prop · GG03112 · 1992-12-31 00:00:00 — Somtidigare har redovisats (avsnitt 3.1) är produktsäkerhetslagen tilllämpligpå personlig skyddsutrustning som tillhandahålls i näringsverksamhet och somkonsumenter i inte obetydlig omfattning utnyttjar eller kan komma att utnyttjaför enskilt bruk. Produklsäkerhetslagensyftar till att motverka att farliga varor (och tjänster) orsakar skador påperson eller egendom. Med farliga varor avses framför allt sådana som ärförenade med risker som antingen framstår som onödiga med hänsyn till möjligaskyddsåtgärder eller som är svåra att förutse för brukarna. Detkan erinras om att en näringsidkare kan åläggas att lämna säkerhetsinformation,förbjudas att tillhandahålla varor och tjänster (säljförbud), åläggas attlämna varningsinformation och åläggas att återkalla varor och tjänster (återkallelse).Han kan också förbjudas att exportera varor (exportförbud). Enligt8 § produktsäkerhetslagen skall i förekommande fall en återkallelse av enfarlig vara göras från "dem som innehar varan för att bruka den". Ettåläggande om återkallelse kan således inte riktas mot en näringsidkare i ett tidigareled. anser att lagen bör ändras så att detta blir möjligt. Detkan konstateras att det av direktivet inte klart framgår hos vem en återkallelsemed stöd av säkerhetsklausulen skall kunna ske. I säkerhetsklausulen (artikel7 punkt 1) sägs att, i förekommande fall, en medlemsstat skall "vidta allanödvändiga åtgärder för att dels ta bort utrustningen från marknaden, delsförbjuda utsläppandet på marknaden och fri rörlighet för den". Det finnsknappast anledning att anta att den möjlighet till återkallelse somproduktsäkerhetslagen intymmer är alltför begränsad i förhällande till vaddirektivet kräver. Det kan dock finnas skäl att längre fram, när större klarhethar nåtts om direktivets innebörd i olika hänseenden, återkomma till dennafråga. Så kan bli fallet exempelvis i samband med den översyn avproduktsäkerhetslagen som torde bli nödvändig när EG:s allmänna produktsäkerhetsdirektivväl har kommit att intymmas i . Regeringenfinner således att den möjlighet till återkallelse av farliga varor somproduktsäkerhetslagen erbjuder torde motsvara det krav som direktivet ställer.Regeringen är inte heller beredd att pä annan grund inom ramen för dettalagstiftningsärende aktualisera en utvidgning av produktsäkerhetslagen så att återkallelsekan ske hos en näringsidkare. Vadså gäller synpunkten att säkerhetsklausulen bör tillämpas restriktivt, vill regeringen understtyka att en tillämpning av produktsäkerhetslagen givetvis bara aktualiseras när det finns tydliga tecken pä att en vara har en skade- eller hälsorisk. Det finns skäl att här erinra om vad föredragande statsrådet anförde i denna fråga i prop. 1988/89:23 om produktsäkerhetslag. gälldesåledes när KO kunde förväntas väcka talan vid . "Jagutgår frän", anförde statsrådet, "att konsumentombudsmannen inte väckertalan vid om det inte finns klara belägg för att den aktuellaprodukten är farlig" (s. 67). Mot bakgrund av vad som sålunda uttaladesvid produktsäkerhetslagens tillkomst och i ljuset av marknadsdomstolenshittillsvarande praxis finns det ingen faktisk grund för de farhågor om enalltför långtgående tillämpning av säkerhetsklausulen som har framförts. Mendet finns skäl att betona vikten av att säkerhetsklausulen tillämpaspå ett enhetligt sätt i medlemsländerna. Detta bör kunna tillförsäkras genomväl utvecklade informations- och samrådsförfaranden mellan de berörda staterna.Det finns skäl att här erinra om att direktivet förutsätter att en medlemsstatsom har vidtagit en ätgärd enligt säkerhetsklausulen skallunderrätta om detta och om skälen till ingripandet (jfr avsnitt2 under rubriken ) och att skallinleda ett särskilt förfarande med anledning av underrättelsen. Vad som sägsom gäller för EFTA-ländernas del . Sammanfattningsviskan således konstateras att produktsäkerhetslagen i allt väsentligt synes intymmade handlingsmöjligheter som säkerhetsklausulen i direktivet talar om. Den bördärför gälla vid sidan om den särskilda lagen om personlig skyddsutrustning förprivat bruk. Produktsäkerhetslagen skall, i linje med vad som anges idirektivet, kunna tillämpas även i fräga om sådana varor som uppfylleruppställda säkerhetskrav. Motbakgrund av principen om att "speciallag btyter allmän lag" bör denlag som föreslås här uppta en utttycklig regel om att produktsäkerhetslagen skallvara tillämplig vid sidan om den. Det bör tilläggas att de speciallagar som harangivits i avsnitt 3.1 -vid sidan om produktsäkerhetslagen - ocksä i principäven i fortsättningen skall vara tillämpliga pä personlig skyddsutrustning.Detta torde däremot inte behöva framgå av lagtexten. Regeringensförslag: Den som med uppsåt eller av oaktsamhet btyter mot kraven pä säkerhetoch hälsa eller kraven på varuutformning eller kraven på märkning och annanproduktinformation skall kunna straffas med böter eller fängelse. Densom måste betala vite pä grund av att han har överträtt ett förbud ellerföreläggande enligt produktsäkerhetslagen skall dock inte straffas enligt dennu föreslagna lagen för samma gärning. Personligskyddsutrustning som har varit föremål för brott skall förklaras förverkad. Promemorians förslagöverensstämmer med regeringens (se promemorian s. 38). Remissinstanserna: Förslagettillsfyrks eller lämnas utan erinran av samtliga remissinstanser. Skälen förregeringens förslag: De åtgärder som direktivet om personlig skyddsutmstningkräver att de stater som omfattas av detta skall vidta när nägon handlar istrid med direktivet kan sammanfattas i ordet rättelse. Farlig personligskyddsutrustning skall i förekommande fall tas bort från marknaden (artikel7.1), är det fel på en standard skall detta meddelas vissa EG-organ föråtgärder med avseende på standarden (artikel 6 och artikel 7.1; ett EFTA-landskall underrätta motsvarande organ inom EFTA) osv. Inga utttyckliga kravuppställs på att de berörda staterna skall införa straffsanktioner gentemotnäringsidkare som exempelvis släpper ut farlig personlig skyddsutrustning påmarknaden. Det grundläggande kravet på staterna i fråga är att "vidta allanödvändiga åtgärder" för att säkerställa att personlig skyddsutrustningendast kan släppas ut på marknaden om de uppfyller säkerhetskraven (artikel2). Enligtregeringens mening behövs ansvarsbestämmelser för att säkerställa attdirektivets avsedda resultat uppnås att endast ofarlig personlig skyddsutrustningtillhandahålls. Den som btyter mot vad som har föreskrivits i fråga om påverkanpå hälsa och säkerhet, utformning - inbegripet kontroll av överensstämmelse -eller märkning (bl.a. EG-märkningen) och annan produktinformation bör därförkunna ställas till ansvar efter medgivande av tillsynsmyndigheten. Straff börförutsätta uppsåt eller oaktsamhet. Straffskalan bör motsvara den som gällerför andra produktorienterade lagar, nämligen böter eller fängelse i högst ettår. Det bör i lagen också anges att ingen bör straffas i ringa fall. Enbestämmelse behövs också om att den som har överträtt ett vitesföreläggandeeller vitesförbud enligt produktsäkerhetslagen inte skall dömas till straffenligt lagen om personlig skyddsutrustning för privat bruk för den gärning somomfattas av vitesföreläggandet eller förbudet. I lagenbör även anges att en personlig skyddsutrustning som har varit föremål förbrott eller värdet av den samt utbytet av brottet skall kunna förklarasförverkad. Detta skall gälla utom om ett förverkande skulle leda till orimligaresultat. Regeringens förslag: bör ha rätt atthos en näringsidkare få tillträda till uttymmen där personlig skyddsutrustningförvaras. Den bör ocksä ha rätt att fä de upplysningar, handlingar, varuproveroch liknande som behövs för tillsynen. Regeringen eller, efter delegation av regeringen,tillsynsmyndigheten bör ges rätt att meddela föreskrifter om kontrollen av attpersonlig skyddsutrustning uppfyller föreskrivna krav. De skall också kunnaföreskriva att en näringsidkare skall betala kostnaderna för provtagning ochundersökning av prover. Tillsynenskall utövas av den myndighet som regeringen bestäm- Promemorians förslag avviker i viss män frän regeringens.Det innebär att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmerskall kunna med- Prop. 1992/93:112 dela föreskrifter om tillträde till uttymmenmed leksaker samt om rätt till upplysningar och handlingar m.m. Remissinstanserna: Förslaget till tillsynsreglertillstyrks eller lämnas utan erinran av de flesta remissinstanserna. framhåller att ett vidgat internationelltutbyte av varor och tjänster kommer att innebära ökat behov av övervakning, somkommer att ta i anspråk betydande resurser. Nägra andra remissinstanser uttalarsig i samma riktning. anser att det är principielltolämpligt att en myndighet som skall meddela föreskrifter på området ocksåskall utöva tillsynen. Förbundet är kritisk mot att ges rättatt meddela föreskrifter vilka kan ligga till grund för beslut avmarknadsdomstolen i ärenden om otillböriig marknadsföring enligt 2 §marknadsföringslagen och om s.k, säkerhetsinformation enligt 5 §produktsäkerhetslagen. anser att myndighetsutövande funktioneroch konkurrensutsatt verksamhet i princip bör bedrivas fristående frånvarandra. Det är viktigt att provnings- och certifieringsverksamheten sker ikonkurrens pä lika villkor. kritiserar förslaget i promemorian att ennäringsidkare som inte har uppfyllt föreskrivna krav skall kunna åläggas attersätta kostnaderna för sådan provtagning och undersökning som verket intesjälvt kan utföra. Detta kan bara marginellt ge bidrag till kostnadstäckningen.De stickprovkontroller som åläggs bör finansieras med särskilda"öronmärkta" pengar. En debitering som görs beroende av slutresultatetär mycket svår att administrera. Stickproven kan ocksä uppfattas som orättvisaav de företag som kommer i fråga för kontrollen. Det är rimligt att prowerksamhetenpä sikt bekostas av den totala produktionen som en form av utvecklingskostnad.Sveriges Industriförbund, och anser att en näringsidkare skall behöva betala ersättning förprovtagning bara om han inte har handlat enligt direktivet. Kommerskollegiumanser att frågan om en avgiftsfinansiering av marknadskontrollen bör utvecklasi samklang med övriga länder inom den gemensamma marknaden. Skälen för regeringens förslag: Direktivet om personligskyddsutrustning förutsätter att det utövas tillsyn över marknaden. Detta liggeri kravet pä att medlemsstaterna skall "vidta alla nödvändigaåtgärder" för att säkerställa att endast säker personlig skyddsutrustningkommer ut på marknaden (artikel 2.1). Även en tillämpning av säkerhetsklausulen(artikel 7.1) förutsätter till-synsätgärder. Som har anförts (avsnitt 3.1) regleras säkerhetenhos personlig skyddsutrustning av produktsäkerhetslagen och vissspeciallagstiftning. Tillsynen enligt produktsäkerhetslagen ligger, utom på specialregleradeomräden, pä . är central förvaltningsmyndighet förkonsumentfrågor. Verket skall enligt sin instruktion (1990:1179) bl.a.utarbeta riktlinjer (dvs. allmännaråd) för näringsidkamas marknadsföring och utformning av varor, Prop.1992/93:112 tjänster och andra nyttigheter. Verket utövar tillsyn enligt- förutom produktsäkerhetslagen - bl.a. marknadsföringslagen, liksom överefterlevnaden av verkets egna riktlinjer. Tillsynen enligt despecialförfattningar som åsyftades regleras i dessa. har i sin marknadsbevakningprioriterat säkerhetsfrågor. Som har anförts tidigare (avsnitt 3.1) har verketockså behandlat frågor om personlig skyddsutrustning, bl.a. genom att utfärdariktlinjer på området. Direktivet förutsätter att de berörda staterna aktivtövervakar att de produkter som finns på marknaden uppfyller de krav som angesi direktivet. En ordning som innebär att är tillsynsmyndighetligger väl i linje med de uppgifter som har och denerfarenhet som verket således har på produktsäkerhetsområdet, inbegripet personligskyddsutrustning. De allra flesta remissinstanser som har uttalat sig i frågananser också att tillsynen bör ligga på . har dock anfört principiellabetänkligheter mot en ordning med som föreskrivande myndighet.Förbundet anser inte att den myndighet som utfärdar föreskrifter också skallövervaka deras efterlevnad och kunna åberopa dem som stöd för en talan iMarknadsdomstolen. Förbundet ger en klar bild av svårigheterna attfinna en bättre lösning än den som föresläs i promemorian, dvs. medKonsumentverket som föreskrivande och tillsynsansvarig myndighet. Förbundetanser att den bästa lösningen, i awaktan på resultatet av denkonsumentpolitiska översyn som skall göras (se avsnitt 6), är attföreskrifterna utfärdas av regeringen. Regeringen vill med anledning av dessa synpunkterinledningsvis erinra om att en tillsynsordning av det slag som föreslås ipromemorian redan finns på konsumentområdet, nämligen i anknytning tillprisinformationslagen (1991:601). Liknande tillsynssystem, enligt vilka enmyndighet som utfärdar föreskrifter även utövar tillsyn, finns på flera andraområden, exempelvis -i fråga om märkning och information - inom ramen förlivsmedelslagen (1971:511, omttyckt 1988:461, ändrad senast 1991:1687) ochlagen om kemiska produkter. Det går därför knappast att resa några avgörandeprincipiella betänkligheter mot ett system där enligt en lag om personligskyddsutrustning för privat bruk bäde får meddela föreskrifteroch utöva tillsyn. Till detta kommer att föreskriftsrätten i praktiken i alltväsentligt styrs av direktivet om personlig skyddsutrustning. Meningen är ju att föreskrifterna i fråga om krav på säkerhet, utformning och information skall i detalj till svensk rätt överföra de preciserade regler som redan är fastställda i direkti vet och till detta knutna harmoniserade standarder (jfr avsnitt 3.4). Även om föreskriftsrätten skulle läggas pä något annat organ än Konsumentver ket, kunde föreskrifternas innehåll inte bli väsentligen annorlunda än om den läggs . Medhänvisning till vad vi har anfört nu anser vi således att ansvaret för Prop.1992/93:112 marknadsövervakningen, inbegripet rätten att meddela föreskrifterenligt lagen om personlig skyddsutrustning för privat bruk, efter delegationfrån regeringen, bör ligga på . Det bör ankomma på regeringen attbesluta om tillsynsmyndighet. Närflera myndigheter är berörda Åtskilligaav de i direktivet om personlig skyddsutrustning avgivna grundkraven för hälsaoch säkerhet (i bilaga 2 till direktivet) innehåller ett mer eller mindre vitttolknings- och tillämpningsuttymme. Så sägs exempelvis under rubrikenbl.a. att "all begränsning av användarnas synfältorsakad av personlig skyddsutrustning för ansiktet, ögonen eller andningsorganenskall minimeras" och att "graden för optisk inverkan hos dessa personligskyddsutrustning-typer skall vara anpassad efter verksamhetens noggrannhetskraveller långvarighet" (avsnitt 2.3 i bilagan). Tolkningsuttymmet torde dockminskas i takt med att harmoniseringsarbetet på standardiseringsområdetfortskrider. Sä länge det finns ett sädant uttymme kan det emellertid inteuteslutas att de myndigheter som har att tillämpa exempelvis arbetsmiljölagengör en annan bedömning än den myndighet som skall svara för föreskrifter ochtillsyn enligt lagen om personlig skyddsutrustning för privat bruk. Olikasynsätt torde mera sällan anläggas de tekniska krav som bör ställas påskyddsutrustning. De gäller snarare behovet av information och har sin bakgrundi omständigheten att informationen från den näringsidkare som tillhandahållerpersonlig skyddsutrustning i ett visst fall för brukande pä arbetsmiljöområdetofta i första hand torde rikta sig till en annan näringsidkare med kunskap omarbetsmiljörisker och hur sådana kan hanteras. Det kan således tänkas att denfackmässigt kompetente arbetsgivaren vid förvärv av skyddsutrustning,exempelvis komplicerade inandningsskydd, att användas av hans anställda, intealltid behöver lika enkel och tydlig information om hur utrustningen skall hasom hand och underhållas som den enskilde konsumenten. enligt den lag som vi föreslår här skulle överväga attinföra särskilda informationskrav för en sådan situation som nämndes bör,som strax skall belysas, samråd alltid ske med andra berörda tillsynsorgan.Myndigheten i fråga bör vidare söka utröna om särskilda informationskravskulle medföra problem i konkurrenshänseende. Det ligger i sakens natur att iförekommande fall sådana informationskrav mäste ligga inom ramen för vad som ärmöjligt enligt den lag som vi föreslår här, liksom enligt direktivet ompersonlig skyddsutrustning. Ipromemorian behandlas gränsdragningsproblem av det slag som har be rörts . Även gränsdragningsfrågor av annat slag behandlas. Man pekar där på att de bör kunna lösas genom samarbete mellan berörda tillsynsorgan. Arbetarskyddsstyrelsen framhåller att gränsdragningsproblemen inte behö ver bli av allvarlig art. Styrelsen understtyker att det vidutförandet av marknadsövervakningen är viktigt med samverkan mellan myndigheter 33 som har utfärdat regler på omrädet. För att effektiviseramarknadsövervak- Prop. 1992/93:112 ningen samt ha ett forum för gränsdragningsfrägorkan det behövas en permanent grupp med representanter för de berördamyndigheterna. Vär uppfattning är att förekommande gränsdragningsfrågorbör kunna lösas med samråd och samverkan. Vi vill understryka vikten av attsamarbete etableras när det visar sig att en säkerhetsaspekt med avseende påpersonlig skyddsutrustning - inbegripet frågor om information - berör bådearbetsmiljöområdet och privatlivet. Inget torde hindra att de berördamyndigheterna formaliserar sitt samarbete på det sätt som Kommerskollegiumsynes efterlysa och Arbetarskyddsstyrelsen har föreslagit. Kostnader för provtagning m.m. Direktivet om personlig skyddsutrustning förutsätter attdet genomförs olika kontroller med avseende på tillverkningsmetoder ochprodukter. Här kan hänvisas till den redogörelsen för detta (avsnitt2). I direktivet om personlig skyddsutrustning regleras intemöjligheten för en medlemsstat att låta en tillsynsmyndighet ta ut ersättningför kostnader för provtagning och undersökning av prover. Det torde stå varjeland fritt att besluta i detta hänseende. Enligt 24 § fjärde stycket produktsäkerhetslagen fårregeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter omskyldighet för en näringsidkare som har fått ett äläggande omsäkerhetsinformation, varningsinformation, återkallelse, säljförbud ellerexportförbud att ersätta tillsynsmyndigheten kostnader för provtagning ochundersökning av prov. En likartad bestämmelse finns i 16 § tredje stycketmarknadsföringslagen. I promemorian föreslås en liknande lösning, som dock ärnågot mera långtgående. Den innebär nämligen att en näringsidkare skulle kunnatänkas bli skyldig att betala ersättning för provtagning även i ett fall dä haninte har handlat i strid mot lagen. Som har framgått förutsätter däremotersättningsskyldigheten enligt produktsäkerhetslagen - liksom enligtmarknadsföringslagen - att näringsidkaren i fråga först har förfarit sä attett åläggande eller förbud har kommit att meddelas. Den föreslagna ordningenhar kritiserats av några remissinstanser, som anser att ersättningsskyldighetbara bör komma i fråga när den berörde näringsidkaren har handlat lagstridigt. Som senare kommer att redovisas närmare (avsnitt 4) harregeringen beslutat att en konsumentpolitisk översyn skall göras samt vidaregivit i uppdrag ät Styrelsen för teknisk ackreditering (SWEDAC) att utredamarknadsövervakningen av produkter. Enligt regeringen bör tillsynsmyndigheten ges rätt att taut en ersättning för kostnaderna för provtagning och undersökning av prov fränden näringsidkare hos vilken detta sker. En sädan rätt bör i varje fall tillsvidare och i awaktan på resultatet av det utredningsarbete som har nämnts gällanär den som har tillhandahållit skyddsutrustningen i fråga inte har uppfyllt deföreskrivna kraven. Det bör ankomma pä regeringen eller, efter regeringens be-stänmiande,tillsynsmyndigheten att meddela föreskrifter om skyldighet att betala sådanakostnader. Regeringensbedömning: Det är inte möjligt att närmare beräkna de sammantagnakostnadseffekterna av den föreslagna lagstiftningen. Det är dock sannolikt attnäringsidkare som berörs belastas med vissa kostnader. Konsumentverketsnya uppgifter på området för personlig skyddsutrustning bör, i varje fallövergångsvis, kunna av genom en omfördelning av tillgängliga resurser. De kostnader somkan uppstå för rättsväsendet måste anses försumbara. Promemoriansbedömning: Vad avser kostnaderna för tillsynen överensstämmer promemorian medregeringens bedömning (se promemorian s. 41 f.). 1 promemorian behandlas intekostnadseffekterna för rättsväsendet. Remissinstanserna: Konsumentverketframhåller att en intensivare marknadsbevakning kommer att ta betydanderesurser i anspråk. I övrigt hänvisar verket till vad man har anfört i entidigare skrivelse till i frågan. Skälenför regeringens bedömning: Den föreslagna lagstiftningen kommer med allsannolikhet att belasta de näringsidkare som berörs med vissa kostnader för bl.a.certifiering och kontroll samt informationsåtgärder i linje med vad somföreskrivs i direktivet om personlig skyddsutrustning. Mot de kostnader somlagstiftningen således kan medföra står den nytta som ligger i attproduktsäkerheten ökar och att konsumenterna därigenom får ökad ttygghet. Tilldetta kommer att kostnaderna blir en oundviklig följd av skyldighetatt, enligt , överföra direktivet om personlig skyddsutrustningtill svensk rätt. medför införandet av EG-reglerna i attsvenska tillverkare av personlig skyddsutrustning fär möjlighet att på deneuropeiska marknaden konkurrera med utländska tillverkare på lika villkor. Dettorde inte kunna uteslutas att detta kan kompensera branschen ekonomiskt förde ökade kostnaderna. Även tillsynen över lagensefterlevnad kommer att dra kostnader. I en skrivelse till regeringen i mars1992 har angående förändringar i verkets marknadsbevakning medanledning av sökt ange behovet av resurser. Enligt Konsumentverketkräver en intensifierad marknadsbevakning på de flesta områden.Resursförstärkningar krävs främst på central nivå. Verket gör där bedömningenatt ett tillskott om behövs. har emellertid inteansett det möjligt att göra någon defintiv resurs- ochkostnadsberäkning av den intensifierade marknadsbevakningen som förverkets delkan bli en följd av . Regeringen har under våren1992 bemyndigat chefen för att tillkalla en konmiitté meduppdrag att göra en konsumentpolitisk översyn (dir. 1992:63). I kommitténsuppdrag ingär bl.a. att undersöka hur marknadsövervakningen på konsumentområdetmed anledning av EES-av- talet bör organiseras samtvilka finansieringsbehov och finansieringsalternativ som föreligger. Det kantilläggas att regeringen vidare har uppdragit ät SWEDAC attutreda frågor om marknadsövervakning av produkter. I uppdraget ingär bl.a. attgöra en översiktlig bedömning av behovet av resursinsatser förmarknadsövervakning och beskriva de finansieringssystem som finns. I awaktan på resultatet avdet utredningsarbete som har redovisats nu bör nya uppgifter ifråga om personlig skyddsutrustning säkerhet tills vidare kunna avgenom en omfördelning av tillgängliga resurser. kan somtillsynsmyndighet komma att drabbas av särskilda kostnader för provtagning.Som vi har berört (avsnitt 3.9) bör verket bl.a. ges rätt att ta utersättning för kostnaderna från näringsidkare som inte har uppfyllt de föreskrivnakraven. En fråga som också bör tasupp i detta sammanhang är eventuella kostnadskonsekvenser för bl.a.åklagarväsendet och domstolama. Som har anförts i avsnitt 3.8 bör ennäringsidkare som uppsåtligen eller av oaktsamhet btyter mot föreskrivna kravpå säkerhet och hälsa m.m. kunna straffas. Omfattningen av nya brottmål -liksom besvärsmäl - med anledning av en ny lag om personlig skyddsutrustningför privat bruk kan förväntas bli synnerligen liten. Det finns inte helleranledning att anta att antalet ärenden rörande personlig skyddsutrustning somprövas med stöd av produktsäkerhetslagen kommer att öka genom den nyalagstiftningen. De kostnader som kan uppstå för rättsväsendet måste därförbetraktas som försumbara.