prop · GG03159 · 1992-12-31 00:00:00 — 1vårt slutbetänkande koraraer vi att presentera en fördjupad analys och läggaförslag i syfte att dels utjärana skillnader i avgifter för sararaa tjänsterför enskilda bosatta inom olika kommuner, dels påverka effekten av attenskilda inom vår personkrets har höga kostnader för tjänster översektorsgränser i samhället. Sammantaget ger dessa betydande belastningar.Möjligheten att relatera dessa kostnader till varandra och skapa någon form avhögkostnadsskydd kommer att prövas. Viredovisar i kapitlet också en sammanfattning av en studie sora gjorts för vårräkning av (CMT, U. , 1991). Den visar bl.a. attvissa hushåll har permanenta varaktiga underskott vilka kan hänföras tillolika faktorer relaterade till ftinktionsned- Som vi uppmärksanunari kap. 13 hade merparten hushåU i Prop. 1992/93:159 denna studie inte något som helst utrymme för hobbies, nöjen, Bilaga l.lsemesteraktiviteter osv. Slutligengör vi en genoragång av tendenser i kommuners och landstings avgiftssystem förservicetjänster till enskilda. Utredningen lägger förslag sora nu harfömtsättningar att positivt påverka enskildas ekonomiska situation. Huvudregelni den föreslagna lagen om stöd och service till vissa furUctionshindrade (LSS)är att insatsema skall vara avgiftsfria. Vårtförslag beträffande färdtjänsten innebär sänkning av nuvarande, på flera håll,höga avgifter tUl nivåer som motsvarar taxor inom kollektivtrafik. Sammanfattningsvisredovisas att vi inför slutbetänkandet avser att pröva följande vägar för attfinna former att hindra att den enskUde skall betala extra för sitt handikapp: o påverkan på t.ex. avgiftsfinansieringsgrad och avgiftstak eller avgiftsfriheto högkostnadsskydd samordnat över huvudmannagränser o inkomstförstärkningexempelvis genora handikappersättning. FörhållandettUl EG (Kap 20) Utvecklingeninom EG (oberoende av svenskt medlemskap eller ej) har betydelse för svenskhandikappolitik. Vi har därför i detta kapitel dels gjort en kort beskrivningav föratsättningaraa för samverkan i olika avseenden av typ basfakta, delsbeskrivit handikappfrågoraas position genom den sociala stadgan resp i EGshandikapprogram (bl.a. och 2). Slutligenhar vi helt kort mot bakgrand av detta gjort en översiktlig analys av våraförslag i förhållande till EGs arbetssätt och regler. Slutsatsen blir attutredningens förslag om vissa insatser enligt en ny lag (LSS) reglerar intemaförhållanden i och inte är att betrakta som socialförsäkringsförmånersom faller in under EGs regelsystem om social trygghet. Utredningenavser att i sitt slutbetänkande återkomma till frågor som rör olika forraer avinteraationell samverkan och därvid bl.a. handikapporganisationeraas roll. Möjligheterför en framtida lagreglering av ansvars- och finansieringsprincipen (Kap 21) Principeninnebär att miljöer och verksaraheter skall utformas och bedrivas så att deblir tillgängliga för alla mäimiskor. Kostnader för anpassningsåtgärderaa sessom en självklar del av de totala kostnaderaa för verksaniheten och finansierasdärmed sora verksamheten i övrigt. Principen formulerades i mitten av1970-talet av den dåvarande handikapputredningen. Föratt bedöma föratsättningaraa för en mer konsekvent tillämpning av Prop.1992/93:159 ansvars- och finansieringsprincipen har vi som underlag bl.a. enegen Bilaga l.l enkät och intemationellt material från främst . En nylagstiftning mot diskriminering (Americans with Disabilities Act, ) antogsdär . ADAs diskriraineringsbegrepp innebär att hinder för tillgänglighettill bl.a. vissa transportmedel, lokaler, telekommunikationer m.m. ses somdiskrirainering. Vihar vid vår analys av ansvars- och finansieringsprincipen (som i princip avserall verksamhet som vänder sig till allmänheten) sett behov av att stärka entillämpning genom information och opinionsbildning kompensatoriskaåtgärder från staten (i ett övergångsskede) - lagstiftning (kombinerad medpåföljder och sanktioner) Ivårt fortsatta arbete avser vi att fördjupa vår analys och överväga förslag omreglering inom vissa områden: plan- och byggområdet, media, tele ochkommunikation. Ettkonsekvent genoraförande av ansvars- och finansieringsprincipen torde på siktkurma innebära kostnadsbesparingar för samhället utöver värdet att vidgamedborgamas möjligheter till delaktighet i olika verksamheter. Sammanfattningav pp- 1992/93:159 betänkande(SOU 1991:97) En väg till "a 1.2 delaktighet och inflytande - tolk för döva, dövblinda,vuxendöva, hörselskadade och talskadade 1989års handikapputredning har uppdraget att utreda vissa frågor om samhällets stödtill raänniskor med funktionshinder. Huvuduppgiften är att kartlägga ochanalysera insatser som görs inom särat habiliteringen och rehabiliteringen.Ora det föreligger brister i insatserna bör utredningen lämna förslag som kanleda till förbättringar och tillförsäkra personer raed funktionshinder ett välfungerande stöd. Regeringensuppdrag till utredningen har lämnats i direktiv (dir 1988:53) jämtefilläggsdirektiv (dir 1988:65 resp. 1990:24). Därjämte har tillHandikapputredningen överlämnats vissa skrivelser och riksdagsuttalanden. Utredningenhar tidigare avlämnat tre delbetänkanden och ett huvudbetänkandejämte ettantal rapporter. Genom föreliggande delbetänkande om tolkfrågor för döva m.fl.samt genom ett slutbetänkande om olika aspekter på generell tillgänglighet tillverksamheter och miljöer avser utredningen att fullfölja sitt uppdrag under1992. Innehålleti betänkandet om "En väg till delaktighet och inflytande -tolk för döva,dövblinda, vuxendöva, hörselskadade och talskadade" (SOU 1991:97) har närasamband med överväganden och förslag i vårt huvudbetänkande (SOU 1991:46).Personer med olika kommunikationshinder kan ha behov av de insatser som därbeskrivs. bärande principer (se nedan) skall självfalletockså vägleda utformningen av tolktjänst m.ra. Denöversyn av tolkfrågoraa som redovisas här har delvis initierats genom attregeringen överlämnade en skrivelse från ra.fl. till (se bilaga 2). Av skrivelsenframkommer att den tilltagande bristen på tolkar för döva, dövblinda,vuxendöva, hörselskadade och talskadade allvarligt drabbar såväl enskilda somolika verksamheter i samhället. Krav ställs på en utredning av samhälletstolkservice i vid bemärkelse. Skrivelsenuppmärksammar vidare att detta krav redan återfinns i den s.k.Hörselvårdsutredningen (HVU) som jämte remissyttranden även överiämnats tillHandikapputredningen. Vårkartläggning (redovisad i SOU 1990:19) gav en bild av hur svår situationen kanvara för märmiskor med funktionsnedsättningar i dagens . Vi fann i våranalys och i överläggningar med berörda organisationer att flera frågorpåkallade omedelbar uppmärksamhet. Vi kunde notera avsevärda hinder i enskildasdagliga livsföring samt olikheter i stöd och service raellan grapper, överlandet och mellan samhällsora- råden(utbildningar, arbetsliv etc). Detta har också lett oss till att Prop.1992/93:159 belysa dövas m.fl. levnadsvillkor. Handikapputredningenframlägger nu i detta delbetänkande förslag som skallundanröja hinder för enskildas delaktighet och inflytande. Det handlar ytterstom att för döva, dövblinda, vuxendöva, hörselskadade och talskadade bevakaföratsättningama för de grandläggande fri- och rättigheter som alla medborgareär fillförsäk-rade enligt regeringsformen. Medutgångspunkt i den humanistiska synen på alla mäimiskors lika värde och degrandlagsfästa demokratiska fri- och rättigheteraa för alla medborgare harHandikapputredningen fastlagt kvalitetskrav på generella och individuellainsatser som kan undanröja handikappande situationer. De bärande principemaför vårt arbete, också i detta betänkande om tolktjänst, gäller tillgänglighet,självbestämmande och inflytande, delaktighet, helhetssyn och kontinuitet. Detär inte svårt att inse hur enskilda raed kommunikationshinder (döva, dövblinda,vuxendöva, hörselskadade och talskadade) möter problem och hinder för sinpersonliga utveckling och i den dagliga livsföringen om tolkar, tekniskahjälpmedel, utbildningsinsatser etc. saknas eller är otillräckliga. Samtidigtskall det betonas att samhället gör betydande förluster om inte resurser hospersoner med koraraunikationshinder tas till vara. Därför handlar vårtbetänkande om frågor som präglas av denna örasesidighet och berör alla, inteenbart personer med funktionsnedsäUningar. Mellan48 000-65 000 personer i vårt land har en så svår hörseined-sättning att de kanvara i behov av tolk, tekniska hjälpraedel eller alternativakommunikationssätt. Till detta antal kommer de bam, ungdomar och vuxna somdelvis har motsvarande behov av insatser, främst till följd av olika tal-,språk- och röststömingar. Mångapersoner med kommunikationshinder tvingas leva i en undantagssituation prägladav att andra bestämraer vilken information de skall få eller vid vilkatillfällen de skall få förmedla sina synpunkter. Vi har i vårt utredningsarbetesjälvfallet haft en utgångspunkt i det vedertagna miljörelaterade och relativahandikappbegreppet. Tillgången till tolk kan i många sammanhang utgöraskillnaden mellan att inte ha eller att ha ett handikapp. Attåstadkomma en kvalificerad och lätt tillgänglig tolktjänst för döva ra.fl.kräver att flera problem kan lösas. Fraraför allt avses bristen på välutbildade tolkar. Ett förändringsarbete ställer krav på många sinse-raellansamverkande åtgärder och är en process som raåste ses i ett längretidsperspektiv. Det har tett sig nödvändigt att nu prioritera vissagrandläggande insatser för att förbättra tillgången till tolkar. ToUctjänstensbrukare - behov av olika kommunikationssätt Enkvalificerad tolktjänst måste byggas upp med kunskap om innebörden av olikakommunikationshinder och de varierade sätten att genom tolk undanröja hindren. Vi redovisar här förenklatvissa basfakta som återfiims raera utförligt beskrivna i olika delar av vårtbetänkande. 1992/93:159 Bilaga1.2 Döv från fodsehi eUer från bam- och ung- domsåren, har tecken- språket som första språk (svenska som andra finns fiån födsehi eUer från bam- och ung- och hörselskada, for vissa raed blindhet/ 0 SkrivtoUcning, ibland dövhet som följd. Andra kan ha syn- cx;h/eUer hörsehester. 0 Skrift i hand Funktionsnedsättningen kanfiimas fiån födsehi eUer uppstå senare med förlust av antingen syn-ellerhörselförraåga först (något som påverkar val av toUf-metod). Vuxendöv/vuxenhör-selskadad: Föriust eUer nedsätming avhörsel har inträffat i vuxen ålder. Förmågan att uppfatta tal påverkas, förmågatUl språkförståelse och talproduktion finns kvar. 4000 vuxendöva 20-30 000 vuxenhörselskadade OlikatoUcmetoder: o SkrivtoUcning o Mun-Hand-Systemet o Tecken sora stöd för Bland dera som behövertolktjänst finns döva, hörselskadade eller döv- Prop. 1992/93:159 blindautvecklingsstörda. Erfarenheter under senare är har visat betydel- Bilaga1.2 sen av teckenspråket för personlighetsutveckling och samspel med omgivningen. Ävendöva, hörselskadade och dövblinda invandrare uppmärksammas som brakare avtolktjänst. Deras situation kompliceras av att de även måste lära sig detsvenska teckenspråket - teckenspråket är inte internationellt. Enligtvåra beräkningar är ca 10 000 vuxna personer (främst baradomsdöva) i behov avtolk. Personermed tal-, språk- och röststöraingar kan behöva tolktjänst som s.k. taltjänst,ett kompleraent till det stöd som kan ges genora olika tekniska hjälpmedel. Hurdetta behov skall tillgodoses bör bli föremål för ytterligareutvecklingsinsatser och ingår alltså inte i beräkningen här. Tolkservicehar utvecklats från att ha varit insatser som främst utförts av anhöriga ellergenom ideella organisationer till att bli en tolktjänst i samhällets regi. Denhar emellertid inte någon lång historia i vårt land utan daterar sig i huvudsakfrån . Trotspåtagliga kvarstående brister är den svenska organiserade tolkverksamhetenframträdande i ett interaationellt perspektiv. Några anledningar kan noterasinför olika initiativ som ökar saraverkan bl.a. inom : ivarje landsting/landstingsfri kommun finns tolkcentraler som tillhandahålleroch finansierar merparten av tolktjänsten, dvs. det finns en strävan att spridatolkservice över hela landet tolktjänsten är i huvudsak kostnadsfri för denenskilde den svenska har (1981) uttalat sitt erkännande av teckenspråketsom dövas första språk världensförsta professur i teckenspråk finns inrättad vid StockholmsUniversitet. Detfirms dock påtagliga brister om jämförelsemåttet är de kommunikationsmöjlighetersom står till buds för andra medborgare i vårt land. Förenklatkan bristera uttryckas som att dövas, dövblindas, vuxendövas, hörselskadadesoch talskadades livsföring hindras av bristfälligullgång till väl utbUdade tolkar (finns en tolk per ca 55 tolkbehövandeenligt vår bedömning att ca 10 000 vuxna behöver tolktjänst) otillräckligaåtgärder för att öka intresset för tolkyrket, dvs. oklarheteri tolkverksamhetens organisation och i betalningsansvaret för skildatolkuppdrag. En bUd av toUcbehovet Prop. Bilaga1.2 Vi anför att det behövs ett tillskott av ca 825 tolkar med utgångspunkt i (Fast anställda tolkar och arvodestolkar motsvarar ca 175heltidsarbetande tolkar.) Beräkningsgranden är uttryckt som en tolk per 12tolkanvändare (/vecka och person) när det gäller baradomsdöva,baradomshörselskadade och vuxendöva samt, enligt en annan beräkning fördövblinda, tolk för vardagstolkning . Det innebär ett behovav ca 750 teckenspråkstolkar (för baradomsdöva och bamdomshörselskadade), ca50 tolkar för vuxendöva och ca 200 tolkar för dövblinda. Sammantaget ställerdetta stora krav på kraftfulla utbildnings- och rekryteringsfrämjandesatsningar. Vi har också ansett att sådana åtgärder bör vidtas i första hand. Förslagom utbUdningsinsatser och rekryteringsfrämjande åtgärder Enförändring av utbildningsinsatseraa i form av kvalitetshöjning och ökat antalutbildningstillfällen har ett egenvärde. Enligt vår mening är en sådanutveckling även av avgörande betydelse för intresset för och rekryteringen tilltolkyrket. De förslag vi lägger kan i sina huvuddrag sararaanfattas enligtföljande. Studietidenvid teckenspråkslinjen förlängs från 34 som antaletplatser på teckenspråkslinjen utökas från 60 tiU90. -Möjlighet ges tillpåbyggnadsutbildning i teckenspråk (). Utbildningen föreslås ha 45platser -Antalet platser påteckenspråks/dövblindtolkutbildningen ökas från 45 till 75 platser. Gymnasiekompetensbör krävas för antagning till tolkutbildning. Tolkutbildningen föreslås blihögskoleanknuten och därmed jämställd med annan språkutbildning saratidigt somdetta också ökar forsknings- och utvecklingsmöjligheteraa. Föralt garantera en god utbildningsnivå, som skall vara lika oavsettutbildningsort, skall studieplaner utformas för teckenspråkslinjen ochtolkutbildningarna. - Läraraaskompetens skall öka genora fortbildningsinsatser och genom att UHÄ ges i uppdrag att utforma en grandutbildning för lärare i tolkäninet. Teckenspråksläraraaskorapetens ökas genom att utbildning på högskolenivå etableras. Våraförslag om utökad utbildningskapacitet innebär ett tillskott på 220 tolkar framtill - 185 teckenspråks/dövblindtolkar och 35 tolkar för vuxendöva.Antalet nya tolkar blir 440 . Vi har beräknat att nuvarande antalfast anställda tolkar och arvodestolkar raotsvarar ca 175 heltidsarbetandetolkar. Meddetta som utgångspunkt innebär det teoretiskt att ca 400 tolkar finns om feraår (en tolk per ca 25 tolkanvändare) och 615 tolkar ora (en tolk per ca17 tolkanvändare). Detuppsatta målet om en tolk per 12 tolkanvändare innebär som Prop. 1992/93:159tidigare närants ett tillskott i järaförelse med dagens situation av 825 Bilaga 1.2 tolkar. Kunskapernaom tolkyrket måste ges större spridning än vad som är fallet. Vi raenar att AMSoch SYO-verksamheten inom grandskolan här spelar en viktig roll liksom vid . Möjlighetenatt studera teckenspråk sora C-språk i gymnasieskolan bör uppmärksammas liksommöjligheten att anordna teckenspråksutbildning som vuxenutbildning inomgymnasieskolans ram och även i form av arbetsmarknadsutbildning. Förslagom ökade insatser för dövblinda - aktiveringskurser Aktiveringskurseraariktar sig till alla dövblinda personer och har som målsättning att gekunskaper för ett så självständigt liv som möjligt. 1 kurseraa ingårADL-träning, inläraing av olika kommunikationsmetoder, användning avhjälpmedel m.m. Vi föreslår en utökning av verksamheten och uppmärksammarsärskilt nödvändigheten av att tolkbehovet kan tillgodoses under kurseraa. Taltjänst- behov av utvecklingsarbete Taltjänstför talskadade finns endast inom ett landstingsområde. Erfarenheten av dennaservice är alltså begränsad. Verksamheten behöver därför bli föremål förytterligare utvecklingsarbete. Enligt vår mening bör Handikappinstitutettillsammans med svara för en särskilt riktad utvecklingsinsatsinora området och även belysa den nya teknikens betydelse för framtidaplanering av taltjänst och annan service till personer med tal-, språk- ochröststömingar. Enligtansvars- och finansieringsprincipen bör det åligga varje verksam-hetsanordnareatt svara för och finansiera åtgärder för att öka tillgängligheten tillverksamheten för människor med handikapp. Dettagäller i princip enligt vår mening även åtgärder som rör tolkservice och börvara en självklarhet t.ex. vid utbildningsaktivUeter eller vid enskildaskontakter med olika myndigheter. Medrådande brist på tolkar har vi dock funnit anledning att skapa föratsättningarför lättillgänglighet och trygghet genom förslaget att enskilda skall ha eninstans att vända sig till beträffande grandläggande behov av tolktjänst, s.k.vardagstolkning. Landstingen föreslås bli ålagda en reglerad skyldighet attorganisera, finansiera och fillhandahålla sådan viss tolktjänst. I våraöverväganden har vi beaktat att utbyggnad av tolktjänst redan skett som ettfrivilligt åtagande av landstingen. Vi har också funnit att ettlandstingsområde utgör en av flera skäl lämplig bas för utveckling avtolkverksamhet för personer med olika koraraunikationshinder. 16 1992/93. 1 samL Nr 159 241 Landstingens skyldighetskall enligt vårt förslag fraragå av ett tillägg Prop. 1992/93:159 till I §hälso- och sjukvårdslagen. Behov av tolk i andra situationer Bilaga 1.2föratsätts bli tillgodosedda och finansierade av resp. anordnare av verksamhetenenligt ansvars- och finansieringsprincipen. Landstingen skall, dock kunnaförmedla tolkar även i dessa situationer. Merkostnadernaför våra förslag om förbättrad tolkutbildning uppgår till ca 16 milj.kr , varav14,3 milj.kr avser utbildningsinsatser vid folkhögskola och 1,2 milj.krutbildning inom högskolan. Föratt tillgodose behovet av aktiveringskurser för dövblinda, där tolk-kostnaderaautgör en större del, har vi beräknat att anslaget som disponeras av Nämndenför vårdartjänst behöver ökas med 3 milj.kr. kommer ytterligare 220 tolkar att ha utbildats. Dessa behövsi landstingens tolktjänst för att de skall kutma erbjuda en god tolkservice.Vi beräknar att landstingens kostnader för denna kapacitetsökning uppgår till igenomsnitt 15 milj.kr. totalt 75 milj.kr(fast penningvärde). Sammanfattningsvisinnebär våra förslag merkostnader för staten på 19 milj.kr. (utbildningskostnaderoch aktiveringskurser) och för landstingen på i genomsnitt ca 15 milj.kr. Vi har inte räknat med utökat statligt stöd förlandstingens kostnader då det endast till mindre del rör sig om någon utökadlandstingsuppgift. Landstingen har ett åtagande beträffandetolkning. Våra förslag innebär framför allt att landstingen skall kunna infriadetta med en bättre tillgång på tolkar. Förslagen innebär vidare en preciseringav vad sora ingår i åtagandet. Eventuella framtida finansieringsdiskussionerkan tas upp i de årliga överläggningama om kommunemas och landstingensekonomi. Ifråga ora uppföljning och aktiv tillsyn avser vi att återkomma i vårtslutbetänkande . Vivill emellertid redan nu betona värdet av en systematisk uppföljning. Viföreslår därför en utvärdering efter det att beslut om våra förslagträtt i kraft. Då bör belysas om de beskrivna bristeraa undanröjts enligtintentioner i våra föreliggande förslag. så inte är fallet bör nyaöverväganden ske. Slutligenvill vi markera att vi ser en fortsatt kommunikationsforskning på hög nivå somraycket angelägen och föratsätter att UHÄ vid sin prövning av tolkutbildningensanknytning, helt eller delvis, till högskola även beaktar denna aspekt. Sammanfattning av '■P- 1992/93:159 betänkande (SOU 1989:39) Hjälpmedelsverksamhetens '' -utveckling - kartläggning och bedömning Våruppgift har varit att kartlägga och analysera den nuvarande situationen påhjälpmedelsområdet. Om vi finner att förändringar är motiverade skall viföreslå olika åtgärder för att få till stånd en bättre fungerande och mereffektiv hjälpmedelsverksamhet sett såväl ur den enskildehjälpmedelsanvändarens som ur samhällets perspektiv. Förslagen skall kunnagenoraföras inora ramen för oförändrade samhällsekonomiska resurser. Idetta betänkande redovisar vi den kartläggning av hälso- och sjukvårdshuvudmännenshjälpmedelsverksamhet som vi genomfört och som belyser hjälpmedelsverksamhetensutveckling fram till åren 1987- 1988. På denna grand görvi en bedömning av den nuvarande verksamheten samt redovisar överväganden ochförslag till de åtgärder vi finner motiverade. Hjälpmedelsverksamheten- en vUctig samäUsservice Hälso-och sjukvårdens hjälpmedelsverksamhet utgör en av grandföratsättningama föratt människor med skador, sjukdomar och funktionshinder skall kunna leva ettså normalt liv som möjligt. Hjälpmedelsom är omsorgsfullt utprovade och fungerar väl innebär ökad livskvalitet för enperson med funktionshinder. Brist på hjälpmedel liksom dålig funktion hos demökar behovet av andra vård- och serviceinsatser. Således kan utökade insatserinom hjälpmedelsverksamheten medföra besparingar för samhället genom attinsatser inom andra områden inte behöver sättas in. Hjälpmedelsverksamhetenhar förändrats i betydande omfattning . Den harutvecklats till att omfatta allt fler behovsgrapper och allt fler hjälpmedel. Andelenpersoner med funktionshinder i befolkningen har ett starkt samband med ålder.De beräkningar vi har gjort pekar mot att av hjälpmedelsanvändamaär . Det ökande antalet äldre i befolkningen har därmed också ökatefterfrågan på hjälpmedel. Vidare har stmkturomvandlingen inom vård- ochomvårdnadssektora iimeburit att allt fler personer med funktionshinder bor ieget boende och allt fler sjuka får vård, behandling och omvårdnad i hemmet. Samtidigthar volymutvecklingen varit betydande för de personalgmpper inom hälso- ochsjukvården som bland sina arbetsuppgifter har att utföra utprovning,förskrivning och uppföljning av olika slags hjälpmedel. Primärvårdens utbyggnadhar inneburit att fler behov kunnat fångas Prop. 1992/93:159 upp för attåtgärdas eller remitteras vidare t.ex. till hör- och syn- BUaga 1.3centraler eller andra special instanser. Även vid dessa specialenheter harpersonalresursema ökat. Den medicinska och tekniska utvecklingen har medförtnya behandlingsmetoder och tekniker, kontinuerlig produktutveckling liksorahelt nya produkter. Dessaförhållanden har medverkat till att hjälpmedelsverksamheten har utvecklatskraftigt beträffande både inköpsvolymer och produktsortiment. Vår bedömning äratt hjälpmedelsverksamheten till stora delar fungerar förhållandevis väl. Denkonstaterade utvecklingen får också anses ligga i linje med den överenskommelseom hjälpmedelsverksamheten som träffades mellan hälso- ochsjukvårdshuvudmännen och staten . Trotsden konstaterade positiva utvecklingen fmns det allvarliga problem och bristerinom hjälpmedelsverksamheten. Dessa problem har ett starkt samband med denstora efterfrågeökningen inom verksamheten. Det gäller dock inte i första handbrister i tillgången på hjälpmedel utan främst brist på resurser inom denorganisation som skall svara för utprovning och tillhandahållande. Det ärfraraför allt uppföljningen av hjälpmedelsbehov som påverkas av den allmännaknappheten på resurser. Det iimebär bl.a. att det ofta inte görs någonuppföljning av hur utlämnade hjälpmedel används och fungerar. Mankan föratsäga en fortsatt ökning av efterfrågan på hjälpmedel.