prop · GG0360 · 1992-12-31 00:00:00 — Ommätningar visar att gränsvärdena har överskridits skall en behörig myndighet informeras om detta . Myndigheten skall sä kerställa att anläggningen inte drivs vidare sä länge utsläppsnormerna inte uppfylls, och den skall vidta alla de åtgärder som krävs för att säkerställa att anläggningen ändras eller att driften upphör. Tillsynsmyndigheterna skall fastställa den maximalt tillåtna tidsperioden för tekniskt oundvikliga drift stopp i reningsanläggningen, under vilken utsläppskoncentrationerna av de föroreningar som reningsanläggningen är avsedd att reducera överskrider 90 Om ett haveri inträffar skall den driftsansvarige . 1992/93:60minska eller stoppa driften av anläggningen sä snart det är praktiskt möjligtBilaga 1 och till dess att den normala driften kan återupptas. Driften avanläggningen vid haveri får inte under några omständigheter fortsätta oavbrutetunder . Vidare skall den totala drifttiden undersådana förhållanden vara . Stofthalten i utsläppen får inteunder några omständigheter överskrida /nm under de tidsperioder somangetts och alla övriga villkor, särskilt förbränningsförhållandena skalldå vara uppfyllda. Iundantagsfall kan medlemsstaterna göra undantag från vissa av bestämmelserna idirektivet om nya förbränningsanläggningar när det gäller anläggningar som ärkonstruerade särskilt för förbränning av bränsle som utvinns ur avfall.Direktivet innehåller en närmare precisering av vad slags bränsle som avses.Awikelse tilläts endast under förutsättning att uppfyllandet av direktivetskrav skulle innebära höga kostnader eller om direktivets bestämmelser på grundav anläggningens tekniska uppbyggnad är tekniskt olämpliga, underförutsättning att sådana anläggningar uteslutande används för förbränning avavfall samt bestämmelserna i direktiv /360/EEG uppfylls. Medlemsstaternaskulle ha satt i kraft de lagar och andraförfattningar som är nödvändiga för att följa direktiv gällande nya ochbefintliga anläggningar. Ännu har direktiven inte omsatts tilllagstiftning av medlemsländerna. Enligtramdirektivet anges det viktigaste målet för samordningen vara att berördaanläggningar blir tillständspliktiga. Sedantillkomsten av miljöskyddslagen (1969:387) har verksamhet vid sådanaanläggningar som avses med förevarande fyra direktiv varit tillståndspliktiga. ENA-utredningenföreslog krav på högsta tillåtna halter vid utsläpp av olika ämnenfrån sopförbränningsanläggningar. Regeringen beslöt är 1987 att kraven skullevara uppfyllda för befintliga anläggningar . Samtliga 22sopförbränningsanläggningar i har utsläpp som ligger klart under deav regeringen fastställda kraven. Desvenska kraven överensstämmer i huvudsak med de som gäller inom EG vilketframgår av nedanstående tabell. Högstatillåtna utsläpp från sopförbränningsanläggningar Bilaga i mg/nm' mg/nm-' Pb,Cr,Cu,Mn PCDD/PCDF(TCDD 0,1 (ng/nm') Förett ämne, klorväte (HCl), har högre normer än EG. För vissa metaller,liksom för svaveldioxid (SO2) och väteflorid (HF) har EG men inte sattupp normer. De svenska normerna för dioxinutsläpp har ingen motsvarighet i EG.De svenska anläggningarnas utsläpp av HCl ligger i allmänhet runt det svenskatillåtna värdet. Det finns dock inga hinder för att i tillgängliga anläggningargenom en ökad tillsats av kalk klara även EG:s krav. Det medför vidare att ävenHF-kravet . Avseendemetallerna bly (Pb), krom (Cr), koppar (Cu), mangan (Mn), nickel (Ni) ocharsenik (As) uppfylls EG-kraven med god marginal. Utsläppen av dessa metallerbegränsas genom att stoftvillkoren . I är dessutom stoftutsläppeni praktiken befydligt lägre än den uppsatta . Utsläppenav svaveldioxid från svenska sopförbränningsanläggningar ligger i nivä medEG-kraven. Vad gäller dioxinutsläpp har antagit samma normer somSverige. Sverigeuppfyller alltså, såväl vad avser uppställda normer som i praktiken uppmättahalter, i huvudsak EG:s normer för högsta tillåtna utsläpp fränsopförbränningsanläggningar. Direktiven är att betraktasom minimiregler. Under EES-förhandlingarna har bedömts att berörda svenskaanläggningar uppfyller kraven i sak. Vid förhandlingarna har bedömts attutsläppstak och reduceringsmål enligt bilaga 1 till direktiv /609/EEG skallkunna uppnås med stöd av gällande lagstiftning. I direktiven finns fleraundantagsmöjligheter. Tillämpade svenska regler bygger på andrautsläppsparametrar än de parametrar som EG-direktiven omfattar. Mot angivenbakgrund kan inte anses ha skyldigheter att införa generellabestämmelser om anpassning. Däremotbör vid tillstånds- och omprövningsärenden beaktas att villkoren i tillståndenuppfyller EG:s krav. Detta innebär att även de nu behandlade direktivenomfattas av de föreslagna ändringarna i miljöskyddslagen. Av de uppgifter somframkommit vid arbetet med denna promemoria framgår att de nya reglerna omtillståndsprövning och omprövning i förhällande till flertalet EG-direktiv sombedöms i denna promemoria visseriigen behövs av Den individuella tillståndsgivningen enligtmiljöskyddslagen samt i vissa fall särskilda begränsningar enligt lagen omkemiska produkter gör att tillämpningen i för det mesta innehållersträngare krav än . När det gäller de nu behandlade direktivenframgår dock av de gjorda jämförelserna att de svenska kraven pä vissa punkterinte är lika stränga som . Detta bör givetvis beaktas vidöverväganden om tillämpningen av de nya bestämmelserna. Tillsyns-och mätningsregler innehålls i motsvarande bestämmelser i miljöskyddslagen.Bestämmelser om uppgiftsskyldighet finns bl.a. i 38 a § miljöskyddslagen. För att uppfylla framstår det mot dennabakgrund inte som nödvändigt att ändra den svenska lagstiftningen i slörreutsträckning än att prövningsmyndigheterna enligt miljöskyddslagen åläggs attbeakta att tillståndsvillkoren aldrig medför större utsläpp än vad som följerav dessa direktiv. Det bör också vara en särskild omprövningsgrund atttillståndsvillkor inte uppfyller kraven enligt direktiven. Prop.1992/93:60 Bilaga 1 Förslag:Det saknas anledning att ändra den svenska lagstiftningen med anledning av EG:sasbestdirektiv. Rådets direktiv /217/EEG om att hindra och minskaasbestförorening i miljön gäller luftförorening men också vattenförorening frånasbesthantering. Vidare skall uppkomsten av asbestavfall i fast form så långtdet är praktiskt möjligt minskas vid källan eller hindras. Medlemsstaternaskall vidta de åtgärder som krävs för att säkerställa att asbestulsläpp tillluften och vattenmiljön samt uppkomsten av asbestavfall i fast form sä långtdet är praktiskt möjligt minskas vid källan eller hindras. I fråga omasbestanvändning skall dessa åtgärder inbegripa utnyttjandet av bästatillgängliga teknik som inte medför oskäliga kostnader saml även återvinningeller behandling där så är lämpligt. För befintliga anläggningar skall vad somföreskrivs i arlikel 13 i direktiv /360/EEG beaktas vid tillämpningen avkravet i punkt 1, all bästa tillgängliga teknik som inte medför oskäligakostnader skall utnyttjas för att minska och eliminera utsläpp av asljest lillluften. Om inteannat följer av vad som sagts skall medlemsstatema vidta de åtgärder somkrävs för att säkerställa att koncentrationen av den asbest som släpps ut genomulloppskanalerna till luften i samband med asbestanvändning inte överstigergränsvärdet /m-* (milligram asbest per m-* utsläppt luft). Undantaggäller för anläggningar, vilkas totala gasformiga utsläpp understiger5 000 m' och vilkas utsläpp av asbest till luften inte överstiger pertimme under normala driftförhållanden. Alltspillvalten som uppkommer vid tillverkning av asbestcement skall återanvändas.Om en sädan återanvändning inte är genomförbar av ekono- miska skäl, skall medlemsstaterna vidta de ätgärder somkrävs för att säker- Prop. 1992/93:60 ställa att spillvatten som innehållerasbest inte leder till förorening av vatten- Bilaga 1 miljön och andradelar av miljön, inklusive luften. För det angivna ändamålet skall -gränsvärdet suspenderat material per m' utsläppt spillvatten till-lämpas, -de behörigamyndigheterna i medlemsstaterna för varje berörd anläggning bestämma den volymsom släpps ut till vatten eller den totala mängden suspenderat material somsläpps ut per ton som produceras, med hänsyn tagen till de särskildaförhållandena vid varje anläggning. Allt spillvatten som uppkommer vid tillverkning avasbestpapper eller asbestkartong skall återanvändas. Utsläpp av spillvattensom inte innehåller suspenderat material per m-* vatten fårtillåtas i samband med rengöring eller underhåll av anläggningen som skerrutinmässigt. Vidare skall de åtgärder vidtas som krävs för attsäkerställa att verksamheter som innefattar bearbetning av produkter sominnehåller asbest inte förorsakar befydande förorening av miljön genomasbestfibrer eller asbestdamm samt att rivning av byggnader, anläggningar ochinstallationer som innehåller asbest samt bortforsling av asbest ellermaterial som innehåller asbest, varvid asbestfibrer eller asbestdamm frigörs,inte orsakar betydande förorening av miljön. Man skall vidare ombesörja att asbestfibrer och asbestdamminte släpps ut till luften, att vätskor som innehåller asbestfibrer inte spillsut i samband med transport och deponering av avfall som innehåller asbestfibrereller asbestdamm samt att avfall som innehåller asbestfibrer eller asbestdammoch som deponeras pä platser som godkänts för detta ändamål med hänsyn tilllokala förhållanden behandlas, förpackas eller täcks över på ett sådant sättalt utsläpp av asbestpartiklar till miljön förhindras. Genom direktivet 91/659/EEG har EG:s asbestreglerkompletterats med förbud mot vissa produkter som innehåller asbestfibrer. Dettadirektiv ingår inte i . Den berörda svenska lagstiftningen utgörs avmiljöskyddslagen (1969:387), lagen (1985:426) om kemiska produkter ocharbetsmiljölagen (1977:1160) samt av föreskrifter som har meddelats med stöd avdessa lagar. I har asbestproblemet främst behandlats som ettarbetsmiljöproblem med föreskrifter enligt arbetsmiljölagen. Regeringen har ien skrivelse (1986/87:68) redovisat de samlade åtgärderna mot asbest. Som komplement till föreskrifterna enligt arbetsmiljölagenhar föreskrifter meddelats i viss män till skydd för den yttre miljön genomförordningen (1985:997) om anmälningsskyldighet beträffande asbest i ventilationsanläggningaroch förordningen (1986:683) om asbesthalliga friktionsbelägg i fordon. Arbetarskyddssfyrelsen har utfärdat kungörelsen (AFS1986:2) med före skrifter om asbest. Enligt kungörelsen gäller ett generellt förbud mot an vändning, bearbetning och behandling av asbest och asbesthaltigt material. Den endakända industriella asbcslhanteringen som förekommer i sker ibromsbandsfabriken i med dispens från ASS i enlighet med dennyssnämnda kungörelsen. Sammantaget innebär den svenska regleringen ett förbudmot nyanvändning av asbest och så långt gående restriktioner mot befintligaasbestinstallalioner alt de begränsningar av asbestpåverkan som direktivetsyftar lill uppnås i . Det saknas därför anledning att ändra den svenskalagstiftningen lill följd av det aktuella direktivet. Om den situationeninträffar, t.ex. vid prövning av villkor för en deponeringsan-läggning attasbesthantering aktualiseras kommer enligt den tidigare föreslagna ändringen imiljöskyddslagen myndighetens prövning att omfatta även dessa direktiv. 1992/93:60 Bilaga 1 Förslag:I miljöskyddslagen införs förbud mot viss användning av slam samt gränsvärdenför tungmetallinnehället i slam som används för jordbruksändamål. En hänvisninglill införs i miljöskyddslagen rörande utsläpp vid förbränning avspillolja. 1 anslutning lill lagen om kemiska produkter utfärdas dessutom enförordning om hantering av spillolja. Rådets direktiv /442/EEG ändrat 91/156/EEG om avfallgäller inle radioaktivt avfall, gruvavfall, vissa typer av lantbruksavfall,avloppsslam samt avfall som underställs särskilda gemenskapsregler. Direktivetinnehåller sådana definitioner av avfall, hantering m.m. som väl stämmeröverens med den svenska lagstifiningen på området. Syftet med direktivet är främst att främja att avfall inteuppkommer och alt avfall inte har skadliga egenskaper. Mängden avfall och avfallels skadlighel skall begränsas,särskilt genom -utveckling avren teknik som förbättrar hushållningen med naturresurser, -tekniskutveckling och saluförande av sådana produkter som inte bidrar lill ellerendasl i minsla möjliga utsträckning bidrar lill att öka avfallets mängd ochskadlighel eller föroreningsriskerna, beroende pä de säll på vilka produkternaframställs, används eller slutligt bortskaffas, -utveckling avlämplig teknik för slutligt bortskaffande av farliga ämnen som ingår i avfallsom är avsett all återvinnas. Syftet ärocksä all främja all avfall återvinns genom återanvändning, vida-reulnytljande,malerialälervinnig eller andra processer som syftar till att utvinna sekundäraråvaror. Man skall också främja att avfall används som energikälla. Deätgärder skall vidtas som krävs för alt säkerställa att avfall återvinns ellerbortskaffas ulan fara för människors hälsa och ulan all processer eller meioderanvänds som kan skada miljön, särskilt -utan risker förvatten, luft, jord eller växter och djur, Prop. -utan attmedföra olägenheter genom buller eller lukt. -utan attnegativt påverka landskapet och områden av särskilt intresse. Övergivande,dumpning och okontrollerat bortskaffande av avfall skall I en bilaga anges återvinningsförfaranden som anknytertill reglerna om risker som skall undvikas. För varje företag eller inrättningsom tillämpar de förfaranden som anges i bilagan skall det gällatillståndsplikt. Det förutsätts i 1991 ärs tilläggsdirektiv attmedlemsstaterna anordnar ett nätverk av anläggningar för bl.a. bortskaffande avavfall. För att uppnå de angivna målen för avfallshanteringenskall planer upprättas för avfallshanteringen omfattande -fyp, kvantitetoch ursprung beträffande det avfall som skall återvinnas eller bortskaffas, -allmännatekniska krav, -speciellaätgärder i fråga om vissa fyper av avfall, -lämpligaområden eller anläggningar för bortskaffande. I planerna kan exempelvis anges de fysiska eller juridiskapersoner som fär hantera avfall, beräknade kostnader för återvinnings- ochbortskaffande-förfaranden samt lämpliga åtgärder för att främja enrationalisering av insamling, sortering och behandling av avfall. Den som ger upphov till avfall skall antingen överlåtaavfallet till omhändertagande eller själv omhänderta avfallet i enlighet medreglerna i direktivet. Företag som omhändertar avfall skall ha tillstånd somomfattar -mängder ochslag av avfall, -tekniska krav, -desäkerhetsåtgärder som skall vidtas, -platsen förbortskaffandet, Tillstånd kan beviljas för en bestämd period. Tillståndenkan utformas sä att de skall förnyas och sä att de innefattar villkor ochförpliktelser. Tillstånd behövs inte för inrättningar eller företag somsjälva bortskaffar sitt avfall på den plats där detta uppkommer ochinrättningar eller företag som återvinner avfall. I enlighet med principen "förorenaren betalar"skall kostnaden för bortskaffande av avfall belasta den som avlämnar avfallför omhändertagande eller de tidigare innehavarna eller tillverkaren av denprodukt från vilken avfallet härrör. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andraförfattningar som är nödvändiga för att följa direktivet senast den 1 april1993. med böljan skall medlemsstaterna sända enrapport till kommissionen om de åtgärder som har vidtagits för att genomföradirektivet. Rådets direktiv /278/EEG om skyddet för miljön, särskiUmarken, när avloppsslam används i jordbruket syftar till att reglera användningen av av loppsslam i jordbruket pä ett sådant sätt att skadliga effekter på mark, vege tation, djur och människor hindras som en riktig användning av sådant avloppsslam uppmuntras. Direktivet innehåller gränsvärden för koncentrationen avett antal tung- Prop. 1992/93:60 metaller i marken, i slam för användning ijordbruket samt för den årliga Bilaga 1 mängd tungmetaller som enligt etttioårigt genomsnitt bör tillföras odlad jordbruksmark. Analysmetoder föreskrivsför slammet, förbud meddelas att under vissa perioder använda slam i bl.a.grönsaks- och fruktodlingar, betesmark etc. samt vissa regler för provtagning. Användning i jordbruket av slam från reningsverk sombehandlar avloppsvatten från hushåll eller tätorter eller avloppsvatten medliknande sammansättning får endast ske i enlighet med bestämmelserna idirektivet. Slam från flerkammarbrunnar eller liknande anläggningar fåranvändas i jordbruket i enlighet med villkor som är nödvändiga för att skyddamänniskors hälsa och miljön. Användning av slam från andra avloppsreningsverkfår endast ske i jordbruket om användningen är reglerad i den nationellalagstiftningen. I direktivet anges gränsvärden (mg/kg torr vikt från markmed ett pH-värde mellan 6 och 7) för halter av tungmetaller i marken (bilaga 1A): Kvicksilver 1-1,5 Krom Vidare finns det gränsvärden (mg/torr vikt) för halter avtungmetaller i slam avsett alt användas i jordbruket (bilaga 1 B): Slutligen finns en bilaga med gränsvärden (kg/ha/år) förden årliga mängden tungmetaller som i genomsnitt fårtillföras jordbruksmark (Bilaga 1 C): Det finns möjligheter att fastställa högre gränsvärden änvad som anges i tabellerna ovan, bl.a. i fråga om mark som endast används förframställning av djurfoder. Användning av slam får inte förekomma om halterna av eneller flera 97 tungmetaller i jorden överstiger gränsvärdena enligt bilaga1 A. 7Riksdagen 1992/93 1 saml. Det skallfinnas regler om användningen av slam, så att anrikningen av Prop.1992/93:60 tungmetaller i jorden inte leder till att de gränsvärden somfastställs enligt Bilaga 1 bilaga 1 A överskrids. Detta kan enligt direktivet ske på något av följande sätt: Antingen skall det finnas regler om den största slammängd,som får användas per ytenhet, med beaktande av de gränsvärden förtungmetallkoncentrationer i slam som fastställts i enlighet med bilaga 1 B. Eller skall det finnas regler som säkerställer att de ibilaga 1 C fastställda gränsvärdena för mängden metaller som tillförs markenper ytenhet och tidsenhet efterlevs. Slammet skall behandlas innan det används i jordbruket.Det är dock möjligt att i enlighet med särskilda villkor tillåta användning avobehandlat slam om detta nedbrukas i marken. Det skall vara förbjudet alt använda eller tillhandahållaslam för följande ändamål: a) Användning på gräsbevuxen markeller pä mark där foder produceras, om marken skall användas som betesmarkeller grödorna skall skördas inom en bestämd tidsperiod. skallfastställas med särskild hänsyn till de geografiska förhållandena ochklimalsiluationen, men fär inte understiga . b) Användning på mark med odlingar avfrukt och grönsaker utom fruktträd. c) Användning på mark avsedd förodling av sådan frukt och sädana grönsaker som normalt är i direkt kontakt medjorden och normalt konsumeras råa, före skörden samt underskörden. Vid användning av slam skall följande regler gälla: -Slammet skallanvändas med beaktande av växternas näringsbehov och pä ett sådant sätt attkvaliteten hos jorden samt yt- och grundvattnet inte försämras. -Om slam användspä marker som har etl pH-värde lägre än 6, skall medlemsstaterna ta hänsyntill tungmetallernas större rörlighet och tillgänglighet för grödan och vidbehov sänka de gränsvärden som de har fastställt i enlighet med bilaga 1 A. Slutligen bör nämnas att det är tillåtet att införabestämmelser som är strängare än de som föreskrivs i direktivet. 1 Rådels direktiv om spillolja, 75/439/EEG och 87/101/EEG,regleras hantering och förbränning av spilloljor. 1 frågor som rör slutligtomhändertagande av spilloljor hänvisas ocksä lill andra direktiv särskiltdirektivet 78/319/EEG om farligt och giftigt avfall. I direktiven definieras spillolja som mineralbaseradesmörjoljor eller oljor för industriellt bruk, vilka är lämpliga attanvändas för det avsedda ändamålet. Direktiven innehåller krav pä att medlemsstaterna skall tahand om spilloljor på ett sådant sätt att skador på människors hälsa ochmiljön undviks. Det ställs ocksä krav pä all allmänheten skall informeras omhur spilloljor skall hanteras för att på sä säll undvika skador. Direktiven betonar att spilloljor i första hand bör las omhand genom rege- nering, d.v.s. genom en process som avlägsnar föroreningarna och genom 98 basoljor kan erhållas. För regenering och för sådana anläggningar Prop. 1992/93:60 där detta sker anger direktiven särskilda regler. Omregenering inte är möjlig Bilaga 1 på grund av tekniska eller ekonomiskafaktorer får oljan brännas under förhållanden som är godtagbara urmiljösynpunkt. Direktivenstadgar tillståndstvång för dem som omhändertar spilloljor. Etttillståndsförfarande innebär att myndigheterna utifrån hälso- och miljöskyddssynpunkterskall pröva sökandens lämplighet för att kunna ta hand om oljorna. Varjeföretag som samlar in, innehar eller omhändertar spilloljor skall på begäranlämna myndigheterna uppgifter om omhändertagandet och om spilloljan. Varjeföretag som samlar in spilloljor skall vara registrerat hos myndigheterna. Medlemsstaternaär skyldiga att se till att förbud gäller i fråga om att släppa ut spillolja tillgrundvatten, andra vatten och dräneringssystem. Också i fråga om skydd förmarken gäller att medlemsländerna genom förbud skall säkerställa att förvaringeller utsläpp inte skadar marken. Medlemsstaterna skall också vidta deåtgärder som krävs för att säkerställa att förbud gäller mot behandling avspilloljor som ger upphov till luftförorening utöver de nivåer som anges idirektivet. Direktivet87/101/EEG reglerar särskilt frågan om förbränning och de försiktighetsmåttsom skall iakttas. Sålunda skall medlemsstaterna förvissa sig om att särskiltangivna gränsvärden för vissa miljöfarliga ämnen, som anges i en bilaga tilldirektivet, inte överskrids vid förbränning av oljor i anläggningar med entillförd värmeeffekt av 3 MW eller mer, beräknad som det lägre värmevärdet. Ifråga om förbränning av spilloljor i anläggningar med en lägre tillförd effektän 3 MW, beräknad som det lägre värmevärdet, gäller att medlemsstaterna skallvidta sådana åtgärder som de anser nödvändiga för att säkerställa att förbränningensker under tillräcklig kontroll. I samma artikel (artikel 8) stadgas också attdet åligger medlemsstaterna som använder spillolja som bränsle att se till attoljan inte utgör giftigt eller farligt avfall enligt direktiv /319/EEG ellerinnehåller PCB/PCT i koncentrationer över 50 ppm. Direktivenger medlemsstaterna möjlighet att med iakttagande av införasträngare nationell reglering till skydd för miljön än vad som stadgas idirektiven. Detallmänna avfallsdirektivet 75/442/EEG ändrat genom 91/156/EEG, har sinmotsvarighet i den svenska lagstiftningen i miljöskyddslagen (1969:387) ochrenhållningslagen (1979:596). Dessa lagar innehåller också i allt väsentligtregler som behövs för att uppfylla kraven enligt direktivet. Omsärskilda skäl föreligger får enligt 18 § miljöskyddslagen ett tillstånd varabegränsat till . Detomprövningsförfarande som finns enligt miljöskyddslagen (se bl.a. 24 §) tordefrån miljösynpunkt vara lika effektivt som reglerna i direktivet. En skillnad mellan EG:stillståndsregler och vad som föreskrivs i miljö skyddslagen är att EG-reglerna kräver tillstånd för vissa särskilt angivna för faranden medan miljöskyddslagens tillståndskrav gäller hela anläggningen 99 som sädan. I EG-direktivet anges att - i enlighet med principen"förorenaren beta- Prop. 1992/93:60 lar" - kostnaden förbortskaffande av avfall skall belasta den som lämnar Bilaga 1 avfallet till ettföretag med tillstånd att slutligt ta hand om avfallet. 1 detta avseende är försvensk del en tillräcklig motsvarighet redan gällande genom renhållningslagenskommunala sophämtningsavgifter som kan tas ut av den som lämnar avfall förbortforsling och slutligt omhändertagande. Dessutom skall dock enligtdirektivet kostnaden för bortskaffande belasta de tidigare innehavarna ellertillverkaren av den produkt från vilken avfallet härrör. Med bortskaffandeavses inte bara avfailstransporter.