prop · GG0389 · 1992-12-31 00:00:00 — I sak föreslåsnu inte någon förändring armat än att redan avgivna röster kan förklarasogiltiga endast i det fall en ägare förvärvat aktier i strid raed inspektionensbeslut eller underlåtit att söka vederbörligt tillstånd. Omdet uppkommer missförhållanden av så allvarlig art och beskaffenhet att manfrån inspektionens sida överväger att ingripa, är det lämpligt att inspektionen i förstohand försöker åstodkomma rättelse raed andra Prop. medel än"frysning" av rösträtten. Det kan t.ex. visa sig vara tillräckligt om förhållandena påtolasför ägaraa eller bolagete ledning. nödvändigt harinspektionen enligt 6 § formell rätt att sammankalla stämma och styrelse.Misslyckas förhandlingama, kanske beroende på att ifrågavarande aktieägare inte är beredd att acceptera reglema för verksamheten, finns intelängre samma skäl att försöka imdvika ett beslut ora att aktie inte fårföreträcfes vid bolagssfemma i bolaget. Atten större aktieägare inte kan utöva rösträtt för sina aktier kan naturligtvisockså i sig få en inverkan på bankens skötsel. Om en "frysning" av enaktieägares möjligheter att utöva rösträtt gäller kanosäkerhet uppsfe i ledningen, andra aktieägare får ett ökat inflytande osv. Detär cferför angeläget att den aktiepost som innehas av en person, sora utövatsitt inflytande på ett otillbörligt sätt, inte fråntos röstvärde . I vissa fall kan raan tänkas komraa till rätto raed missförhållandenautan tidsutdräkt och förbudet att utöva rösträtt för aktiema kan upphävas.Ingripandet har cfe varit temporärt. I andra fall kan olämpligheten hos ägareninte sägas vara av övergående natur. En aktieägare sora fråntogite rösträttenför sina aktier kan firma detto vara anledning att sälja aktieraa. I så fallupphör den osäkerhet för ledningen av bolaget som tidigare nämnte i och medförsäljningen. För att komma till rätto raed en situation där en aktieägareutövat sitt inflytonde på ett så flagrant sätt att hans läraplighet föröverskådlig framtid kan ifrågasättos men aktieraa inte avyttras frivilligt fårinspektionen förelägga ägaren att avyttra aktieraa. En försäljning på grand avett sådant föreläggande får genoraföras i sådan takt att onödiga förlusterundviks. Ettföreläggande ora avyttring kan bara avse det anfel aktier sora medför attirmehavet är ett kvalificerat sådant. Inspektionen skall ju inte prövalämpligheten hos aktieägare som inte kan utöva ett väsentligt inflytonde överbolagete ledning. Innehålleti paragrafen motsvarar nuvarande 8 § försfe stycket. Ett föreläggande omrättelse får givetvis inte meddelas beträffande sådana föreskrifter i lag somdet är straffbart att överträcfe. Paragrafenmotsvarar till vissa delar nuvarande 8 § andra stycket samt 9 och 11 §§. Återkallelsefalletiförsta stycket I motsvarar 11 §. De fall som sägs i försto stycket 2 och 4 harsin grand i försto banksamordningsdirektivet artikel 8. Ennaturlig princip är att de krav sora uppsfells för oktroj cxkså skall varauppfyllda efter det att en sådan beviljate. raelsehärom har inte ansette nödvändig. banken överträder Prop. 1992/93:89besferaraelser eller på annat sätt visat sig oläraplig att utöva sådanverksarahet sora oktrojen avser kan i sisto hand en återkallelse av oktrojenske. Första stycket 5 har fått en sådan utforraning att den skall kunna tillärapasi fall verksamheten inte drivs på ett sätt sora kan anses vara sunt. Regelngrancfer sig på artikel 10 i andra banksaraordningsdirektivet. Enligtförstastycket 6 gäller att en banks oktroj skall återkallas i det fall kapitolbaseninte kan hållas i nivå raed det stortkapitol sora banken varit skyldig attuppvisa när rörelsen påböijades (jämför avsnitt 2.2 av den allmärmaraotiveringen och specialraotiveringen till 2 kap. 9 §). 1 sådant fall skallåterkallelse ske, om bristen inte har feckte . Som framgår avandra stycket andra meningen har dock givite vissamöjligheter att förlänga tremånadersfristen. Iatuira stycket första meningen ges en raöjlighet för attavstå från återkallelse i sådana fall som avses i försto stycket 4 och 5. Äveni fall av uppenbara överträdelser från bankens sicfe, kan återkallelsepåföljdenframsfe som alltför drakonisk. Inspektionen kan då i stället meddela vaming,ora det bedöras tillräckligt för att komma till rätto med missförhållandena. Enmotsvarande möjlighet finns också i lagen (1990:1114) om värdepappersfonder,lagen om värdepappersrörelse och den föreslagna lagen om kreditraarknadsbolag. fall banken inte förmår vidmakthålla föreskriven nivå för kapitolbas är varaingspåföljdeninte ändamålsenlig. Om emellertid de finansiella problemen kan bedömas varaövergående, får , enligt andra stycket andra meningen, istället för att återkalla oktrojen förlänga den treraånadersfrist inom vilkenbanken annars har att täcka bristen. Särskilda skäl för förlängning avtidsramen kan också föreligga exempelvis i det fall bristen har sin grand i ettomstrakturerings- eller rekonstraktionsförfarande. Genombestämmelsen i tredje stycket får möjlighet att från falltill fall utforma anvisningar om hur avvecklingen av rörelsen skall ske sedanoktrojen återkallato. Fjärdesrycket irmebär att får förbjuda försatt verksamhet näroktrojen återkallas. Av 23 § framgår att ett sådant förbud får förenas medvite. Paragrafen,som gäller svenska bankers verksamhet i ett annat EES-land, är ny. Den kan tillviss del sägas motsvara nuvarande 8 cxh 9 §§. 1 artikel 21.2 i andrabanksaraordningsdirektivet anges att om ett kreditinstitut, sora driververksamhet genom filial eller genora direkt tillhandahållande av tjänster inomett medlemslands territorium, inte efteriever de föreskrifter som värdlandetutfärdat med stöd av direktivet, så skall värdlandete behöriga myndigheterförelägga institutet att vidfe Av punkten 3 isainma artikel framgår att om institutet trote Prop. 1992/93:89föreläggandet inte upphör att bryto mot föreskrifteraa så skall anmälan sketill hemlandete behöriga myndigheter, vilka har att vidto alla de åtgärder motbolaget sora erfordras för att åstodkomma rättelse. Genomförevarande paragraf mförs en uttrycklig raöjlighet för attingripa mot en svensk bank som, enligt uppgift från en tillsynsmyndighet i ettannat land inora EES, inte följer utfårdade förelägganden om rättelse sommyndigheten är behörig att meddela. får för varje enskiltfall avgöra vilken åtgärd sora kan vara lärapligast för att uppnå önskatresultot. Avparagrafens sisto led framgår att tillsynsmyndigheten i värdlandet skall hållasundenättod om de åtgärder som inspektionen vidtor. Detkan anmärkas att med införandet av denna regel beträffandeingripandemöjligheter mot de svenska bankeraas verksamhet inora EES avses ingenändring vad beträffar inspektionens möjligheter till ingripanden mot svenskabankers filialverksarahet i länder utanför EES. Särskildabestämmelser om ingripanden mot utländska bankföretag Paragrafenraotsvarar nuvarande 9 a §. en utländsk bank, som av regeringen ellerFinansinspektionen fått tillstånd enligt 1 kap. 4 § att etoblera en filial iSverige, åsidosätter svenska förskrifter eller i övrigt visar sig olämplig attbedriva verksamhet från filialen, får ingripa genora attåterkalla filialtillståndet eller meddela varaing. Besferaraelsen, sora ipraktiken har tillärapning endast i förhållande till banker hemmahörande iländer ufenför EES, svarar mot bestämmelseraa i den föreslagna 16 § omåterkallelse av oktroj. Genomparagrafen införs i lagen de regler i andra banksaraordningsdirektivet som rörproceduren för mgripanden mot kreditinstitut vilica inte följer värdlandetobesferaraelser för verksamhet i en filial eller för verksainhet som sker genomdirekt tillhancfehållande av tjänster inora landeto gränser. Somfraragår av besfemmelsens irmehåll skall i försto handförsöka komma till rätto med regelöverträdelser genora att utfärdaförelägganden om rättelse. Om det inte hjälper skall inspektionen underrätto behörigmyndighet i bankens hemland ora överträdelsen så att den myndigheten kan vidtode åtgärder mot banken sora krävs för att åstodkomma rättelse (jämför denföreslagna bestämmelsen i 17 §). Eftersom det är hemlandete rayndigheter somhar auktoriserat banken så har dessa myndigheter också normalt störremöjligheter att på ett effektivt sätt ingripa raot regelstridiga förfaranden.Enligt direktivet skall hemlandete myndigheter hålla tillsynsmyndigheten ivärdlandet underrättod om vilka åtgärder som vidtos mot banken. Skulle bankeninte upphöra med överträdelsema troto de åtgärder som vidtogite av heralandet eller beroende på attsådana åtgärder visat sig otillräckliga eller av någon Prop. 1992/93:89anledning inte kan genomföras i det landet, så får inspektionen gå vicfere iförsöken att stoppa överträdelsema. Vad som återstår är att förbjucfe bankenatt göra nya åfeganden i . Innan förbud raeddelas skalltillsynsrayndigheten i hemlandet imdenättas. Ibrådskande fall kan meddela förbud utan att först underrättohemlandete behöriga myndighet. Även i brådskande fall raåste emellertidinspektionen först försöka komraa till rätto raed en rättestridig verksamhetgenora ett föreläggande om rättelse. Följer inte banken detto föreläggande kaninspektionen förbjuda banken att göra nya åteganden. Underrättelseora att banken vägrat vidte erforderlig rättelse och att förbud raeddelatoskall därefter sändas till hemlandsmyndigheten. Paragrafengrandar sig på en besferaraelse i artikel 21.9 i andrabanksaraordningsdirektivet sora förskriver en skyldighet att vid återkallelseav auktorisation meddela myndigheteraa i de länder cfer förefeget som fått sinauktorisation återkallad driver verksainhet genom filial eller direkttillhandahållande av tjänster. Värdländeraas myndigheter skall då vidto deåtgärder som krävs för att hindra företoget att ingå nya åtoganden inom dessaländers gränser. Ingripandenmot den som saknar tillstånd 7 kap. 21 § Paragrafenmotsvarar nuvarande 18 §. Paragrafenmotevarar nuvarande 15 § försto stycket. Avgifteskyldigheten omfattor allasvenska banker och de utländska banker, vare sig de är hemmahörande inom EESeller inte, som driver verksamhet genora filial här i landet. Paragrafenmotsvarar 9 kap. 3 § tredje stycket som enligt förslaget skall upphävas. Av 24§ följer att beslut om föreläggande av vite skall överklagas till regeringen.Om det skulle bli aktuellt att döma ut förelagt vite skall Finansinspektionenansöka om detto hos länsrätten i enlighet med lagen (1985:206) om vite. Iförsta srycket anges två fall när beslut inte kanöverklagas. Anledningen till detto är att inspektionens utredning inte skallkurma fördröjas i onödan genora oberättigade överklaganden. En motsvarandebesfemmelse finns i lagen (1990:1114) om värdepappersfonder, lagen (1991:981)om värdepappersrörelse cxh den föreslagna lagen om kreditraarknadsbolag. Andrastycket raotsvarar nuvarande besferaraelser ora överklagande i 14 och 18 §§. Avtredje stycket fraragår att i brådskande fall kan meddelainterimistiskt beslut. Det måste då särskilt anges i beslutet att det skallgälla . Även denna besfemmelse har sin motsvarighet i lagaraa omvärdepappersfonder, värdepappersrörelse och kredit-marknadbolag. gällerför bankeraa att beslut får verkställas utan hinder av detöverklagate, om regeringen inte förordnar annat. Paragrafenär ny och grandar sig på bestämmelser i ora att underlåtenhet attmeddela ett beslut skall kunna bli föreraål för prövning i dorastol. I artikel13 i EG:s försto banksaraordningsdirektiv stodgas bl.a. att möjlighet skallfinnas att klaga till dorastol då inget beslut har fattote inom sex månaderfrån det en auktorisationsansökan, som innehåller alla de uppgifter som krävsenligt gällande bestämmelser, har gette in. I det andra banksamordningsdirektivetfinns en liknande bestämmelse i artikel 19.3 såvitt gäller underlåtenhet attöversända underrättelse om filialetoblering inora EES. Tiden inora vilkenbeslut måste fattas är emellertid här i stället för sex. Besfemmelser-nai paragrafen har behandlate ytterligare i den allraänna raotiveringen, avsnitt2.5. Särskildabestämmelser 7 kap. 26 § Bestämmelsenmotevarar nuvarande 13 §. Bestämmelsenmotsvarar nuvarande 16 §. Bestämmelsenmotsvarar nuvarande 17 §. 8 kap. 5 § Prop. 1försto stycket 4 har hänvisningen till 9 kap. 3 § togite bort i anledning avatt 9 kap. utraönstrato ur lagen. 12 kap. 9 § andra stycket anges att en banks kapitolbas inte får understiga detbelopp för stortkapitol sora föreskrivs i nytillkomna besfemmelser i ,sparbankslagen resp. föreningsbankslagen. De åsyftode bestämmelseraa innebäratt en bank när rörelsen påbörjas skall ha så stort bundet eget kapitol sommotsvarar fem railjoner ecu - för sparbanker en miljon ecu - beräknat efter denkurs sora gällde för beslut om oktroj. Normalt skall, enligt 7kap. 16 § försto stycket 6, oktrojen återkallas i fall när kapitolbasen undertre månaders tid inte kunnat hållas i nivå med det föreskrivna stortkapitolet.Enligt 16 § andra stycket har dock vissa möjligheter attförlänga tiden för bristens täckande. Dessabestäraraelser går inte att tillämpa för banker som auktoriserate och påbörjatsin rörelse irman lagändringaraa trätt i kraft. I punkt 2 avövergångsbestämmelsema har därför togite in en kompletterande regel, enligtvilken referensnivån för kapitolbasen i sfellet skall motsvara fem resp. enmiljon ecu, beräknat efter kursen per dagen för ikraftträcfendet. Somframgått av den allmänna motiveringen skulle ett antol nu verksamma inindresparbanker inte klara av att fortoätto sin rörelse uton särskildaundantogsregler. 1 punkt 3 har för deras skull föreskrivite att kapitelbasentills vidare får vara lägre än motsvarande en miljon ecu. Bestämmelseraa har, ienlighet med vad EES-avtelet medger, konstrae-rate så att kapitelbasen skallhållas på minst den nivå som uppnåtte efter dagen föravtelete undertecknande, dvs. När kapitelbasen väl har kommitupp i nivå med ett belopp som motsvarar en miljon ecu, skall huvudregeln enligtpunkt 2 slå till. kapitelbas får med andra ord i tiden därefterfluktuera såväl uppåt som neråt, bara den inte går under det belopp i svenskakronor som för lagens ikraftträdande motsvarade en miljon ecu.Häratöver gäller det generella kravet på åtte procent kapiteltäckning (jämförspecialmotiveringen till 2 kap. 9 §). 9.2 Förslaget till lag om kreditmarknadsbolag Paragrafeninnehåller definitioner av en rad begrepp som används i lagen. Definitionenav fniansieringsverksamhet överensstämmer med den som finns i 1 § lagen(1988:606) om finansbolag. I regeringens proposition 1987/88:149 omauktorisation av finansbolag diskuterades möjligheten avatt införa en mer helfeckande cxh generell defmition. I den prome- Prop.1992/93:89 moria som låg till grund för de i propositionen föreslagnaändringaraa hade fastigheterenting/leasing av fast egendom inbegripite idefmitionen av finansieringsverksamhet. Sedermera har ävenkreditmarknads-koraraittén (KMK) i sitt slutbetänkande Förayelse avkreditmarknaden (SOU 1988:29) föreslagit en definition sora innefetferfästigheteleasing. Föredragande sfeterådet anförde eraellertid i propositionenatt p.g.a. vissa oklarheter beträffande fastigheteleasing så fanns det skäl attavvakto en utvidgning av definitionen till att orafatto även sådan verksainhet.Bankföreningen har i sitt reraissvar till förslaget om en lag om kreditmarknadsbolagframfört att enligt deras mening fastigheteleasing bör omfattos avdefinitionen. , som har i uppdrag att utrecfe frågor oraleasing av fast' och lös egendom, har läranat ett delbetänkande.Fastigheteleasing (SOU 1991:81), som främst behandlar s.k. sale and lease backav fast egendom. Med anledning av betänkandet övervägs inomregeringskansliet bl.a. frågan hur fastigheteleasing skall behandlas urkreditpolitisk synvinkel. I awaktan på resultotet av dessa överväganden införshär den definition av finansieringsverksamhet som finns i finansbolagslagenutan några ändringar. Detto innebär dock inte att kreditmarknadsbolagen inteskulle få ägna sig åt fastigheteleasing. I likhet med vad sora gäller förfinansbolagen hör detfe till de för bolagen tillåtna verksamheterna. Definitionenhar en sådan räckvidd att den omfattor inte bara sådan verksamhet som bedrivsav finansbolagen utan även den typ av verksarahet sora kreditaktiebolagendriver. 1 3 kap. I § finns en exeraplifierande uppräkning av de typer avverksainhet sora ett kreditmarknadsbolag får ägna sig åt (se härom ävenavsnitt 2.4.2 i den allmänna motiveringen). Även hypoteksinstitutioneraa ochstora delar av bankeraas verksarahet faller in under definitionen. Skälet tillatt fraansieringsverksarahet sora utövas av dessa sistnämnda kreditinstitutinte är tillsfendspliktig enligt derma lag är givetvis att instituten redanomfattos av tillsyn enligt annan lag. En uttryckligundantogsregel med derma innebörd finns i 3 § försto stycket 7. Av2 § framgår att ett svenskt företog som önskar driva tillståndspliktigfinansieringsverksamhet måste vara ett aktiebolag. Ett sådant bolag betecknas ilagen ki-edUmarkiicubbolag. Ätt aktiebolaget skall vara svenskt iimebär inteatt bolaget måste vara ägt av svenska fysiska eller juridiska personer. Medsvenskt menas här att bolaget biicfete enligt svensk lag. Ett svensktaktiebolag kan allteå helt eller delvis ägas av utländska personer. Definitionenav kvalificerat innehav har hämtote från andra banksaraordningsdirektivet(89/646/EEG). Termen används i lagen när det gäller ett kreditmarknadsbolagsinnehav av placeringsaktier (3 kap. 6 §) och i ägarprövningsavsnittet (5 kap.11-15 §§). Avdefinitionen a\ filial framgår att ett utländskt företog som etoblerar sig häri landet skall anses ha inrättot endast en filial även om företoget öppnarflera olika kontor inom landeto gränser. är togen från EG:s försfe banksamord- Prop. 1992/93:89ningsdirektiv (77/780/EEG) och definitionen av finansiellt institut från andrabanksamordningsdirektivet. Ätt defmitioneraa har fegite frän EG:s direktiv harmedfört att begreppet kreditinstitut har en nägot annan innebörd enligt dennalag jämfört med t.ex. lagen (1988:1385) om riksbank. Det kan anmärkasatt begreppen kreditinstitut cxh finansiellt institut kommer till användning ilagen endast i samband med regleringen av förhållanden som rör utländskaförefeg som önskar etoblera filial här i landet eller, såvitt gäller företograed säte inora EES, tillhandahålla tjänster direkt från heralandet. TillEES hör föratora de tolv EG-länderaa (, , , ,, Itolien, Luxeraburg, Nederländema, , , ,) de sju EFTA-ländema (, , , , ,, ). Avparagrafens/örrto stycke framgår att svenska företog cxh utländskakreditinstitut, med vissa undanfeg, får driva finansieringsverksamhet endastefter tillsfend. 1likhet med vad som gäller enligt finansbolagslagen får tillstånd enligt lagenmeddelas svenskt företog endast om finansieringsverksamheten drivs iaktiebolagsform. inte meddelat beslut angående tillstånd inora sex månaderkan sökanden enligt 6 kap. 2 § begära förklaring av kammarrätten att ärendetonödigt uppehålls. Beträffandeutländska företogs möjligheter att driva verksarahet här i landet gäller 2 kap.8-10 §§. 1 viss mån gäller olika besfemmelser för utländska företogs verksamhetberoende på ora de är hemmahörande i ett land inom EES eller inte. I paragrafenanges att för utländsk filialverksamhet gäller dels lagen ora kreditmarknadsbolagi övrigt i tillärapliga delar och dels lagen (1992:160) om utländska filialerm.ra. Hänvisningen till filiallagen innebär att de utländska filialerna kommeratt lyda under de regler som finns i den lagen ora bl.a. filialens ledning,bokföring, revision m.ra. Det bör dock observeras att särskilcfe föreskrifterkan meddelas beträffande bl.a. EES-filialers redovisning enligt 5 kap. 2 §. 1avsnitt 2.4.3 i den allmärma motiveringen har frågan om svensk lagstillämplighet på utländska företogs verksamhet i berörts. Paragrafeninnehåller vissa av de undantog från tillsfendskrav som finns i2 § sisto stycket och 3 § finansbolagslagen. Enligtfinansbolagslagen behöver vissa typer av förefeg som driverfinansieringsverksamhet inte söka tillstånd om nettovärdet av dess tillgångarunderstiger . 1 EG:s försto banksamordningsdirektiv(artikel 3) föreskrivs emellertid att alla företog som faller under den i direktivetangivna definitionen av kreditinstitut skall ha Prop. erhållit auktorisationinnan de får inleda verksamhet. Det iimebär, sora anförto i den allmännamotiveringen, att den frizon sora fiinnite i för dessa mindrebolag försvinner. inte faller under något avundantogen i paragrafen, måste således oavsett storlek söka tillstånd. Av2 kap. 4 § andra stycket framgår att bolag av viss begränsad storlek kanmedges undantog från kravet på fem imljoner ecu i bundet eget kapitolvid verksamhetens påbörjande. Iförsta stycket 2 och 3 görs undantog för leverantörs- och köpkrediter. Dessaanvänds av produktionsföretog för att underlätto avsättningen av egnaprodukter. Krediten kan ges i olika former, t.ex. anstånd med betolning ellergenom att kunden använder ett särskilt kontokort. Finansieringsverksamheten kanäga ram i det producerande bolaget (fallet under punkten 2), i annatkoncerabolag eller i bolag som annars är nära knutet till produktionsbolaget(fallen under punkten 3). Undantoget i punkten 3 förateätter dessutom att medelför verksamheten inte anskaffas från allmänheten. Regeringen har gettdirektiv till en utredning som bl.a. skall lämna förslag på hur vissaoreglerade krediter skall behandlas i fraratiden (Dir. 1992:60). I avvaktan påresultotet av denna utredning föreslås således inte nu någon ändring av vadsora gäller för dessa krediter. Ävenom leverantörs- och köpkrediter inte omfattos av lagen så följer avdefinitionen av finansieringsverksamhet i I § I att förvärv av en sådan fordranomfattas av den principiella tillståndsplikten. Enligtförsta stycket 4 gäller, liksom enligt finansbolagslagen, att tillstånd intekrävs om verksamheten bedrivs av ett företog sora tillgodoser finansieringsbehovinom en grapp näringsidkare med ekonomisk intressegemenskap och medel förverksamheten inte anskaffas från allmänheten. Undantogetiförsta stycket 5 beträffande ett företogs norraala likviditeteförvaltning harändrate något i förhållande till vad som gäller enligt finansbolagslagen. Detkrävs inte längre medgivande för att ett företogs normalalikviditeteförvaltning skall undantos från tillståndskravet. Orsaken härtill ärfrämst att den fria sektor sora enligt finansbolasslagen ger alla en möjlighetatt driva finansieringsverksamhet upp till ett nettovärde om 50 milj. kr. avtillgångaraa i verksamheten försviimer. Att behålla dispenskravet skulleinnebära den opraktiska ordningen att samtliga företag, oavsett storlek, måstesöka dispens för sin normala likviditefsförvaltning. Om iett visst fall skulle finna att likviditeteförvaltningen har ett självständigtsyfte får inspektionen ingripa mot verksamheten. Möjlighetentill undantog enligt 3 § andra stycket 2 i finansbolagslagen förfinansieringsverksamhet som bedrivs av föreningar i syfte att tillgodosemedlemmars finansieringsbehov har tagite bort. Den verksamhet som dessaföreningar driver är närmast att jämsfella raed bankrörelse och bör därför iförekommande fall prövas enligt bankrörelselagen. Inom reszerinsskanslietövervägs hur dessa föreninaar skall Denna fråga koramer därför att tas upp i armat Prop.1992/93:89 sammanhang. Besfemmelsemai första stycket 1 och 6-7 saknar motsvarighet i finansbolagslagen. Deverksamheter som räknas upp under dessa punkter omfatfes emellertid av denuvarande undantogen från tillståndskravet i 2 och 3 §§ fmansbolagslagen.Ändringen är främst föranledd av att paragrafen även gäller för utländskaföretog. Genomparagrafen införs, efter förebild i bl.a. lagen (1991:981) oravärdepappeisrörelse, en särskild besfemmelse om att finansieringsverksamhetskall bedrivas på ett sådant sätt att den kan anses sund. 1finansbolagslagen anges i 13 § tredje stycket att skallfölja finansbolagens verksamhet för att hålla sig undenättod ora förhållandensom har betydelse för en sund utveckling av verksamheten. När motsvarandebesfemmelse infördes i den gällande finansbolagslagen (1980:2)angavs i raotiven (prop.