prop · GG03180 · 1992-12-31 00:00:00 — Nonylfenoletoxyfeter ochdess nedbryttiingsprcxiukter har dokumenterat negativa egenskaper för mUjön. Isamband med propositionen En god UvsmUjö (prop. 1990/91:90, bet. 1990/91:JoU30, rskr. 1990/91:338) feststäUdes en avvecklingsplan förnonylfenoletoxylater som innebär att av användningen i börha upphört tiU år 2(XX). Det ankommer på och KemikaUeinspektionenatt fortiöpande följa och redovisa användningen av nonylfenoletoxylater iSverige och vid behov föreslå ytterUgare åtgärder för att användningen skaUkunna minskas tiU . Iolika sammanhang har vissa tvätt- och rengöringsmedel samt ingåendekomponenter studerats utifrån hälso- och mUjösynpunkt. Jag kan t.ex. nämna enrapport från KemikaUemspektionen med en granskning av bUvårdsprodukter ochförslag tiU förändringar i mUjövänUg riktning av sådana produkter (Kemi Nr1/90, BUvårdsprodukter). KemikaUemspektionen har bl.a. genom sintiUsynsverksamhet verkat för en övergång tiU mindre fårUga altemativ. En annanrapport som bör nämnas är en rapport om tvätt- och rengöringsmedel förhushåUsbmk (Kemi Nr 7/90, Tvätt- och rengöringsmedel för hushåUsbmk). pågår arbete med att kartiägga kemikaUeanvändningen inom mdustri,bUvårdsanläggningar och hushåUssektom. Arbetet syftar tUI att ge underlag föratt upprätto förslag tiU program for en stegvis avveckUng av innehåUet av vissamUjöfarUga organiska ämnen i slam från kommunala avloppsverk. Vidare pågårarbete med att identifiera särskUt hälso- och mUjöfarUga ämnen i slammet.Resultotet skaU redovisas senast den 1 juU 1993. Ävenarbete för att underlätto konsumentemas prcxluktval pågår. Som jag tidigarenämnt, har den Nordiska miljömärkningen togit fram kriterier för tvättmedeloch Svenska Bra MUjöval för tvätt- och rengöringsmedel.Detto arbete har varit starkt pådrivande för utvecklingen mot mindre skadUgaprcxlukter Detär enUgt min bedömning angeläget att påskynda utvecklingen mot mindre hälso- och mUjöskadUga tvätt- och rengöringsmedel. SärskUt angeläget är att identifiera och föreslå begränsning eUer avveckling av användningen av sådana komponenter som är olämpUga eUer skadUga med hänsyn dels tiU risk för stömingar i vattenreningsprocesser, dels tiU mUjöeffektema på recipientema. Dessutom bör, som jag tidigare anfört, användningen av fosfor i tvättmedel minska. Jag avser därför att i annat sammanhang föresfe regeringen att ge KemikaUeinspektionen i uppdrag att i samråd med kartiägga användningen av kemiska ämnen i tvätt-, disk- och rengöringsmedel. Med utgångspunkt i denna kartiäggning bör inspektionen göra en analys av vilka hälso- och mUjörisker som användning av tvätt-, disk- och rengöringsmedel orsakar, redovisa vilken produktutveckling mot mindre skadUga produkter som är på gång samt ge förslag tiU åtgärder inklusive be gränsningar som behövs för att påskynda utvecklingen. EnlångsUctigt håUbar tiUväxt och samhäUsutveckling kräver ett merresurshushåUande samhäUe och en mUjöanpassad vamproduktion. Detto mnebär bl.a.att återanvändning, återvinning eUer återföring tiU naturens kretsloppunderlättos och att avfeUet minimeras. Återvinningenkan dock aldrig bU fuUständig och kan inte eUminera behovet av andramUjöåtgärder. För att motverka risken för att utsläpp tiU mark, luft och vatteni samband med tiUverkning, användning och avfaUshantering skaU leda tiU skadaför hälsa och nuljö krävs att användningen av mUjöskadUga ämnen ivamproduktion minimeras eUer i vissa fåU tos bort helt. MUjöskyddslagen(1969:387) har tiU syfte att bl.a. minska utsläppen från produktionsprocesser.Däremot har, med något undantog, särskUda regler inte mförts som syftar tiU attgöra en vara som sådan åter-vinningsbar eUer mindre skadUg för nuljön. Det ärnödvändigt att också påverka varomas utformning genom att beakte derasnuljöpåverkan redan från början. Erfarenheter visar att ett sådanttiUvägagångssätt effektivt kan stimulera tiU ökad återvuming och slutnakretslopp och dänned förebygga uppkomsten av avfeU. Prcxiucentema har enbetydelsefuU roU när det gäUer att ininska avfeUet från prcxlukter och att ökaåtervinningen av produkter och avfåU. Ekonomiska motiv för dem att ägnainfresse och avdela resurser för arbete med denna inriktning erbjuds inom ettmarknadsekonomiskt system, men incitamenten är svaga. För att tiUverkareoch importörer skaU påverkas att te större mUjöhänsyn behöver marknadenssignaler förstärkas. Ett sätt är att utkräva producentensvar. Producentansvarkan förekomma i flera former och i flera steg. Den aUmänna ramen för producentansvaret feststäUs genom de ambitioner och mål som gäUer för mUjöpoUtiken. Det kan gälfe att inom ramen för en avfåUssnål resurshantering mom uppfyUa en viss åter vinningsnivå. Huvudansvaret för att målen uppnås Ugger inom ett sys tem med producentansvar på den som tiUverkar, importerar eUer säljer varor till konsumentema. Lagstiftning med förbud och regleringar är ett medel och mte ett mål för att åstodkomma prcxlucentansvaret. I den mån de mUjöpoUtiska målen kan uppnås utan tvångsåtgärder bör frivUUga lösningar eftersttävas. Det försto steget kan innebära att producentema tar ansvaret genom frivilUga åtgärder för att mUjömålen uppnås. Detto fömtsätter dock att producentema har kunskap om mUjöproblemen. EnUgt lagen om kemiska prcxlukter åUgger det den som tiUverkar eUer importerar en kemisk produkt att bl.a. genom egna undersökningar eUer på annat sätt se tUl att det finns tiUfredsstäUande uttednmgar för be dömning av vilka hälso- och mUjöskador som prcxlukten kan orsaka. Det är emeUertid även vUctigt att de myndigheter som har ansvar mom mUjöområdet informerar prcxiucentema och för en dialog med dessa för att snabbt och smidigt försöka lösa uppkommande problem. Ett sätt kan också vara aUmänt upplagda mformationskampanjer riktode tiU allmän- 52 På många områdenförekommer också att berörda företog genom Prop. 1992/93:180 överenskommelsersmsemeUan får tUl stånd ett fmktgivande samarbete. Sådana samarbetsformer harenhgt min mening förekommit i aUtför Uten utsfräckning på det mUjöpoUtiskaområdet. SärskUt mom avfäUs-hanteringsområdet finns det goda fömtsättningar förföretogen att genom samarbete på friviUig väg uppfyUa prcxlucentansvaret. NärtiUräckhga fömtsättningar inte finns för att åstodkomma resultot på frivilUgväg är ekononuska styrmedel ett sätt att stimulera företogen att uppfyUa sittansvar. På mUjöområdet har sådana styrmedel främst använts mom frafiksektom menmåste få ett ökat utrymme. Principen om förorenarenskostnadsansvar, PoUuter Pays Principle (PPP), som samtUga i principansluter sig tiU genom bl.a. ett fiertal överenskommelser, är ett exempel påekonomiskt producentansvar. I denna princip slås fest att förorenaren ärskyldig att svara för kosmadema för att begränsa föroreningen. Givetvis finnsdet ändå situationer när det krävs ingripande i form av tvingande lagstiftningför att åstodkomma ett önskat resultot. En fegstiftning behöver dock inte underaUa omsfendigheter vara tiU nackdel för företogen. För att åstodkommakonkurrensneuttaUtet kan det ha ett värde i sig att genom lagstiftning slå festvad man i praktiken är överens om och därigenom bekräfto ett rådandeförhåUande. Somexempel på vUctiga regler om producentansvar som redan gäUer kan jag nämnatiUverkarens skyldighet enhgt lagen om kemiska produkter att så långt sommöjUgt ersatte skadUga ämnen med mindre skadUga, den s.k.substitutionsprincipen. Denna princip är ett exempel på att lagstiftiungen påvissa onuåden måste vara pådrivande för att uppsatte mål skaU nås. Begreppet"producent" kan i dessa sammanhang användas för såvälråvamleverantören och tiUverkaren av en vara som för den som hanterar varan isenare led. används producentbegreppet som en samlande beteckning förflera ohka typer av aktörer. Det är därför vUctigt att i varje diskussion omproducentansvar vara klar över vilka aktörer och vilket slags ansvar som avses. Fleraländer i har vidtegit åtgärder eUer planerar att vidte åtgärder som syftar tiU att mföra oUka typer av produ centansvar. I har en arbetsgmpp mom regeringskanshet uttett frågor i anknyttiing härtUI. Rapporten (Ds 1992:58) Varor som fåror har lagts fram . TiU bakgmnden för mina förslag hör också den inom MUjö- och naturresursdepartementet upprättode promemorian (Ds 1992:59) Producentansvar för avfåU, Förpackningsutvecklingens slutbetänkande (SOU 1991:76 och SOU 1991:77), MUjön och förpack ningama samt beslut (prop. 1989/90:100 bU.16, bet. 1989/90:JoU16, rskr. 1989/90:241) om målet att sortera aUt avfåU. Kommunema har också getts möjUghet att differentie ra avfeUstaxor för att styra mot detto mål samt att to ut avgifter för långsiktiga investeringar. Ett särskUt forskningsanslag finns även för avfåU och återvuming . YtterUgare utgångspunkter för mma överväganden har varit att åstodkomma en ökad flexibiUtet i av- 53 feUshanteringen och ettökat kostnadsmedvetande. mas genom att producentemages incitament att påverka det avfeU som de själva genererar, som demåste to ett större ansvar för kosmadema och väga dessa mot kosmadema för andraåtgärder. Kostnadema kommer därigenom att föras tiU den verksamhet som orsakardem. Jag fömtsätter att dette leder tiU att kostnader för avfeU ihögre grad beräknas och planeras i anslutning tiU prcxluktens utformning,produktion och distribution. Mitt förslag:Lagstedgat prcxlucentansvar mförs. Promemorians förslag:Överensstämmer med mitt. Remissinstanserna:En övervägande majoritet av dem som har togit ställning i fråga omproducentansvar är positiv tiU förslaget. Några remissinstanser anser attförslaget innebär ett aUtför genereUt bemyndigande för regeringen. Skälenför mitt förslag: Den tekniska och kommersieUa utvecklingen har inneburit enökad användning av mUjöskadUga ämnen i varor. Detto leder tiU att sådana ämnenökar i avlopp och avfåU. tiJUcommer dessutom ett betydande antal nyavaror på marknaden. Många av dessa varor kan komma att våUa bekymmer iavfeUsledet. Det är uppenbart att det behövs ytterhgare incitament så attvamproduktionen och avfaUshanteringen blir bätfre ägnad än attpassa in i ett kretslopp. Iriksdagens beslut om återvinning och omhändertagande av avfeU (prop.1975:32, bet. 1975:JoUl0, rskr. 1975:161) lades principen om producentensansvar för avfeUshanteringen fest. I propositionen angavs således bl.a. attansvaret för att avfåU kan tos om hand på ett från nuljö- och resurssynpunktriktigt sätt i försto hand måste åvUa producenten. Innan produlctionen av envara påbörjas bör det vara känt hur det avfåU som är en följd av självaproduktionsprocessen skaU behandlas och hur den färdiga varan skaU omhändertossedan den har använts. Någon lag med duekt funktion som styrmedel för attförverkUga producentansvaret i denna bemärkelse mfördes dock inte i sambandmed avfåUspoUtiska beslut. antog riksdagenregeringens förslag (prop. 1989/90:100 bU. 16, bet. 1989/90:JoUl6, rskr.1989/90:241) tiU ett delvis nytt avfåUsprogram. TiU de frågor som behandfedessärskUt i propositionen hörde producentansvaret och nödvändigheten av att dettokommer tiU uttt7ck i betydUgt större utsttäckning än . Någon skärptlagstiftning för näringsUvet infördes dock inte heUer . I stäUetkonstoterades att ekonomiska styrmedel skaU utvecklas mom avfåUs-onurådet ochatt en systematisk avveckUng av användningen av olika mUjöstörande ämnen skaUkomma tiU stånd. Dessutom ändrades lagen om kemiska produkter i syfte atttydUggöra kravet på bl.a. mdustrin att byto ut mUjöskadUga ämneni varor. I syfte att utkräva prcxlucentens Prop. 1992/93:180mformationsansvar infördes en skyldighet för företog m.fl. att lämna löpandeuppgifter tiU kommunema om sma materialflöden samt om vilken typ och vilkamängder avfeU som uppkommer. EnUgtmin mening har industrin hittiUs endast i begränsad omfettning arbetot efterden princip om prcxlucentansvar som beslutode om . Inte heUerproducentens skyldighet att byto ut skadUga ämnen mot niindre skadhga har itillräckUg utsträckning iakttogits när det gäUer sammansättningen av de produceradevaroma. Ansvaretför att utveckfe mUjöanpassade varor - varor som också kan fungera i ettkretslopp - bör som jag redan har framhåUit Ugga på producentema av varoma.Det är i försto hand prcxiucentema som har den reeUa möjUgheten att känna tiUsammansättningen av olilca produkter och bedöma deras mUjöeffekter iavfeUsledet. De praktiska möjUgheter-na är små för myndigheter, kommuner eUerandra offentUga mstanser att ha lika ingående kunskaper eUer att genomföradetaljerade granskningar av enskUda varor. Prcxiucentema kan emeUertid inte itillräckUg utsfräckning förväntos självmant satsa på mUjöanpassadprcxluktutveck-ling, om inte fömtsättningar föreUgger för att en sådan satsningskaU kunna bU företogsekonomiskt fördelaktig. VUcten av informationsUi-satserför art få konsumentema att efterfråga mUjövänUga produkter bör därför betonas.MUjömärkning är ett exempel på en viktig beteendepå-verkande åtgärd. Om tiUgångoch efterfrågan på mUjöanpassade varor ttots detto mte ökar i tiiUräckUgomfattning kan särskUd styming behövas. HittiUshar vi i främst tiUämpat admiiusttativa regler och förbud. Denna typav styming kommer att behövas även framgent, framför aUt när det gäUer attbegränsa eUer avveckfe användningen av hälsooch mUjöskadUga kemikaUer m.m. Detär också viktigt med en utbredd tiUämpning av reglema om substitution av hälso-och mUjöskadUga ämnen. Jaghar funnit att det finns starka skäl att i lagstiftningen mföra en möjUghet attföreskriva om fysiskt och ekonomiskt prcxlucentansvar för förbmkade varor ochavfåU. Medfysiskt prcxlucentansvar avses att den som yrkesmässigt tiUverkar, importerareUer försäljer en vara eUer bedriver verksamhet som ger upphov tiU avfeU skaUse tiU att avfeUet bortforslas, återanvänds, återvinns eUer omhändertos på sättsom kan krävas fÖr en mUjömässigt godtogbar avfeUshantering. På motsvarandesätt avses i det följande med ekonomiskt producentansvar skyldighet att helteUer delvis fecka kostnadema för bortforsling, återanvändning, återvinning eUerslutUgt omhändertogande på annat mUjömässigt godtogbart sätt. Dettosynsätt är också i linje med de principer som tiUämpas mom EG. I rådets duektiv75/442/EEG, ändrat 91/156/EEG om avfeU föreskrivs i artikel 15 att i enUghetmed principen "förorenaren betalar" skaU kosttiaden för bortskaffandeav avfåU befeste -den innehavare som låter en insamlare eUer ett foreteg som avses i dUektivets artikel 9 hantera avfåUet, och/eUer 55 -de tidigare mnehavama eUer tiUverkaren av den produkt från vilken Prop.1992/93:180 avfeUet härrör Fleraremissinstanser, däribland . och ,anser att det i departementspromemorian presenterade förslaget om lagstedgat producentansvarkan vara ett bra medel för att minska avfeUets nuljöpåverkan. och , har uttalat att även omman är positiv tiU principen om producentansvar, är det framförda lagförslagetaUtför genereUt utformat. förordar bl.a. ett stegvisinförande av producentansvar där man för varje område preciserar de mål manviU uppnå. är i sitt remissutiåtandegenomgående negativt tiU förslaget och hävdar bl.a. att införande avproducentansvar måste föregås av noggrann analys av för-och nackdelar. Attnu utvidga producentansvaret genom att lägga insamlings- ochhanteringsskyldighet på producenten skapar incitament för minskadeavfaUsmängder, renare produktion, ökad återvinning och sluttia kretslopp. Pådette sätt blir skyldigheten att omhänderte uttjänte varor ett effektivtuistmment för att stimulera en mUjöanpassad produktutveckUng. SkyldighetenskaU vara förenad med krav på ett mUjöriktigt omhändertogande och, i relevantofeU, krav på återanvändnuig eUer materialåtervinning. Erferenhetenfrån sådana branscher där företog har tvingats att själva ombesörja och betalaen mUjöriktig avfeUs- resp. restprodukthantering visar att antalet mUjö- ochhälsofårUga komponenter och materialslag i deras produkter minskar. för förpacknings- och biUndustrin i . Jag bedömer också attdetto producentonsvar på sUct kommer att leda tiU att produktema konstmeras påett sådant sätt att de blir lättare att demontera och återvinna. I dettosammanhang är det, som Arbetarskyddsstyrelsen anfört, vUctigt att ävenarbetsmUjöaspektema och arbetorskyddsfrågoma beaktos när det gäUer utvecklingav system för återvinning m.m. av olika avfeUsslag. Bettäffandealuminiumburkar, finns det redan ett lagstodgat fysiskt och ekonomisktproducentansvar. Detto system, som gmndar sig på lagen (1982:349) om återvmningav dryckesförpackningar av aluminium, adminisfreras av marknadens parter närdet gäUer både återtagning och återvinning. Myndighetemas roU är begränsad tiUatt ange målen för verksamheten och att övervaka att dessa nås. Ettannat exempel på lagstodgat producentansvar är retursystemet för blybatterier.Även i detto system adminisfreras och finansieras återtagning och återvinningav marknadens parter. SärskUtbefräffande kapitalvaror kan ett återtognings- och hanterings ansvar för den slutiige producenten vara ett effektivt sätt att styra mot bl.a. mUjöanpassade produkter. Den slutUge producenten kan i sin tur stäUa krav på underleverantörer av oUka slag. I andra fåU kan den som yrkesmässigt saluför en produkt vara den mest lämpade aktören för att återta den uttjänte varan. Här får den som säljer varan i sin tur stäUa 56 krav på grossister,tiUverkare eUer importörer. I vissa fåU kan det visa sig motiverat attkombinera återtogningsansvaret med ett pantsystem, i Prop. 1992/93:180 syfteatt uppnå en så hög msamUngsgrad som möjUgt. Innanproducentansvar för ett vam- eUer avfåUsområde föreskrivs är det, enUgt minmening, vUctigt att konsekvensema fÖr såväl näringsUv som kommuner och berördamUjömyndigheter Uksom för konsumenterna analyseras. Även de mUjömässigaeffektema av producentansvaret måste analyseras på förhand. Jag delarIndustriförbundets bedömning att producentansvaret bor mföras stegvis där manför varje område anger de mål som eftersttävas. Ett stegvis mförande är ocksåenUgt min mening nödvändigt, eftersom olika vamområden kommer att ha olikafömtsättningar att snabbt bU föremål för fegstodgat producentansvar. Däremot ärjag tveksam tiU genereUa avtal meUan myndigheter och branschorganisationer. JagväUcomnar dock frivilUga utfästelser som t.ex. införande av särskUdaåtervinningssystem m.m. Jagär medveten om att olika vamområden eUer avfåUsslag lämpar sig mer eUer mindreväl för producentansvaret. Detto kan också skifta över tiden, så att ettvamområde eUer avfeUsslag inledningsvis omfattos av endast ekonomiskt ansvareUer fysiskt ansvar för delar av hanteringen men på längre sUct stäUs under fuUständigtfysiskt och ekonomiskt producentonsvar. VUctiga argument mot ett återtognings-och hanteringsansvar för producenten är t.ex. svårighetema att utövatillräckUg konttoU, eUer risker att oseriösa entteprenörer kommer attutnyttjas och genomföra en från mUjösynpunkt felaktig hantering. Denna risk ärnaturUgtvis särskUt aUvarUg när det handlar om mUjöfarUgt avfåU. Införande avproducentonsvar måste därför, som jag nämnde, aUtid föregås av noggrannalämpUghets- och konsekvensanalyser. Detär också vUctigt att den kommunala avfåUsplaneringen och tiUsynen avefterlevnaden av mUjövillkoren är effektiv. Producentensvar i form avåtertognings- och hanteringsansvar kan således, enhgt min mening, mte ersättodet kommunala ansvaret för avfeUshanteringen. Däremot kan ett ekonomisktproducentansvar för vissa varor m.m. vara ett bra komplement tiU det kommunalahanteringsansvaret. Ett sådant ekonomiskt producentansvar Umebär attprcxlucenten av en vara eUer ett avfåU är skyldig att helt eUer delvis sfe för kostnademafÖr varans eUer avfeUets msamling och återvinning. Jag viU erinra om att detredan i dag finns några avgiftssystem i tiUämpning som motsvarar definitionen idetto förslag om ekonomiskt producentansvar, exempelvis den s.k.batteriavgiften. EnUgt lagen (1990:1332) om avgifter för mUjöfarUga batterierfår regeringen eUer den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifterom avgifter som behövs för att fecka samhäUets kostnader för att samla ui ochoskadhggöra batterier som är förbmkade eUer inte längre används. Avgiften fårtos ut av den som yrkesmässigt hanterar eUer importerar batterier.Huvudprincipen bör dock vara att om ett producentansvar skaU uticrävas så bördet i störsto möjUga utsttäckning vara förbundet med en möjUghet att påverka kosttiademaför avfeUshanteringen. Producenten bör därför endast i undantogsfeU åläggasendast ett ekonomiskt producentansvar. Mitt förslag: Irenhållningslagen (1979:596) anges i en ny paragraf, 6 a §, att med prcxlucentavses i lagen den som yrkesmässigt tiUverkar, importerar eUer försäljer en varaeUer en förpackning. Med producent avses även den som i sin yrkesmässigaverksamhet frambringar avfaU som fordrar särskUda åtgärder från renhållnings-eUernuljövårdssynpunkt. I en annan ny paragraf, 6 b §, bemyndigas regeringen eUerden myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om skyldighetför producentema att se tiU att avfaUet av de varor eUer av de förpackningarsom de tiUverkar, importerar eUer säljer eUer avfaUet från sådan verksamhet somde bedriver bortforslas, återanvänds, återvums eUer omhändertas på sätt som kankrävas för en mUjömässigt gcxltogbar avfaUshantering. Promemoriansförslag: Överensstämmer i stort i sak med mitt förslag. Förpackningsufredningenhar ett motsvarande lagförslag för förpackningar. Remissmstansema:De flesto remissmstansema tiUstyrker förslaget. Några remissinstenser anser attbemyndigandet är för vidsttäckt och avstyrker. Skälenför mitt förslag: AvfaUsfrågor i aUmänhet behandfes i vår lagstifming framföraUt i renhållningslagen (1979:596). EnUgt den lagen skaU varje kommun svara föratt hushåUsavfaU bortforslas och omhändertos. Regeringen får även i fråga omannat avfåU än hushåUsavfeU inom en kommun föreskriva att avfaUet skaU forslasbort genom kommunens försorg och att kommunen skaU se tiU att avfåUet slutUgtomhändertos. I ett samhäUe med en högkonsumtion av varor kan avfåUsmängden i sig vara ett mUjöproblem. För att kommatiU rätto med dette bör, som jag redan uttalat, ett större ansvar läggas påproducentema att mUjöanpassa varoma. Målsättningen måste vara att ökaåtervinningen och återanvändningen av samhäUets samlade resurser och därmedförebygga uppkomsten av avfåU. Ett effektivt sätt att uppnå dette bör vara attålägga den som producerar en_vara att to hand 9m varan när, den är ut-jjäntpptta kommer att bidra tiU att produktema konstmeras så att de blir lättare attdemontera och återvinna och så att mängden mUjöskadUga ämnen i varorminimeras. Därför bör nu möjUghet skapas att successivt införaproducentansvar, såväl fysiskt som ekonomiskt, för olika vam- och avfåUsslag.Denna möjUghet bör införas genom en ändring i renhållningslagen. Regeringenföreslås därför få föreskriva om producentonsvar för olika typer av varor eUeravfåU. Då detto införs skaU, befräffande hushåUsavfaU, undantog från denkommunala skyldigheten att omhänderta avfeUet gäUa. Producentansvaret innebäraUtså att en producent av en vara eUer en förpackning är skyldig att se tiU attavfåUet av varan eUer förpackningen bortforslas eUer slutUgt omhändertos. DettaskuUe lagtekniskt kunna utformas enUgt två altemativa lösning- Prop.1992/93:180 ar. Det ena altemativet är att ge regeringen ett bemyndigande attföreskriva om producentansvar. Det andra altemativet är att spm Uppsalauniversitet, juridiska fakulteten och föreslår redan nuinföra ett krav på detto dUekt i lagen. skuUe en på siktmera uthåUig lagstiftningsteknik ha inkluderat en materieU bestämmelse somkunde återfinnas i antingen renhållningslagen eUer i en utvidgad lag om kemiskaprodukter. AvsUctenmed lagförslaget är att ett producentansvar skaU kunna införas successivt påområden där detto är från nuljö- eUer resurshus-hållningssynpunkt liiotiverat,ekonomiskt rimUgt och tekniskt möjUgt. Jag anser därför att det är för tidigtatt nu införa ett genereUt krav på producentonsvar duekt i lag. I stäUetföreslår jag att regeringen eUer den myndighet som regeringen bestämmer fårbemyndigande att före-_ slcrLva..om detto producentansvar för särskUda faU.