan avse även andra förhåUanden inom ramen för lagen. Dessutom bör det finnas en möjUghet för regeringen eUer den myndighet som regeringen bestämmer. , att tiUföra ytterUgare föreskrifter om 110 Vissaremissinstanser har kommit med förslag tiU komplettering av Prop. 1992/93:200uttedningens förslag i fråga om tUlståndsvillkor som man anser bör finnas med iden exemplifiering som görs i lagen. Det gäUer t.ex standardiseringsfrågor,förbud mot korssubventionering och förbud mot att OtiUbörUgt gynna egenkonkurrensutsatt verksamhet. menar att samtrafikvillkor,deltagande i nummerplanering och villkor om ny prövning vid ägarförändringarbör finnas med i fegen som exempel på vad tiUståndsvUlkor kan avse.Konsumentverket anser att skyldigheter avseende konsumentinflytande ochreklamationshantering bör kunna utgöra tiUståndsvillkor Somredan sagts är det tiUståndsmyndighetens sak att formulera tiUståndsviUkoren.Även om lagens syften ger inriktningen för vad villkoren kan avse, finnshärigenom ett visst spelmm för myndigheten i viUkorsgivningen. I fegen börendast vissa centrala villkor räknas upp. Jag anser inte heUer att det finns skälatt kommentera varje förslag tiU exempel på tiUståndsvUlkor som har kommit framunder remissbehandlingen utan nöjer mig med att stryka under att varje villkormåste kunna direkt återföras tiU lagens syften. Beträffande några framfördasynpunkter bör emeUertid följande sägas. Såsom framhåUits av STATTEL-delegationenär standardiseringsfrågoma väsentUga för fungerande telekommunikationer Jagdelar således delegationens uppfetming att krav på standard kan ges formen avtillstandsvillkor, men anser inte att exempU-fieringen i lagen behöver omfattasådana krav. Villkor för samtrafik kan röra tekniska eUer ekonomiska frågor Iprincip bestämmer dessa villkor det inbördes förhållandet mellan två eUer fleraparter De regler som ges för att styra detta förhållande skaU därför ha lagformoch inte formen av myndighetsföreskrifter Mot bakgmnd härav anser jag attsamtrafikfrågor inte heUer bör styras av tillståndsvUUcor (se vidare avsnitt4.6). TiU skillnad från anser jag vidare att den reglering som behövsom nummerplanering bör ha föreskriftsform på gmnd av denna frågas genereUabetydelse (se avsnitt 4.7). Ägarförändringar har av angetts somexempel på tiUståndsvillkor Detta gmndar sig på styrelsens uppfettning attvUUcor om vad som skaU iakttas vid ägarförändringar hos tiUståndshavaren börkunna ges i tUlståndet. För egen del kan jag - i vart feU - intese att det finns några bärande skäl för att inom ramen för telelagen reglerafrågan om ägarförändringar hos tiUståndshavare. Om det på sUct visar sig attdet finns ett särskUt regleringsbehov i denna fråga får den aktuaUseras pånytt. Konsumentinflytande och reklamationshantering kan inte heUer anseslämpUgt att ge regler om i en telelag även om som tiUståndsmyndighetpå telekommunikationsområdet kommer att få ta del av klagomål som enskUdakonsumenter och oUka kundgmpper kan komma att rikta mot tiUståndshavare. SkyUiighetförtillståndshavare att tillhandahålki tekfonitjänst åt var och Prop. 1992/93:200en som efterfrågar tjänsten Kostnademaför att ansluta och vidmakthåUa telefonabonnemang skiftar väsentUgt. Ofta ärdet således förenat med betydande kosmader för ett teleföretag att upprättaabonnemang i glesbygd, medan motsvarande anslutning i tatbebyggda områdenvanUgen kostar betydUgt mindre. Somframgått av det föregående skaU staten ansvara för att aUa erbjuds telefonvarhelst i landet man bor AUtså skaU även de kostsamma anslutningama göras.För närvarande är det endast som erbjuder telefonitjänst åt alfe ochenvar i hefe landet. På detta sätt uppfyUs med nuvarande ordning målet attgmndläggande telekommunikationer skaU tiUförsäkras alfe tiU enhetUga priser förhushåU och företag. ser tiU att det regionalpoUtiska och sociafe ansvaret i denna deluppfyUs hänger samman med roU som statUgt verk och det bestämmandesom och regeringen utövar över hur verksamheten skall bedrivas. situation håller emellertid på att uppsta på telemarknaden med ombUdning avTeleverket tiU aktiebolag och nya operatörer som etablerar sig på marknaden ocherbjuder telefonitjänst. Konkurrensen kan komma att skärpas mellan de olikaaktörema. Det kan vidare inte anses som självklart att efterombUdningen tiU aktiebolag utan vidare skaU se tiU att det stadiga ansvaret förtelefoni i glesbygdsområden kommer att uppfyllas. I det läget att det skuUe fåmenliga konsekvenser för det bolagiserade möjligheter attkonkurrera med nya aktörer kan det mte anses rimligt att endast detta bolagskaU ha detta ansvar. I den nya situationen måste det finnas möjUgheter förtiUståndsmyndigheten att kunna verkstäUa det stadiga ansvaret för att aUa skaUha möjUghet att utnyttja telefonitjänsten, något som kan ske på olUca sätt. EnUgtuttedningen bör detta åstadkommas på så sätt att tiUståndshavare åläggsskyldigheter genom tiUståndsvillkor Av remissinstansema är det endastKonkurrensverket som har haft synpunkter på detta. Enligt verket skuUe en sådanskyldighet kunna hämma nyetableringar. menar attsamhäUsåtaganden av olika slag så långt möjligt bör upphandlas i konkurrensmeUan olika företag. Ävenjag anser att ett förfårande med upphandling av betungande åtaganden är attföredra. För att en sådan ordning skaU vara ändamålsenUg fuUt ut bör emeUertidupphandUngen kunna ske i konkurrens. Under överskådUg tid framöver kommerkonkurrenssituationen knappast att vara så utvecklad på telemarknaden. Av deolika modeUer som är tänkbara för att klara det övergripande samhäUeligaåtagandet bettäffande telefoni är enUgt min mening det av uttedningenföreslagna vUlkorsförfarandet det lämpUgaste. Det innebär således atttiUståndsmyndigheten skaU kunna ålägga tUlståndshavare att erbjuda anslumingför telefonitjänst åt aUa som efterfrågar denna tjänst. Ett tUlståndsvillkormed denna mnebörd bör aUtså kunna föreskrivas. Det räcker emellertid inte medatt kunna ålägga en inkoppUngsskyldighet och skyldighet att underhållaanslutningen. För att erbjudandet om telefoni skaU ha något värde för kundenoch för att målet att alfe skaU ha råd att använda telefon skaU sägas varauppfyUt måstevillkorsbestämningen ha samband med den avgift som skaU få ut- Prop.1992/93:200 taxeras av kunden. I Unje med detta bör vUUcoret också uppta enbestämmelse om att anslutningen skaU ske på samma abonnemangsvUlkor somtiUämpas för teleföretagets övriga kunder Det bör härvid givetvis vara möjUgtatt ha oUka taxesöaikturer, såsom skUda taxor för hushåU resp. företag, hög-och lågförbmkartaxa, etc. Av villkorsbestämmelsen kan också behöva framgå vUkakvaUtetskrav som skaU vara uppfyUcfe för telefonitjänsten, dvs. i princip ienUghet med det som gäUer för med avseende på kvaUtet ckU service, m.m. I sistnämncfehänseende bör beaktas särskUt krav på kvaUtet såvitt avser nyttjande av telefexoch datakommunikation vfe låghastighetsmodem. TiUståndsmyndighetensbedömning av om en eUer flera tiUståndshavare skaU åläggas att utföra dekostsamma anslutningama är en besvärUg uppgift. I den nuvarande sittiationen,med endast en operatör som tillhandahåUer telefonitjänst, torde det emeUertidinte vara så stora svårigheter Svårigheter kan uppkomma när någon eller någranya aktörer aktivt utnyttjar den inneboende snedbalansen i kosmadsbUden genomatt ansluta endast mom lägkosmadsområden och därigenom tUlskansar sig en kostnadsfördeli förhåUande tiU det bolagiserade . Eftersom det för dagen knappastgår att fömtsäga hur marknaden kommer att se ut , är det också svårtatt mera bestamt ange gmndema för tiUståndsmyndighetens bedömning. Det finnsdock anledning att beakta betydelsen av att konkurrensfömtsätmingama påmarknaden inte snedvrids tiU följd av opåkallade olikheter för de skUdatUlståndshavama. Samtidigtbör det, i enlighet med det som angetts, redan nu finnas en möjUghet förregeringen eUer telemyndigheten att i stället kunna träffa avtal med ett eUerflera teleföretag, varvid företeget eUer företagen åtar sig att mot en bestämdersättning från staten ansluta abonnenter tiU telefonitjänst i hela landet.Som jag har pekat på i det tidigare kan detta ha vissa fördelar. För närvarandeär det emellertid inte en reaUstisk ordning. Vidmina överväganden angående tillståndsvillkor har jag utgått från atttiUståndshavare, som genom ett vilUcor blir ålagda att ansluta även intelönsamma kunder, som huvudregel skaU göra detta utan särskUd ersättning fiänstaten.