prop · GG03150 · 1992-12-31 00:00:00 — För att kronofogdemyndighetema skall kunna ägna tillräcklig kraft åtindrivningen av beloppen avser jag att i det sammanhanget också föreslä enviss förstärkning hos dessa myndigheter. Mm bedömning är att man med en totalresursinsate I storleksordningen 200 per årfram bör kunna öka skattemtäktema Prop. 1992/93:150 med bortåt4 miljarder kronor . Jag anser allteå att det finns skäl Bilaga 6 attgöra en något mera försiktig bedömning av vad som kan uppnås med en rimligresursinsate än den som kommissionen redovisat. Slutligenvill jag understryka vikten av att resultetet av insatsema följs upp noga ochatt dessa längre fram kan göras till föremål för en samlad utvärdering. Jagutgår från att vidtar de åtgärder som behövs för att detteskall kunna ske. Medhänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen delsföreslår att ante förslagen till 1. lag om skattereduktion för reparationskostaader m.m. för bostedshus, 2. lag om ändring i skatteregisteriagen (1980:343), 3. lag om ändring I lagen (1941:416) om arvsskatt ochgåvoskatt, 4. lag om ändring i uppbördslagen (1953:272), 5. lag om ändring i lagen (1958:295) om sjömansskatt, 6. lag om ändring i lagen (1968:430) om mervärdeskatt, 7. lag om ändring I kupongskattelagen (1970:624), 8. lag om ändring I lagen (1984:151) om punktekatteroch prisrcgleringsavgifter, 9. lag om ändring i fordonsskattelagen (1988:327), 10. lag om ändring I lagen (1990:676) om skatt på räntepå skogskontomedel m.m., attte del av vad jag har anfört om utbyggnad av skattemyn-dighetemaskontrollverksamhet m.m. 2 Statensupplåning i utländsk valuta Prop-1992/93:150 Bilaga6 Med anledning av beslut att avskaffe valutalånenormen behövs nyariktlinjer för den stetliga valuteupplåningen. har begärt attregeringen skall återkomma med en analys av stetlig valuteupplåning och förslagtifl nya rUctiinjer (bet. 1992/93:FiUl, rskr. 1992/93:134). Regeringen angav iårets finansplan att stetens valuteupplåning forteättningsvis bör bedrivas mednågon form av handlingsregel. Jag har redovisat ett förslag till nya riktlmjeri den reviderade finansplanen. I det följande ges en bakgmnd och analys avfrågan. År1984 eteblerades den s.k. utlandslånenormen som innebar att steten åtog sig attinte nettolåna i utlandet för att fmansiera stetliga budgetanderskott. Efterawecklingen av valutaregleringen preciserades till att gällastetlig upplåning i ufländsk valute och fick beteckningen valutalånenormen. Växandebudgetunderskott medförde ett ökat stetligtupplåningsbehov vilket inledningsvis finansierades med inhemsk upplåning.Samtidigt behövde ökade underskott i bytesbalansen fmansieras i utlandet genomprivat utlandsupplåning. började steten delte i valuteupplåningen föratt mildra den åtetramande effekt på den Inhemska kreditmarknaden som annarsbefårades uppstå. Underperioden var den stetliga utlandsupplåningen omfettande ochöversteg vissa år underskottet i bytesbalansen. Då uflandslånenormen infördes1984 uppgick den stefliga uflandsskulden till ca , vilketutgjorde ungefär 1/4 av den totala steteskulden. Syftetmed utlandslånenormen var att lägga fest en trovärdig ram för penning- ochvalutepolitiken och att verka återhållande på den stetliga utgiftsexpansionen.För att försvara den fåste växelkursen var penningpolitiken tvungen att varatillräckligt stram för att den private sektoms valutetransaktioner skulle hållasi balans. Ett underskott i bytesbalansen måste således finansieras med ettprivat kapitelinflöde, vilket var liktydigt med att valuteflödena balanseradeöver tiden. Den högre inhemska räntenivå som krävdes för att stimulera denprivate sektom att fmansiera eventaella underskott väntedes bidra till attbromsa den inhemska efterfrågan och stimulera sparandet. Den högre räntenivånvar även ämnad att signalera behovet av en finanspolitisk åtstramning. Denprivate sektoms skuldsättning, framför allt i utländsk valute, ökade betydligtunder slutet av . Skuldtillväxten I ufländsk valute var särskiltsnabb åren direkt efter valutaregleringens avskaffande 1989. Deicke-finansiella förctegens skulder i utländsk valute ökade från en andel pådrygt av deras totela skulder vid ingången av 1989 till vidutgången av 1990. Den kraftigt växande skulden i ufländsk valute innebar enökad valuteexponering, i den mån den inte motsvarades av ökade tillgångar iutländsk valute. ökadeockså ufländska placerares exponering I kronor till följd av Prop.1992/93:150 omfettande köp av svenska värdepapper. Diagram2.1 Stetens och den private sektoms skuld i utländsk valute, brutto I Prival I 1 600 500 400 300 200 100 1980 1982 1984 1986 1988 1990 1992 Anm.:Den privata sektorn har även tillgångar i utländsk valuta. Dessa redovisas intei diagrammet. Den privata sektorns skuld utgör säledes bruttoskulden. Underandra nettoamorterade steten delar av skulden i ufländskvalute. Under dessa år bedrevs en förhållandevis stram penningpolitik i syfteatt motverka överhettningen i ekonomin. Pfcriodvis hölls således räntan uppe påen högre nivå än vad som behövdes för att uppnå balans I valuteflödena. Genomatt nettoamortera på steteskulden i utländsk valute understöddes denpenningpolitiska inriktningen. Även nettoamorterade stetenpå den stetliga valuteskulden. Detfinns flera förklaringar till den ökade private upplåningen i ufländsk valute.En kraftig ökning av tillgångama i utländsk valuto, i form av direktoinvesteringar och köp av ufländska aktier, gav ett ökat behov av finansiering iutländsk valute. Direktinvesteringar och finansiering av dessa i utländskvalute var tillåtaa även innan valuteregleringen avskaffedes 1989. dettekom de ökade bytesbalansunderskotten . Ioch med awecklingen av valutaregleringen blev det lättare att affärsmässigtutayttja skillnader i räntenivå mellan och omvärlden. För att utayttjaskillnaden mellan svenska och utländska räntor kan aktörer t.ex. låna iutländsk valute och placera i svenska räntebärande tillgångar. Aktörerna tardärmed på sig risken att den svenska kronan försvagas, varvid det blir dyrareatt betala tillbaka lånet i utländsk valute. Riskema i såcfena transaktionerökar med längre löptid och de är därför normalt korteiktiga. Under slutet av1980-talet och i början av 1990-telet ökade omfettningen av denna typ avtransaktioner betydligt. betydande räntedifferensmot uflandet och en liten sannolikhet för en devalvering av den svenska kronanvar de förväntede vinstema stora. De omfettande transaktionema av den härkaraktären medförde att en mycket stor stock av kortfristigt och lättrörligtkapital byggdes upp. Kombinationen av en allt större stock av lättrörligtkapitel och en tydligare obalans i den svenska ekonomin ökade risken föromfettande valuteutflöden. Aktörema ställde därmed allt högre krav påkompensation för risken att den svenska kronan skulle depreciera/devalveras,vilket tvingade att hålla en stor räntedifferens mot utlandet. Diagram2.2 Upplåningsbehov i utlandet Prop.1992/93:150 Bilaga 6 120 100 80 60 40 20 O 1986 1987 1988 1989 1990 1991 1992 Anm.: I diagrammet användsden s.k. underliggande balansen ("basic balance") för att mätaupplåningsbehovet. Med detta begrepp avses flöden som åtminstone på kort siktinte är nämnvärt räntekänsliga. Bytesbalansen, nettot av direkta investeringaroch portföljaktier brukar räknas till dessa. För balans i valutaflödena måsteett utflöde i den underliggande balansen därför kompenseras med ett inflöde avräntekänsligt kapital. Undersommaren 1992 uppstod en betydande oro inom EG:s växelkurssamarbete . Oronhade sin gmnd i en ökad osäkerhet om den fortsatte processen mot en ekonomiskoch monetär union samt ökade spekulationer om justeringar i de festetälldaväxelkursema orsakade av av olikartod realekonomisk utveckling iflera länder anslutaa till . Valutooron tvingade flera länderinom att devalvera sina valutor och och lämnade ERM.Även valutoma I de nordiska länder som inte var anslutaa till uteattes fördevalveringsförväntningar och den finska tvingades redan i börjanav september att överge den feste växelkursen. Obalansema i den svenskaekonomin, bl.a. i form av växande budgetanderskott och stigande arbetelöshet,ledde till att oron i omvärlden fick ett starkt genomslag i Sverige.Valutetarbulensema resulterade I omfettande valuteutflöden. Somett led i försvaret av den feste växelkursen tog i september1992 upp lån i ufländsk valute för räkning. Enligt lagen(1988:1387) om stetens upplåning fär steten te upp lån för att tillgodoseRiksbankens behov av valutareserv. lånade även på egenhand. Syftet med upplåningen var att stärka valutareserven. Upplåningen viaRiksgäldskontoret uppgick i en förste omgång till motsvarande ca 13 miljarderecu, vilket vid dåvarande valutakurser motsvarade ca 100 miljarder kronor.Motvärdet i svenska kronor av lånen för räkning fick dock ienlighet med valutalånenormen inte använcfes för budgetfinansiering utanplacerades på konto i . Islutet av september beslutedes att i en andra omgångupplåning skulle låna upp ytterligare medel motsvarande 15 miljarder ecu, ellervid dåvarande valutakurser ca , för räkning.Syftet var dels att stärka valutareserven och dels att underlättesvenska bankers finansiering i ufländsk valute eftersom utländska banker varmycket återhållsamma med lån till svenska banker. De svenska bankemas egnamöjligheter till valutefinansiering har därefter förbättrate somintresset att låna i utländsk valute minskat betydligt och behovet avdeponerade medel från har avtegit. Som mest deponerades knappt 60miljarder kronor I svenska banker. Diagram2.3 Andelen valutelån i stetsskulden 1992/93:150 Bilaga 6 1978 1981 1984 1987 1990 1993 Anm.: Sista observationen avser . Detstetliga budgetanderskottet har, trote förbudet att låna i ufländsk valute,ökat betydligt . I och med valutarcglerlngens avskaffandekunde utländska placerare bidra till finansieringen av budgetanderskottet genomatt köpa stetspapper utgivna i svenska kronor. kom därför efter den 1juni 1989 att avse lån i utiändsk valute. Den omfettandeuppbyggnaden av private valutepositioner som följde av Prop. 1992/93:150 de växande budgetunderskotten och valutalånenormen utgjorde en Bilaga 6potential för stora valuteflöden. Under valuteoron togRiksgäldskontoret upp lån i utländsk valute för räkning. Lånen togsupp I syfte att stärka valutareserven och för att försvara den fåsteväxelkursen. Valutelånenormenavskaffedes genom riksdagsbeslut (bet. 1992/93:FIU1, rskr.1992/93:134). Efter valutalånenormens avskaffande beslutede regeringen, eftersamråd med , att kunde använda motvärdet i svenskakronor av den förste omgången upplånmg, motsvarande ca ,för budgetfinansiering. att upplåningen I kronor har kunnat drasned. Stetensvaluteskuld, Inklusive upplåningen för räkning, uppgår till totaltdrygt , vilket motsvarar knappt 1/3 av den totelastetsskulden. 2.2 Statlig upplåning i utländsk valuta Fören öppen ekonomi som den svenska uppstår ett nettoupplåningsbehov gentemotutlandet om landets Inkomster Inte täcker utgiftema, d.v.s. om landetefinansiella sparande - bytesbalanssaldot - är negativt. Ett negativtfinansiellt sparande innebär således att det inhemska sparandet ärotillräckligt för att finansiera landete investeringar. Omden offentliga sektoms finansiella sparande är i balans över konjunktarcykelnuppstår ett långsiktigt upplåningsbehov i uflandet enbart till följd avvariationer i balansen mellan det private sparandet och de privateInvesteringama. Under de har emellertid den offentligasektoms finansiella sparande varit negativt och under vissa perioder uppvisatncket stora underskott. Ett offentligt budgetunderskott kompenseras till vissdel av en ökning av det private sparandet eftersom en del av de högremkotnstema som kommer den private sektom till del sparas cfe stetens budgetunderbalanseras. Det ökade private sparandet kan emellertid inte i allmänhetförväntas kompensera det offentliga sparandeunderskottet fullt ut, även omdette är fållet. Ett offentligt budgetanderskott kan å andrasidan orsakas av att det privato sparandet av någon anledning ökar. Ett högreprivat sparande kan nämligen medföra minskande skatteintäkter om den ekonomiskaaktivitetsnivån faller då det private sparandet ökar. Det kan därförkonsteteras att det inte på något enkelt sätt går att hänföra ett upplåningsbehovi utlandet till underskott i den ena av dessa sektorer, eftersom det fmns ettsamband mellan det finansiella sparandet i den private respektive denoffenfliga sektom. Medfria kapitalrörelser är det i princip meningslöst att ställa frågan om vilken sektorsom står för landets uflandsupplånlng. eller företeg som sökerfinansiering på kapitalmarknaden i form av emissioner av räntebärandevärdepapper eller aktier väljer nämligen encfest I vilken valute somfmansieringen skall ske. Om långivaren eller placeraren i slutänden är svensk ellerutländsk avgörs av vem som köper de utgivna Prop. 1992/93:150 värdepapperen. Sluteateenav ovanstående är att det inte på ett meningsfullt sätt går att hänföra landetstotala nettoupplåningsbehov till någon särskild sektors upplåningsbehov elleratt bestämma vilken sektor som bör stå för denna upplåning. Den fråga som börbil föremål för ett ställningstegande för stetens del är i stället i vilkavalutor som steten skall finansiera sitt fmansiella sparandeunderskott. Dennafråga måste analyseras ur flera perspektiv. Den stetliga valuteupplåningen ärvidare en del av stete-skuldspolitUcen och måste således bedömas ur ettstetefmansiellt perspektiv där stetens kostaader och risktegande är avgörande.De makroekonomiska frågestälhiingama är viUcen roll steten skall ha i dettesammanhang och hur politUcens trovärdighet påverkas av olUcaupplåningsstrategier. En ytterligare fråga är här hur benägenheten att begränsabudgetanderskotten och motverka inflationen påverkas av stetligvaluteupplåning. Slutligen måste effektema på penning- och valutepolltUcenbedömas. Den stefliga valuteupplåningen får inte försvåra uppnåendet avpenningpolitikens prisstebiliseringsmål. Urett stetsskuldspolitiskt perspektiv finns det flera skäl som telar förupplåning i andra valutor än kronor. En spridning av upplåningen på fleravalutor medför att lånebehovet i varje enskild valute minskar. Att steten harfler altemativ för sm upplånmg kan medföra att antalet möjliga långivare ökar.Vissa gmpper av långivare kan ha satt upp gränser för sin uflåning i svenskakronor och möjligheten att erbjuda placeringar i ufländsk valute kan därmedutgöra ett altemativ. Sådana altemativ kan i princip även tänkas öka intressethos ufländska investerare för räntebärande värdepapper utgivna i kronor avsvenska steten och t.o.m. för andra svenska låntegare. Spridningen avupplåningen på flera valutor kan därför liksom spridningen på låneinstmment ochlöptider bidra till lägre upplåningskostaader. Ettannat skäl för valuteupplåning är att stotens skattemtäkter visserligenlevereras i kronor men mte till sin storlek är bestämda . Skatten ärnormalt bestämd som en viss andel av en skattebas, t.ex. lön, förctogsvlnstereller kapitalinkomster. Dessa skattebaser beror av storleken på landetsinkomster som i sin tar är beroende av hur mycket av den svenska produktionensom utlandet köper och hur mycket som efterfrågas mom landet. Stetens åtegandeni form av framtida räntebetelningar och amorteringar på steteskulden ärsåledes beroende av landete inkomstatvecklmg och dänned beroende av landetsinkomster i både ufländsk valute och kronor. talar för att en spridningav stetens upplåning på flera valutor totalt sett minskar stetens fmansiellarisktegande. Stetenhar däremot mte några nämnvärda tillgångar i utländsk valute, bortsett frånRiksbankens valutareserv. Ur dette perspektiv innebär valuteupplåning attsteten utsätter sig för ökade valutakursrisker. I den mån valutereserven räknasin bland stetens tillgångar motsvaras en del av skulden 1 utländsk valute förRiksgäldskontoret av tillgångar i utländsk valute i valutareserven. I vilkenmån den del av valuteskulden som motsvaras avvalutareserven utgör en valutakursrisk bestäms av hur väl Prop. 1992/93:150 dessa motsvarar varandra med hänsyn till val av valutor. Eftersomutländska långivares benägenhet att läinna lån till svenska låntegare ärbegränsad, kan en omfettande stetlig upplåning i utländsk valute till viss deltränga ut privat upplåning från de intemationella kapitalmarknadema. Detteinnebär att landete totela valuteupplåning sannolikt inte ökar proportionelltmot stetens valuteupplåning. tränger emellertid inte denstetliga valuteupplåningen undan den private valuteupplånlngen eftersom deprivate aktöremas efterfrågan på valutalån har mmskat. Det bör dockunderstrykas att en omfettande stetlig upplåning I utländsk valute kan ledatill att förtroendet för steten som låntegare minskar och att upplåningskostaademadärmed stiger. Valuteupplåning utgör således ingen outtömlig källa förfinansiering av stetsutgifter. Ensteteskuldspolitisk aspekt på valuteupplåningen är att fömteägbarhet i stetensupplåning, såväl i kronor som i utländsk valute, bidrar till att minskaosäkerheten på marknadema och bör medföra lägre upplånlngskostnader.Valuteupplånlngen bör således Inte normalt bli föreinål för alltför stora kast,även om det kan vara värdefullt med en viss flexibilitet även på kortare sikt 1valuteupplånlngen. Utöverde steteskuldspolitiska aspektema bör stetens valuteupplåning utformas så attinte den ekonomiska politikens trovärdighet påverkas negativt. Enhandlingsregel för valuteupplåningen bör bidra till eller åtminstone intemotverka ansträngningama att få ned budgetanderskotten. var detviktigaste skälet till den tidigare valutalånenormen. Denna norm innebar,åtminstone implicit, att stetens skuld i ufländsk valute skulleförsvinna helt. En handlingsregel som tog sikte på att hålla en fest eller enhögste andel av stetsskulden i utländsk valute skulle delvis få sammaåterhållande effekt på finanspolitiken eftersom växande budgetanderskottencfest till en viss del skulle kunna finansieras i utländsk valute. Iandra länder är normer för valuteupplåning vanliga. Dessa är dock i allmänhetinte så explicit formulerade som den tidigare svenska valutalånenormen. I deländer där stetlig valuteupplåning förekommer, eller har förekommit, motiverasupplåningen i huvudsak med att enbart inhemsk upplåning skulle lecfe till enalltför stor belastning på den inhemska marknaden samt att upplåningen iutlandet endast kan ske i utländsk valuto. Behovet av upplåning i utländskvalufe blir cfe beroende av en bedömning av i vilken grad den inhemskamarknaden klarar av att fmansiera det uppkomna lånebehovet samt i vilken gradutländska långivare är benägna att ge lån i inhemsk valute. En sådan användningav valuteupplånlngen är emellertid inte tillfredsställande av trovärdigheteskäl. Valuteupplåningbör Inte användas för att försöka te bort pris- och ränteeffekter av enobalanserad ekonomisk utveckling eller nationella sparandeunderskott. Sådanapris- och ränteeffekter är en viktig del av det signalsystem som behövs för attstyra den private sektoms ekonomiska beslut och väglecfe den ekonomiskapolitiken. endel i en passiv anpassning till eu obalanserad ekonomisk utveckling Prop.1992/93:150 kan förhindra snarare änbidra till ett uppnående av ekonomisk balans. Erfarenhetema från detsena och tidiga telar för att stetlig valuteupplåninginte bör användas för att kontinuerligt kompensera en alltför expansivekonomisk politik. Problemen och den nödvändiga anpassningen skjute dåencfest . ersatte målmedvetaaåtgärder för att begränsa budgetunderskottet. UpplåningI ufländsk valute kan, vilket även påpekate i betänkande(SOU 1993:16), bidra till att minska incitamenten att inflatera bort steteskuldeneftersom realvärdet av stetsskulden I utländsk valute ej beror av den inhemskainflationen. Upplåning i utländsk valute skulle därmed kunna bidra till attdämpa inflationsförväntningama. Lägre inflationsförväntningar bidrar till attinvesteramas kompensation för befårad inflation blir lägre och därmed sjunkerde nominella räntoma och stotens upplåningskostaader minskar. Ur dessaperspektiv kan således en ökad valuteupplåning bidra till lägre kostaader. Slutligenmåste en handlingsregel för stotens upplåning i uUändsk valuto utformas medhänsyn till effektema på pennings och valutopolitiken. Då stoten lånar iufländsk valuto placeras denna I valutareserv och Riksgäldskontoreterhåller motsvarande tillgångar i kronor. När använder dessatillgångar för budgetfinansiering ökar likviditeten i ekonomin vilket, alltannat lika, medför att räntenivån feller. Likviditeteökningen eliminerasemellertid normalt av med marknadsoperationer. Om väljeratt använcfe valutoupplånlngen för att stärka kronan genom att sälja valutan påmarknaden uppstår däremot Ingen likvidltetehöjande effekt. Riksgäidskontoretkan då dra ned på kronupplåningen utan att behöver kompensera dettomed marknadsoperationer. Enomfettande stotlig upplåning I utländsk valuto i ett läge då det inte finnsnågra penning- och valutopolitiska skäl att använda stotlig valutoupplåningför att bygga upp valutareserven eller för att stärka kronan skulle däremottynga penningpolitiken i och med att upplåningens likviditetspåverkandeeffekter måste pareras av . Även om de penningpolitiskamålen inte skulle hotos av stotlig valuteupplåning bör de stetsskuldspolitiskaskälen för valuteupplånlngen i ett sådan läge vägas mot de peimingpolitiskanackdelama. Ett skäl till att tillåte en viss flexibilitet i den stetligavaluteupplåningen, och inte binda den till exempelvis en fest andel avsteteskulden eller ett givet belopp, är således bl.a. att en stetligvaluteupplåning bör utformas så att de penning- och valutepolitiska målen intemotverkas. Det är således angeläget att besluten om stetlig upplåning iutländsk valute tes med beaktende av penningpolitikens inriktning. Beslut omvaluteupplåning bör därför fettes efter samråd med . Inuvarande läge finns ingen målkonflikt mellan stetlig upplåning i utländskvalute och penning- och valutepolitikens inrUctning utan valuteupplånlngenligger i linje med penningpolitikens mål, dvs. att väma penningvärdet. Efteratt tvingate överge den feste växelkursen har den svenska kronankraftigt försvagate. växelkurshar medfört att valutarisken ökat. påverkar i hög grad Prop. 1992/93:150svenska låntegares upplåning i utländsk valute och utländska InvesteraresBilaga 6 placeringar i svenska kronor. Tillsammans med en minskadräntedifferens mot utlandet har aktöremas strävan att minska valuteexponeringenbidragit till kronans försvagning. Betahilngsbalansstetistiken visar att mycketomfettande valuteutflöden orsakate av svenska företegs neddragning avskuldsättningen I utländsk valute. Enalltför stor depreciering av kronkursen leder till att möjligheten att försvarapenningvärdet försämras. Genom att säkerställa att inflationsmålet uppnås kanmöjlighetema till en stebil och uthållig ekonomisk tillväxt förbättras. Förnärvarande förbättrar en stetlig valuteupplåning penning- och valutepolitikensmöjligheter att motverka en försvagning av kronans värde. kan säljaen del av den valute som steten lånar för att stebilisera och stärka kronaneller använda den för att stärka valutareserven. 2.3 Den framtida statliga upplåningen i utländsk valuta Stetenhar en skuld i utländsk valute på , vilketmotsvarar knappt 1/3 av den totala steteskulden. Jag har i rikscfegen den 10mars tillkännagett att det är regeringens uppfettning att ytterligare utländskvalute motsvarande , netto, bör lånas upp inom de kommande9-12 månaderna. Denna ytterligare upplåning ligger väl I linje med penning- ochvalutepolitikens inriktning. Med denna storlek på valuteupplånlngen sjunkerandelen ufländsk valute av den totala steteskulden något under den nämndaperioden, jämfört med . Medbörjan , innan beslöt att avskaffe valutalånenormen, harRiksgäldskontoret i två omgångar lånat upp utländsk valute för Riksbankensräkning. Valutalånenormen hindrade att medlen från dessa lån användes förfinansiering av steteutgifter. Medlen från den förste låneomgången kunde , efter beslut att avskaffe valutelånenormen, använcfes avRiksgäldskontoret för fmansiering av budgetunderskott.