prop · GF0359 · 1992-01-01 00:00:00 — 1. utsätter sin fysiska eller psykiska hälsa för allvarlig fara, 2. löper en uppenbar risk att förstöra sitt liv, eller 3. kan befaras komma att allvarligt skada sig själv eller någon närstående. Om någon Om någon ges vård med stöd av ges vård med stöd av lagen (1966:293) om beredande lagen (1991:1128) om av sluten psykiatrisk vård psykiatrisk tvångsvård, i vissa fall, hindrar detta hindrar detta inte ett beslut inte ett beslut om om tvångsvård enligt tvångsvård enligt denna denna lag. Denna lag träder i kraft . 11 Förslag till Lag om ändring i utlänningslagen (1989:529) Härigenom föreskrivs att 12 kap. 3 § utlänningslagen (1989:529) skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 12 kap. 3 §1 Regeringen får meddela Regeringen får meddela föreskrifter om föreskrifter om hemsändande av hemsändande av utlänningar, som inte är utlänningar, som inte är flyktingar och som har tagits flyktingar och som har tagits om hand enligt lagen (1990:52) om hand enligt lagen (1990:52) med särskilda med särskilda bestämmelser om vård av bestämmelser om vård av unga, lagen (1966:293) om unga, lagen (1991:1128) om beredande av sluten psykiatrisk tvångsvård, psykiatrisk vård i vissa lagen (1991:1129) om fall eller 35 § lagen rättspsykiatrisk vård (1967:940) angående eller 35 § lagen (1967:940) omsorger om vissa psykiskt angående omsorger om vissa utvecklingsstörda psykiskt utvecklingsstörda jämförd med 6 § lagen jämförd med 6 § lagen (1985:569) om införande av (1985:569) om införande av lagen (1985:568) om lagen (1985:568) om särskilda omsorger om särskilda omsorger om psykiskt utvecklingsstörda psykiskt utvecklingsstörda m.fl. m.fl. Efter avtal med annat land om behandling av fripassagerare får regeringen föreskriva avvikelser från bestämmelserna i denna lag samt meddela de föreskrifter i övrigt som behövs för tillämpning av avtalet. Denna lag träder i kraft . 1 Senaste lydelse 1990:69. 12 Förslag till Lag om ändring i lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård dels att nuvarande 29 § skall betecknas 30 §, dels att 28 § skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 29 §, av följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Genomgår en patient en patient rättspsykiatrisk vård rättspsykiatrisk vård som är förenad med som är förenad med särskild särskild utskrivningsprövning skall utskrivningsprövning skall chefsöverläkaren, om chefsöverläkaren, om brottet och övriga brottet och övriga omständigheter gör det omständigheter gör det påkallat, ge påkallat, ge målsäganden möjlighet målsäganden möjlighet att begära att bli att begära att bli underrättad när beslut underrättad dels om att fattas om att patienten får patienten har lämnat vistas utanför sjukvårdsinrättningen sjukvårdsinrättningens utan tillstånd eller inte område eller att vården har återvänt dit sedan skall upphöra. Önskar tiden för ett tillstånd målsäganden att vistas utanför underrättelse, skall en inrättningens område har sådan ges så snart som gått ut eller möjligt och innan patienten tillståndet har lämnar återkallats, dels när vårdinrättningen. beslut fattas om att patienten får vistas utanför sjukvårdsinrättningens område eller att vården skall upphöra. Önskar målsäganden underrättelse, skall en sådan ges och vid beslut som anges i denna paragraf innan patienten lämnar vårdinrättningen. Om det finns särskilda skäl får underrättelse som avses i första stycket lämnas utan att målsäganden begärt att bli underrättad. Utöver vad som annars följer av lag eller förordning är chefsöverläkaren skyldig att till kriminalvården lämna ut uppgift om en patient som efter den rättspsykiatriska vårdens upphörande skall förpassas till häkte eller kriminalvårdsanstalt, om uppgiften behövs inom kriminalvården. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: statsministern , ordförande, och statsråden . , , , , , , , , , , , , , , , , , , P. och Proposition om följdlagstiftning med anledning av den nya lagstiftningen om psykiatrisk tvångsvård, m.m. 1 Inledning beslutade om genomgripande förändringar av den psykiatriska tvångsvården m.m. (prop. 1990/91:58, SoU13, rskr.329 resp. JuU34, rskr. Reformen innefattar en ny lagstiftning om psykiatrisk tvångsvård och ändringar i påföljdsregler för psykiskt störda lagöverträdare liksom en ny lagreglering för det medicinska utredningsförfarandet vid straffrättsliga åtgärder mot sådana lagöverträdare. Den nya lagstiftningen träder i kraft . ställningstaganden innebär bl.a. att lagen (1966:293) om beredande av sluten psykiatrisk vård i vissa fall (LSPV) ersätts av två nya lagar, dels lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård, dels lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård. Den nya vårdlagstiftningen bygger på en delvis ändrad syn på psykiska sjukdomar och därmed jämställd psykisk abnormitet. För att markera detta används det nya samlingsbegreppet ''''''''allvarlig psykisk störning''''''''. Den nya lagstiftningen innebär vidare att organisationen med utskrivningsnämnder och psykiatriska nämnden skall upphöra. Dessa förändringar samt det förhållandet att LSPV ersätts med två nya lagar medför att redaktionella och andra ändringar bör göras i flera lagar. En del av dessa ändringar har redan behandlat (SFS 1991:1130--1135). Som angavs i prop. 1990/91:58 finns det emellertid även i annan lagstiftning en rad bestämmelser som knyter an till reglerna om psykiatrisk tvångsvård vilka avsikten var att återkomma till i ett senare sammanhang. Jag lägger nu fram förslag till dessa följdändringar. Även den straffrättsliga särregleringen för psykiskt störda lagöverträdare har anpassats till nutida terminologi inom psykiatrin. Också denna förändring och den nya regleringen av bl.a. det rättspsykiatriska undersökningsförfarandet medför behov av ett flertal lagändringar. har i denna del redan fattat beslut om lagen (1991:1137) om rättspsykiatrisk undersökning och om ändringar i m.fl. lagar (SFS 1991:1138--1147). Ytterligare några följdändringar i lagar där det finns hänvisningar till bör dock ske. Jag lägger nu fram förslag även i denna fråga. Som jag redan nämnt har terminologin inom den psykiatriska tvångsvårdslagstiftningen och inom strafflagstiftningen anpassats till nutida terminologi inom psykiatrin. Ett förslag till motsvarande förändring inom civilrätten och processrätten har förelagts (prop. 1990/91:194). Förslaget innebär att begreppsbildningen inom civilrätten och processrätten rörande personer med psykiska störningar bringas i överensstämmelse med vad som skall gälla inom lagstiftningen om psykiatrisk tvångsvård och strafflagstiftningen. Också inom dessa rättsområden kommer således ''''''''psykisk störning'''''''' att användas som grundläggande sjukdomsbegrepp. Detta begrepp kvalificeras genom bestämningen ''''''''allvarlig'''''''' i vissa fall. Även dessa lagändringar föreslås träda i kraft . I detta ärende tar jag upp frågan om begreppsbildningen i lagstiftningen i övrigt rörande personer med psykiska störningar. I den av antagna lagen om rättspsykiatrisk vård finns en bestämmelse som innebär att chefsöverläkaren i vissa situationer skall underrätta målsäganden innan en patient lämnar vårdinrättningen (28 §). Under riksdagsbehandlingen uttalade sig såväl social- som justitieutskottet för att regeringen bör överväga en skyldighet för chefsöverläkaren att underrätta målsäganden även i samband med att en patient rymmer. Sådana överväganden borde enligt socialutskottets mening lämpligen göras i samband med den översyn av sekretesslagen som skulle äga rum (1990/91:SoU13 s. 70). gav regeringen till känna vad utskottet hade anfört. Jag lägger nu fram ett förslag till reglering av denna underrättelseskyldighet. Regeringen beslutade att inhämta lagrådets yttrande över lagförslag som upprättats inom . De förslag som remitterats till lagrådet bör fogas till protokollet i detta ärende, bilaga 1. Lagrådet har i sitt yttrande, som bör fogas till protokollet som bilaga 2, i allt väsentligt godtagit förslagen. Med anledning av ett påpekande från lagrådet har i förhållande till lagrådsremissen ett nytt andra stycke tillförts 28 § i förslaget till lag om ändring i lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård. Dessutom har smärre redaktionella ändringar gjorts i förslaget till lag om ändring i lagen (1976:600) om offentlig anställning och förslaget till lag om ändring i passlagen (1978:302). 2 Hänvisningar till lag om beredande av sluten psykiatrisk vård i vissa fall Mitt förslag: Med anledning av den nya lagstiftningen om psykiatrisk tvångsvård, m.m. görs följdändringar av huvudsakligen redaktionell art i bl.a. datalagen, kreditupplysningslagen och utlänningslagen. Ändringarna innebär att hänvisningar till lagen om beredande av sluten psykiatrisk vård i vissa fall ersätts med hänvisningar till de nya lagarna på området. Skälen för mitt förslag: Lagen (1966:293) om beredande av sluten psykiatrisk vård i vissa fall (LSPV) skall enligt beslut upphöra att gälla vid utgången av (prop. 1990/91:58, SoU13, rskr. De två nya lagarna på området -- lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård resp. lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård -- bygger på en delvis ändrad syn på psykiska sjukdomar och därmed jämställd psykisk abnormitet med bl.a. en annan terminologi. Denna förändring samt det förhållandet att LSPV ersätts med två nya lagar innebär att redaktionella ändringar bör göras i flera lagar. Hänvisningar till eller omnämnanden av LSPV i andra lagar bör, i de fall det inte finns någon anledning att ändra bestämmelsernas innebörd i sak, ersättas med hänvisningar till de nya lagarna. Sådana hänvisningar finns i datalagen (1973:289), kreditupplysningslagen (1973:1173), lagen (1944:133) om kastrering (kastreringslagen), passlagen (1978:302), lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) samt i utlänningslagen (1989:529). I 4 § datalagen finns en bestämmelse som innebär att tillstånd att inrätta och föra personregister som innehåller uppgift om att någon varit föremål för tvångsingripande enligt LSPV endast om synnerliga skäl föreligger får meddelas annan än myndighet som enligt lag eller annan författning har att föra förteckning över sådana uppgifter. Enligt 6 § kreditupplysningslagen får motsvarande uppgift inte heller utan medgivande av datainspektionen insamlas, lagras eller vidarebefordras i kreditupplysningsverksamhet. De integritetshänsyn som motiverar de nämnda bestämmelserna gör sig gällande med samma styrka när det gäller uppgift om vård enligt någon av de två nya lagarna. Hänvisningarna till LSPV bör därför ersättas med hänvisningar till lagarna om psykiatrisk tvångsvård resp. om rättspsykiatrisk vård. Äldre föreskrifter om uppgift om att någon har varit föremål för åtgärder enligt LSPV bör alltjämt gälla. I 4 § kastreringslagen finns bestämmelser bl.a. om när kastrering får ske utan tillstånd. Dessa bestämmelser gäller dock inte bl.a. den som är intagen på sjukhus med stöd av LSPV. har behovet och utformningen av kasteringslagen kommit att sättas i fråga. Inom pågår en översyn av lagen på grundval av ett förslag från . Utan att föregripa detta beredningsarbete kan det konstateras att kastreringslagen inte är helt i samklang med nutida värderingar och språkbruk. I avvaktan på resultatet av översynen föreslår jag inte annan ändring än att hänvisningen till LSPV även i denna lag ersätts med hänvisningar till de nya lagarna på området. Jag kommer senare (avsnitt 5.3) även att ta upp en fråga om terminologin i kastreringslagen beträffande personer med psykiska störningar. Enligt 29 § andra stycket lagen om psykiatrisk tvångsvård resp. 17 § andra stycket lagen om rättspsykiatrisk vård skall vården av en patient som är utlänning upphöra vid verkställighet av ett beslut om hemsändande som har meddelats med stöd av 12 kap. 3 § utlänningslagen. I sistnämnda lagrum hänvisas till LSPV. Hänvisning bör i stället göras till de två nya lagarna (jfr prop. 1990/91:58 s. 270 och 485 ff.). Ett beslut om tvångsvård enligt LVM hindras inte av att någon ges vård med stöd av LSPV (4 § andra stycket LVM). Bakgrunden till bestämmelsen, som infördes (prop. 1983/84:174, SoU33, rskr. 377), är att vård med stöd av LVM inte får beslutas om vårdbehovet kan tillgodoses på något annat sätt. Genom bestämmelsen klargörs att vård enligt LVM kan beslutas även om LSPV tillämpas , exempelvis om missbrukaren drabbas av en alkoholpsykos som i ett inledningsskede kräver sluten psykiatrisk vård. Med avses i detta sammanhang eller undantagsvis något längre (prop. 1983/84:174 s. 29). I förarbetena till den nu gällande LVM framhöll föredragande statsrådet att bestämmelsens utformning fick övervägas på nytt i anslutning till reformeringen av den psykiatriska tvångsvårdslagstiftningen (prop. 1987/88:147). Frågan om gränsdragningen mellan LVM och LSPV togs också upp i prop. 1990/91:58 (avsnitt 3.1.2). Det föredragande statsrådet anförde att den nu aktuella bestämmelsen i LVM lämpligen borde kvarstå med oförändrat innehåll, som dock fick jämkas i formellt hänseende, även sedan LSPV ersatts med ny lagstiftning. Något vägande skäl att göra en annan bedömning än den som redovisats har inte framkommit. På motsvarande sätt som bör en kortare tids vård med stöd av lagen om psykiatrisk tvångsvård inte hindra vård enligt LVM. Däremot bör den som vårdas med stöd av lagen om rättspsykiatrisk vård inte kunna bli föremål för tvångsvård enligt LVM. Det vårdbehov beträffande missbruk som kan finnas får tillgodoses inom ramen för den rättspsykiatriska vården. Hänvisningar till LSPV återfinns även i passlagen. Till denna lag återkommer jag i nästa avsnitt. Mitt förslag: Reglerna om passtillstånd m.m. för personer som ges psykiatrisk tvångsvård ändras i den omfattning som är direkt nödvändig på grund av den nya lagstiftningen om sådan tvångsvård. Passtillstånd skall fordras för den som vårdas enligt lagen om psykiatrisk tvångsvård eller lagen om rättspsykiatrisk vård under förutsättning att chefsöverläkaren har gjort anmälan om att passtillstånd behövs eller att patienten genomgår rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning. Frågor om passtillstånd skall prövas av . Styrelsens beslut skall få överklagas hos kammarrätt. Bakgrunden till mitt förslag: De grundläggande reglerna om pass för svenska medborgare finns i passlagen (1978:302). Varje svensk medborgare har i princip rätt att på ansökan få vanligt pass. Ansökan görs hos passmyndighet, dvs. inom riket hos polismyndighet. Om sökanden inte ger in fotografier eller om vissa andra formella krav på passansökan inte uppfylls skall denna avslås. I övrigt får en passansökan avslås endast under speciella förhållanden som att sökanden t.ex. är anhållen, har reseförbud eller är efterlyst (se 7 § passlagen). Pass får inte heller utfärdas om en sökande undantagsvis måste ha särskilt tillstånd till pass men inte har fått sådant tillstånd. I ett passtillstånd kan också föreskrivas att passet får utfärdas endast med begränsad giltighet. Passtillstånd krävs enligt nu gällande passlag endast för vissa för brott dömda personer samt för den som är intagen på sjukhus eller utskriven på försök från sjukhuset enligt LSPV eller är inskriven i specialsjukhus enligt 35 § lagen (1967:940) angående omsorger om vissa psykiskt utvecklingsstörda (äldre omsorgslagen) eller utskriven på försök från sådant sjukhus. För att passtillstånd skall krävas för den som vårdas med stöd av LSPV resp. äldre omsorgslagen skall dessutom någon av följande förutsättningar vara uppfylld: 1. chefsöverläkaren vid sjukhuset har gjort anmälan om att pass inte får utfärdas utan passtillstånd, 2. sådana förhållanden föreligger som avses i 17 § andra stycket LSPV, dvs. patienten har intagits på grund av domstols förordnande eller under inflytande av psykisk sjukdom begått brott mot annans personliga säkerhet, för vilket åtal inte väckts, eller varit intagen i av påföljd för brott och för anstaltsvården eller i samband med att denna upphört intagits för sluten psykiatrisk vård med stöd av LSPV och inte skall återföras till anstalten, 3. sådana förhållanden föreligger som avses i 42 § tredje stycket äldre omsorgslagen, dvs. patienten har av domstol överlämnats till vård i specialsjukhus eller i annat fall beretts vård i specialsjukhus oberoende av samtycke och under inflytande av psykisk utvecklingsstörning begått brott mot annans personliga säkerhet, för vilket åtal inte väckts, eller varit intagen i av påföljd för brott och för anstaltsvården eller i samband med att denna upphört inskrivits i specialsjukhus oberoende av samtycke och inte skall återföras till anstalten, 4. för patienten tidigare utfärdat pass efter intagningen eller inskrivningen har återkallats på grund av framställning av chefsöverläkaren eller utskrivningsnämnd eller psykiatriska nämnden om att det med hänsyn till ändamålet med vården är olämpligt att patienten har pass. Inom kriminalvården skall passtillstånd vägras om det skäligen kan antas att den dömde skulle ägna sig åt brottslig verksamhet i samband med en utlandsresa, att han genom att resa utomlands skulle söka undandra sig fortsatt verkställighet av den ådömda påföljden eller att resan annars skulle motverka hans anpassning i samhället. Frågor om passtillstånd prövas av styresmannen vid anstalten eller av frivårdsmyndigheten. Styresmannen eller frivårdsmyndigheten får alltid och skall i vissa situationer hänskjuta ärendet till övervakningsnämnden. beslut kan överklagas hos kriminalvårdsnämnden eller, i vissa fall, hovrätt. eller hovrättens beslut får inte överklagas. För den som är intagen på sjukhus enligt LSPV, inskriven i specialsjukhus enligt den äldre omsorgslagen eller utskriven på försök från sådant sjukhus skall passtillstånd vägras om det med hänsyn till ändamålet med vården är olämpligt att patienten har pass. För de personer som här avses prövas frågor om passtillstånd av chefsöverläkaren vid sjukhuset eller, när det gäller de kategorier patienter som jag tidigare redovisat under punkterna 2 och 3, av utskrivningsnämnden. Chefsöverläkaren får hänskjuta ärendet till . En chefsöverläkares beslut om anmälan att pass inte får utfärdas utan passtillstånd får inte överklagas. Andra beslut enligt passlagen av en chefsöverläkare får överklagas hos utskrivningsnämnden. En sådan nämnds beslut får överklagas hos psykiatriska nämnden. I passlagen finns vissa regler om överklagandet. En chefsöverläkare eller en nämnd som har att pröva frågor om passtillstånd får vidare besluta att framställning skall göras hos passmyndighet om att passet skall återkallas om det med hänsyn till ändamålet med vården är olämpligt att en patient som måste ha passtillstånd har pass. I en sådan framställning får begäras att passet skall återkallas endast provisoriskt eller . I stället för återkallelse får begäras begränsning av passets giltighet. Om en passmyndighet får kännedom om att pass utfärdats i strid mot bestämmelserna om passtillstånd, skall passmyndigheten göra anmälan till övervakningsnämnd, chefsöverläkare eller utskrivningsnämnd, om passinnehavaren alltjämt undergår kriminalvård eller bereds sjukvård enligt LSPV resp. i specialsjukhus för psykiskt utvecklingsstörda. I en av den dåvarande regeringen beslutad lagrådsremiss om ändringar i m.m. (villkorlig frigivning) har föreslagits nya regler om villkorlig frigivning med ikraftträdande . Lagrådet har yttrat sig över remissen. Om förslaget genomförs föranleder det ändringar i bl.a. passlagen. Jag har dock i detta sammanhang inte funnit anledning att särskilt beakta förslaget i den nämnda lagrådsremissen. Skälen för mitt förslag: Organisationen med utskrivningsnämnder och psykiatriska nämnden skall upphöra vid utgången av . Rättslig prövning av frågor om psykiatrisk tvångsvård skall göras av de allmänna förvaltningsdomstolarna med länsrätterna som första instans. Dessa domstolar skall också ta över utskrivningsnämndernas och psykiatriska nämndens uppgifter att besluta i vissa fall om vård på vårdhem eller specialsjukhus enligt övergångsregleringen till den nya omsorgslagen. 1990/91:58 (s. 187) anförde föredraganden att utskrivningsnämndernas och psykiatriska nämndens befattning med frågor om passtillstånd och om återkallelse av pass inte bör gå över till domstol. Vidare uttalades att i den mån den prövning som här avses behöver ges en motsvarighet efter nämndernas upphörande bör uppgiften ligga på . De förändringar som lagen om psykiatrisk tvångsvård resp. lagen om rättspsykiatrisk vård innebär jämfört med LSPV, gör det nödvändigt att för det första ta ställning till vilka patienter som skall omfattas av de särskilda reglerna om passtillstånd. Ändringarna innebär för det andra att utskrivningsnämndernas och psykiatriska nämndens uppgifter på området måste ses över och, i den utsträckning uppgifterna behöver vara kvar, gå över till annan myndighet. Slutligen måste vissa ändringar av främst redaktionell art göras i passlagen. När det gäller frågan om vilka patienter som skall omfattas av de särskilda reglerna om passtillstånd kan jag konstatera att det redan i samband med passlagens tillkomst diskuterades i vad mån sådana regler var befogade för personer med psykiska avvikelser (prop. 1977/78:156, JuU 39, rskr. En utgångspunkt var därvid att en passvägran i sak innebär ett förbud mot att lämna landet och därför framstår som en begränsning av den rätt att lämna riket som tillförsäkras varje medborgare enligt 2 kap. 8 § regeringsformen (RF). Begränsningar i en sådan rättighet får enligt 2 kap. 12 § RF göras endast för att tillgodose ändamål som är godtagbart i ett demokratiskt samhälle och får bl.a. aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett begränsningen. Det har å andra sidan inte ansetts lämpligt att helt undanröja vårdmyndigheternas möjlighet till inflytande i passfrågor i vissa mera speciella situationer såsom då en patient kan misstänkas vilja avvika från sjukhuset och bege sig utomlands i samband därmed eller då en utlandsresa för en försöksutskriven patient skulle kunna innebära fara för honom själv eller annan. För egen del vill jag tillägga att den kraftiga minskningen av antalet inneliggande LSPV- patienter och de allt kortare vårdtiderna (se prop. 1990/91:58 s. 72 resp. s. 183) kan antas ha medfört att de särskilda reglerna om passtillstånd för dessa patienter med tiden kommit att få en allt mindre betydelse. Denna bedömning bekräftas av att (), enligt vad jag inhämtat under hand, registrerat endast en anmälan om att passtillstånd krävs för en LSPV- patient. Utskrivningsnämnderna har enligt en uppgift från psykiatriska nämnden haft att pröva ett 50-tal passärenden . Den avvägning mellan delvis motstående intressen som gjorts i passlagen synes inte ha vållat några större olägenheter vare sig för de patienter som berörs eller de myndigheter som har att tillämpa reglerna. Passtillståndsreglerna har inte heller orsakat några praktiska tillämpningsproblem. Med beaktande härav föreslår jag att ändringarna i detta hänseende begränsas till vad som är nödvändigt till följd av den nya lagstiftningen på vårdområdet. Mot bakgrund av vad jag har anfört föreslår jag följande reglering. För det första bör det, i likhet med vad som gäller för den som vårdas med stöd av LSPV, krävas passtillstånd för patienter som vårdas med stöd av lagen om psykiatrisk tvångsvård eller lagen om rättspsykiatrisk vård, om chefsöverläkaren gjort anmälan om att sådant tillstånd behövs. Eftersom antalet inneliggande patienter och vårdtiderna, som jag redan nämnt, kraftigt minskat (vårdades av de utskrivna LSPV-patienterna under högst en månad) torde dock chefsöverläkaren mera sällan ha anledning att göra sådan anmälan. När det gäller de patienter som avses i nuvarande 20 § 2 passlagen, för vilka prövning av passtillstånd är obligatorisk, finns inte någon direkt motsvarighet i de två nya vårdlagarna.