prop · GF03126 · 1992-01-01 00:00:00 — Denna befattning med målen kräver att RSV får tillföra registren bekräftelser på att de av kronofogdemyndigheterna beställda åtgärderna har utförts. Även vid gallringen av registren (jämför 11 §) är det en förutsättning för en rationell handläggning att åtgärderna kan utföras maskinellt, vilket åtminstone med nuvarande tekniska förutsättningar kräver medverkan av RSV. Den befattning med målen i den summariska processen, som RSV enligt den nu lämnade redogörelsen bör ha, medför att RSV på olika sätt och i olika skeden av handläggningen kommer att kunna påverka innehållet i kronofogdemyndigheternas register, utan att man rubbar det grundläggande förhållandet att själva handläggningen av målen sker hos myndigheterna själva. Starka effektivitetsskäl talar för att denna ordning genomförs. Det är med hänsyn till den förfoganderätt över registren som RSVs befattning innebär nödvändigt att tillägga RSV ett registeransvar i datalagens mening för kronofogdemyndigheternas register. Under lagstiftningsärendets beredning har diskuterats huruvida man skulle kunna ålägga RSV endast ett begränsat registeransvar i den meningen att RSV skulle vara ansvarigt enbart såvitt avser de uppgifter i registret som påverkats genom verkets åtgärder. Datainspektionen har emellertid ställt sig avvisande till en ordning med ett sådant begränsat registeransvar och därvid främst hänvisat till att detta skulle medföra olägenheter för en enskild som vill begära rättelse av eller skadestånd för felaktigt införda uppgifter; den enskilde skulle enligt inspektionen i sämsta fall tvingas förebringa utredning om vilken av de registeransvariga som förfogar över den del av registret där felet uppstått. De invändningar som datainspektionen haft på den här punkten kan tillgodoses, om man i stället löser frågan så att RSV tilläggs ett fullständigt registeransvar gemensamt med kronofogdemyndigheterna. Den enskilde kan med en sådan ordning -- som för övrigt principiellt överensstämmer med vad som gäller i fråga om utsökningsregistret -- vända sig till vilken av de registeransvariga som helst. Andra meningen i 2 § har utformats i enlighet med detta. Frågan om utdrag ur registren enligt 10 § datalagen behandlas i anslutning till 10 §. Datainspektionen har i sitt kompletterande yttrande enligt 2 a § datalagen inte haft något i och för sig att erinra mot att RSV får den nu beskrivna rollen i målhanteringen och det angivna registeransvaret. Emellertid anför inspektionen att det saknas författningsstöd för RSVs befattning med målen. I denna fråga vill jag säga följande. Den omständigheten att RSV för kronofogdemyndigheternas räkning tar emot ansökningar som görs på ADB-medium innebär inte att man går ifrån reglerna i BfL om att ansökan om betalningsföreläggande formellt sett görs hos kronofogdemyndigheten (jämför vad som i avsnitt 2.3 sagts om samma fråga såvitt avser ansökan om utmätning). För RSVs befattning med målen anser jag att det inte krävs något stöd i lag. Men det är förstås ändå lämpligt att arbetsfördelningen mellan kronofogdemyndigheterna och RSV läggs fast. I denna fråga avser jag att återkomma till regeringen i samband med att jag anmäler en till- lämpningsförordning till BfL. Därigenom kommer det också att ges författningsstöd för RSVs befattning med målen. En ansökan om betalningsföreläggande på ADB- medium som lämnas in till RSV kommer att anses inkommen till kronofogdemyndigheten när uppgifterna i ansökningen lagts in i registret och därigenom blivit tillgängliga för kronofogdemyndigheten (jämför vad som i avsnitt 2.3 sagts om samma fråga såvitt avser ansökan om utmätning). Innehållet i registren (3--7 §§) Som nämnts skall kronofogdemyndigheternas register främst vara ett hjälpmedel för målhanteringen. Därmed är det i stor utsträckning redan klart vilka uppgifter registren skall få innehålla. Det är alltså -- i enlighet med vad som anförts i promemorian -- främst fråga om grundläggande uppgifter om parterna, såsom deras namn, adress och person- eller organisationsnummer, uppgifter om ombud, ställföreträdare och ingivare, grundläggande identifikationsdata om målen, uppgifter om yrkandena i målen -- inklusive givetvis svarandens eventuella bestridande -- och grunderna för dessa, uppgifter om handlingar som ges in eller skickas ut eller muntliga besked som lämnas i målen, uppgifter som behövs för bevakning av delgivning och frister samt uppgifter om utslag och beslut i målen. Såsom RSV påpekat i sitt remissvar finns det också behov av att registrera en del uppgifter av teknisk och administrativ art. Det är t.ex. fråga om kodbeteckningar för de ingivare som i enlighet med meddelade tillstånd ger in ansökningar på ADB-medium. Kodbeteckning behövs här för att möjliggöra kontroll av hur dessa ingivare efterlever villkoren i sina tillstånd m.m. Vidare är det fråga om sådana uppgifter som beteckningar för de olika kronofogdemyndigheterna samt olika slag av referensnummer. Reglerna i 3--7 §§ har utformats i enlighet med det nu sagda. Som konstaterats skall varje kronofogdemyndighet ha terminalåtkomst till uppgifterna i sitt register. Även RSV bör -- som tidigare nämnts -- i princip ha terminalåtkomst till kronofogdemyndigheternas register. Begränsningar i RSVs möjligheter att söka i registren behandlas i anslutning till 8 §. RSV har i sitt remissvar anfört att det finns behov för kronofogdemyndigheterna att ha terminalåtkomst till vissa uppgifter som gäller mål vid andra kronofogdemyndigheter, nämligen uppgift om aktuella delgivningsadresser till svaranden. En annan idé när det gäller att underlätta delgivningsarbetet som har kommit upp vid beredningen av detta ärende är att samordna delgivningen i flera pågående mål mot samma svarande. Om målen pågår vid olika kronofogdemyndigheter är det en förutsättning för samordningen att kronofogdemyndigheten har terminalåtkomst till uppgifter om att mål mot samma svarande pågår vid någon annan kronofogdemyndighet. Datainspektionen har under ärendets beredning anfört att den sålunda föreslagna terminalåtkomsten till uppgifter om mål vid andra kronofogdemyndigheter motverkar just det syfte man velat uppnå genom att inrätta regionala register i stället för ett rikstäckande register, nämligen att begränsa den mängd registeruppgifter som allmänheten kan ta del av vid ett och samma tillfälle. Enligt inspektionen kan ett intresse från borgenärssynpunkt att ta del av registeruppgifterna gälla uppgifter om ansökningar om betalningsföreläggande mot fysiska personer som inte är näringsidkare; sådana uppgifter erhålls nämligen inte från kreditupplysningsföretagen. Med den föreslagna regleringen skulle allmänheten med stöd av offentlighetsprincipen kunna få uppgift om en viss person förekommer i en kronofogdemyndighets register och därutöver om samma person förekommer hos någon annan kronofogdemyndighet i landet. Inspektionen förklarar sig med skärpa avstyrka en sådan reglering. Som datainspektionen anfört skulle den föreslagna regleringen innebära en ökning av den mängd information om en viss svarande som blir tillgänglig vid ett och samma tillfälle för en kronofogdemyndighet och därmed också för allmänheten med stöd av offentlighetsprincipen. Det är i viss mån osäkert vilka vinster som i praktiken kan göras genom att man låter en kronofogdemyndighet för delgivningsändamål få terminalåtkomst till uppgifter ur andra kronofogdemyndigheters register. Med hänsyn härtill bör förslagen nu inte genomföras mot datainspektionens bestämda avstyrkande. Det bör emellertid erinras om att det är av mycket stor vikt för en effektiv summarisk process att delgivningen med svaranden kan genomföras utan stor tidsutdräkt eller andra problem. Därför bör inget hindra att dessa frågor tas upp på nytt, sedan erfarenheter vunnits av det nya systemet. Sökbegrepp (8 §) Kronofogdemyndigheterna bör -- som framgår av 8 § första stycket -- i sina egna register få använda flertalet uppgifter i registret som sökbegrepp. En uttömmande uppräkning har gjorts i lagtexten. Sålunda har angivits att som sökbegrepp får användas endast namn, personnummer, organisationsnummer, särskilt registreringsnummer, sökandens eller ingivarens referensnummer, ingivarens kodbeteckning, målnummer, målets inkomstdag, dagen för målets avgörande, bevakningstider och uppgifter om målets art. En konsekvens av att låta även RSV ha terminalåtkomst till uppgifter ur kronofogdemyndigheternas register är att dessa uppgifter också blir tillgängliga hos RSV för allmänheten enligt offentlighetsprincipen, såsom denna kommer till uttryck i 2 kap. 3 § andra stycket tryckfrihetsförordningen. För att begränsa olägenheterna i integritetshänseende av detta bör, som tidigare nämnts, RSV inte få använda uppgifter om svaranden eller sökanden som sökbegrepp i registren. I andra stycket har därför RSVs terminalåtkomst begränsats i enlighet med vad som sagts. För statistikändamål och liknande bör även andra uppgifter kunna få användas som sökbegrepp. I tredje stycket har därför tagits in ett bemyndigande för regeringen att bestämma att även andra uppgifter får användas som sökbegrepp för sådana ändamål. Såsom anförs i promemorian är det inte aktuellt att låta några andra myndigheter än kronofogdemyndigheterna och RSV få terminalåtkomst till registren. Utlämnande av uppgifter (9--10 §§) I 9 § tas upp vissa bestämmelser om utlämnande på ADB-medium av uppgifter ur ett register. Utlämnande får först och främst ske för redovisning till sökanden i målet. I övrigt får, efter förebild i t.ex. utsökningsregisterlagen, utlämnande ske endast om det följer av författning eller särskilt har medgivits av regeringen. Regeringen får också uppdra åt datainspektionen att lämna sådant medgivande beträffande uppgifter som inte omfattas av sekretess. Som har framgått skall varje kronofogdemyndighet vara registeransvarig för sitt register. Detta innebär också att varje kronofogdemyndighet för sitt register blir skyldig att på begäran av enskilda lämna underrättelse om innehållet i sådana personuppgifter om dem som ingår i registret (10 § datalagen). Särskilda överväganden krävs när det gäller frågan om även RSV skall vara skyldigt att lämna utdrag enligt 10 § datalagen, en fråga som aktualiseras av att även RSV enligt den föreslagna ordningen har ett registeransvar för kronofogdemyndigheternas register. Med hänsyn till intresset av att så långt det går begränsa möjligheterna att via RSV kunna göra rikstäckande sökningar på enskilda personer i registren för summarisk process, är det inte lämpligt att utan vidare ge RSV samma skyldigheter att lämna utdrag som kronofogdemyndigheterna har. I stället kan man -- utan att det behöver medföra någon försämring för den enskilde som begär utdrag -- lösa frågan så att kronofogdemyndigheten lämnar det begärda utdraget enligt 10 § datalagen, även om framställningen görs hos RSV. En bestämmelse med denna innebörd har tagits in i 10 §. Bestämmelsen innebär att RSV i stället får förmedla sådana framställningar till kronofogdemyndigheten. Om en framställning om utdrag inte är begränsad till en eller flera särskilt angivna kronofogdemyndigheters register, måste RSV naturligtvis förmedla framställningen till samtliga kronofogdemyndigheter. -- Det bör tilläggas att datainspektionen inte haft något att invända mot den nu föreslagna lösningen. I det här sammanhanget skall också tas upp en fråga om försäljning av uppgifter ur registren, som aktualiserats av att i sitt remissvar föreslagit att registerlagen bör innehålla regler av innebörd att sådan försäljning skall vara tillåten. närmast åsyftar är försäljning från RSV till kreditupplysningsföretag. Frågor om myndigheternas försäljning av personuppgifter har behandlats i den avlämnade propositionen (1990/91:60) om offentlighet, integritet och ADB. I propositionen -- som ännu inte tagit ställning till -- konstateras att myndigheter inte har någon rätt att sälja personuppgifter, om inte medgivande för detta finns i lag eller i annan ordning. Jag är inte beredd att föreslå att försäljning skall få ske från de nu aktuella registren. Som framgick av mina uttalanden i nämnda proposition (s. 53) finns det dock vissa situationer där det är rimligt att en myndighet går utöver sina skyldigheter enligt offentlighetsprincipen och lämnar ut uppgifter på t.ex. etiketter eller ADB-medium utan att det skall betraktas som försäljning. De situationer jag åsyftade var främst de där det finns ett samhällsintresse att uppgifterna lämnas ut. Jag nämnde RSVs uppgiftslämnande ur utsökningsregistret till som ett exempel på en sådan situation. Även beträffande de nu aktuella registren kan ju sådana situationer uppstå. Ett utlämnande måste dock givetvis vara förenligt med datalagens regler. Inom ramen för 9 § i den nu föreslagna lagen kan t.ex. regeringen eller -- efter regeringens bemyndigande -- datainspektionen medge att uppgifter får lämnas ut på ADB-medium. Gallring av uppgifter (11 §) I förevarande paragraf tas upp vissa regler om gallring av uppgifter om målen i registren. De grundläggande identifikationsuppgifterna i målen, ansökningshandlingarna, eventuellt yttrande från svaranden samt delgivningsbevis torde behöva bevaras i dagböcker och akter av traditionellt slag. Vid gallring blir det också aktuellt att överföra uppgifter i målen till mikrokort. I dessa frågor avser jag att senare återkomma till regeringen. Mot denna bakgrund torde det inte finnas behov av att i själva dataregistret bevara uppgifter om ett mål mer än under en kortare övergångsperiod efter det att målet avgjorts av kronofogdemyndigheten. Av arbetstekniska skäl bör gallringstiden sättas till utgången av juni månad i kalenderåret efter det att målet avgjordes. Det finns dock skäl att göra ett undantag från denna korta gallringstid. Som jag var inne på i avsnittet om ADB- ansökningar i verkställighetsmål (avsnitt 2.3 i den allmänna motiveringen) är det en fördel om sökanden i sådana mål inte behöver ge in exekutionstiteln i de fall denna är ett utslag i ett mål om betalningsföreläggande. Detta kräver alltså att uppgifterna om utslag i mål om betalningsföreläggande sparas i registret förhållandevis . Jag ansluter mig till RSVs förslag att bör sättas till . Därmed har man anknutit dels till preskriptionstiden för konsumentfordringar, dels till kreditupplysningslagens (1973:1173) regler om hur gamla uppgifter som får användas i personupplysningssammanhang. Lagtekniskt har saken reglerats på så sätt att gallringstiden satts till utgången av juni månad i kalenderåret efter det att förflutit då utslaget meddelades. Liksom i andra registerlagar, t.ex. utsökningsregisterlagen och tullregisterlagen (1990:137) bör här finnas en möjlighet för regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att föreskriva bevarande . Denna ordning har införts i samband med tillkomsten av arkivlagen (1990:782). Ett sådant bevarande skall tillgodose forskningens behov. Frågan har behandlats bl.a. i propositionen (1989/90:72) om arkiv m.m., s. 52. I andra stycket i förevarande paragraf har tagits in ett sådant bemyndigande. Enligt 8 kap. 17 § sekretesslagen (1980:100, omtryckt 1989:713) gäller sekretess hos domstol i mål eller ärende i domstolens rättskipande eller rättsvårdande verksamhet för myndighets eller enskilds affärs- eller driftförhållanden, om det kan antas att den som uppgiften rör lider avsevärd skada om uppgiften röjs. har i sitt remissvar anfört att sekretessen enligt detta lagrum torde gälla för den summariska processen vid tingsrätterna och ifrågasatt om det inte finns ett behov av en motsvarande sekretess för kronofogdemyndigheternas handläggning av målen i den nya summariska processen. För egen del är jag övertygad om att behovet av sekretess för affärsförhållanden o.d. blir utomordentligt litet i den summariska processen. Jag vill därför åtminstone inte föra fram ett sådant förslag. Datainspektionen har tagit upp frågan om behovet av sekretess inom den summariska processen för uppgift om enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden, i linje med vad som enligt 9 kap. 19 § sekretesslagen gäller inom exekutionsväsendet i mål eller ärende angående exekutiv verksamhet, till vilken den summariska processen inte kommer att räknas. Uppgifter som kunde tänkas behöva sådant sekretesskydd torde främst vara uppgifter om en parts adress, telefonnummer o.d. Sådana uppgifter omfattas inte av sekretess om de har lämnats av parterna i målet. Någon sådan sekretessbestämmelse bör enligt min mening inte heller tillskapas. Jag kan nämna att datainspektionen för sin del ansett att denna fråga kan bero tills erfarenheterna utvisat om en sådan utvidgning av sekretesskyddet är nödvändig. Om kronofogdemyndigheten själv inhämtar uppgifter om parterna på annat sätt, lär det oftast bli fråga om att uppgiften inhämtas för delgivningsändamål från någon annan myndighet. Om då sekretess råder för uppgiften, t.ex. enligt 7 kap. 15 § (folkbokföringssekretess) eller 9 kap. 8 § sekretesslagen (samfärdselsekretess), följer den sekretessen med till kronofogdemyndigheten, jämför 7 kap. 26 § samma lag. Jag finner alltså att det inte heller i detta avseende finns behov av nya sekretessregler. För att den rådande sekretessen skall kunna upprätthållas effektivt hos kronofogdemyndigheterna är det antagligen erforderligt att sekretessbelagda uppgifter ''''''''blankas'''''''' i registret, dvs. att det anges att uppgiften får lämnas ut bara efter särskild sekretessprövning. Det är med den lösningen inte nödvändigt att gå in på en annan möjlighet som datainspektionen har pekat på nämligen att förbjuda dataregistrering av vissa särskilt känsliga uppgifter. Registerlagen bör träda i kraft med BfL. Detta innebär att regeringen även i fråga om registerlagen bör få bestämma tidpunkten för ikraftträdandet. Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslår att anta förslagen till 1. lag om ändring i , 2. lag om ändring i utsökningsbalken, 3. lag om ändring i lagen (1990:748) om ändring i utsökningsbalken, 4. lag om ändring i jordabalken, 5. lag om ändring i lagen (1957:390) om fiskearrenden, 6. lag om betalningsföreläggande för fordringar i arbetstvister och fordringar som skall prövas av statens va- nämnd, 7. lag om ändring i lagen (1976:839) om statens va- nämnd, 8. lag om ändring i lagen (1929:145) om skiljemän, 9. lag om ändring i växellagen (1932:130), 10. lag om ändring i checklagen (1932:131), 11. lag om ändring i konkurslagen (1987:672), 12. lag om ändring i räntelagen (1975:635), 13. lag om ändring i lagen (1936:320) om skydd mot vräkning vid arbetskonflikter, 14. lag om ändring i lagen (1939:608) om enskilda vägar, 15. lag om ändring i lagen (1950:596) om rätt till fiske, 16. lag om ändring i naturvårdslagen (1964:822), 17. lag om ändring i miljöskyddslagen (1969:387), 18. lag om ändring i bostadsrättslagen (1971:479), 19. lag om ändring i väglagen (1971:948), 20. lag om ändring i lagen (1971:1154) om förbud mot dumpning av avfall i vatten, 21. lag om ändring i gruvlagen (1974:342), 22. lag om ändring i lagen (1974:890) om vissa mineralfyndigheter, 23. lag om ändring i lagen (1978:160) om vissa rörledningar, 24. lag om ändring i vattenlagen (1983:291), 25. lag om ändring i lagen (1985:620) om vissa torvfyndigheter, 26. lag om ändring i (1987:10), 27. lag om ändring i lagen (1988:450) om kulturminnen m.m., 28. lag om ändring i begravningslagen (1990:1144), 29. lag om ändring i minerallagen (1991:45), 30. lag om ändring i utsökningsregisterlagen (1986:617) samt 31. lag om register för betalningsföreläggande och handräckning. Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition föreslå att anta de förslag som föredraganden har lagt fram. Datainspektionens kompletterande yttrande enligt 2 a § datalagen över förslag till lag om register för betalningsföreläggande och handräckning Datainspektionen har avgivit yttrande enligt 2 a § datalagen (1973:289) över förslag till registerlag för betalningsföreläggande och handräckning (DI:s dnr 314/91). Inspektionen har anmodats att avge ett kompletterande yttrande enligt samma lagrum. I det nu remitterade lagförslaget slås fast att () tillsammans med envar av kronofogdemyndigheterna skall ha registeransvar för kronofogdemyndigheternas handläggningsregister. Av förslaget framgår också att RSV:s förfoganderätt över registren inte längre begränsas på sätt som tidigare angivits. Tvärtom har RSV nu ålagts uppgifter dels i samband med olika beslut som kronofogdemyndigheten fattar vid handläggningen av målen, dels vid gallringen av målen. Sammantagna innebär de åtgärder RSV skall vidta beträffande kronofogdemyndigheternas register att RSV kommer att förfoga över registren i datalagens mening. En myndighets uppgifter regleras i författningar på olika nivåer. Dessa anger myndighetens befogenheter och myndigheterna får i princip inte göra annat än vad de fått i uppgift att göra. Såsom påpekats i det tidigare yttrandet saknas det stöd för att RSV skall vara behörigt att ta emot ansökningar i den lag som reglerar det materiella förfarandet i fråga om betalningsföreläggande och handräckning (1990:746). Det förhållandet att man i det nu remitterade förslaget lagt på RSV ytterligare uppgifter när det gäller kronofogdemyndigheternas register, understryker kravet på att i författning klart reglera RSV:s befattning med ärenden enligt den nämnda lagen. Under förutsättning att så sker får registren anses föras även för RSV:s verksamhet. RSV blir därigenom enligt 1 § datalagen registeransvarigt för de ifrågavarande registren. Datainspektionen har ingen erinran mot att detta förhållande för tydlighetens skull uttryckligen anges i den föreslagna registerlagen. När det gäller skyldigheten att lämna utdrag enligt 10 § datalagen ur handläggningsregistren konstateras det i specialmotiveringen till det nu remitterade förslaget (s. 9) att särskilda överväganden krävs med anledning av att RSV enligt den föreslagna ordningen får ett registeransvar för kronofogdemyndigheternas register. Datainspektionen instämmer helt i detta. Den föreslagna lösningen innebär att en registeransvarig i ett fall där gemensamt registeransvar förekommer undantas från en skyldighet som detta registeransvar annars alltid medför. Såsom påpekats i datainspektionens tidigare yttrande är 10 § en av de viktigaste bestämmelserna i datalagen för att uppnå ett gott integritetsskydd. I paragrafens tredje och fjärde stycken har angivits de undantagsfall då underrättelse inte behöver lämnas av den registeransvarige. Inget av dessa fall är emellertid aktuellt här. Inspektionen känner inte heller från praxis till något fall där en av flera registeransvariga undantagits från sin skyldighet på det sätt som föreslagits. Det kan således konstateras att den föreslagna regleringen inte stämmer överens med den generella regleringen i datalagen. Mot bakgrund av vad som anförts i specialmotiveringen om intresset av att så långt som möjligt begränsa möjligheterna via RSV till rikstäckande sökningar på enskilda personer i registren för summarisk process och av att den föreslagna ordningen inte kan anses medföra ett sänkt integritetsskydd för de registrerade, har datainspektionen ingenting att invända mot den.I detta sammanhang måste emellertid också följande beaktas. I 6 § lagen (1990:746) om betalningsföreläggande och handräckning stadgas som huvudregel att ansökan skall göras hos kronfogdemyndigheten i det län där svaranden har sitt hemvist. Ansökan får dock enligt andra stycket i samma lagrum också göras hos kronofogdemyndigheten i det län där egendom som tillhör svaranden finns eller där verkställighet annars lämpligen kan ske. Ytterligare en forumregel finns i tredje stycket för det fall att en ansökan riktar sig mot flera svarande.