prop · GG031 · 1992-12-31 00:00:00 — För behörighet som docent skall dessutom krävasgenomgång av den andra delen av programmet (under ). För samtligalärare skall den andra delen vara en skyldighet inom tjänsten. Den tredje delen av programmet ()skall vara en rättighet för samtliga lärare. Varje institution svarar för att dess lärare beredsmöjlighet att följa handlingsprogrammet och att en "" utses,speciellt för nya lärare. De organ som ansvarar för forskarutbildningensvarar också för att en grundläggande kurs erbjuds eller krävs inom ramen förforskarutbildningen. Varje högskola ansvarar för att det finns enbasorganisation jämte driftresurser som stöd åt handlingsprogrammetsgenomförande. Högskolanansvarar för gemensamma kurser för både lärare och Prop. 1992/93:1 mentorer, studierektorer och prefekter samt kursledare. De kurser som ingår i programmet skall granskas ochutvärderas på i princip samma sätt som annan utbildning i högskolan. Förslaget förutsätter ett nationelltsamordningsorgan för frågor rörande kompetensutveckling. Ledningoch ansvar i högskolan Utredningenhar tagit initiativ till några analyser av ledningsproblemen inom universitetoch högskolor, som redovisas i detta kapitel. Vårkonklusion är att ledningsfrågorna kommer att få ökande betydelse i dendecentraliserade högskolan. En utgångspunkt bör vara att högskolan kankarakteriseras som en "multiprofessionell organisation", ett begreppsom myntats i en av rapporterna till utredningen. Högskolornas ledning påolika nivåer måste ta fram värderingar och visioner som är gemensamma för deolika professionella grupperna. Detta ger syner-gieffekter och är enförutsättning för att goda ledare skall kunna rekryteras. Högskolornasinre organisation måste få variera beroende på deras Storlek och grad av diversifiering.Det organisatoriska sambandet mellan utbildning och forskning bör stärkas. Våraförslag kan sammanfattas på följande sätt: Organisationsstrukturen bör ha fyra kärnfunktioner:starka och självständiga institutioner, en strategiskt sammanhållande högskoleledning,vid behov beslutsorgan för utbildning och forskning på mellannivå samt godaadministrativa stödfunktioner. Vid särskilt de större högskolorna bör man övervägaatt inrätta ett rådgivande akademiskt organ omfattande hela högskolan, som t.ex.skulle kunna kallas "akademiskt lärarråd". Varje högskola bör ta ansvaret för ett program förchefsutveckling - men gärna i regional eller nationell samverkan mellan högskolorna. Ivåra direktiv riktas uppmärksamheten särskilt mot institutionernas orgaiusationoch deras funktion som basenheter i högskolans verksamhet. I utredningsarbetethar därför särskilt intresse ägnats åt institutionsorganisatoriska frågor. Iinstitutionskapitlet refererar vi en enkät där vi bad högskolorna att redogöraför den nuvarande institutionsorganisationen och de principer och övervägandensom har legat till grund för denna. Av högskolornas enkätsvar framgår attutvecklingen på många håll går mot större institutionsenheter. Men samtidigtär det tydligt att man - särskilt inom det traditionellauniversitetsområdet - värnar om ämnesinstitutionen som Prop. 1992/93:1 organisationsprincip. Engenerell översyn av institutionsindelningen i syfte att skapa större, merslagkraftiga och stimulerande arbetsmiljöer kan enligt vår mening varamotiverad. Vi delar här den uppfattning som framfördes i regeringenskompletteringsproposition . En sådan översyn kommer emellertid i höggrad att påverkas av vad man har för målsättning och utgångspunkt. Vi tyckeross skönja två synsätt som leder tiU vad vi i brist på bättre termer kallar den"lämpliga" institutionen och den "goda" institutionen. Begreppetden "lämpliga" institutionen skulle vi vilja reservera för den modellsom ur administrativ synpunkt - kanske högskoleledningens - ter siglämpligast. Det är detta institutionsbegrepp som ligger till grund förkompletteringspropositionens diskussion om institutionsorganisationen. Begreppetden "goda" institutionen vill vi se mera med utgångspunkt iinstitutionens inre liv. Det handlar om en intellektuellt stimulerande miljöför alla som arbetar där och för de studenter som tillfälligt har sina studierknutna till den. Att försöka verka för en institution med dessa kvaliteter ären väsentlig del av vårt utredningsuppdrag. Förutsättningarna för den"goda institutionen" är kanske allra bäst i en enhet som harnågorlunda homogena arbetsuppgifter. Denadministrativt "lämpliga" institutionen har en viss minimistorlek,som bestäms av att decentralisering av ansvar och befogenheter förutsätter enviss administrativ kompetens och vissa servicefunktioner som har att göra medantalet anställda. Den "goda" institutionen å andra sidan har enviss maximistorlek som bestäms av hur många människor som kan förenas isolidaritet kring någorlunda homogena arbetsuppgifter. För båda typerna avinstitution gäller att en tillräcklig kvalitet på den vetenskapliga ochpedagogiska miljön förutsätter den samlade kompetensen hos betydligt fler än eneller två akademiska lärare. Denslutliga avvägningen mellan de två institutionsbegreppen blir alltid enkompromiss, där utöver ovan nämnda faktorer också ingår historiska,psykologiska och lokalmässiga förhållanden. Vi är för vår del helt övertygadeom att det i den slutliga sammanvägningen är faktorer som talar för den"goda" institutionen som bör ges störst tyngd. Visammanfattar våra synpunkter på följande sätt: Högskolans verksamhet skall äga rum i ämnes- eller ämnesområ-desbaseradeinstitutioner, där utbildning, forskning och andra arbetsuppgifter kan varagemensamma åligganden och åtaganden. En institution bör i regel vara av sådan storlekatt en styrelse blir den naturliga ledningsformen. önskemålet att ha stora, administrativtslagkraftiga institutioner måste emellertid vägas mot önskemålet att hainstitutioner med homogena arbetsuppgifter. Högskoleledningen bör överväga att som alternativtill mycket stora institutioner inrätta institutionsgrupper. Lokalförsörjtungen bör ordnas så att varjeinstitution erhåller väl Prop. 1992/93:1 sammanhållna lokaler, innefattandeutrymme för studenterna. En viktig del av ledningsansvaret för eninstitution är bland annat att göra målen för verksamheten kända ochaccepterade av alla medarbetare. Ställföreträdande prefekt är en funktion som börfinnas i större utsträckning än . Högskoleledtungen bör genomförapersonalutvecklingsprogram med institutionen och dess ledning i fokus. Resurserför service och utveckling Enligtvår uppfattning bör primäransvaret för utbildning och undervisning entydigtligga på den enskilda institutionen, dess ledning, lärare och studenter. Dettaansvar omfattar även innehållsmässig och pedagogisk förnyelse. Menerfarenheten visar att en förutsättning för förnyelse är att institutionensledning avsätter definierade resurser, där den viktigaste resursfaktorn är tidinom lärarnas tjänstgöring. Vidare ökar sannolikheten för en högre intensitet idetta arbete, om det centralt inom högskolan finns kompetens och resurser för initieringav utvecklingsarbete och stöd åt institutionerna. I detta kapitel diskuterar vifrågan om en funktion för pedagogiskt utveckUngsarbete inom den enskildahögskolan samt frågan om resurser på den nationella nivån. Enligtvår uppfattning är det viktigt att ledningen för varje högskola engagerar sigför utveckling av undervisningen. Vi anser att varje högskola bör utarbeta ettlokalt pedagogiskt program - eventuellt som en del i ett samlatutvecklingsprogram för högskolan. Det kan vidare vara befogat atthögskolestyrelsen och rektorsämbetet till sig knyter en grupp för gemensammafrågor rörande undervisningens kvalitet och utveckling, ett "pedagogisktråd" eller liknande. Vi tror också att i princip varje högskoleenhetbehöver en specialistfunktion för pedagogisk utveckling, som kan ge stimulansoch stöd åt institutionernas utvecklingsarbete och ansvara för vissagemensamma frågor (bl.a. lärarnas pedagogiska kompetensutveckling). Gemensamtför landet behövs också resurser för utveckling och stöd till nya initiativ.Högskolans grundutbildningsråd, som kom till på initiativ av utredningen, börenligt vår uppfattning fortsätta sin verksamhet, men i fortsättningen som ensjälvständig myndighet. Fråganom högskolebibliotekens roll för utbildrungens kvalitet har analyserats av ensärskild art)etsgrupp. Gruppens -högskolebiblioteket som pedagogisk resurs (SOU 1991:72) -publicerades i börjanav . Den diskuterades vid en temakon- 8Riksdagen 1992/93. omhögskolebiblioteken , då även en av Nordinfo Prop. 1992/93:1initierad utvärdering av de nordiska forskningsbiblioteken presentera- Bilaga 2 des. Rapportensamt överväganden i anslutning till den nämnda konferensen har gett ossanledning till följande slutsatser och förslag: Svenska högskolebibliotek ligger med få undantagunder jämförbar intemationeU standard. En upprustning är nödvändig, inte minst vidde nya högskolorna. Regeringen bör ta initiativ till en särskild översyn avhögskolebibliotekens resursbehov. Enligt vad vi erfarit kommer frågan omhögskolornas biblioteksresurser att aktualiseras även i UHÄ:sverksamhetsberättelse /91. Upprustningen bör kopplas till organisatoriskaförändringar samt en rad rationaliseringsåtgärder, i stort sett enligt deriktlinjer som dragits upp i Nordinfos utvärdering. Målsättningen för bibliotekensverksamhet bör vara service till forskare, lärare och studenter snarare änvård av samlingar. Högskolans lärare måste i internutbildningen gesbättre förutsättningar för att kunna utnyttja bibliotek och andrainformationskällor, inte minst i sitt pedagogiska arbete. I målen för högskoleutbildning skall ingå att allastudenter måste ges kunskaper och färdigheter i att använda bibliotek och andrainformationskällor, vilket enklast realiseras genom att de tidigt fårarbetsuppgifter, som fordrar detta. Studenternas behov av läsplatser och grupprum måstebeaktas när bibliotekslokaler planeras. Bibliotekens roll i informationsförsörjningen börbeaktas vid utbildning och vidareutbildning av bibliotekarier. Ävenom entusiasmen för datorernas potential inom grundutbildningen kanske iblandvarit alltför hög i förhållande till möjligheter och verkliga resultat, synesman nu vara på väg mot en realistisk syn som motiverar särskilda satsningar. Fördet första måste högskolestuderande i mycket större utsträckning än lärasig att använda datorn som redskap. Detta kan förbättra kvaliteten i skrivnarapporter och ökar tillgängligheten av databaser och litteratur, vilketeffektiviserar studierna och ökar studenternas motivation i utbildningen.Användningen av datorer bör alltså vara ett reguljärt inslag i utbildningenoch i förekommande fall ingå i fordringarna för godkänd kurs samt iexaminationen. Kostnaderna för detta bör beaktas när utbildningsanslagenberäknas. Dessutommåste utarbetande av lämpliga former för datorstöd vid in-lärrung ochundervisning självfallet betraktas som pedagogisk meritering för en lärare.Det fordras vidare omfattande utbildningsinsatser för att stora delar avlärarkåren skall kunna tillgodogöra sig senaste utveck-r lingen inomdatortekniken. Särskilt bör framhållas att högskolelärarna i gemen i ärdåligt utbildade på att använda de tjänster som kan förmedlas via datornätverkt ex datorkonferenser och sökning i databa- Prop. 1992/93:1 ser och bibliotek. Denengelska modellen med ämnesbaserade centra för utveckling av datorstöd förutbildningen bör vara tillämplig även i . Sådana centra kan dessutom dranytta av samverkan med sina motsvarigheter i . Vi föreslår ett treårigtprogram med ämnesbaserade utvecklingscentra. Vårtuppdrag innefattar inte frågor om utbildningens innehåll. Ett undantag utgördock s.k. vetenskaplig grundkurs och motsvarande inslag i grundutbildningen,som aktualiserats genom ett uttalande av utbildningsutskott ochgenom initiativ från SFS. Viredogör i detta kapitel för den försöksverksamhet och det planeringsarbete somskett i utredningens regj respektive med stöd av utredningens projektmedel. Visammanfattar våra överväganden på följande sätt: Alla studenter i examensinriktadeutbildningsprogram bör - oavsett typen av högskola och utbildning - få enintroduktion i vetenskapshistoria, vetenskapsteori och vetenskaplig metod.Denna introduktion bör också följas upp i den reguljära utbildningen. Vid de stora högskolorna, främst universiteten, bördet finnas en allmän vetenskaplig grundkurs på 20 poäng som del i ett rekommenderatutbildningsprogram. En sådan kurs är en god introduktion tillhögskolestudierna men kan också i sin helhet eller i vissa delar användas isenare skeden av utbildningen. Alla högskoleledningar bör inventera intresset föroch behovet av utbildning för lärare med ansvar för den vetenskapligaintroduktionen till studierna. Samverkan mellan högskolor och universitet på dettaområde bör stimuleras eftersom det råder brist på lärare, studiematerial m.m.Samarbetet bör syfta till utbyte av idéer och erfarenheter i fråga om såvälgrundkursens innehåll och uppläggning som lärarnas kompetensutveckling. I detdecentraliserade högskolesystemet bör ansvaret för denna samverkan anförtros någonläroanstalt med stor erfarenhet inom området. I detta uppdrag kan också liggaansvaret att vara databank, dvs. hålla reda på vad som finns av studiematerialoch förmedla denna information till övriga högskolor. Delandstingskommunala vårdhögskolomas speciella situation i det svenskahögskolesystemet uppmärksammades redan i början av vårt utredningsarbete. Ifebruari 1990 publicerade vi en rapport - Vårdhögskolomas situation - från enav utredningen tillsatt arbetsgrupp. vårbedömning är att rapporten i all sin korthet satte fingret på några Prop.1992/93:1 av de mest väsentliga olösta problemen inom vårdhögskolorna.Viktigt Bilaga 2 var antagligen också att denna del av högskolan - somibland, inte utan rätt, kallats "den osynUga högskolan" - kom i fokusför intresset på ett tidigt stadium av vårt utredningsarbete. De slutsatser vi från våra utgångspunkter kan dra avutvecklingen kan sammanfattas på följande sätt: Ansatserna tillstörre självständighet för vårdhögskolorna inom landstingsorganisationen börfullföljas. En närmare ochmer systematisk anknytning till universitetens forskningsorganisation ärnödvändig. Framför allt är det på institutionsnivå som samarbetet måsteutvecklas. Ocksålandstingens egna FoU-resurser bör självfallet ges en organisatoriskanknytning till vårdhögskolorna. I detta avseende förefaller utvecklingen gåalltför långsamt. Frågan ompraktiken i främst sjuksköterskeutbildningen och resurserna för handledning ivården är ännu inte löst. Det som framför allt behövs är att handledarna vidvårdavdelningarna får tillräckligt utrymme för handledningsuppgifterna inomramen för sin arbetstid. behöver lärarna vid vårdhögskolorna bättreanknytning till vården, genom växeltjänstgöring eller genom att kombinationstjänsterinrättas, i analogi med vad som gäller för lärartjänster i läkarutbildningen. Utbildningen avlärare för vårdhögskolorna bör omorganiseras på det sätt som föreslagits avUHÄ. Huvuddelen av den utbildning som skall krävas för lärarbehörighet böromfatta fördjupningsutbildning för magisterexamen i eller med anknytning tilllärartjänstens karaktärsämne. Denna utbildning bör anordnas i samverkan mellanvårdhögskolorna och berörda institutioner vid universiteten. Den pedagogiskautbildningen bör omfatta 20 poäng. Regeringen bör skyndsamt ta initiativ mer ingående utredning angående utformningen och förläggningen av denna utbildning. Våra allmännasynpunkter och förslag beträffande värdering av pedagogiska meriter ochbedömning av lärarskicklighet bör givetvis gälla även inom denna del avhögskolan, även om lärarna förblir kommunalt anställda. Distansutbildningen nämns inte specifikt i våra direktiv.Den tillsatta utredningen om distansutbildning kommer sannolikt att behandlaäven högskoleutbildning på distans, även om detta inte från början var enprimär uppgift för denna utredning. Från vår synpunkt är distansutbildningen somundervisningsform av intresse främst därför att den representerar en extremformav det som i direktiven kallas "lärarledda självstudier".Distansundervisningen ställer vidare speciella krav på studiematerialets utformningoch formerna för student-lärarkontakter. I dessa avseenden har den reguljära högskoleun- dervisningen en hel delatt lära av erfarenheterna från denna undervis- Prop. 1992/93:1 ningsform. Menvi framför också en del principiella synpunkter på distansutbildning påhögskolenivå i , som bör kunna utgöra ett underlag fördistansutbildningsutredningens överväganden om organisationen avhögskoleutbildning på distans. Detkan konstateras att den svenska, småskaliga modellen har en del nackdelar -främst i form av bristande samordning och metodutveckling - som borde kunnaavhjälpas genom ökad samverkan och viss specialisering högskolorna emellan. Våraslutsatser och förslag innebär sammanfattningsvis följande: Det finns ett behov av förstärkning och samordningav insatserna för utveckling av distansutbildning på högskolenivå i . Samordningen bör grundas på en ämnesbaseradansvarsfördelning mellan högskolorna. Ett nationellt samordningsorgan fördistansutbildning bör övervägas. Frågan om lämpliga former för samordning ochutveckling av högskoleutbildning på distans bör övervägas idistansutbildningsutredningens fortsatta arbete. Sammanfattningav remissynpunkter Prop. beträffandeDs 1992:1 och SOU 1992:1 "a 3 Idenna kortfattade sammanfattning har tagits upp remissinstansernas synpunkterpå de viktigaste frågorna. Uppställningen följer i huvudsak propositionensdisposition. Ensammanställning av remissyttrandena i sin helhet har gjorts i departementspromemorian(Ds 1992:52) Yttranden över departementspromemorian (Ds 1992:1) Friauniversitet och högskolor och betänkandet (SOU 1992:1) Frihet, Ansvar,Kompetens. I Ds 1992:52 har också särskUda yttranden som inkommit blivitförtecknade. Yttrandenöver betänkandena har avgivits av ombudsmän. , Universitets-och högskoleämbetet,och högskolor. Statens skolverk.Teknikvetenskapliga forskningsrådet. Statskontoret, ,. ,Tekniska högskolan i , . kommunikations- och reklamutbildning. ,, i , i ,i , , Högskolan iEskilstuna/, /, /,, Uruversitetet i , , Universiteteti , , , ,, /, Uruversitetet i ,. , , Högskolani , , , Högskolan iLuleå, /, ,Högskoleutbildning på , för iStockholm, i , , . , , Skogs-och jordbruketsforskningsråd. Landstingen i , , ,, , , , , ,samt , och , , , ,, , , , , ,och , och , Kungl. Vitterhets-, Historie-och Antik-vitetskademien. , industriförbund.Tjänstemännens , Akademikers ,i , , SverigesFörenade Studentkårer, . förkortningar har använts i remissammanställningen: och kommunikations- och reklam utbildning Högskolan för lärarutbildning i I;indsorganisationen i Skogs- och jordbrukets forskningsråd UUH = och hög- Prop.1992/93:1 skolor ' Riiaoa -1 UUm = " DiiagaJ = Kungl.Vitterhets-, Historie- och Antikvitets- SFR,TRF, , GI/IHR, HLS, HK, HÖ och landstingen i ,, , , , , samt Stockholmslän instämmer i huvudsak i förslagen. tillskottkommer att behövas under en rad år, för att åtgärda de från början inbyggdaresursbristerna. De goda kontakterna mellan yrkesliv och utbildning måstebibehållas. TCO Kritisk till förslagen. Stor brist att för- slagom den ej har behandlats. Ingen utvärdering av dagenshögskolesystem har gjorts, ej heller någon jämförelse med den internationellautvecklingen. Högskolan avskärmar sig från samhället och arbetslivet. Det börfinnas utrymme för en nationell, sammanhållen utbildningsplanering, särskiltför lärar- och vårdutbildningar. SOU:n lägger fram förslag som kräver resursförstärkningar.Kritik mot sammansättningen av högskoleutredningen (bara högskolefolk).Jämställdhetsfrågorna har glömts bort. Förespråkarstatligt huvudmannaskap för all högskoleutbildning. LO Andelen högskoleutbildade måste öka bl.a.genom en ökning av rekryteringsunderlaget. Vikten av de regionala högskolornabetonas. Anser att bra lokala. organisationer går att åstadkomma utan förslageni Ds:n? Varnar för stiftelsebildning av universitet och högskolor. SAF Tillstyrker starkt förslagen, utbildningen Prop.1992/93:1 ären strategisk faktor för den ekonomi- Bilaga 3 ska utvecklingen. Perspektivetkunde vidgas, rollfördelningen mellan universitet/högskolor, fortbildning ochvidareutbildning samt samarbetet mellan högskola/ näringsliv borde ha tagitsupp. Svenska högskolor kommer att få arbeta i allt hårdare konkurrens medutländska högskolor oavsett om man avreglerar dem eller inte, speciellt inomtekniska utbildningar och forskningen. SCB Värdefullt om man redan i samband medreformen tänker igenom vilken dokumentation och vilken statistik som skallfinnas. Viktigt att kan fortsätta delta i det internationellastatistiksamarbetet och att kan fortsätta att rapporterahögskolestatistik på det sätt som krävs enligt internationellaöverenskommelser. RRV Tillstyrker förslagen. UHÄ Instämmer i allt väsentligt. ringengenomförs fullt ut finns inga alternativ att ta ställning till. Det måstebedömas vad friheten för högskoleenheterna kan leda till, och hur valet av formerför reglering blir. Många befattningshavare kommer att efterlysa nya hanteringsrutiner,kommer det då att bli en verklig avreglering eller endast en decentraliseringav regleringen? Högskolornas regelverk bör göras till föremål för närmarebegrundan. Då högskoleverksamheten omfattar myndighetsutövning kommerförvaltningsrätten att reglera viktiga delar. Högskoleförordningensbestämmelser är ofta ett slags undantag från andra strängare eller obekvämareregler som annars skulle ha gällt. Bör klargöras om "AUt som inteuttryckligen är tillåtet skaU vara förbjudet", eller tvärtom? En halvmesyr kan leda till tolkningssvårigheter.Kraven på rättssäkerhet motiverar en tydlig reglering. SOU:n tar inte upp hurhögskolan som helhet möter studenten med en intellektuellt stimulerande miljö.Studenten och studentens behov har kommit i skymundan. Den är inåtvänd och tarej upp något om hur information om forskning och utvecklingsarbete kanspridas. Även brist på internationellt perspektiv i SOU:n. Prop.1992/93:1 Bilaga 3 Vissa förslag saknar kommentarer och analys av olika alternativ. Uppdragsutbildningen måsteregleras även . Det borde skrivas in i förordningen omuppdragsutbildning att sådan utbildning inte får räknas in i en examen, attkurser ur det reguljära kursutbudet inte får ges som uppdrautbild-ning och attden inte får ge högskolepoäng. SOU:nborde ha remissbehandlats före Ds:n. Beklagar att den rapportsom en grupp vårdhögskolerektorer försett utredningskansliet med har styrtbeskrivningen av situationen vid landets vårdhögskolor i SOU:n. Högskolestyrelsen måstebemyndigas att utfärda föreskrifter som lämnas oreglerade iförfattningsförslagen. Varnar för den rättsosäkerhet som ett alltför grovmas-kigt, oklartoch ofullständigt regelsystem kan innebära. Omden allmänna förvaltningsrättens regler blir tilllämpliga, vore detta mindrelämpligt. SOU:n är överdrivetkritisk i sin beskrivning av utbildningen och dess förslag leder till storresursökning. Distansutbildningkommer att få ökad betydelse och behöver utvecklas och förstärkas. Prop.1992/93:1 Bilaga 3 Innebörden av den principiella uppfattningen om ökad frihet harinte gjorts tillräckligt klar och därigenom har inte heUer konsekvenserna förverksamheten och för dess reglering blivit tydliga. Förordar ett regelsystemoch en författningstext av mera principiell karaktär. Villkoren för teknik-och vårdområdena och för lärarutbildningarna och de konstnärliga utbildningarnaär otillräckligt uppmärksammade, vUket belyser svårigheterna att i en gemensamtext innefatta föreskrifter för hela högskolein. US, UUm, Kl och KTH SOU:n lägger fram förslag som kräver resursförstärkningar. Svenska högskolesystemet bör vara sammanhållet. Nätsamverkanmellan högskolorna är nödvändigt. Tillstyrker,men analys saknas av begreppen (vad menas med frihet?). Det politiska ansvaretför högskolans verksamhet bör lyftas fram och preciseras. Ifrågasätter om denakademiska friheten gagnas av ökad lokal beslutanderätt. Distansutbildning börfå en mer framskjuten roll, särskilt för fortbildning och vidareutbildning.