prop · GG0325 · 1992-12-31 00:00:00 — Mogens Hauschildl drev ett företag som bl.a, handlade medguld, anhölls Hauschildl såsom misstänkt för bedrägeri ochskattebrott. Han häktades av byret med stöd bl,a,av § 762 sik, 2 retsplejeloven. Enligt den bestämmelsen kan en misstänkt personhäktas om det föreligger en "saerlig bestyrket mistanke" (en särskiltstark grad av misstanke) att han har begått ett brott, som är föremål förallmänt åtal och på vilket kan följa fängelse , och respektenför allmänintresset med hänsyn till de upplysningar som har lämnats om måletsallvar bedöms kräva att den misstänkte inte bör vara på fri fot. Hauschildl hölls häktad lill dess att rättegången mothonom började . innan huvudförhandlingen börjadefattades fortlöpande nya beslut i häktningsfrågan med stöd av bl.a, § 762 stk,2 retsplejeloven. Flera av dessa beslut fattades av en och samme domare (),Denne var också ordförande vid den huvudförhandling som följde mot Hauschildl.Dessutom ingick då två nämndemän i rätten. Åtalet mot Hauschildl gälldebedrägeri och förskingring till ett värde av . Den 1november dömdes Hauschildl i enlighet med åtalet till Sngelse, Hauschildl överklagade domen till 0stre Landsret, Rättenbestod av tre juristdomare och tre nämndemän. Innan huvudförhandlingen bör jade fattade rätten flera beslut om att Hauschildl skulle kvarbli i häkte. Besluten grundade sig bl.a, på § 762 stk. dömde landsretten Hauschildl i enlighet med sex av de åtta åtalspunk terna lill fängelse. Ansökan om dispens för prövning i 11 Hojesteret avslogs. Hauschildl vände sig till Kommissionen för de mänskligarättigheter- Prop, 1992/93:25 na och gjorde gällande att han inte hade fått en opartiskdomstolsprövning med hänsyn lill alt ordföranden i byretten och domarna i landsrettenhade fattat flera beslut i häktningsfrågan före huvudförhandlingen.Kommissionen uttalade med nio röster mot sju att del inte förelåg någonkränkning av artikel 6,1 i konventionen. Målet hänsköts av kommissionen tillEuropadomstolen. Beträffande sakfrågan uttalade att fråganhuruvida domstolen var att anse som opartisk eller inte måste avgöras utifråndels en subjektiv, dels en objektiv prövning. Domstolen anförde följandesåvitt nu är av intresse (inofficiell översättning), Förhandenvaron av opartiskhet i den mening som avses iarlikel 6.1 måste bestämmas utifrån en subjektiv prövning, dvs. grundad pådomarens personliga övertygelse i ett visst mål, samt dessutom utifrån enobjektiv prövning, varvid man fastställer huruvida det finns sådana garantier idetla avseende beträffende en domare alt varje berättigat tvivel beträffendehans opartiskhet kan uteslutas (se bland andra avgöranden domen i De Cubbermålelden , serie A nr 86 s. 13-14, § 24), XXX 47, Vad angår den subjektiva prövningen har klagandeninte gjort gällande, vare sig inför kommissionen eller inför domstolen, att do marna i fråga agerade utifrån en förutfettad mening. Bortsett från detta måste man utgå från att det föreligger personlig opartiskhet hos en domare så länge inte motsatsen har bevisats. I detta fell föreligger inget sådant bevis. Återstår alltså den objektiva prövningen. 48, Vid den objektiva prövningen måste det festställashuruvida, helt bortsett från domarens personliga förhållningssätt, det föreligger sär skiljbara omständigheter som gör att tvivel kan uppstå angående hans opartiskhet. I detta avseende kan även det intryck som ges ha betydel se. Vad som står på spel är det förtroende som domstolarna i elt demokratiskt samhälle måste inge hos allmänheten och framför allt, såvitt angår brottmål, hos den anklagade. I enlighet härmed måste varje domare beträffande vilken det finns en grundad anledning att befara en brist på opartiskhet träda tillbaka (se mutatis mutandis, det tidigare citerade De Cubbermålel, serie A nr 86, s. 14, § 26), innebär att när det gäller att avgöra huruvida i eltgivet mål det finns grundad anledning att befera att en viss domare inte äropartisk, den anklagades uppfettning är viktig men inte avgörande (se domen i Piersackmåletden , serie A nr. 53, s. 16, § 31). Det som är avgörande ärhuruvida dessa ferhågor kan anses vara objektivt berättigade. 49, I förevarande mål var den beferade bristen påopartiskhet grundad på den omständigheten att den domare i byretten som var ordförande i målet och de domare i landsretten, som slutligen deltog i avgörandet av målet sedan det överklagats, hade tagit befettning med målet på ett tidigare stadium av rättegången och även hade fettat olika beslut som rörde klaganden innan huvudförhandligen hade börjat (se styckena 2022 och 26 ovan). Denna typ av situation kan inge den tilltalade ferhågor beträffende domarens opartiskhet; ferhågor som är förståeliga men icke desto mindre inte nödvändigtvis måste betraktas som objektivt berättigade. Huruvida de skall betraktas på det sättet beror på omständigheterna i det särskilda fellet. 50, Som framgår av §§ 742 och 743 retsplejeloven (se stycke 31 Prop. 1992/93:25 ovan) är förundersökning och åtal i uteslutande förbehållet polis och åklagare. 1 det förferande, som klagandensfarhågor om bristande opartiskhet hänför sig lill och som avser ett förstadiumtill huvudförhandlingen, är domarens ställning helt oberoende; han är inteansvarig för målets förberedande lill huvudförhandling och inte heller förbeslutet att ställa den misstänkte inför rätta (§§ 746, 760, 762 och 779 sestyckena 32, 33 och 36 ovan). Delta gäller även de beslut som klaganden harhänvisat till, Inklusive besluten att han skulle kvarbli i häkte och hållasisolerad. Alla dessa beslut meddelades på begäran av polisen. Klaganden bestredeller hade möjlighet att bestrida deras begäran med hjälp av advokat (sestyckena 23 och 24 ovan). Förhandlingar i dessa frågor är som regel offentliga.Med hänsyn till beskaffenheten av de funktioner som den berörda domaren utövadeinnan han tog del i målets avgörande skiljer sig detta mål i själva verket frånPiersack och De Cubbermålen (domarna har tidigare citerats) och från (dom , serie A nr. 127-A, s. 7, § 9). De frågor, som domaren måste besvara när han fattar besluti sådana preliminärfrågor, är dessutom inte desamma som de som är avgörande förhans slutliga dom. När domaren fattar beslut om att någon skall kvarbli i häkteoch andra liknande beslut före huvudförhandlingen, bedömer han föreliggande fektaför att försäkra sig om huruvida polisens misstanke prima fecie är grundad; närhan dömer i målet måste han avgöra huruvida den bevisning som har framlagts ochdiskuterats i rätlen är tillräcklig för att finna den anklagade skyldig.Misstanke och ett formellt Konstaterande att någon är skyldig kan intebehandlas på samma sätt (se t,ex, domen i Lutzmålet , serieA nr, 123-A, s, 25-26, § 62), Enbart den omständigheten att en domare, vare sig i denlägre instansen eller i högre instanser i ett system som det danska, har fattatbeslut, inklusive beslut i häktningsfrågor, i målet innan huvudförhandlingenhar tagit sin början kan därför enligt domstolens mening inte i sig berättigatill ferhågor angående domarens opartiskhet. 51, fcke desto mindre kan särskildaomständigheter i ett givet fall vara sådana att de berättigar till en annanslutsats. I förevarande mål kan domstolen inte annat än att fästa särskild viktvid det fektum all i nio av de beslut, som fettades i frågan om kvarhållandei häkte, domare stödde sig på § 762 stk. 2 retsplejeloven (se stycket 20ovan). De domare som slutligen deltog i det överklagade målets avgörande stöddesig likaså på samma bestämmelse vid ett antal tillfallen när de, innanhuvudförhandlingen hade börjat, beslutade att klaganden skulle kvarbli i häkte(se styckena 2627 ovan), 52, För att § 762 stk, 2 retsplejelovenskall vara tillämplig krävs bl.a, att domaren skall vara övertygad om att detföreligger en "saerlig bestyrket mistanke" att den misstänkte harbegått det eller de brott som han anklagas för. Detta uttryck har officielltförklarats innebära att domaren måste vara övertygad om att det föreligger"en mycket hög grad av klarhet'' i skuldfrågan (se styckena 3435 ovan).Skillnaden mellan den fråga som domaren måste bedöma när han tillämpar dennaparagraf och den fråga han måste ta ställning till när han dömer i målet blirdärmed hårfin. Omständigheterna i målet medför därför alt domstolen är avden uppfattningen au opartiskheten hos de aktuella domstolarna kan ifrågasättasoch att klagandens ferhågor i detla .avseende kan anses objektivt berättigade, 53, Domstolendrar alltså den slutsatsen att det har förekommit en 1 kränkning av artikel 6,1 i konventionen," Domstolens dom beslöts med röstsiffrorna 175, Prop, 1992/93:25 Av domskälen framgår att gör åtskillnadmellan beslut som rätten har fettat innan själva huvudförhandlingen har börjatoch sådana som har fettats under huvudförhandlingen, I sin inledande fektaredovisningredogör domstolen för de häktningsbeslut som har fettats av domare ,Enligt redovisningen fettade domare femton olika beslut ihäktningsfrågan innan huvudförhandlingen hade inletts. Nio av dessa beslutgällde förlängning av själva häktningen. Sedan huvudförhandlingen hade inlettsförlängde häktningsbeslutet med stöd av § 762 (1) och(2) i retsplejeloven. Vid sin bedömning av den påstådda kränkningen av art.6,1, tar domstolen emellertid enbart upp de beslut som fettades innan självahuvudförhandlingen inleddes. Likaså när det gäller prövningen i andra instansnämner domstolen endast de beslut som fettades innan huvudförhandlingen började(stycke 51 i domen, se ovan). 1 original lyder domsmotiveringen i stycke 51enligt följande: "ln the instant case, the Court cannot but attach particularimportance to the fect that in nine of the decisions continuing detentionon remand, Judge relied specifically on section 762(2) of the Act (see paragraph20 above). Similarly, when deciding, before the opening of the trial on appeal,to prolong the applicant's detention on remand, ihe judges who eventually lookpart in deciding the case on appeal relied specifically on the same provision ona number of occasions (see paragraphs 2527 above)," Det kan därför finnas anledning att tolka Europadomstolensdom så att beslut som fattas under den huvudförhandling i vilken åtalet somsådant skall prövas inte medför att domstolen skall betraktas som partisk. Ettmotsatt betraktelsesätt skulle nämligen leda till konsekvensen att rättenständigt skulle löpa risken att bli jävig under huvudförhandlingen på grund avnågot beslut under huvudförhandlingen. 3.1 Översikt av frågor som Hauschildtdomen aktualiserarvad gäller svensk lagstiftning I promemorian redovisas översiktligt olika situationer därjävsproblem likartade det i Hauschildtmålet möjligen skulle kunna uppkomma isvensk rättstillämpning (avsnitt 2.4), Enligt promemorian är det hu-vudsakJigeni samband med beslut om rättspsykiatrisk undersökning som sådana problem kanuppstå. Remissinstanserna har med något enstaka undantag godtagit dennabedömning. Jag gör i det följande en genomgång av de situationer som redovisasi promemorian och återkommer senare mera utförligt till de lagändringar somenligt min mening bör göras. 3.1.1 Beslut om häktning m.m. Prop. I 24 kap. RB finns regler om häktning och anhållande.Enligt 1 § far den häktas som på sannolika skäl är misstänkt för ett brott förvilket är föreskrivet Sngelse . Därutöver skall det finnas riskför att den misstänkte avviker eller på annat sätt undandrar sig lagföringeller straff, försvårar utredningen eller fortsätter sin brottsliga verksamhet.Beviskravet sannolika skäl återfinns även i 2 §. Enligt denna paragraf firhäktning ske under vissa förutsättningar oberoende av brottets beskaffenhet.Vid s.k. utredningshäktning enligt 3 § krävs i bevishänseende endast skäligmisstanke om att den misstänkte har begått brottet, såvida förutsättningarna iövrigt enligt 1 och 2 §§ är uppfyllda samt det dessutom är av synnerlig viktatt den misstänkte tas i förvar i awaktan på ytterligare utredning. Hur förhåller sig då beviskravet "sannolikaskäl", som är den högsta graden av misstanke enligt 24 kap. RB, lill vadsom krävs för att åtala och den misstänkte för brottet? Enligt förarbetenatill RB (processlagberedningen i NJA II 1943 s. 320) ansågs det inte möjligt att genom en fest regel närmareange vad som är att anse som sannolika skäl för misstanke utan denna frågamåste bedömas efter omständigheterna i varje särskilt fell. Att skälföreligger som leder misstanken mot en viss person är, enligt beredningen, intetillräcklig anledning att häkta honom, A andra sidan behöver skälen inte varaav den styrka att de utgör tillräcklig grund för att väcka åtal. Deföreliggande omständigheterna måste dock, anför beredningen, vara sådana attde vid en objektiv bedömning fir misstanken att framstå som berättigad. För att åtal skall få väckas förutsätts en ännu högre gradav sannolikhet för att brottsmisstanken är riktig. Enligt 2 kap, 6 § RB skallåklagare, om inte annat är föreskrivet, åtala brott som hör under allmänt åtal.Enligt RB:s förarbeten och stadgad praxis innebär regeln att allmänt åtal skalläga rum, då tillräckliga skäl föreligger att den misstänkte är skyldig tillbrottet (se 1943 s. 258 f). Enligt processlagberedningen inträder enskyldighet för åklagaren att åtala först då åklagaren på objektiva grunder kanemotse den misstänktes sakfillande. Åklagaren är inte, enligt beredningen,skyldig att väcka åtal "så snart blott sannolika skäl mot den misstänkteföreligga". För skyldigheten att åtala måste, enligt beredningen, skälenmot den misstänkte vara starkare än att de kan betecknas som endast sannolika. När det gäller domstolsprocessen saknas utryckliga reglerom hur stark bevisning som krävs för all den tilltalade skall kunna dömas för brottet. Enligt (Rättegång IV, femte uppl. 1982, s. 124 f) skulle det med den av honom använda terminologin inle räcka med att den tilltalades skuld "styrkts" i målet utan denna måste ha gjorts "uppenbar (beyond any reasonable doubt)". I praxis uttrycks beviskra vet så att det skall vara "ställt utom rimligt tvivel" att dentilltalade har gjort sig skyldig till brottet för att en fållande dom skall få meddelas (NJA 1980 s. 725, NJA 1982 s. 164 och den skiljaktiga meningen i HD i NJA 1982 s. 114). Av det nu sagda framgår att även om "sannolikaskäl" är den högsta Prop, 1992/93:25 grad av misstanke somanvänds vid tvångsmedel, ligger denna misstankegrad ändå en bra bit under inte bara vad som krävs för att en Silande dom skall fi meddelas utan ävenvad som krävs för att väcka åtal. Avgörande för dom i Hauschildtmålet varatt det höga beviskrav för den misstänktes skuld som gällde enligt den tillämpadehäktningsbestämmelsen medförde att skillnaden mellan att bedömahäktningsfrågan och att ta ställning till åtalet som sådant var marginell.Domarens opartiskhet kunde därför på objektiva grunder ifrågasättas.Europadomstolen konstaterade samridigt att enbart den omständigheten att endomare har fattat beslut i målet, inklusive beslut i häktningsfrågor, innanförhandlingen påbörjats inte i sig berättigar till ferhågor beträffendedomarens opartiskhet. I promemorian dras slutsatsen att det för svensktvidkommande med hänsyn till den skillnad vad gäller kravet på bevisningensstyrka som finns mellan å ena sidan "sannolika skäl" och å andrasidan "styrkt" eller "ställt utom rimligt tvivel" knappast bör uppkomma några motsvarande problem vid tillämpning av olika straffprocessuellatvångsmedel. Denna uppfettning har vunnit anslutning hos allaremissinstanser utom en. Juridiska fakultetsstyrelsen vid universitetför i sitt remissvar ett resonemang som mynnar ut i att jävsproblemen i sambandmed häktning är betydligt mer komplicerade än vad som anges i promemorian. Enargumentationslinje i remissvaret är att det skulle vara av betydelse vaddomaren fektiskt sett är övertygad om, även om detta inte Ssts på pränt ihäktningsbeslutet. Fakultetsstyrelsen tar bl.a. upp den situationen att endomare "de fecto anser att materialet innefattar övertygandebevisning", även om detta alltså inte sägs i häktningsbeslutet. Vidareanges som elt jävsproblem att en domare i en del fall sannolikt inte villdesavouera sina egna häktningsbeslut genom att sedermera frikänna en tilltalad. Jag kan för egen del inte förstå att de situationer somJuridiska fekultetsstyrelsen tar upp skulle innebära några problem utifrån deaspekter av jävsproblematiken som behandlas i detta lagstiftningsärende.Europadomstolen gör i sin dom (punkten 46) en tydlig åtskillnad mellan det somdomstolen benämner den subjektiva prövningen och den objektiva prövningen avopartiskheten. Den subjektiva prövningen är en bedömning av om domarenspersonliga övertygelse i ett visst mål leder till att han @r anses jävig atthandlägga målet. Den saken prövades inte i Hauschildtmålet och den las inteheller upp i detta lagstiftningsärende. Vad frågan här gäller är i stället denobjektiva prövningen, dvs. om det finns sådana yttre garantier i jävshänseende beträffiandedomarens handläggning av målet att varje berättigat tvivel beträffende hansopartiskhet kan uteslutas. De invändningar som fakultetsstyrelsen har rest motförslaget i detta hänseende synes mig vara att hänföra till den subjektivaprövningen av en domares opartiskhet. Det nu sagda betyder självklart inte att det vidjävsfrågans bedöm ning skulle sakna betydelse att en domare har en förutbestämd uppfäll- 16 ning i en fråga som han skall pröva. Finns det omständigheter i det enskilda målet som tyder på att så kan vara fellet, är detemellertid Prop. 1992/93:25 möjligt för den tilltalade att göra jävsinvändningoch att därmed få den saken prövad. En domare som vet med sig att han har enförutbestämd uppfettning i målet bör naturligtvis självmant avträda och intehandlägga målet vid den slutliga prövningen. Jag anser att de jävsregler som finns i RB är tillräckliga för att klara dessa situationer. Som jagtidigare nämnde har slagit fest att enbart den omständighetenatt en domare fettat beslut i häktningsfrågor innan huvudförhandlingenpåbörjats inte i sig berättigar till ferhågor beträffende domarensopartiskhet. I detta sammanhang bör också uppmärksammas att en domare iett visst mål kan ha att ta ställning lill samma fråga i sambandmed beslut under rättegången. Det gäller t.ex. vid s.k. omhäktning, där denmisstänkte bestrider att det föreligger häktningsskäl. Enligt min mening kandet inte vara någon tvekan om att en domare som i samband med det förstahäktningsbeslutet kommit fram till att det t.ex. föreligger sannolika skäl förall den misstänkte begått gärningen och risk för fortsatt brottslig verksamhetockså skall få ta ställning till dessa frågor på nytt vid omhäktning. Domen i Hauschildtmåletföranleder inte heller i detta hänseende någon ändrad ordning. Europadomstolensynes tvärtom ha godtagit att samme domare under rättegången fettar upprepadehäktningsbeslut, som ju i praktiken oftast grundas på i stort sett sammaunderlag. Sammanfettningsvis delar jag alltså den uppfettning somframförs i promemorian och som godtagits av nästan alla remissinstanser att dejävsfrågor som har aktualiserats genom Hauschildtmålet inte innebär någraproblem för svenskt vidkommande vid tillämpning av olika straffprocessuellatvångsmedel, 3.1.2 Beslut om rättspsykiatrisk undersökning Som jag redan nämnt (avsnitt 2.2.1) måste det föreliggaövertygande bevisning om att den tilltalade har begått gärningen för attdomstolen skall få besluta om rättspsykiatrisk undersökning. Eftersom uttrycket"övertygande bevisning" i princip får anses innefetta samma beviskravsom gäller för att kunna den tilltalade för brottet (jfr uttrycken"styrkt" eller "ställt utom rimligt tvivel") innebär detatt rätten skall la ställning till den tilltalades skuld på ett i principlikvärdigt sätt vid två olika tillSllen. Om samma ledamöter deltar i bäggehuvudförhandlingarna kan det alltså med det synsätt som kommer lill uttrycki dom i Hauschildtmålet ifrågasättas om domstolen äropartisk i den mening som avses i artikel 6.1 i . Jag delarden uppfattning som framförs i promemorian att reglerna för handläggning avbrottmål efter rättspsykiatrisk undersökning måste ändras i detta hänseende.Remissinstanserna har över lag gjort samma bedömning. Jag återkommer strax tilldenna fråga (avsnitt 3.2). 17 2 1992/93. 3.1.3 Mål med flera tilltalade Prop, 1992/93:25 H0jesteret i har med hänsyn tillEuropadomstolens dom i Hauschildtmålet i en dom meddelad i december 1989ifrågasatt om en domare, som vid olika tillfållen prövat åtalet mot fleramedverkande i samma brottslighet, kan anses som opartisk vid den senare avflera rättegångar. I det fell som Hojesteret hade att pröva varförutsättningarna följande. T. åtalades vid byretten för häleri för ettsammanlagt värde av ca. samt för innehav ochförsäljning av drygt ett kilo amfetamin. Byretten med retsassessorn A.H. somordförande dömde T. till fångelse och elva månader.Samma domare, A,H,, hade vid två olika tillfållen dömt A, och E,för narkotikabrott bestående i att de köpt amfetamin av T, Före huvudförhandlingenmot T. i byretten framställde T:s försvarare med hänvisning tillEuropakonventionens artikel 6 jävsinvändning mot A.H. på grund av att hontidigare prövat åtalen mot A. och E. och därför inte opartiskt kunde taställning till åtalet mot T. Byretten ogillade jävsinvändningen med hänvisning tillatt denna situation inte var jävsgrundande enligt en angiven bestämmelse i retsplejeloveneller i analogi med den. T, besvärade sig över beslutet. Landsretten festställdebyrettens beslut med motiveringen att förarbetena till den aktuellabestämmelsen i retsplejeloven inte gav stöd för en sådan extensiv tolkning somT, hävdade, H0jesteret uttalade vid sin prövning att det dittills hadeansetts som mest betryggande att ett brottmål under hela förloppet vid domstolen såvitt möjligt handlades av samma domare. Denne får därigenom enligt H0jesteret bästa möjliga kunskap om målet, vilket är nödvändigt för att ett riktigt avgörande skall kunna träffes. Hejesteret pekade också på att ett sådant tillvägagångssätt, som anses i hög grad tids- och arbetsbe sparande, är särskilt ändamålsenligt i mål med ett stort antal åtals punkter och/eller flera tilltalade. Enligt en bestämmelse i retsplejelo ven skall sådana mål, med hänsyn till risken för att de i onödan uppehålls, inte förenas utan behandlas var för sig. Med anledning av det kan det enligt Hojesteret förekomma att omständigheter, som i det första målet har lagts till grund som bevis, blir föremål för bevisföring även i det senare målet. Det förhållandet att den senare processen sker under medverkan av en eller flera domare, som har deltagit vid bedömningen av det första målet, har enligt H0jesteret inte ansetts som en omständighet som kan vara ägnad att väcka tvivel om den aktuella domarens fullständiga opartiskhet, Hojesteret fenn dock att det i belys ning av dom i Hauschildtmålet måste anses tvek samt om denna praxis är förenlig med artikel 6 i . Med hänsyn lill de mycket långtgående konsekvenser för domstolsorga nisationen i , särskilt för domstolar med endast en domare, .som en sådan tolkning skulle medföra, ansåg H0jesteret att det borde överlåtas på lagstiftaren att ta ställning till den frågan. H0jesteret uttalade vidare att det, såvitt känt, inte finns något avgörande i kom missionen eller domstolen som tar ställning till frågan om jäv i en situation som den förevarande. Medanledning av H0jesterets bedömningar i detta mål har i den Prop. 1992/93:25danska proposition i vilken man föreslog ändrade regler för jäv i häktningsfelletuttalats att beroende på omständigheterna i det enskilda fellet jäv fördomaren bör anses föreligga när han tidigare bedömt frågor om andras medverkani samma brottslighet. Tvivel om domarens opartiskhet kan enligt den danskapropositionen uppstå bl.a. i mål om häleri, narkotikabrott och andra brott sombegås i flera led genom en avsättningskedja och där bevisningen förleverantörens skuld består av uppgifter från mottagaren. Denna jävssituationföreslogs löst genom en generalklausul.