prop · GG0333 · 1992-12-31 00:00:00 — Regeringens proposition 1992/93:33 Märkning av textilier p"~~ Regeringenöverlämnar denna proposition till . Vidregeringssammanträdet har chefen för varit föredragande. Ipropositionen behandlas frågan om att anpassa svensk rätt till tre EG-direktivoch två EG-rekommendationer om benämningar på textila fibrer och märkning avtextilprodukter samt om metoder för kvantitativ analys av fiberblandningar.Det föreslås att EG-bestämmelserna införiivas med svensk rätt genomföreskrifter som meddelas av regeringen eller av den myndighet som regeringenbestämmer. Det handlar främst om föreskrifter om skyldighet för näringsidkareatt vid marknadsföring av textilier ange vUka textila fibrer som textiliernabestår av. Nödvändiga bemyndiganden föreslås bli meddelade i en särskUd lag,benämnd lag om märkning av textilier. Denföreslagna lagen om märkning av textilier föreslås träda i kraft den dag somregeringen bestämmer. Regeringens proposition Märkning av textilier Prop. 1 Ärendet och dess beredning Fråganom och övriga EFTA-länders närmande till EG har varit föremål fördiskussioner och överväganden . I den s.k. Luxemburgdeklarationenår lades den politiska grunden för ett breddat och fördjupat samarbetemellan EFTA och EG i syfte att skapa ett europeiskt ekonomiskt samarbetsområde,där det skall råda fri rörlighet för varor, personer, tjänster och kapital. Underår 1990 inleddes formella förhandlingar mellan EFTA-länderna och EG för attförverkliga ett sådant samarbetsområde. Ett avtal om Europeiska ekonomiskasamarbetsområdet () undertecknades . Avsikten är attEES-avtalet, sedan det har godkänts av EG- och EFTA-ländernas respektiveparlament, skall träda i kraft den , dvs. som EG:s inremarknad fullbordas. EES-avtaletinnebär en i allt väsentligt fri rörlighet för varor, personer, tjänster ochkapital jämte en enhetlig konkurrenspolitik. Genom avtalet förbinder sigparterna också att utveckla och bredda samarbetet på angränsandepolitikområden, såsom miljö, forskning, utbildning och konsumentskydd.Enhetliga regler skall gälla inom hela EG-EFTA-området. Genom EES-avtaletförbinder sig EFTA-länderna således att införliva relevanta delar av (acquis communautaire) med sina respektive rättsordningar. Regeringenhar till överlämnat proposition 1991/92:170 omEuropeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES). I propositionen föreslås bl.a.att godkänner och antager förslag till en lag om etteuropeiskt samarbetsområde (EES-lagen) med grundläggande bestämmelser ominförlivande av avtalsåtagandena med svensk rätt. De avtalsbestämmelser somupptas i bilagorna till och de i dessa bilagor referade bindanderättsakterna avses däremot bli införlivade med svensk rätt genom författningarpå respektive sakområde (prop. 1991/92:170 del Is. Tillde EG-rättsakter som omfattas av men som enligt det sagda inteär tänkta att införlivas med svensk rätt genom EES-lagen hör tre EG-direktiv ombenämningar på textila fibrer och märkning av textilprodukter samt om metoderför kvantitativ analys av fiberblandningar. Det finns också tvåEG-rekommendationer på det textUa området, vilka de avtalsslutande parternahar åtagit sig att beakta. Inom har upprättats en promemoria(Ds 1992:47) Märkning av textilier - en EG-anpassning till följd av (dnr C92/543/RÄ). Promemorians lagförslag framgår av bilaga 1. En förteckning över remissinstanserna och en sammanställningav remissyttrandena finns i bilaga 2. Idenna proposition föreslår regeringen en lag om märkning av textilier.Lagförslaget innehåller bl.a. en bestämmelse om överklagande som formellt hörtill Lagrådets granskningsområde. Lagförslaget är emellertid av så enkel beskaffenhetatt Lagrådets hörande skulle sakna betydelse. Den följandeframställningen inleds med en kortfattad beskrivning av de Prop. 1992/93:33 idetta sammanhang relevanta delarna av och berörda direktiv. Iavsnitten 3 och 4 redogörs närmare för EG-reglerna om textUier. Våraöverväganden om hur EG-reglerna skall införlivas med svensk rätt och kostnadskonsekvensernaav våra förslag redovisas i avsnitt 5. Lagförslaget kommenteras i avsnitt 7. Nationellabestämmelser som rör varors benämningar och märkning kan försvåra ett frittvaruflöde över gränserna. Sådana bestämmelser brukar kallas tekniskahandelshinder. Ett av EG:s mål är att söka undanröja sådana hinder. Fördetta ändamål har man på det textila omrädet skapat för medlemsstaternagemensamma regler om benämningar på textila fibrer och märkning avtextilprodukter samt om metoder för kvantitativ analys avtextilfiber-blandningar. omfattar tre direktiv och tvärekommendationer som innehåller sådana bestämmelser (bilaga II, avsnitt XI). 1. rådets direktiv /307/EEG av den 26 juli 1971rörande tillnärmningen av medlemsstaternas lagstiftning om benämningar påtextiUer (ändrat genom rådets direktiv /36/EEG av och83/623/EEG av samt kommissionens direktiv /140/EEG avden ), 2. rådets direktiv /276/EEG av omtUlnärmning av medlemsstaternas lagstiftning av vissa metoder för kvantitativanalys av binära textilfiberblandningar (ändrat genom kommissionens direktiv79/76/EEG av , rådets direktiv /75/EEG av den 17 februari1981 och kommissionens direktiv /184/EEG av ), 3. rådets direktiv /44/EE(3 av den 26 februari 1973om tUlnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om kvantitativ analys avternära fiberblandningar, 4. kommissionens rekommendation 87/142/EEG av den 6februari 1987 om vissa metoder för avlägsnandet av fiberfrämmande material förekvantitativ analys av fiberblandningar, 5. kommissionens rekommendation 87/185/EEG av den 6februari 1987 om kvantitativa analysmetoder för identifiering av aktyl- ochmodakiylfibrer, klorfibrer och trivynilfibrer. Rättsakternafinns fogade till denna proposition som bilagoma 3-7. Ettdirektiv är bindande för medlemsstaterna inom EG på det sättet att dessa ärskyldiga att anpassa sin lagstiftning efter direktivet. Hur detta närmareskall gå till överlämnas åt medlemsstaterna att själva avgöra. Samma principerskall tillämpas när på grund av skall anpassa sinlagstiftning till EG:s. Rekommendationerär icke-bindande rättsakter. I propositionen om Europeiska ekonomiskasamarbetsområdet (prop. 1991/92:170 del 1 s. 130) framhålls att sådanarättsakter i vissa fall dock kan utgöra riktlinjer för hur EG-organenskall handla och som därför berör enskilda. Där sägs också att Prop.1992/93:33 det framgår av att avtalspartena skall beakta sådanaicke-bindande rättsakter. Såvitt gäller textilier innehållet avtalet en sådanbestämmelse. 3 EG:s direktiv om märkning av textilier Deflesta av EG:s medlemsstater hade tidigare bestämmelser för benämningar på ochmärkning av textilprodukter. Eftersom bestämmelserna skiljde sig åt ansågs deutgöra ett hinder för att den gemensamma marknaden skulle fungeratUlfredsställande. Genomdirektivet 71/307/EEG om benämningar på textilprodukter, i fortsättningenkallat märkningsdirektivet, har medlemsstaterna ålagts att genomföra deåtgärder som behövs för att införa enhetliga regler när det gäller textilabenämningar och beskrivningar på etiketter, märken och dokument som följertextilprodukter på olika stadier i produktion, beredning och distribution. 3.2 Märkningsdirektivets närmare innehåll 3.2.1 Tillämpningsområde Märkningsdirektivetskall tUlämpas på alla textilprodukter som marknadsförs inom gemenskapen,såväl före eller under tillverkningsprocessen som i varje annatdistributionsled (artikel 1). Medtextilprodukter avses alla varor i obearbetat, halvbearbetat, bearbetat,halvförädlat, förädlat, halvkonfektionerat eller konfektionerat tillstånd somuteslutande består av textila fibrer, oavsett vilket förfarande som har använtsför deras blandning eller sammansättning (artikel 2, punkt 1). Med textilprodukter i direktivets mening likställs även vissa materialsom inte är tUlverkade av enbart textila material, men där textUier ingår somen väsentlig del eller där tillverkaren, beredaren eller försäljaren av varansärskilt har framhållit det textila inslaget. Hit hör produkter som består av minst80 viktprocent textilfibrer samt möbel-, paraply- och markistyg som består avminst 80 viktprocent textUa inslag. Med textilprodukter menas också textilainslag i flerlagrade golvbeläggningar, madrasser och campingartiklar samtvärmande foder i fotbeklädnader, handskar och vantar, förutsatt att det textilainslaget eller fodret i dessa produkter utgör minst 80 viktprocent. Textiliersom ingår i andra produkter som en nödvändig del räknas ocksä somtextUprodukter i de faU textUiemas sammansättning särskilt anges (artikel 2,punkt 3). Direktivetgäller dock inte textilprodukter som är avsedda för export tUl tredje landeller som förs in i medlemsstaterna i gemenskapen efter tullkontroll förvidare transitering. Det gäller inte heUer textilprodukter som importeras fråntredje land för beredning inom marknaden eller som läggs ut på entreprenad tillpersoner som arbetar i hemmet eller till fristående företag somframställer produkter från tillhandahållet material utan att detta över- Prop. 1992/93:33 låts mot betalning (artikel 15). Bilaga1 till märkningsdirektivet består av en förteckning med benämningar på olikatextila fibrer och en beskrivning av varje namngiven fiber. Dessa benämningarfår användas bara på fibrer som helt och hållet passar in på beskrivningen(artikel 3, punkt 2). Ingen av benämningarna får användas på någon annan fiber,vare sig fristående eller som ordförbindelse eUer som egenskapsnamn, oavsettvilket språk som används (artikel 3, punkt 3). Entextilprodukt får inte heller beskrivas som "100 procentig","ren" eller "hel-" om den inte består av ett och sammafiberslag. Inte heller andra lUcnande ord får användas (artikel 4, punkt 1). Enandel av främmande fibrer av varans vikt är dock tillåten omdet är befogat av tekniska skäl och inte är rutinmässigt inblandat. Förkardgarnsvaror kan tolereras en awikelse på (artikel 4, punkt Vidareanges i direktivet hur textilprodukter där två eller flera fiberslag ingårskall benämnas (artikel 6). Nären textilvara innehåller olika fiberslag och man skall beräkna procentsatsernaför de olika fibrernas andel, skall de ohka andelarna beräknas på ett visst iartikel 12 angivet sätt. I bilaga 2 till direktivet finns en uppräkning av defukttillägg på torrvikten av respektive fiberslag som skall användas vid dennaberäkning. Medlemsstaternaskall vidta alla de åtgärder som behövs för att säkerställa att ingeninformation som ges när textilprodukter bjuds ut på marknaden kan förväxlas medde benämningar och beskrivningar som anges i direktivet (artikel 11). Omde i märkningsdirektivet angivna kraven är uppfyllda, får handeln med textUierinte förbjudas eller hindras av orsaker som har samband med benämningar ellerspecifikationer av textilvarors sammansättning (artikel 14, punkt 1). Direktivetsbestämmelser utesluter inte att medlemsstaterna tillämpar nationellabestämmelser tiU skydd för industriell och kommersiell egendom,ursprungsuppgUter och ursprungsmärkning samt mot illojal konkurrens (artikel14, punkt 2). Enligtmärkningsdirektivet skall alla textilprodukter i direktivets mening förses med en etikett eller på något annat sätt märkas med uppgifter om det textila fiberinnehållet så snart de släpps ut på marknaden i produktions- eller kommersiellt syfte (artikel 8, punkt 1). Etiketteringen eller märkningen kan ersättas eller kompletteras med åtföljande affärshandlingar när produkterna inte avyttras till konsumenter (slutanvändare) eller när de efter beställning levereras till staten eller till något annat offentligrättsligt organ (artikel8, punkt 1). Under vissa angivnafömtsättningar behöver dock inte etikettering eller Prop. 1992/93:33 annanmärkning ske (artikel 10 a). Det gäller sådana textUprodukter som anges ibilaga 3 till direktivet med de tUlägg som anges i rådets direktiv /623/EEG.Exempel på sådana produkter är ärmhållare och klockarmband av textiltmaterial. Bilaga4 till märkningsdirektivet innehåller en uppräkning av textUprodukter förvilka gemensam etikettering eller märkning får användas (artikel 10 b). Exempelpå sådana produkter är skurtrasor, skärp och strumpeband. Genom rådets direktiv83/623/EEG har bUagan utökats med fler sådana textilprodukter. 4 EG:s direktiv om kvantitativa analysmetoder Enligtmärkningsdirektivet skall kontrollen av att textilprodukters sammansättningstämmer överens med den information som lämnas ske med de analysmetoder somanges i separata direktiv (artikel 13, ändrad senast 83/623/EEG). Ettsådant direktiv avser frågan hur man skall gå tUl väga för att analyseratextilprodukter där två olika fiberkomponenter ingår. Bestämmelser om dettafinns i rådets direktiv /276/EEG av om tUlnärmning avmedlemsstaternas lagstiftning om vissa metoder för kvantitativ analys av binäratextilfiberblandningar. Direktivet har ändrats vid tre tUlfäUen. Ettannat sådant direktiv är direktivet 73/44/EEG av omtillnärmning av medlemsstatemas lagstiftning om kvantitativ analys av ternärafiberblandningar innehåller bestämmelser som gäller textilprodukter med treolika fiberkomponenter. Det ansluter i viss mån till det nämnda direktivetom binära fiberblandningar. EG-kommissionenhar härutöver utfärdat två rekommendationer (87/142/EEG och 87/185/EEG) somkompletterar direktiven om binära och ternära fiberblandningar. Dessa anvisardels vissa metoder för hur fiberfrämmande material skall tas bort föreanalysen, dels analysmetoder för identifiering av akryl- och modaktylfibrer,klorfibrer och trivinylfibrer. 5 Den svenska anpassningen 5.1 Behovet av anpassning Sverigeoch övriga avtalsparter på EFTA-sidan åtar sig enligt att genomförade författningsändringar som behövs för att överensstämmelse med syftet medoch innehåUet i de direktiv som omfattas av avtalet skall uppnås för svenskdel. Direktivenrörande textilier förutsätter därför att det skall finnas rättsligt bindanderegler om märkning av och benämningar på textUa fibrer samt om metoder föranalys av fiberblandningar. I finns inga bindande regler. Förhållandenastyrs i stället av standarder och riktlinjer. Nomenklaturenför benämningar av textUer har fastställts av SIS - Stan- 11 En tidigare gällande standard ersattes av en ny standard,SIS 25 10 12, "Redovisning av fibermaterial". Standardenanger hur märkning av textilier skall vara utformad, om märkning förekommer. Idokumentet ges regler för redovisning av sammansättningen hos textilvaror ochprodukter jämställda med textilvaror. Av ingressen framgår att standarden -som således tillkom som märknings-direktivet - i allt väsentligtstämmer överens med detta. Konsumentverketsriktlinjer på området ansluter också i hög grad till EG-direktiven. I Konsumentverketsriktlinjer (KOVFS 1979:8) Textilier och beklädnadsskinn sägs inledningsvis attmed begreppet textilier menas detsamma som i EG-direktiven. Enligtriktlinjerna skall information om material ges på alla textilvaror.Informationen skall beträffande textilier och tillbehör redovisas enligtSvensk standard SIS 25 10 12, "Redovisning av fiber-material", ellerenligt de direktiv som utfärdats av de europeiska gemenskaperna. Riktlinjernasbetydelse ligger i att de är myndighetsrekommendationer som är utarbetade efteröverläggningar med branschen. Det anses därför vara god handelssed att följadem. Efterlevnaden av standarden och riktlinjerna är i praktiken god. Svenskstandard SS-ISO 5089, "Provberedning för kemisk analys av textilvaror",motsvarar anvisningarna i bilaga 1 till direktivet om binäratextilfiberblandningar i fråga om framtagning av analysprov och provkroppar. Svenskstandard SS-ISO 1833, "Kvantitativ kemisk analys - Binära fiberblandningar",också den , motsvarar bilaga 2 i samma direktiv när det gäller denkemiska analysen. Förfiberblandningar med tre olUca slags textila fibrer gäller för närvarandeSvensk standard SS 25 12 21 "Kvantitativ analys av ternära fiberblandningar",som tillkom . Den motsvarar den internationella standarden ISO 5088 ochstämmer i stort överens med de beskrivningar av analysmetoder som finns ibilaga 1 tiU direktivet om ternära textUfiberblandningar. Svenskariktlinjer och standarder på det textila området stämmer alltså i huvudsaköverens med EG-reglerna på området. De uppfyller emeUertid inte syftet att varabindande såvitt avser det resultat som skall uppnås. Därför måste dettillskapas bindande svenska regler. Valetav form och metod för införandet av EG-bestämmelserna i svensk rätt är enligtartikel 7 i däremot inte förutbestämt. 5.2 Utformningen av svenska regler Regeringensförslag: EG-reglerna om benämningar på och märkning av textila produkter samtom kvantitativa analysmetoder införlivas med svensk rätt genom föreskrifter sommeddelas av regeringen eller av den myndighet som regeringen bestämmer. Debemyndiganden för regeringen som behövs meddelas i en särskild lag. Promemoriansforslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har tiUstyrkt förslaget. 1992/93:33 Handel har påtalat att de svenskaföreskrifterna inte får gå längre än EG-direktivens bestämmelser och attföreskrifterna måste kunna motiveras utifrån djupt kända konsumentkrav.Sveriges Industriförbund har krävt att lagen skall ange de EG-rättsakter somär berörda enligt . Från några remissinstanser, bl.a. , har framförts att det är viktigt att föreskrifter påmyndighetsnivå utarbetas i nära samråd med berörda branschorganisationer. Skälen för regeringens förslag: Märkningsdirektivets kravpå märkning av textilier innefattar sådana åligganden för enskilda som enligt 8kap. 3 § regeringsformen skall meddelas genom lag. Enligt 8 kap. 7 § förstastycket 3 får emellertid regeringen efter bemyndigande i lag meddelaföreskrifter om näringsverksamhet. kan också enligt 11 § sammakapitel bemyndiga regeringen att överlåta åt en förvaltningsmyndighet attmeddela föreskrifter i ämnet. Som framgår av avsnitten 3 och 4 är regleringen imärkningsdirektivet och övriga aktuella rättsakter detaljerad och i storutsträckning av teknisk karaktär. Det kan visa nödvändigt att efter handjustera föreskrifterna med hänsyn ti|l utvecklingen inom EG och EES.Föreskriftsrätten bör därför så långt det är möjligt delegeras till regeringeneller den myndighet som regeringen bestämmer. En lämplig ordning är alltså att lagstiftningen utformassom en bemyndigandelag, genom vilken regeringen ges rätt att meddelaföreskrifter om skyldighet att märka textilier med uppgift om innehåll avtextila fibrer. Närmare föreskrifter om uppgiftsskyldighelen liksom om undantagfrån denna bör kunna delegeras vidare till den myndighet som regeringenbestämmer, exempelvis . I fråga om föreskrifternas materiella innehåll gäller detatt överföra reglerna i de aktuella direktiven till svensk rätt. Det innebäratt reglerna måste stämma överens med på området och att de hellerinte kan gå längre än dessa. Det är också naturligt och får förutsättas attdetaljerade myndighetsföreskrifter utarbetas efter samråd med berördabranschorganisationer. Eftersom lagstiftningen utformas som en bemyndigandelag,saknas det anledning att där göra en formell koppling till . Däremotkan det vara lämpligt att göra en sådan koppHng i de författningar sommateriellt reglerar märkningen av textilier i enlighet med de aktuelladirektiven (jfr prop, 1991/92:170 del 1 s. 187). Sammanfattningsvis föreslås alltså att de aktuelladirektiven införlivas med svensk rätt genom föreskrifter som meddelas avregeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. I en särskild lag -lag om märkning av textilier - ges de bemyndiganden för regeringen som behövs. Regeringens bedömning: bör ha hand omtillsynen över att förskrifterna följs. bör i första hand genom informationoch råd söka åstadkomma rättelse av bristande efterlevnad av föreskrifterna. Omdetta inte hjälper bör det finnas möjlighet att meddela förelägganden ochförbud i förening med vite. Överträdelser bör kunna lagforas straffrättsligt. En meraingripande påföljd än böter bör emellertid inte komma i fräga. Promemorians bedömning: Överensstämmer delvis medregeringens. Frågan om förelägganden och förbud berörs emellertid inte ipromemorian. Remissinstanserna: har anfört att verketinte har några möjligheter att kontrollera varutransaktioner som skernäringsidkare emellan. konstaterar attKonsumentverket genom förslaget kommer att få tillsyn över ett väsentligtstörre område än konsumentområdet. anser att en tillämpningav marknadsföringslagens sanktionstystem är den i praktiken enda framkomligavägen för att upprätthålla respekten för reglerna i stället förstraffrättsliga sanktioner, vilka är på avskrivning inom marknadsrätten.Industriförbundet ifrågasätter emellertid om det kan anses förenligt medgrundlagen att utövar tillsynen över föreskrifter som verketsjälv har meddelat. anser att huvudansvaretskall åvila det första ledet inom "näringsverksamheten" som saluförvaran i landet, eftersom en annan ordning skulle medföra att samtligadetaljister för att gardera sig mot åtal måste utföra prov- och analystester. Skälenför regeringens bedömning: Enligt märkningsdirektivet (artikel 11) skallmedlemsstaterna vidta alla nödvändiga åtgärder för att säkerställa att ingeninformation som ges när textilprodukter släpps ut på marknaden kan förväxlasmed benämningar och specifikationer som fastställts i direktivet. Direktivetförutsätter alltså att medlemsstaterna aktivt övervakar att de textilproduktersom finns på marknaden uppfyller direktivets krav. har till uppgift att bl.a. på det textilaområdet övervaka marknadens utbud samt näringsidkamas marknadsföring ochsäljvillkor samt att utarbeta riktlinjer för näringsidkamas marknadsföring ochutformning m.m. av varor, tjänster och andra nyttigheter. Verket som harerfarenhet och kompetens på området bör också i fortsättningen sköta marknadsövervakningenpå det textila området och se till att reglerna om märkning av textilierefterlevs. Märkningsdirektivet gäller inte bara för förhållanden ikonsumentledet, utan även i tidigare distributionsled. Det innebär atttillsynen också kommer att omfatta märkningar m.m. av textilvaror vidtransaktioner näringsidkare emellan. , som är en central förvaltningsmyndighetför konsumentfrågor, har sagt sig inte ha någon möjlighet attkontrollera varut- Prop. 1992/93:33 ransaktioner mellan näringsidkare. Även omden förutsatta tillsynen i viss utsträckning kommer att ligga utanför verketsnormala arbetsfält, bör det enligt regeringens bedömning inte föreligga någrasvårigheter för verket att kontrollera att uppgiftsskyldigheten fullgörs på ettriktigt sätt. Kontrollen skiljer sig härvid inte i sak från den som avserkonsumentprodukter. En annan sak är att resurser måste avsättas för ändamålet.Till denna fråga återkommer vi i avsnitt 5.4. har ifrågasatt om inte en sådanordning som innebär att som föreskrivande myndighet ocksåskall utföra tillsynen över att verkets föreskrifter följs står i strid medregeringsformen. Inom svensk förvaltning är det emellertid inte ovanligt att entillsynsmyndighet har denna dubbla funktion. Exempel på detta finns bl.a. inomde områden som regleras i livsmedelslagen (1971:511), arbetsmiljölagen(1977:1160), lagen (1985:426) om kemiska produkter och prisinformations-lagen(1991:601). Ordningen är också praktisk eftersom de olika sektorsmyndigheternahar specialkompetens inom sina respektive områden, både att utfärda detaljsföreskrifteroch se till efterlevnaden av regelverken. beslut ochandra åtgärder enligt myndighetens egna föreskrifter kan dessutom efteröverklagande prövas av domstol. Några konstitutionella hinder mot denföreslagna ordningen föreligger inte heller. För att åstadkomma en effektiv övervakning måstetillsynsmyndigheten i vissa fall kunna ingripa med tvingande åtgärder. SverigesIndustrUörbund har i denna del förordat en anknytning tillmarknadsföringslagens regelsystem. Marknadsföringslagen (1975:1418) innehåller generellaföreskrifter om otillbörlig marknadsföring m.m. Lagen tar sikte på reklam ochandra handlingar vid marknadsföring av en vara, tjänst eller en annannyttighet. De aktuella föreskrifterna om märkning av textilier m.m. har ettdelvis annat syfte än marknadsföringslagen.