prop · GF03104 · 1992-01-01 00:00:00 — Lagändringarna bör träda i kraft . I samband med att lagändringarna träder i kraft bör de särskilda bestämmelserna i läkar-och tandläkarinstruktionerna om skyldighet för att meddela föreskrifter om behandlingen av journaler efter läkare eller tandläkare som avlidit eller förlorat sin legitimation upphävas. Jag avser att återkomma till regeringen i denna fråga sedan har behandlat lagstiftningsärendet. I enlighet med vad jag nu har anfört har inom upprättats förslag till 1. lag om ändring i patientjournallagen (1985:562), 2. lag om ändring i sekretesslagen (1980:100). Lagförslaget under 2 har upprättats i samråd med statsrådet . Lagförslagen har granskats av lagrådet. Förslaget till lag om ändring i patientjournallagen (1985:562) 8 § I första stycket har en hänvisning gjorts till den särskilt föreskrivna tiden för bevarande av omhändertagna journalhandlingar. Omhändertagande och återlämnande av patientjournal 11 § Paragrafen anger situationer då får besluta att patientjournaler inom enskild hälso- och sjukvård får tas om hand och när dessa skall återlämnas. Med hälso- och sjukvård avses, liksom i lagen i övrigt, åtgärder för att medicinskt förebygga, utreda och behandla sjukdomar och skador. Även tand- vård omfattas. Enligt första stycket får beslut om omhändertagande meddelas om det på sannolika skäl kan antas att journalerna inte kommer att handhas enligt föreskrifterna i lagen eller enligt föreskrifter som meddelats med stöd av lagen. Därvid avses främst bestämmelserna om hantering och förvaring samt minsta tid för bevarande av journalhandlingar. Dessa bestämmelser återfinns i 7 § första stycket och 8 § första stycket samt i förordningen (1986:203) om förlängd bevarandetid för vissa journalhandlingar inom hälso- och sjukvården. En situation då ett omhändertagande enligt första stycket kan bli aktuellt är när en enskild vårdgivare avlider. Tas inte verksamheten över av någon annan vårdgivare kan det ofta antas att det kommer att brista i det framtida handhavandet av patientjournalerna. Har vårdgivaren varit aktiv ända fram till dödsfallet krävs exempelvis att journalhandlingar skall bevaras under betryggande former i ytterligare , något som ett dödsbo kan ha begränsade möjligheter till. En annan situation då ett omhändertagande enligt första stycket kan bli aktuellt är när en legitimerad vårdgivare fått sin legitimation återkallad. Hänsyn måste naturligtvis då tas till varför legitimationen återkallats. Om orsaken till återkallelsen inte ger anledning att anta att hanteringen av journalerna kommer att 1991/92:104 misskötas och det inte heller framkommer något annat som ger anledning till ett sådant antagande kan inte beslut meddelas enligt detta stycke. En fråga om omhändertagande enligt första stycket kan tas upp av när anledning finns därtill och någon formell anmälan eller ansökan behövs inte. Ägaren till journalerna, vilket normalt är den som driver den verksamhet i vilken journalerna förts, skall emellertid i regel få tillfälle att yttra sig innan beslut fattas. Detta framgår av 17 § förvaltningslagen (1986:223). I vissa fall, såsom när avgörandet inte kan uppskjutas, kan dock beslut meddelas utan att berörd part fått tillfälle att yttra sig i ärendet (17 § andra stycket förvaltningslagen). Så kan exempelvis vara fallet när ansvarig vårdgivare inte kan nås inom rimlig tid och journalhandlingarna måste tas om hand för att de inte skall bli förstörda eller för att inte innehållet i handlingarna skall spridas till obehöriga. Vad som är rimlig tid måste avgöras efter omständigheterna i varje ärende. I andra stycket öppnas en möjlighet för att besluta att journalhandlingar skall tas om hand utan att det finns sådana skäl som anges i första stycket. För detta krävs dock att den som ansvarar för journalerna ansökt om om- händertagande. Med den som ansvarar för patientjournalerna avses här den som ytterst ansvarar för hanteringen av handlingarna i journalerna vilket inte alltid är densamma som den som enligt 9 § är ansvarig för uppgifterna i patientjournalerna. Denna fråga har berörts närmare i den allmänna motiveringen. Avsikten är inte att varje ansökan om omhändertagande skall beviljas. Det är, som betonats i den allmänna motiveringen, i första hand vårdgivaren som ansvarar för förvaringen av journalhandlingarna. I vissa fall kan det dock vara motiverat att dessa tas om hand för förvaring hos landstingens arkivmyndighet. I lagtexten har nämnda förhållanden betonats genom kravet på att det skall finnas ett påtagligt behov av att journalerna tas om hand. Ett exempel är när en vårdgivare inom enskild hälso- och sjukvård avslutar eller avbryter sin verksamhet och flyttar utomlands. För att handlingarna skall vara åtkomliga för patienter och andra bör då en förvaring ordnas här i landet. I och för sig kan ansökan om omhändertagande göras också av ett dödsbo efter en vårdgivare. I ett sådant fall kan meddela beslut enligt detta stycke och det behövs då inte någon utredning om det finns sannolika skäl att anta att journalerna inte kommer att handhas på föreskrivet sätt. Tredje stycket reglerar när en omhändertagen patientjournal skall återlämnas. En första förutsättning för detta är att ett återlämnande alls är möjligt, dvs. att journalhandlingarna inte förstörts efter utgången av minsta tiden för bevarande (se 12 § andra stycket). Vidare förutsätts för beslut om återlämnande att det inte finns skäl för omhändertagande enligt första stycket. 1991/92:104 Beslut i fråga om återlämnande skall meddelas av efter ansökan. Ansökan kan göras av den som vid beslutet om omhändertagande av en patientjournal ansvarade för denna. Med den som ansvarade för journalen avses densamma som i andra stycket. 12 § I första stycket anges var omhändertagna patientjournaler skall förvaras. Vilka som är arkivmyndigheter i kommuner och landsting om inte annat bestämts av fullmäktige framgår av 8 § arkivlagen (1990:782). skall dock i beslutet om omhändertagande precisera vilken arkivmyndighet det är som är aktuell i det enskilda fallet. Vidare anges i första stycket att omhändertagna patientjournaler skall hållas avskilda hos arkivmyndigheten. Denna bestämmelse införs i syfte att se till att journalhandlingar som kommer från den enskilda hälso- och sjukvården inte blandas samman med journalhandlingar som överlämnats från den offentliga vården. Detta är av särskild vikt med hänsyn till de speciella sekretessregler som enligt förslaget till ändring i sekretesslagen skall gälla för uppgifter i omhändertagna patientjournaler. Den arkivmyndighet som enligt denna bestämmelse förvarar om- händertagna patientjournaler får anses vara den som skall beredas tillfälle till yttrande före beslut om förstörande av en omhändertagen patientjournal eller del av en sådan journal efter beslut som avses i 17 § (tidigare 13 §). I paragrafens andra stycke anges minsta tid för bevarande av journalhandlingar som omhändertagits efter beslut enligt 11 §. Utgångspunkten för beräkningen av denna minsta tid är den tidpunkt då handlingarna inkom till arkivmyndigheten. Efter utgången av i paragrafen angiven tid kan handlingarna förstöras. Något krav på gallring har dock inte införts utan det ankommer på arkivmyndigheten att avgöra om en journalhandling bör bevaras efter utgången av den i lagen angivna tiden. 13 och 14 §§ I dessa paragrafer finns regler om dels omedelbar verkställighet och polismyndighetens skyldighet att medverka vid verk- ställigheten (13 §), dels överklagande av beslut om omhändertagande eller återlämnande av patientjournaler (14 §). Att den domstol som har att pröva ett sådant överklagande genom särskilt beslut kan hindra den omedelbara verkställigheten framgår av 28 § förvaltningsprocesslagen (1971:291). 15 § I ett nytt andra stycke föreskrivs att en uppgift som finns i en patientjournal upprättad inom enskild hälso- och sjukvård och som begärs utlämnad för särskilt fall skall lämnas av en myndighet som har hand om journalen, om den som ansvarat för journalen före överlämnandet av denna till myndigheten hade varit skyldig att lämna uppgiften. Med den som ansvarat för journalen avses här var och en som före överlämnandet 1991/92:104 haft ett ansvar för journalen och det är inte knutet till den som hade ansvaret för överlämnandet. Denna bestämmelse innebär framför allt att den sekretess som föreslås gälla för uppgift om enskilds personliga förhållanden i omhändertagna patientjournaler och journaler som kan ha överlämnats till en myndighet för ett omhändertagande, inte hindrar ett utlämnande i de fall som här avses. Detta framgår av 14 kap. 1 § sekretesslagen. Att bl.a. en arkivmyndighet har samma skyldighet att lämna uppgifter som den tidigare journalansvarige innebär exempelvis att en uppgift i en journalhandling som tillhört en läkare inom enskild hälso- och sjukvård och som omhändertagits enligt bestämmelserna i patientjournallagen skall lämnas ut av arkivpersonalen om läkaren hade varit skyldig att lämna uppgiften. Det är däremot inte tillräckligt att läkaren hade haft rätt att lämna ut uppgiften utan det krävs att han varit skyldig att göra det. Bestämmelser om sådan uppgiftsskyldighet finns bl.a. i 7 och 7 a §§ tillsynslagen (uppgifter som behövs för tillsyn och uppgifter som behövs för en rättsmedicinsk undersökning m.m.). Andra exempel på bestämmelser som innehåller regler om sådan uppgiftsskyldighet är 8 § smittskyddslagen (1988:1472) som innebär att smittskyddsläkaren skall få del av uppgifter i handlingar hos läkare och andra som är verksamma inom hälso- och sjukvården, om han behöver uppgif- terna för att kunna fullgöra sina uppgifter enligt lagen eller enligt föreskrifter som meddelats med stöd av den, samt 71 § fjärde stycket socialtjänstlagen (1980:620) som ålägger bl.a. läkare, sjuksköterskor och barnmorskor att lämna vissa typer av uppgifter till socialnämnden. Föreskriften att utlämnande skall ske om det begärs för särskilt fall innebär att arkivpersonal eller andra som berörs av bestämmelsen inte på eget initiativ är skyldiga att lämna ut aktuella uppgifter utan att dessa skall lämnas endast efter begäran från den som är berättigad att utfå uppgifterna. En sådan begäran måste också gälla särskilt fall och får alltså inte utformas så att exempelvis vissa typer av uppgifter som kan finnas i omhändertagna handlingar alltid skall lämnas. Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) 7 kap. 1 § I paragrafen införs ett nytt tredje stycke. Enligt detta gäller sekretess för uppgift om enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden som kan finnas i verksamhet som avser omhändertagande av patientjournaler. Sådan verksamhet innefattar dels ärenden om omhändertagande eller återlämnande av patientjournaler, dels arkivmyndigheternas förvaring av patientjournaler som omhändertagits efter beslut i ett sådant ärende. Av andra meningen i tredje stycket framgår att i första meningen omnämnda uppgifter i princip endast får lämnas till hälso- och sjukvårdspersonal samt att det då krävs att uppgiften behövs för vård eller behandling och att det är av synnerlig vikt att uppgiften lämnas. Med hälso- och sjukvårdspersonal avses detsamma som i tillsynslagen. 1991/92:104 Att sekretessen inte gäller i förhållande till den som uppgifterna rör och att denne kan efterge sekretessen framgår av 14 kap. 4 §. Sekretessen gäller dock i vissa fall även mot patienten själv enligt 7 kap. 3 och 6 §§. 14 kap. reglerar också några andra allmänna undantag från sekretessen. Det bör dock observeras att 14 kap 2 § sjunde stycket endast gäller lämnande av uppgift från myndighet inom hälso- och sjukvården och . Då en arkivmyndighet inte är en sådan myndighet kommer nämnda bestämmelse inte att gälla för uppgifter i om- händertagna patientjournaler. Kravet på att en aktuell uppgift, om inte något allmänt undantag är tillämpligt, endast får lämnas till hälso- och sjukvårdspersonal om den behövs för vård eller behandling innebär bl.a. att utlämnande till andra personer eller för andra ändamål än de angivna, exempelvis för forskning, kräver patientens samtycke. Vidare har föreskrivits att det måste vara av synnerlig vikt att uppgiften lämnas ut. Detta innebär att även om en begäran om att få del av uppgiften betingats av vård- eller behandlingsbehov får utlämnande inte ske annat än i undantagsfall om det finns ett mycket stort behov av just den uppgiften för vården eller behandlingen. Som exempel på situationer när ett utlämnande bör kunna ske utan inhämtande av samtycke från den enskilde kan nämnas att uppgiften är av mycket stor eller t.o.m. avgörande betydelse för vård av den som uppgiften rör men att denne inte kan lämna sitt medgivande på grund av medvetslöshet eller annat. De få fall då ett utlämnande utan patientens medgivande kan bli aktuellt, torde komma att gälla situationer när uppgiften behövs för vård eller behandling av den patient uppgiften rör. Lagen uppställer dock inget krav på att uppgiften skall behövas för vård eller behandling av denne. Skälet härtill är att det kan komma i fråga att pröva om utlämnande bör ske för behandling av en annan person t.ex. när det gäller en ärftlig sjukdom. Liksom för uppgifter om enskilds personliga förhållanden inom hälso-och sjukvården gäller sekretessen för sådana uppgifter i omhändertagna patientjournaler m.m. i högst . Till följd av den reglering i patientjournallagen som avser minsta tid för bevarande av omhändertagna patientjournaler kommer dock uppgifter för vilka sekretess skall gälla sällan finnas kvar så . 7 kap 2 § Av den nytillkomna punkten i denna paragraf framgår att sekretessen enligt 1 § inte gäller beslut i ärenden om om- händertagande eller återlämnande av patientjournaler. 7 kap 6 § Genom tillägget i första stycket kommer samma sekretessregler som gäller för anmälan och utsaga inom hälso- och sjukvården att gälla för 1991/92:104 sådana uppgifter i en omhändertagen patientjournal eller ett ärende om omhändertagande eller återlämnande av patientjournaler. Jag hemställer att regeringen föreslår att anta förslagen till 1. lag om ändring i patientjournallagen (1985:562), 2. lag om ändring i sekretesslagen (1980:100). Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition föreslå att anta de förslag som föredraganden lagt fram. Prop.1991/92:104 Bilaga 1 sammanfattning av betänkandet (Ds S 1984:18) Journalarkiv utanför den offentliga hälso- och sjukvården och tandvården När en privatpraktiserande yrkesutövare inom hälso- och sjukvård eller tandvård avlider eller upphör med verksamheten av andra skäl, uppstår frågan hur man skall göra med journalarkivet. Om utredningens tidigare framförda förslag om en sänkning av den lagbundna bevarandetiden genomförs, blir förvaringskravet inte särskilt betungande. framhåller i detta betänkande att det åligger yrkesutövaren eller dennes huvudman att i första hand själv ordna med förvaringen. Om emellertid avvecklingen sker i sådana former att journalerna inte blir säkert omhändertagna under den före- skrivna tiden, måste patienternas intressen skyddas på annat sätt. föreslår att arkivet skall kunna överföras till länsstyrelse. Konsultläkare hos länsstyrelse bör anlitas i dessa sammanhang. Denne bör också hjälpa till vid frågor om utlämnande av journaler ur arkivet. Ett omhändertagandebeslut av kan aktualiseras när den som är ansvarig för journalerna avlider, deslegitimeras eller eljest på sannolika skäl antas missköta förvaringen. Författningsändringar, som berör den tidigare föreslagna lagen om patientjournaler och sekretesslagen, föreslås. Utredningsförslaget ansluter sig i sina huvuddrag till de rutiner som tillämpades före avvecklingen av länsläkarväsendet. Det bedöms därför inte medföra extra besvär eller kostnadsökningar för de berörda myndigheterna eller för enskilda. I ett särskilt avsnitt diskuteras journalfrågor inom företagshälsovården något utförligare. Lag om ändring i lagen (1985:000) om patientjournaler Härigenom föreskrivs att i lagen (1985:000) om patientjournaler skall införas en ny paragraf, 11 §, av nedan angivna lydelse. 11 § Om det på sannolika skäl kan antas att patientjournaler inom enskild hälso- och sjukvård eller enskild tandvård inte kommer att handhas enligt före- skrifterna i denna lag, får besluta att de skall tas om hand. Sådana patientjournaler skall förvaras av . Förslag till Lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) Härigenom föreskrivs att 7 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100) skall ha nedan angivna lydelse. Sekretess med hänsyn främst till skyddet för enskilds personliga förhållanden 1 § Sekretess gäller, om inte annat följer av 2 §, inom hälso- och sjukvården för uppgift om enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon honom närstående lider men. Detsamma gäller i annan medicinsk verksamhet, såsom rättsmedicinsk och rättspsykiatrisk undersökning, fastställande av könstillhörighet, abort, sterilisering, kastrering och åtgärder mot smittsamma sjukdomar, samt i verksamhet som avser omsorger om vissa psykiskt utvecklingsstörda. Sekretess enligt första Sekretess enligt första stycket gäller också i sådan stycket gäller också i sådan verksamhet hos myndighet som verksamhet hos myndighet som innefattar omprövning av beslut innefattar omprövning av beslut i eller särskild tillsyn över i eller särskild tillsyn över allmän eller enskild hälso- och allmän eller enskild hälso- och sjukvård. Samma sekretess gäller vidare för uppgift i en patientjournal som förvaras hos med stöd av lagen (1985:000) om pa- tientjournaler. I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst . Bilaga 3 Sammanställning av remissyttranden över betänkandet (Ds S 1984:18) Journalarkiv utanför den offentliga hälso- och sjukvården och tandvården Yttrande över betänkandet har avgetts av kammarrätten i , , hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd (), , , , , länsstyrelserna i , samt , , , , och , och kommuner, Centralorganisationen /SR, , , , och Föreningen arkivverksamma i landsting och kommuner. Yttranden har också såvitt gäller företagshälsovård avgetts av arbetarskyddsstyrelsen och i . och har förklarat sig avstå från att yttra sig. Remissinstanserna har i några fall bifogat yttranden som de inhämtat. Följande instanser har framfört att de tillstyrker eller inte har något att erinra mot utredningens förslag. Riks- revisionsverket, och , och kommuner, , , och . Exempelvis anför riks- revisionsverket att förslaget utgör en lämplig anpassning till den ändrade organisation som inträtt i och med länsläkar- väsendets avveckling och att det med hänsyn till patienternas trygghet är ytterst angeläget att denna fråga regleras. Också flertalet remissinstanser i övrigt tillstyrker utredningens förslag såvitt gäller var omhändertagna journal- handlingar skall förvaras. Detta gäller bl.a. kammarätten i , , , , i , landstingsförbundet och Centralorganisationen /SR. anför dock att det är angeläget att omhändertagna journaler utan onödiga dröjsmål kan rekvireras från om de bedöms ha värde för den fortsatta behandlingen och vården av patienten. Också i tillstyrker en förvaring hos länsstyrelserna men framför att länsstyrelserna behöver få kostnadstäckning för de utgifter som uppstår i samband med hanteringen. anger en förvaring hos landstingen som ett formellt likvärdigt alternativ men anför att den sekretessprövning som skall göras vid utlämnande av journalhandlingar i realiteten torde bli mer omfattande hos en länsstyrelse jämfört med ett landsting. i anför att den naturliga lösningen vore att arkiven överförs till den offentliga hälso- och sjukvården om dessa innehåller uppgifter som kan vara av intresse för patienternas fortsatta vård och att utredningens förslag kan försvåra den offentliga hälso- och sjukvårdens möjligheter att ge en god vård. styrker ändå förslaget med motiveringen att den medicinska informationen i ifrågavarande arkiv tycks ha varit av ringa intresse för vårdändamål. , och i avstyrker förslaget att omhändertagna patientjournaler skall förvaras hos länsstyrelserna. I stället föreslås att landstingen tillförs denna uppgift. anför som skäl för att avstyrka förslaget om förvaring hos länsstyrelserna att en uppgift av detta slag ligger vid sidan av länsstyrelsernas övriga verksamhet. Arkivet framhåller också att länsstyrelsernas resurser för arkivvård varierar från län till län och är klart otillräckliga i vissa län. framhåller också att arkivfunktionerna vid länsstyrelserna på flera håll inte fungerar särskilt väl och att aktuella arkiv inte tillhör eller ens har något samband med länsstyrelsernas övriga verksamhet. Nämnden pekar vidare på att den ekonomiska situationen och personalens arbetsbelastning är besvärlig på många länsstyrelser samt att det nu handlar om journalhandlingar från fler yrkesgrupper än då länsläkarna skötte dessa frågor. i finner det naturligare att landstingen får arkivansvaret för ifrågavarande handlingar eftersom landstingen svarar för merparten av all sjukvård och det är dit allmänhet och läkare i första hand torde komma att vända sig för att få del av arkivhandlingar. Vidare påpekar att de länsstyrelser som har konsultläkare endast disponerar dessa varför kommunikationen mellan länsstyrelser och konsultläkare kan bli besvärliga. Flera remissinstanser tar upp frågan om hur länge omhändertagna journalhandlingar skall bevaras och framhåller att är . Hit hör , , , och Föreningen arkivverksamma i landsting och kommun. Som skäl för en längre tids bevarande anförs bl.a. att det kan förekomma att läkare som mist sin legitimation kan komma att återfå denna senare och att de då inte bör vara fråntagna möjligheten att återfå journal- handlingarna. Vidare anförs att erfarenheten visar att behovet av uppgifter för vård av patienten sträcker sig längre än , att vissa journalhandlingar kan vara av intresse för forskningen eller kan behövas vid en senare prövning enligt lagstiftningen om arbetsskadeförsäkring. Några remissinstanser, däribland och Föreningen arkivverksamma i landsting och kommun, har anfört att omhändertagna journaler bör förtecknas i register. anför att föreslagen ordning med beslut om omhändertagande av före överförande av journalerna för arkivering hos en länsstyrelse förefaller onödigt komplicerad och föreslår att ett överlämnande skall kunna ske utan mellankommande beslut. Också ifrågasätter om inte länsstyrelserna skulle kunna besluta om arkivering av journalerna. När det gäller utredningens författningsförslag anför kammarrätten i att möjligheten att återfå om- händertagna journaler bör lagregleras samt att såväl beslut i fråga om omhändertagande av journalhandlingar som beslut i fråga om återlämnande av sådana handlingar bör kunna överklagas och att detta bör framgå av lagtexten. Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: justitierådet , regeringsrådet , justitierådet . Enligt protokoll vid regeringssammanträde har regeringen på hemställan av statsrådet beslutat inhämta lagrådets yttrande över förslag till 1. lag om ändring i patientjournallagen (1985:562) och 2. lag om ändring i sekretesslagen (1980:100). Förslagen har inför lagrådet föredragits av hovrättsassessorn . Lagrådet lämnar förslagen utan erinran. Proposition 1 Propositionens huvudsakliga innehåll 1 Propositionens lagförslag 3 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde 8 1 Inledning 8 2 Patientjournaler efter avlidna läkare m.fl. och hittillsvarande behandling av sådana journaler 9 3 Omhändertagande av patientjournaler inom den enskilda hälso- och sjukvården samt återlämnande av omhändertagna journaler 11 4 Förvarande myndighet 13 5 Utlämnande av uppgifter ur omhändertagna journalhandlingar 15 6 Bevarandetid och andra frågor som rör förvaringen av omhändertana journalhandlingar 18 7 Möjlighet till överprövning av beslut om omhändertagande m.m. 20 8 Kostnader och ikraftträdande 21 9 Upprättande lagförslag 22 10 Specialmotivering 22 11 Hemställan 27 12 Beslut 27