prop · GG031 · 1992-12-31 00:00:00 — Grunden för urval tillforskarutbildningen bland de behöriga sökandena skall vara graden av förmågaatt tillgodogöra sig och fullfölja forskarutbildningen. Det är särskiltviktigt att de ansvariga klart anger vad som skall vara av betydelse när manbedömer förmågan att tillgodogöra sig och fullfölja forskarutbildningen och vadsom ligger till grund för graderingen av denna förmåga samt är öppna för attmäns och kvinnors villkor är olika. Jag finner det för min delvara av avgörande betydelse att forskarutbildningen kan byggas ut under iakttagandeav höga kvalitetskrav. Regeringen har tidigare angivit att antaletdoktorsexamina bör fördubblas fram . Detta mål kräver avsevärdainsatser, inte minst ekonomiska, bl.a. för att underlätta doktorandernasstudiemöjligheter och för att förstärka handledningen. Minbedömning: Licentiatexamen bör få införas som etappavgång inomforskarutbildningen. Minbedömning: gällande högskoleförordning öppnar för möjligheten attforskarutbildning om det är ändamålsenligt kan gås igenom i etapper. UHÄ kan föreskriva om examensbenämning av sådan etappavgång. UHÄ har meddelatföreskrifter om licentiatexamen. Med stöd avhittillsvarande erfarenheter anser jag att möjligheten att efter minst två årsforskarutbildning avlägga licentiatexamen bör ges. ochhögskola bör emellertid få avgöra i vad mån möjligheten skall utnyttjas. Skillnaderna i förhållandetill magisterexamen, som inte är en forskarutbildning utan en fördjupadgrundutbildning, bör vara tydliga, vilket bl.a. har framhållits av en delremissinstanser. I vilken utsträckning som delar av eller eventuellt helakurser i magisterexamen får tillgodoräknas för forskarutbildningen får avgörasav varje universitet och högskola. Minbedömning: Det bör vara möjligt att använda graderade betyg även iforskarutbildningen. Skälenfor min bedömning: I promemorian föreslogs att prov som ingår iforskarutbildningen - liksom - skulle bedömas med något av betygenunderkänd och godkänd. Flera remissinstanser har ansett att graderade betygskall kunna ges även inom forskarutbildningen. Jaghar tidigare anfört (avsnitt 5.6) att betygen på kurser i grundutbildningnormalt bör vara underkänd, godkänd och väl godkänd. Närden tidigare möjligheten att betygssätta avhandlingar togs bort, var motivetatt systemet med betygssättning ansågs ha medfört att avhandlingarna blivitallt mer omfångsrika och forskarstudierna kommit att ta allt ianspråk. Forskarutbildningen börvara så uppbyggd att den kan genomföras inom givna tidsramar, dvs. Det har visat sig att varje disciplin skapar sinaegna normer och värderingar när det gäller avhandlingarnas längd ochutformning. Vidare finns det ofta en inofficiell betygssättning somdoktoranderna inte är omedvetna om. Det är alltså uite förekomsten respektivefrånvaron av betyg som är avgörande för vare sig avhandlingens ellerstudietidens längd. Enligt min mening bör detinte finnas hinder för att man också inom forskarutbildningen använder enbetygssättning motsvarande den inom giimdutbildningen på såväl kurser somavhandlingar. Det är viktigt att betygssättning av avhandling sker på ettsådant sätt att vad som premieras är vetenskaplig skicklighet, förmåga atturskilja vetenskapligt intressanta problem och frågeställningar samt att dessabehandlas på ett originellt och vetenskapligt tillfredsställande sätt. Reglernaför betygssättning är också en fråga om rättssäkerhet. Enligt min mening är detbättre att betygssättningar är klart redovisade under reglerade förhållanden änatt den sker dolt. I detta ligger att de är kritiskt prövade och kan görastill föremål för en debatt. I sammanhanget vill jagnämna att jag inte ser någon anledning att i den kommande förordningen hindrafakultetsopponenten att avge ett skriftligt omdöme om avhandlingen eller atthindra betygsnämnden från att motivera sitt beslut. Den bästa garantin försåväl kvalitet som proportioner i avhandlingsarbetet är att det finns enmedveten, stark och vetenskapligt kvalificerad ledning av verksamheten, somsamtidigt tar hänsyn till doktoranders olika villkor. Det finns ett behov avett organ ovanför institutionsnivån som är ansvarigt för forskarutbildningenoch för att kraven inom denna är adekvata och rimliga. Mittförslag: Endast tjänsterna som professor och lektor regleras i lagen. I lagentas också in särskilda regler om de villkor under vilka en professor fårskiljas från tjänst. Beträffandelärartjänster i övrigt regleras endast vad som ingår i sådana tjänster,bisysslor och vissa tjänstekombinationer på den medicinska sidan. övrigaföreskrifter om tjänster vid universitet och högskolor meddelas av regeringen. Skälenfor mitt forslag: Närdet gäller tjänsteorganisationen vid universitet och högskolor anser jag attdet endast är några få bestämmelser som bör tas in i högskolelagen. I övrigtär bestämmelserna på detta område av den karaktären att det bör få ankomma påregeringen att besluta om dem. De bestämmelser som jagvill föreslå skall tas in i lagen är, förutom vissa bestämmelser om professoreroch lektorer, några generella regler om bisysslor och om tjänsteförening, somsedan tidigare har lagform. Vidare bör en allmän bestämmelse om vad som hörtill en lärares uppgifter tas in i lagen. Jag skall återkomma till dessaregler. vill jagemellertid begagna tillfallet att som en orientering ange min uppfattning i endel frågor som rör tjänsteorganisationen. Jag vill då först något beröraprinciperna för en reglering av lärartjänsterna och därefter anlägga någrasynpunkter rörande inrättande och tillsättning av tjänster. Jag vill understryka attdet är frågan om en orientering och att min framställning inte nu innefattarnågra förslag på berörda områden. Jag avser att återkomma till regeringen medförslag, sedan har tagit ställning till den högskolelag som jag nuföreslår. 8.2Principer för reglering av lärartjänster Prop. Idepartementspromemorian föreslogs - bortsett från att inga nya tjänster somhögskoleadjunkt skulle få inrättas och en viss förenkling av tjänsteförslagnämnderna- inga sakliga ändringar i lag eller förordning. Detta har föranlett kraftigareaktioner från främst universitet och högskolor. I en del remissvar, bl.a.från uruversitetet i , ifrågasätts om det överhuvudtaget behövs någonstatlig reglering av tjänsteorganisationen om man vill hävda universitetensoch högskolornas frihet och självständighet. Enligtmin mening bör statsmakterna även fortsättningsvis ange vissa regler förtjänsterna vid fria statliga universitet och högskolor. Som jag tidigare anfört(avsnitt 4.3) är det svårt och inte heller önskvärt för statsmakterna,regering och riksdag, att ange mer specifika mål för forskningen. Den frihetvad gäller val av problem och utveckling av metoder som lärare vid universitetoch högskolor tiUförsäkras i lagen är bak-grimden till det mycket noggrannaförfarande som bör tillämpas för själva anställningsproceduren. Därmed gesförutsättningar för hög kvalitet i verksamheten. Dessutomhar förekomsten av regler på detta område stor betydelse för rättssäkerheten.Som jag tidigare anfört (avsnitt 4.1) har sådana regler också särskildbetydelse för jämställdheten. Universitetetensoch högskolornas speciella karaktär manifesteras och skyddas således i storutsträckning just i tjänstestrukturen. Jaghar dock tagit fasta på flera av de synpunkter som framförs i remissvaren. Denallvarligaste bristen i det nuvarande systemet är bristen på flexibilitet. Detgäller att motivera studenter till att fortsätta med forskarstudier och att gedoktoranden en rimlig försörjningssituation. Mångaav dem som avlagt doktorsexamen har svårigheter att få en annantjänst - forskarassistenttjänst eller högskolelektorstjänst - närdoktorandtjänsten upphör. Detta är inte bara ett problem för den enskilde utankanske i högre grad ett problem för landet. Det är onödigt svårt föruniversitet och högskolor att engagera forskarbegåv-ningar för fortsattvetenskaplig verksamhet om det vid avgörande tillfällen saknas möjligheter attta hand om vederbörande och slussa honom eller henne vidare. Tidsbegränsningenav tjänsten som forskarassistent till högst sammanlagt anses också påett olyckligt sätt begränsa möjligheterna att behålla kvalificerade personer. Enofta återkommande kritik mot det nuvarande tjänstesystemet gäller deotillräckliga karriärmöjligheterna. Efter disputation kan en doktorand i dagfå tillsvidareförordnande på tjänst som högskolelektor. Inom ramen för dennatjänst, som omfattar ca 5 000 personer, till-lämpas sedan ett antal årfri lönesättning. Denna tjänst kan också inrymma alla sorters arbetsuppgifter- undervisning, forskning och administration - i de proportioner och i denomfattning som arbetsledningen, prefekten, bestämmer. Högskolelektorerfullgör alltså ytterst kvalificerade och stimulerande Prop. 1992/93:1 arbetsuppgifter.Det anses dock vara ett problem att en högskolelektor normalt har småmöjligheter till avancemang. Visserligen kommer kanske antaletprofessorstjänster att öka något i och med att dessa alltid kommer att inrättasav universitet och högskolor med fakultetsorganisation, men den möjlighetentill avancemang kommer även i fortsättningen att vara begränsad. Föregen del anser jag följande. Föratt nå målet att fördubbla antalet doktorsexamina måste detfinnas incitament för studenter att ägna sig åt forskarstudier och bättremöjligheter att behålla nyblivna doktorer vid universiteten och högskolorna. Förutomde åtgärder som jag tidigare pekat på för grundutbildningen, t.ex. införandetav en magisterexamen med fördjupade ämnesstudier och ökningen av antalet forskarutbildadelärare, finns det också starka skäl att öka antalet doktorandtjänster. Jagåterkommer till denna fråga forskningsproposition. Dessutom vill jagpåpeka att möjligheten att inrätta tidsbegränsade amanuenstjänster på deltidäven skall kunna användas för rekrytering i forskarutbildningens inledning. Deövriga problem jag skisserat visar på brister i nuvarande tjänsteorganisatoriskasystem. Flexibiliteten måste därför öka. Föratt underlätta övergången från forskarstudier till lärarverksamhet inomuniversitet och högskolor bör innehavet av doktorandtjänst kunna förlängas medhögst efter det att innehavaren avlagt doktorsexamen. Detta är enlösning som är enkel och sannolikt kommer att kunna fungera på ett smidigtsätt. Jag anser att en sådan bestämmelse bör föras in i den nya förordning somjag avser återkomma till regeringen om. Föratt ge universiteten och högskolorna utökade möjligheter att inledningsvisanställa högskolelärare under tidsbegränsade perioder, vilket kan underlättarekrytering och ge ökad flexibilitet, bör det övervägas om lektorer skall kunnaanställas för . Efter skulle Innehavare få ges tillsvidareförordnandeutan att tjänsten på nytt ledigförklaras. Vidarebör tjänsterna som forskarassistent kunna förlängas under ytterligare två årutan att de skäl som anges i förordningen behöver föreligga. Slutligenbör det inom ramen för lektorstjänsterna skapas tydliga karriärmöjligheter. Detär viktigt att goda insatser inom såväl forskning som utbildning skall kunnapremieras. Jag anser att olika möjligheter bör stå till buds. Förutomatt aktivt använda den individuella lönesättningen för att belöna godaarbetsinsatser anser jag att varje universitet eller högskola genom särskildbefordran bör kunna markera att innehavare av en lektorstjänst gjortframstående insatser. eller högskolan kan i anslutning härtillnaturligtvis även ändra tjänsteinnehavarens arbets- uppgifter.Jag avser att i samband med utfärdandet av förordning åter- Prop. 1992/93:1komma till regeringen med förslag på en lämplig titel. Enfråga som också kan tänkas ha konsekvenser för universitets och högskolorstjänsteorganisation handlar om dessas uppgift att utföra forskning ochutvecklingsarbete åt bl.a. sektorsorganen. Jag avser att återkomma till detta isamband med forskningsproposition. Detförtjänar för klarhetens skull att påpekas att den möjlighet som hittillsfunnits att till universitet och högskolor för begränsad tid knyta vetenskapligtkvalificerade personer med sin huvudsakliga verksamhet utanföruniversitetsväsendet - adjungerade professorer - kommer att finnas kvar. Idetta sammanhang vill jag också nämna att jag anser det vara naturligt attlönesättningen för professorerna övergår från Statens chefslönenämndtill den enskilda eller högskolan. Iremissvaren betonas från många håll att man önskar att möjligheten att antagaoavlönad docent skall finnas kvar. Det remitterade utkastet tillhögskoleförordning saknade reglering på denna punkt. Som jag tidigareframhållit innebär frånvaron av en reglering inte något förbud på samma sättsom den inte heller ger påbud. Utfärdande av docentkompetens ärvetenskapssamhällets traditionella sätt att markera en speciell kompetens.Vissa kompetens- och hedersbevisningar kan bara de ansvariga inom universitetoch högskolor själva ta ställning till om de vill utfärda. Dit hör att utseoavlönad docent liksom att utse hedersdoktor. Jagövergår nu till att behandla frågan om tjänster som högskoleadjunkt. Iförslaget till högskolelag finns inskrivet att verksamheten skall bedrivas såatt ett nära samband finns mellan forskning och utbildning. Detsäger sig självt att detta måste vara en viktig utgångspunkt vid utformningenav de villkor som skall gälla för dem som är verksamma vid universitet ochhögskolor. Det är endast genom dem som sambandet mellan forskning ochutbildning kan bli en realitet. Iårets budgetproposition framhölls, liksom forskningsproposition,önskvärdheten av att lärare vid universitet och högskolor genomgåttforskarutbildning. Idet förslag till högskoleförordning, som ingick i den remitterade departementspromemorian,hade därför tjänsterna som högskoleadjunkt, för vilka endast krävs genomgångengrundläggande högskoleutbildning, utgått. Flertaletremissinstanser delar grundsynen att lärare vid universitet och högskolor i principbör ha avlagt doktorsexamen. Många pekar dock på svårigheterna att vare sig påkort eller medellång sikt ställa upp detta som ett generellt krav. Stora delarav högskoleutbildningen saknar sådan anknytning till traditionell vetenskapligverksamhet att det skulle vara meningsfullt att nu kräva avlagd doktorsexamensom generellt behörighetskrav. Föregen del vill jag anföra följande. Jagvill till att börja med erinra om det resonemang som jag förde ti- Prop.1992/93:1 digare (avsnitt 4.1) när det gäller på vilken grund olikahögskoleutbildningar vilar. Förutom vetenskaplig eller konstnärlig grundutgör också i varierande utsträckning beprövad erfarenhet grunden för storadelar av den högre utbildningen. Föratt tillgodose lärarbehovet för dessa delar av grundutbildningen anser jag detdärför naturligt att behålla adjunktstjänsterna. Jagutgår från att de principer som jag redogjort för också kommer att gällaför den del av verksamheten som har huvudman. Frågan om vilket huvudmatmaskapsom skaU gälla bör enligt min mening inte ha någon betydelse förtjänsteorganisationen. Utöverde nu angivna lärartjänsterna bör naturligtvis även i fortsättningen viduniversitet och högskolor finnas vissa mer specialiserade lärartjänster,avsedda endast för verksamhet inom vissa delar av dessa. Jag återkommer tilldessa i min anmälan till regeringen av förslag till högskoleförordning. 8.3 Inrättande och tillsättning av tjänster Samtligalärartjänster kommer i och med att tiänsterna som professor inte längre skallinrättas av regeringen (prop. 1990/91:150 del II bil. 7,bet. UbU21, rskr. 389) att inrättas av respektive högskolestyrelse. Styrelsenbör kunna delegera imättandet av andra tjänster än tjänster som professor. Lärartjänsternatillsätts av rektor. Rektor bör dock ha möjlighet att delegera tillsättningenav andra tjänster än tjänster som professor. Jaganser att samtliga lärartjänster skall ledigförklaras. För de tjänster förvilka forskning är ett åliggande bör en speciell prövning av vederbörandegöras. Det gäller således tjänsterna som professor, lektor och forskarassistent. Tillsättningsförfarandetbör i princip vara detsamma som . I det fortsatta arbetet med utformningav ny högskoleförordning kommer jag att sträva efter att så långt möjligtminska detaljregleringen av detta. Det ankommer på de lokala högskoleorganenatt sedan se till att anställningsprocessen genomförs så snabbt och effektivtsom möjligt med beaktande av rättssäkerhetsaspekterna och kraven på prövningav de sökande. Fråganom kallelse av professor har diskuterats i samband med remissbehandlingen avpromemorian. Ett antal remissinstanser har uttalat sig för kallelse. Det kanexempelvis finnas speciella skäl för att en mycket kompetent person inte kandelta i ett ansökningsförfarande. Jag är därför beredd att förorda att ettförfarande med kallelse till professur får användas i speciella fall. betänkande tas frågan om pedagogisk utbildning avhögskolelärare upp. Flertalet av de remissinstanser som tar upp deima frågamenar att pedagogisk utbildning är av stort värde för högskolelärarna.Generella föreskrifter om detta bör dock inte införas. Jag delar dennauppfattning. Utbildning är en av huvuduppgifterna Prop. 1992/93:1 föruniversitet och högskolor. Självfallet måste förmågan att förmedla kunskap varaen avgörande egenskap hos alla lärare. En markering är den vikt som pedagogiskameriter tillmäts vid tillsättning av tjänster inom högskolesystemet. Detta börtydligt framgå genom preciseringar i den nya förordningen. Det är följaktligenett ansvar för varje universitet och högskola att se till deras lärare byggerupp och vidareutvecklar kompetens även inom detta område. Tillsättningav tjänster som professor och högskolelektor bör ske efter förslag av ensärskild tjänsteförslagsnämnd. I den renutterade promemorian hade tjänsteförslagsnämndenföreslagits få en förenklad sammansättning jämfört med vad som gäller i dag.Flertalet remissinstanser förordar dock en tjänsteförslagsnämnd med nuvarandesammansättning. De mindre och medelstora högskolorna har kraftigt ifrågasattförslaget i promemorian att de inte själva skulle utse tjänsteförslagsnämnden. Jaghar för avsikt att tillmötesgå remissinstanserna i dessa avseenden. I enUghetmed vad jag kommer att förorda (avsnitt 9.1) anser jag dock att företrädareför de anställda inte bör ingå i tjänsteförslagsnämnden. Vidarebör vid tillsättning av tjänster som forskarassistent yttrande från en särskilttillkallad sakkunnig inhämtas. Det är väsentiigt att även derma tjänsttillsätts med beaktande av sedvanlig prövning av de sökandes vetenskapligakompetens. Inte minst torde detta främja individers rörlighet mellanuniversitet och högskolor. 8.4 Regler om lärare i högskolelagen Jagövergår nu till att behandla den reglering rörande lärare som jag ser skäl attha i själva lagen. av denna reglering gäller professorerna. Den har sin grund i önskemål att,när fullmaktssystemet upphör med utgången av juni månad 1993, ge dem somdärefter får professorstjänster den anställningstrygghet som kan vara väsentligför integriteten i forskning och undervisning. Enfullmaktshavare kan enligt gällande föreskrifter inte sägas upp från sinbefattning utan endast skiljas från tjänsten genom avsked på vissa grunder.Arbetsbrist eller omorganisation kan sålunda aldrig leda till att en fullmaktshavarekan förlora sin befattning. Föratt uppnå en motsvarande ställning också för professorer som tillsätts efterden föreslogs i promemorian en särskild lagregel om de grunder påvilka en professor skulle få skiljas från sin tjänst. Förebilden var hämtadfrån den bestämmelse som gäller för domare (11:5). Detta förslag innebar atten professor som tillsatts med förordnande Prop. 1992/93:1 tills vidare -vilket skulle vara huvudregeln - fick skiljas från tjänsten endast på följandegrunder: Om professorn genom brott eller grovt ellerupprepat åsidosättande av tjänsteåligganden hade visat sig olämplig att innehatjänsten. Om professorn hade uppnått gällande pensionsåldereller annars enligt lag var skyldig att avgå med pension. Vidremissbehandlingen har framförts synpunkter dels av innebörd att professorerinte borde ha ett sådant starkt anställningsskydd, dels att det vore olämpligtatt införa ytterligare arbetsrättslig specialreglering. Föregen del ser jag det som väsentligt att de som fått en professur också har enanställningstrygghet som ger grund för integritet på tjänsten. Jag anserdärför att det i högskolelagen bör tas in en bestämmelse av den innebörd somfinns i promemorian. Lagtekniskt kan saken lÖsas på olika sätt. Den praktiskainnebörden av promemorians regel blir i allt väsentligt densamma som om manföreskrev att en professor får skiljas från sin tjänst endast av sådana skälsom är grund för avsked från statiig tjänst. För avsked gäller sålundaväsentligt strängare regler än för uppsägning från tjänst. Attanknyta till reglerna om avsked kan ha sina fördelar, bl.a. i att rättspraxisär väl utbildad när det gäller avskedsgrunderna. De reglerna kan emellertidändras och jag ser ett visst värde i att man direkt av högskolelagen kanutläsa på vilka grunder en professor kan mista sin tjänst. Jag föreslår därförden reglering som föreslogs i promemorian. Medhänsyn till att den nu behandlade regeln om anställningstrygghet inte kanomfatta andra professorer än dem som har tillsatts utan tidsbegränsning, blirdet behövligt att i lagen också ange regler för när tillsättningen får ske förbestämd tid och när den skall vara utan tidsbegränsning. Vidare blir detnaturligt att i lagen ta upp några bestämmelser om professorstjänster, somklargör vad det är för en befattning. Enannan viktig lärarkategori vid universitet och högskolor utgörs av lektorerna.Jag ser det som lämpligt att i lagen också ge en bestämmelse om lektorerna. Lektorernabör alltid vara vetenskapligt kompetenta, utom när det gäller det konstnärligaområdet. I deras arbetsuppgifter bör normalt ingå både forskning och utbildning.På den konstnärliga sidan motsvaras forskning av konstnärligtutvecklingsarbete. Härutöverbör i lagen tas in dels en allmän föreskrift om vad som generellt ingår i enlärartjänst, dels en reglering motsvarande den som finns i den nuvarande högskolelagennär det gäller bisysslor och förening av lärartjänst med läkartjänst m.m. 9 Deninstitutionella organisationen 9.1 Ledningsprinciper Minbedömning: Följande ledningsprinciper bör vara styrande för utformningen av denya författningarna: - Företrädare för lärare och studenter i olikabeslutsorgan bör utses genom val som personer med ledningsansvar börutses av rektor efter förslag från dem i berörd verksamhet. - Rektor bör utses av regeringen efter förslag frånstyrelsen. Innan styrelsen avger sitt förslag bör en valförsamling där lärarnaär i majoritet ha röstat om vem som bör utses till rektor. - Lärare bör utgöra flertalet i alla beslutsorganunder styrelsen. - Studenter bör ingå i alla beslutsorgan sombehandlar utbildningsfrågor. - Fackliga företrädare bör inte ingå i beslutsorgan. Skälenför min l)edömning: De olika ledningsfilosofier - dvs. hur olika beslutsorganoch personer med ledningsansvar utses - som redovisades i departementspromemorianhar föranlett olika reaktioner från remissinstanserna. Efter att noga haövervägt de olika synpunkter som framförs har jag stannat för att en principsom bygger på att företrädare för lärare och studenter - utses genom val avsina respektive kollegor - förenat med en ordning där personal medledningsansvar utses av rektor i sådana former att de i berörd verksamhetbereds inflytande. ochhögskolor har i likhet med övriga europeiska universitet en mycket långtradition av självstyre med kollektivt och kollegialt ansvar för verksamheten.Genom öppna och kritiska diskussioner vetenskapligt/konstnärligt kompetentakollegor emellan prövas verksamhetens uppläggning och genomförande. Bakom dettaligger framför allt värnandet om den akademiska friheten samt utbildningens ochforskningens kvalitet. Till skillnad från i dagbör företrädare för de fackliga organisationerna inte ingå i sådanabeslutsorgan.