prop · GG03200 · 1992-12-31 00:00:00 — EnUgtmotiven tiU bestämmelserna avses med uttrycket radioprogram såväl ljudradio somtelevision ckU innehåUet i vissaandra överföringar av information tiU allmänheten som telefex och videotex. Medradioprogram avses innehåUet i varje sändning. Något undantag görs alltså inteför s.k. enkfe meddelanden i radiolagens (1966:755) mening (prop. 1990/91:64 s.107 f samt prop. 1986/87:151 s. 298 och 311). Ävenbestämmelserna i 1 kap. 3 § ttedje stycket YGL är av visst inttesse iförevarande sammanhang. Det föreskrivs där; Detfår inte utan stöd i denna gmndlag förekomma att myndigheter och andra allmännaorgan på gmnd av innehåUet i radioprogram, fihner och ljudupptagningarförbjuder eUer hindrar innehav eUer användning av sådana tekniska hjälpmedelsom behövs för att kunna ta emot radioprogram eUer för att kunna uppfettainnehållet i filmer eUer ljudupptagningar. E)etsamma gäller förbud mot anläggandeav trådnät för sändning av radioprogram. Departementschefenanförde bettäffande denna bestämmelse, vilken fick sin slutUga utformning efterlagrådets yttrande, att det inte behöver uppsta någon osäkerhet om att det ärtUlåtet att reglera anläggandet av ttådnät med hänsyn tiU motstaende inttessensom kulturminnesvård, försvarshänsyn, etc. (prop. 1990/91:64 s. 218). I3 kap. I § första stycket YGL slås fest en principieU frihet att sändaradioprogram genom tråd. Varjesvensk medborgare och svensk juridisk person har rätt att sända radioprogramgenom ttåd. Formuleringeninnebär en principieU etableringsfrihet för verksainhet för ttådsändningar(prop. 1990/91:64 s. 115). 2 § första stycket YGL mnehåUer den gmndläggande bestämmelsen omsändningar av radioprogram på annat sätt än genom tråd, dvs. i praktiken genomradiosändning. Rättenatt sända radioprogram på annat sätt än genom tråd får regleras genom lag sominnehåUer föreskrifter om tiUstånd och villkor för att sända. InnehåUeti YGL:s skydd är oUka för ttådsändningar och radiosänd- ningar. För trådsändningar skyddas både rätten att sända program och rätten att anlägga kabehiät. Som framgår av motivtexten är emeUertid innebörden inte att anläggandet av ttådnät mte alls får regleras. En reglering får ske på gmnd av motstaende inttessen och om den inte direkt har med innehåUet att göra. För radiosändningar medgerYGL krav på tiUstånd, men utrymmet för Prop. 1992/93:200 tiUståndsvillkorinskränks genom att regeringsformens (RF) regler om fri-ochrättighetsbegränsande lagstiftning skaU tiUämpas (3 kap. 3 § YGL som hänvisartiU 2 kap. 12 § andra - femte styckena och 13 § RF). Dessa regler innebär ihuvudsak att begränsning får göras endast för att tiUgcxlose ändamål som ärgodtagbart i ett demokratiskt samhäUe, att den skaU sta i proportion tiU syftetoch inte utgöra ett hot mot den firfe åsUctsbUdningen, att den mte får görasenbart på gmnd av poUtisk, reUgiös, kultureU eUer annan sådan åskådning och attbegränsning endast får göras om särskUt vUctiga skäl föranleder det. Slutsatsenav det sagda är att omfattningen av YGL:s skydd inte skUjer sig så mycket förtrådsändningar och radiosändningar. Detta konstaterande gäUer fuUt ut i vartfaU för anläggandet av trådnät och etersändning av radioprogram. I båda fåUenfår inskränkningar ske om de skäl som motiverar dem är tiUräckUgt starka ochinte direkt har med innehåUet att göra. Jaganser emeUertid inte att de skäl som kan anföras för att kräva tiUstånd förviss televerksamhet i en telelag är tUlräckUgt starka för att det skaU ansesmotiverat att sändningar av radioprogram till allmänheten skaU omfettas av ettsådant tillståndskrav. Vad gäUer sändning av radioprogram genom tråd torde etttiUståndskrav över huvud inte vara förenUgt med YGL. Telelagenstillståndskrav syftar i och för sig inte tiU att reglera sändning avradioprogram, vare sig genom ttåd eller med radio. Det kan dock inte uteslutasatt tUlståndsplUctens omfetming skuUe kunna komma att leda tiU en begränsning ipraktiken av sändningsmöjUghetema. För att detta inte skaU bU faUet och för attdet inte skaU råda någon oklarhet härvidlag bör därför det av telelagen framgåatt tUlståndskravet inte gäUer i den mån verksamheten avser utsändningar tiUallmänheten av program i ljudradio m.m. TelelagenstiUståndskrav är, som framgår av mina överväganden i det tidigare, tänkt attomfatta dels bl.a. telefoni av oUka slag, dels tillhandahåUande avteleförbindelser åt annan. Närdet gäUer tillhandahållande av teleförbindelser åt annan bör således tiUståndinte krävas i den mån förbindelsema skaU användas för att sända radioprogramtiU allmänheten. Detta bör gäUa såväl i fråga om trådnät, t.ex. kabel-TV-nät,som radiosändare, t.ex. satelUtförbindelser. Undantagetfrån tiUståndspUkten i här aktuella avseenden bör framgå av regleringen på detsättet att utsändningar tiU allmänheten av program i ljudradio eUer annat somanges i I kap. 1 § ttedje stycket första meningen yttrandefrihetsgmndlagenundantas från lagens tiUämpningsområde. 4,2 Regleringsstruktur på teleområdet Mittförslag: I telelagen föreskrivs krav på tillstånd för den som vill driva vissaslag av televerksamhet. Frågor om tillstånd skall prövas av den myndighetregeringen bestammer, dvs. Densom bedriver verksamhet som är tillståndspliktig enligt telelagen utan att hatiUstånd skall kunna dömas till böter eller fängelse. Utredningensförslag stämmer överens med mitt. Remissinstansernahar inte haft något att erinra mot uttedningens förslag. Skälenför mitt förslag: Det svenska telekommuiukationsområdet är såsom framgått avbakgmndsbeskrivningen reglerat i förhållandevis Uten utsttäckning. Sverigeskiljer sig härvidlag från flertalet andra länder. Något legalt monopol finnsinte på området, utan det råder fri etablerings-rätt för företag att bygga ochdriva telenät i konkurrens med det statUga nätet. har det ocksåi viss utsträckning tillkommit altemativ tiU detta nät såvitt gäUerintemationeU trafik och nationeU långdistanstrafik. Vidare är ttedjepartstrafikmed användning av det aUmänna telenätet tiUåten, vilket innebär att det finnsmöjUgheter för den som hyr överföringskapacitet av att i sin turudjjuda tjänster tiU egna kunder med umyttjande av detta nät. Någotkrav på tillstånd för den som önskar etablera sig och bedriva näringsverksamhetmed att tillhandahålla teletjänster på den svenska telemarknaden StäUs mte förnärvarande, med undantag av det tiUståndskrav som gäUer erdigt radiolagen (1966:755)för rätt tiU användning av radiosändare. Frågan är då om en reglering avteleområdet bör mnehåUa en föreskrift om tiUstånd som fömtsätming för att drivasådan näringsverksamhet. Den strävan mot att öppnatelemarknaden för konkurrens som allmänt uttalats såväl av (se t.ex.prop. 1990/91:87 s. 136, bet. 1990/91 :TU28, rskr. 1990/91:369) som inom ramenför det europeiska integrationsarbetet får anses innebära att eventueUa hinderför etablering av flera marknadsaktörer bör undanröjas. Att mot den bakgmndenmföra en ordning som innebär att en tidigare fri verksamhet blirtiUståndsbe-roende synes i sig knappast främsta som följdriktigt. EmeUertidinnebär en övergång tiU en ny marknadssituation med förväntiiingar om ettflertal nätoperatörer och tjänsteutbjudare, som verkar i konkurrens, vissa förändringar. Enförändring hänger samman med den konkurrensutveckling som eftersträvas påtelemarknaden. Denna kommer som sagt ttoUgtvis att leda tiU en successiv ökningav antalet nätijmehavarc och företag som bjuder ut teletjänster. Telenät ochteletjänster hänger samman i en kompUcerad stmktur och samhäUet är i hög gradberoende av att detta system fungerar. För att säkerstäUa dess gmndläggandefunktion kan staten behöva utöva styming och konttoU samt hatiUsyn över inte bara en operatör som i nulägetutan flera. Dessutom kan deras mbördes sam- Prop. 1992/93:200 verkan behövastyras. Enannan förändring torde följa av att ombUdas tiU aktiebolag. Statenhar genom som affärsverk haft tiUgång tiU de medel genom vilka detelepoUtiska målen i huvudsak har varit avsedcfe att förverkUgas. Genom attombUda tiU ett privaträttsUgt subjekt ändras dessa fömtsättningar.Så länge staten är ägare av det nya bolaget kan bofegets verksamhet fortfarandestyras så att det medverkar tiU att samma poUtiska målsättningar som förnärvarande gäUer för verksamhet kan uppfyUas. I den situationen attbetydande delar av aktiestocken i bofeget har övergått i privat ägo stäUer sigsaken annorluncfe. Det är då mindre sannolikt att bolaget kommer att drivas utifrånandra syften än de som gäUer för alfe andra privata verksamheter, dvs. medinriktningen att ge ägarna en så hög avkastning som möjUgt på det satsadekapitalet. I vart faU på Ute sUct kan staten inte som i nuvarande läge räknamed att uppnå de telepoUtiska målen genom direktstyrning av den dominerandeteleoperatören. HärtiUkommer en ttedje förändring, som är betingad av närmandet tiU EG, vilket -förenklat uttryckt - innebär att förväntas åta sig att se tiU att vissaregler iakttas på skUda teletjänstområden, framför aUt tillhandahåUande avtelefonitjänsten och uthyming av överföringskapacitet. Dessa åtaganden tordekomma att fömtsätta en rättsUg reglering av förhåUandena på telemarknaden,bl.a. i fråga om gmndema för upplåtelsevillkor. TiUståndssystemtiUämpas i de flesta andra länder. Verksamheten på telekommunikationsområdetintemationaUseras i ökande utsträckning, vilket kan motivera att den ordning viväljer i inte aUtför mycket kommer att skUja sig från de system somtiUämpas i andra länder. DenföreUggande marknadssituationen med ett begränsat antal företag etablerade påden svenska teletjänstmarknaden och där ännu är klart dominerande påde flesta delmarknader, gör också att det enUgt min mening inte är lämpUgt eUermöjUgt att styra den ifrågavarande verksamheten enbart med genereUt avfattaderegler. För detta talar också att marknadssituationen snabbt kan förändras. Föratt uppnå målen bedömer jag det nödvändigt att styra verksamheten genom att dentiU-lämpande myndigheten mot bakgmnd av de i lagen angivna syftena utformarspecieUa villkor under vilka respektive verksainhet skaU bedrivas. Slutsatsenav vad jag här redovisat blir att det bör införas ett krav på tiUstånd för densom bedriver viss televerksamhet. Ett system med tiUståndsplikt för vissverksamhet anser jag vara det som mest verksamt främjar uppfyUelsen av debeslutade målen som det ger utrymme för en nödvändig flexibiUtet. Deolika teleföretagens skUda fömtsättningar motiverar att tiUståndsvUUcoren föratt bedriva verksamheten avpassas tiU vad som är påkallat för varje särskUtföretag, dock självfaUet med beaktande av kraven på konkurrensneutraUtet ochlikabehandling. Den som uppsåtUgen eUer avoaktsamhet utan tiiUstånd bedriver tiU ståndspliktig verksamhet skaU kunna dömas tiU böter eUer fängelse i 85 högst . I detta sammanhang bör jagnämna att jag har för avsUct att föreslå regeringen att tiUstandsprövningen ochdärmed anknuma uppgifter skaU anförttos . I det följande kommerjag att direkt ange ttots att den lag som jag föreslår intemnefettar ett direkt utpekande av en viss förvalttiingsmyndighet utan endastanger att regeringen bestämmer vilken myndighet som skaU ha uppgiftema. 4.3 Avgränsningen av tillståndspliktig verksamhet Mittförslag: Krav på tillstånd skall gälla för rätten att inom ett allmänttillgängligt telenät tillhandahålla telefonitjänst eller mobil teletjänst(telefoni eller annan tjänst) om verksamheten har en omfattning som ärbetydande i fråga om utbredningsområde, antalet användare eller annatjämförbart förhållande. Rättenatt driva verksamhet som består i uthyming av fasta teleförbindelser som äravsedda för överföring av information skall också i vissa fall vara beroende avtillstånd. Omdet behövs för att utvecklingen på telekommunikationsområdet skall kunna följasfår anmälningsskyldighet föreskrivas beträffande den som åt allmänhetentillhandahåller teletjänster som inte omfattas av tillståndsplikt. Tillståndsmyndighetenskall på ansökan meddela bindande förhandsbesked om tillståndsplikt föreliggerför viss televerksamhet. Utredningensförslag stämmer överens med mitt. Remissinstanserna:Flera remissinstanser har haft synpunkter på uttedningens förslag omtUlståndsplUctens omfattning. De flesta av dem som uttalat sig kritiskt omuttedningens förslag har framhålUt att tiUstandsplikten inte bör vara mskränkttiU de verksamheter som uttedningen har angett. Från flera håU har detföreslagits att tillhandahåUandet av ytterUgare teletjänster än de avuttedningen utpekade skaU gmnda tiUståndspUkt. Av de remissinstanser somyttrat sig i denna del har förklarat sig inte ha någon erinranmot den föreslagna avgränsningen av viUca verksamheter som skaU kräva tiUstånd.Inte heUer eUer firamför någon erinran mot denhuvudsakUga omfettning av tUlståndspUkten som uttedningen har föreslagit. RRVfiramhåUer dock att det med ny teknik kommer att bU aUt svårare att särskUjatelefoni från övrig televerksamhet, varför avgränsningen tiU telefoni riskeraratt snabbt bU överspelad. Verket anser dämtöver att avgränsningen bettäffandetiUståndspUktig verksamhet är aUtför vagt formulerad. Denna brist kompenserasenUgt verkets uppfettning i viss utsträckning av möjUgheten att erhållaförhandsbesked, men det vore att föredra att avgränsningen kunde görastydUgare från början. Från sida framhåUs det att uttedningensförslag till definition av "allmänt tiUgängUgt telenät", vilketbegrepp är en gmnd för avgränsningen av tiUstånds- pUkten, är aUdeles för vidcx;h bör mskränkas tiU att avse sådana telenät Prop. 1992/93:200 i vilkettjänster och förbindelser av innehavaren aktivt marknadsförs tiU mer än enbegränsad gmpp av användare. anser att alfe tjänster i allmänttiUgängUga telenät skaU kunna omfattas av tiUståndskrav. En liknandeuppfettning firamförs av SEATTEL-dekgationen, som framhåUer att flertalet av deskäl som redovisas av uttedningen genom citat av olika regeringsuttalanden närdet gäUer samhäUsekonomisk effektivitet är relevanta för såväl telefoni somför datakommunikation. Statskontoret har ungefärUgen samma uppfettning ochmenar att behovet av konkurrens, tele- och datakommunikation som tiUväxtfaktoroch samtrafikfrågor är områden som är lika för telefonitjänster och datatjänster. EnUgtInterruUionella harulelskammarens svenska tuitionaUcomnutté (ICC) skuUe den av uttedningen föreslagna regleringen förmcxiUgen med föra att de aktörer som det utifrån regleringens allmänna syften finns skäl att reglera kommer att omfattas av tiUståndsplUcten. EmeUertid skuUe enUgt ICC:s mening denna reglering inte ge tiUståndsmyndigheten erfor derUgt mandat, eftersom detta torde vara begränsat tiU den tjänst/verk samhet som är tillståndspUktig. ICC menar därför att tiUståndsskyldig heten bör utvidgas i förhållande tiU uttedningens förslag. ICC föreslår att tiUståndspUkt skaU gälla för "pubUka teletjänster" som inte är avendast obetydUg omfatttiing. Enligt lCC:s mening bör tiUståndsplUct föreskrivas även för innehav av telenät som sådant om nätet är av den karaktären att en reglering behövs för att säkerställa konkurrens. Denna uppfetttung delas av AB NordicTel, och . anser att det är svårt att av de föreslagna bestäm melsema udäsa vem som är tUlståndspUktig. Tele2 föreslår att den som tUlhandahåUer pubUka teletjänster skaU ha tiUstånd. Tele2 anser vidare att den som innehar infrasttiiktur av allmän betydelse och tiUhandahåUer den tiU andra bör omfattas av krav på tiUstånd. Sismämnda uppfettning delas däremot inte av Leverantörforeningen Kontor och Data (LKD), som menar att det saknas skäl för att införa en reglering av drift och ägande av telenät. Enligt LKD:s menmg bör tUlståndspUkt gäUa för ett antal "aU männa teletjänster", såsom taltelefoni, datex, datapak, telex/teletex, GSM, NMT och hyrda förbindelser. Det bör dessutom enUgt LKD vara möjUgt för att successivt tiUföra nya allmänna teletjänster, t.ex. på gmnd av att träffat intemationeUa avtal om sådana tjäns ter. ET Vforldwide () AB anser att den föreslagna lagen är aUtför beroende av föränderUga faktorer och riskerar att få göras om mom . EnUgt BT bör därför en uppräkning av tiUståndspliktig verk samhet brytas ut ur lagen. Begreppet "allmänt tiUgängUgt telenät"anser BT vara aUtför vitt definierat. I stället för att utgå från humvida telenätet står tiU förfogande för användning av allmänheten menar BT att gmnd läggande för tiUståndsplUcten bör vara om tjänstema marknadsförs aU mänt på kommersieUa vUlkor. BT invänder också beträffande det före slagna tiUståndskravet för verksamhet med vidareförsäljning av hyrda ledningar. Härvidlag gör BT gällande att EG:s ONP-dUektiv inriktas endast mot ägare av infrastmktur och därför skulle tiUståndskravet kunna 87 inskränkas tiU dennakategori. Skälen för mitt förslag:Jag har i det föregående (avsnitt 4.2) redo- Prop. 1992/93:200 visat skälen föratt den reglering som bör mföras på teleområdet bör innehåUa ett krav påtiUstånd för den som bedriver vissa slag av televerksamhet. DettastäUningstagande är framför aUt betingat av att jag kommit tiU uppfettningenatt de telepoUtiska mål som fegts fest av ckU som jag föreslagit skaU utvidgas bäst kan genomföras meden sådan ordning. Ett med därav följande krav på iakttagande av vissadirektiv på teleområdet CK;h beredskapen inför ett framtida medlemskap i cx;kså tiU att ett tiUståndsförfarande för vissa verksamheter ärlämpUgt. Med ett tiUståndsförfarande ges möjUgheter att utforma individueUavillkor för olika tiUståndshavares verksamhet. Fråganär då för vilka verksamheter som det kan anses motiverat att ha entiUståndsplikt. Inomteleområdet bedrivs verksamheter av skiftande beskaffenhet med sUctet instäUtpå att tiUfredsstäUa skUda behov. Den urspmngUga och fortfarande dominerandeverksamheten utgörs av telefonin. Den vanUga taltelefonin kompletteras i vårtmcxlema samhäUe av telefax. Med en telefexapparat är det möjUgt att föra överkopior av dokument och bUder tiU en annan telefåxapparat. Överföringen kangöras på en vanUg tele-foniförbindelse under fömtsätming att förbindelsen hartillräckUg kvaUtet. Under samma fömtsätmingar är det också möjligt att föraöver information meUan datorer på en förbindelse som vanligen används förtelefoni. Man använder då ett s.k. mcxlem för att anpassa signalema tiU telenätet,respektive återanpassa dem till datom. IurspmngUgt syfte att föra över uppgifter mellan olUca datorer byggs ocksåsärskUda nät upp. Näten kan i princip vara av två olika sfeg, allmänna eUerenskilda (sluma). AUmänna datanät är, på samma sätt som gäUer för allmännatelefonnät, öppna för abonnemang. Exempelvis driver i Sverigedatanät (Datex och Datapak) som är öppna för anslutning av envar. LUchetema ärstora med telefonnätet med den skillnaden att datanäten är avsedda uteslutandeför datakommunikation. Kommunikationen kan ske med olika överföringshastigheterberoende på vilka terminaler som används av abonnentema och på vilkabegränsningar som finns i näten. EnskUdanät baseras ofta på att användaren hyr överföringskapaciteten. I är detföreträdesvis som tillhandahåUer festa teleförbindelser. Sådanateleförbindelser tillhandahåUs för oUka överföringshastigheter och därmedolika kapacitet vad gäUer möjUghet att överföra information. Den som hyrtteleförbindelsema kan föra över såväl egen information som information förannans räkning. Det sismämnda bmkar kaUas ttedjepartstrafik. Det kan ocksåförekomma att den som hyr en viss uppsätming festa teleförbmdelser i sin turtUlhandahåUer dessa utan att ombesörja någon tjänst på teleförbindelsema,aUtså en ren vidareupplåtelse av teleinfrastmktur. Försåväl sådana datanät som är öppna för abonnemang som enskilda datanät tiUämpas vanligtvis standardiserade gränssnitt, dvs. Dessa utformas med ledning av rekommendationer utarbetade inom den intemationeUa teleunionens (ITU) konsultativa kommitte för 88 telefonifrågor(CCITT). Fömtomde telenät som har anslutning av abonnentema med tråd före- Prop. 1992/93:200kommer verksamhet där abonnentanslutningen sker med radio. Detta möjUggör attanvändaren kan nå och bU nådd av andra abonnenter också då han är på rörUg fot.Nät med mobU anslutning förekommer framför aUt för telefoni men finns även medinriktning på kommunikation meUan datorer. FömtommobUtelefoni förekommer enskUda radionät, s.k. kommunikationsradio, för intemkommunikation inom olika företag och verksamheter, exempelvis mom taxi ochandra transportförtag, poUsväsendet och samhäUets räddningsverksamhet. Ilikhet med vad som vanUgtvis är faUet beträffande fest ansluten telefoni kanmobUtelefonitjänsten umyttjas inte bara för talkommunikation. Också telefexoch viss datakommunikation kan förekomma inom dessa system. Inomramen för telefonitjänsten och även inom de andra tiUämp-ningama förekommer ettantal diversifieringar och utvecklingar. Ofta kaUas dessa för extrafunktioner,tilläggstjänster eUer särskUda teletjänster. Det kan t.ex. röra sig ommöjlighet tUl automatisk vidarekoppUng eUer överflyttning av telefonsamtal,förenklad åtemppringning eUer användning av kortnummer. Information omabonnenmummer, sekreterar-service, påskyndning av samtal eUer gmppsamtal ärexempel på andra teletjänster som kan erbjudas. Somjag fiamhålUt är avsUcten med regleringen bl.a. att den skaU bidra tiU atttelemarknaden kommer att UberaUseras och att flera företag skaU kunna verka påmarknaden i inbördes konkurrens. Att i denna situation, ifrån den nuvarandeordningen med en närmast total etableringsfrihet utan någon reglering somhindrar marknadsutvecklingen, införa en reglering som ger vidsträcktamöjligheter tiU mgrepp firån statsmaktemas sida inom betydande delar avnäringsverksamheten på detta område synes knappast lämpUgt. Tvärtom bör enUgtmin uppfettning stiävan från statens sida vara att, vid sidan av genereUttillämpUg reglering av näringsverksamhet såsom aktiebolagslag, konkurrenslag,etc, styra näringsverksamheterna på teleområdet endast när sådan styming är påkaUadfrån allmän synpunkt. Om det anses nödvändigt att regler ges för en vissverksamhet bör dessa ha en så begränsad omfettning som är möjUgt. EnUgt minuppfettning bör utgångspunkten för regleringen på teleområdet vara atttiUstandskravet inte skaU omfatta andra verksamhetsgrenar än vad som ärnödvändigt för att det skaU vara möjUgt att säkerstäUa att de gmndläggande målsom jag har angett för lagtiUämpningen kommer att uppfyUas. Verksamheter somUgger utanför denna sfär bör, såsom feUet är , också i framtidenkunna drivas utan tiUstånd. Jagtar mot den angivna bakgmnden upp vilka verksamheter som jag anser skaU vara tiUståndspUktiga. redovisar jag min upp fettning om hur de tUlståndspUktiga verksamheterna skaU avgränsas firån de verksamheter som skaU kunna drivas utan tillstånd enUgt telelagen. Jag redovisar därefter mina överväganden med anledning av de synpunk ter som kommit från vissa remissinstanser angående en utvidgning av tiU standsplikten utöver mitt förslag. Bettäffande den särskUda form av tele- 89 verksamhet som består i överföring tiU allmänheten av ljudradio- och televisionsprogram ochdärmed Ukartad verksamhet behandlar jag gräns- Prop. 1992/93:200 dragningeni ett särskUt avsnitt. 4.3.1Tillstånd för tillhandahållande av telefoniljänst Somjag har angett i det tidigare bör ett ledande syfte med telelagen vara attmålet att skapa effektiva telekommunikationer och därvid tillhandahålfetelefonitjänsten på likartade villkor skaU uppfyUas. För att detta mål skaUsäkras CKkså i den mera konkurrensutsatta nuljö, som kan förväntas när fleraaktörer träder ui på marknaden, är det befogat att kunna ålägga dem som viUdriva verksamhet med att tUlhandahålfe telefonitjänster skyldighet att bidratUl måluppfyUelsen. Ioch för sig skulle man kunna göra gällande att detta mål ändå kommer att uppUasgenom marknadens funktion. Om det finns en efterfrågan på telefonitjänsten såkommer det alltid att finnas någon som viU tiUgodose föreUggande behov.Problemet är att det knappast kan förväntas vara en ftingerande marknad underöverbUckbar framtid vad gäUer tillhandahållandet av anslutning till det aUmänttiUgängUga telefonnätet. SkuUe marknadskrafterna få råda utan inverkan frånsamhäUet finns det risk för att målet inte skuUe komma att uppfyllas helt.