prop · GG0313 · 1992-12-31 00:00:00 — b)FN-systemet bör i samband meden översyn av sin vericsamhet vad beträffar utbildning och medvetandehöjandeåtgärder utvidga sina kontaktytor för att främja ett större engagemang och enbättre samordning av systemets alla delar, särskilt dess informationsorgan ochoperationer på lands- och regionnivå. Systematiska studier bör genomföras avmedvetandeprogrammens genomslagskraft, med beaktande av särskildasamhällsgruppers behov (Kh bidrag, c)länder och regionalaorganisationer bör där det är lämpligt uppmuntras att upprätta tjänster förmiljö- och utvecklingsinformation i syfte att höja medvetandet hos alla grapper,den privata sektorn och i synnerhet beslutsfattare, d) länderbör stimulera utbildningsanstalter inom alla sektorer, särskilt inom den högre utbildningen, att bidra mera tUl höjandet av det allmänna medvetandet. Undervisningsmaterial av alla slag och för all slags publUc bör baseras på bästa tillgängliga vetenskapliga information, inklusive naturve tenskaplig, beteendevetenskaplig och ssamhällsvetenskaplig, (Kh ta hänsyn till estetiska och etiska-dimensioner, e) länderoch FN-systemet bör främja samarbete med medierna, folktea- tergrupper och underhållnings- och reklamindustrin genom att ta initiativ till diskussioner för att tavara pä deras erfarenheter när det gäller att forma 433 28 1992/93. människorsbeteende och konsumtionsmönster och bör använda deras meto- Skr. 1992/93:13 deri stor utsträckning. Ett sådant samarbete skulle ocksä öka allmänhetens aktivadeltagande i miljödebatten. bör förse medierna med material för barnsom ett hjälpmedel i undervisningen och se till att det finns ett närasamarbete mellan informationssektorn utanför skolan och skolans läroplaner förgrundskolenivån. , och universiteten bör utöka läroplaner förjournalistutbildning med miljö- och utvecklinguppgifter, f) länderbör i samarbete med vetenskapssamhället finna vägar för att an vända modern kommunikationsteknologi för att effektivt nå ut tUl allmänhe ten. Nationella och lokala utbildningsmyndigheter och vederbörande FN-or gan bör, där sä är lämpligt, bygga ut användningen av audiovisuella metoder, särskilt för rörliga enheter på landsbygden, genom att producera TV- och radioprogram för utvecklingsländerna med lokalt deltagande, använda mul- timediala interaktiva arbetssätt och integrera avancerade metoder med folk medier, g) länderbör, där sä är lämpligt, främja miljövänliga fritids- och turistak tiviteter pä grundval av Haagdeklarationen om turism (1989) och Världstu ristorganisationens och nuvarande program, med lämpligt utnytt jande av museer, kulturminnesmärken, djurparker, , nationalparker och andra skyddsområden, h)länder bör uppmuntra icke-statiiga organisationer till att öka sitt engagemangi miljö- och utvecklingsproblematiken genom gemensamma medvetandehöjandeinitiativ och förbättrad samverkan med andra grupper i samhället, i)länder och FN-systemet bör bygga ut sin samverkan med och, där sä är lämpligt,engagera ursprungsbefolkningar i vård, planering och utveckling av deras lokalamiljö och bör främja spridning av traditionella och socialt inlärda kunskapergenom metoder baserade på lokala sedvänjor, särskilt inom landsbygdsområden,och integrera dessa insatser, där sä är lämpligt, med elektroniska medier, j), , UNDP och icke-statliga organisationer bör utveckla stödprogramför att engagera ungdomar och barn i miljöoch utvecklingsfrågor, t.ex.utfrågningar av barn och ungdomar baserade pä beslut fattade vidBarntoppmötet,' k)länder, FN och icke-statliga organisationer bör uppmuntra mobilisering av bådekvinnor och män i medvetandekampanjer genom att betona familjens roll imiljöaktiviteter, kvinnornas bidrag till överföring av kunskaper och socialavärderingar och utveckling av mänskliga resurser, 1)det allmänna medvetandet bör höjas vad beträffar våldets effekter på samhället. 36.11Konferenssekretariatet har beräknat totalkostnaden per är (1993-2000) för attgenomföra de åtgärder som redovisas i detta kapitel tUl ca. , inklusive ca. 'SeA/45/625, bilaga. samfundeti bidrag eller förmånliga krediter. Det rör sig här endast om unge- Skr.1992/93:13 farliga uppskattningar, som inte har granskats av regeringarna. Defaktiska kostnadema och finansiella villkoren, inklusive icke-koncessionellavillkor, beror bl.a. på vilka strategier och program som regeringarna beslutaratt genomföra. Stöd för yrkesutbildning Bakgrund 36.12 Yrkesutbildningär ett av de viktigaste verktygen för att utveckla mänskliga resurser och underlätta övergängen till en mera hållbar värid. Ut bildningen bör vara yrkesinriktad och syftet skall vara att fylla kunskaps- och kompetensluckor för att hjälpa den enskilda individen att fä anställning och engageras i miljö- och utvecklingsarbete. bör program för yrkesut bildning främja ett större medvetande om miljö- (Kh utvecklingsproblem som en inlärningsprocess bestående av givande och tagande. 36.13 Följandemål föreslås: a)Att upprätta eller stärkaprogram för yrkesutbUdning som tillgodoser miljö- och utvecklingsbehov medgaranterad tillgäng till utbfldningsmöjlig-heter oavsett social ställning,ålder, kön, ras eller religion, b)att främja en flexibelarbetsstyrka med varierande ålderssammansättning som är väl för attlösa växande miljöoch utvecklingsproblem och klara de förändringar som blirföljden av övergången till ett hållbart samhälle, c)att stärka den nationellakapaciteten, särskilt inom den vetenskapliga utbildningen, för att regeringar,arbetsgivare och arbetstagare skall kunna uppfylla sina miljö- ochutvecklingsmål och underlätta överföring och anammande av ny, miljöanpassad,socialt acceptabel och lämplig teknik, d) attsäkerställa att miljöaspekter och humanekologiska aspekter inte greras pä alla nivåer inom företagsledningar och i alla managementfunktio ner, såsom marknadsföring, produktion och ekonomi. 36.14Länder bör, med FN-systemetsstöd, fastställa arbetsstyrkans utbildningsbehov och bedöma vilka åtgärder sombör vidtas för att tillgodose dessa behov. En översyn av framstegen på dettaområde skulle kunna genomföras av FN-systemet . 36.15NationeUa professionella sammananslutningaruppmuntras att utveckla och se över sina etiska regler för att stärkamiljösambanden och miljöengagemanget. De delar av program som genomförs isädana sammanslutningars regi vilka rör utbildning och personlig utvecklingbör inkludera kompetenskrav och information vad avser genomförande av hållbarutveckling pä alla niväer i policy-och beslutsprocessen. 36.16Länder och läroanstalter börinförliva miljö-och utvecklingsfrågorna Skr. 1992/93:13 med befintligaläroplaner och främja utbyte av metoder och utvärderingar. 36.17Länder bör uppmuntra allasamhällssektorer, t.ex. näringslivet, universitet, statstjänstemän, icke-statligaorganisationer och lokala organisationer att inkludera miljövård i allutbildningsverksamhet där så är lämpligt, med tonvikt på att tillgodoseomedelbara kompetensbehov genom kortsiktig, formell och intern yrkes- ochledarskapsutbildning. Kapaciteten för miljövårdsutbildning bör stärkas ochspecialiserad lärarutbildning för lärare i detta ämne bör inrättas för attstödja utbildning på nationell och företagsnivå. Nya utbildningsmetoder förbefintlig miljöanpassad teknik bör utvecklas i syfte att skapasysselsättningstillfällen och på bästa sätt utnyttja lokala resursbaserademetoder. 36.18Länder bör stärka eller inrättapraktikprogram för studerande med avgångsbetyg från yrkesskolor, högskolor ochuniversitet i alla länder för att ge dem möjlighet att uppfyllaarbetsmarknadens krav och få en varaktig utkomst. Yrkesutbildnings- ochomskolningsprogram bör inrättas för att klara strakturanpassningar som påverkarsysselsättningen och yrkeskvalifikationer. 36.19Regeringar uppmuntras attsamråda med människor som är isolerade frän samhället, antingen geografiskt,kulturellt eller socialt, för att ta reda pä deras utbildningsbehov och skapamöjligheter för dem att bidra i större utsträckning till utveckling av hållbaraarbetssätt och levnadsmönster. 36.20Regeringar, näringslivet,fackföreningar och konsumenter bör främja insikten om sambandet mellan en godmiljö och etiska principer i affärslivet. 36.21Länder bör utveckla en ser/icemed lokalt utbildade och rektyterade miljötekniker som kan tillhandahällatjänster för lokala grapper och samhällen, särskilt i eftersatta stads- ochlandsbygdsområden, till en början primär miljövård. 36.22Länder bör förbättra sinamöjligheter att få tillgång till, analysera och effektivt utnyttja deninformation och de kunskaper som finns tUlgängliga om miljö och utveckling.Befintliga eller nyinrättade särskilda utbildningsprogram bör stärkas för attstödja särskilda gruppers informationsbehov. Effekterna av dessa program påproduktivitet, hälsa, säkerhet och sysselsättning bör utvärderas. Nationellaoch regionala informationssystem avseende arbetsmarknaden för miljöarbete börutvecklas för att på kontinuerlig basis tillhandahålla information ommöjligheter till miljöarbete och miljöutbildning. Information börsammanställas om utbUdningsresurser vad gäller miljö och utveckling och hållasaktuell; den bör innehålla uppgifter om utbildningsprogram, läroplaner,metoder och resultat av utvärderingar på lokal, nationeU, regional ochinternationell nivå. 36.23Biståndsorgan bör stärka utbUdningsinslageti alla utvecklingsprojekt, med tonvikt pä ett tvärvetenskapligt synsätt,medvetenhet och säkerställande av den kompetens som är nödvändig förövergängen till ett långsiktigt hållbart samhälle. UNDPs riktlinjer ommiljövård inom FN-systemets operativa verksamhet kan utgöra ett bidrag tilldetta ändamål. 36.16Befintiiga nätverk av arbetsgivar-och arbetstagarorganisationer, nä- Skr. 1992/93:13 ringslivssammanslutningaroch ickestatliga organisationer bör underlätta erfarenhetsutbyte beträffande utbildningsochmedvetandehöjande program. 36.17Regeringar bör, i samarbete medberörda internationella organisationer, utveckla och genomföra strategier föratt möta nationella, regionala och lokala miljöhot och -kriser, med tonvikt påintensiva övnings- och medvetandehöjande program för att höja allmänhetensberedskap. 36.18FN-systemet bör, när så ärlämpligt, bygga ut sina utbildningsprogram, särskilt sin verksamhet förmiljöutbildning och miljöstöd för arbetsgivar- och arbetstagarorganisationer. 36.27 Konferenssekretariatethar beräknat totalkostnaden per är (1993- 2000) för att genomföra de åtgärder som redovisas i detta kapitel till ca. , inklusive ca. från det internationella sam fundet i bidrag eUer förmånliga krediter. Det rör sig här endast om ungefär liga uppskattningar, som inte har granskats av regeringarna. De faktiska kostnaderna och finansiella villkoren, inklusive icke-koncessionella villkor, beror bl.a. på vilka strategier och program som regeringarna beslutar att ge nomföra. Kapitel 37 Skr. Nationella mekanismer och internationellt samarbete förkapacitetsuppbyggnad 37.1Ett lands möjligheter attlyckas i sin strävan mot en hållbar utveckling bestäms i hög grad av dessbefolknings och institutioners kapacitet samt av de ekologiska och geografiskaförhållandena. Kapacitetsuppbyggnad omfattar närmare bestämt landetsmänskliga, vetenskapliga, tekniska, organisatoriska, institutionella ochresursmässiga kapacitet. Ett grandläggande mål för kapacitetsuppbyggnad är attförbättra förmågan att utvärdera (Kh gripa sig an de avgörande frågorna kringvalet av utvecklingspolitik och metoder för genomförande utifrån en förståelseav de miljömässiga möjligheterna och begränsningarna samt av människornassjälvupplevda behov. Följaktiigen har alla länder ett behov av att st;irka sinnationella kapacitet. 37.2Att bygga upp den inhemskakapaciteten för att genomföra kommer att kräva insatser av ländemasjälva i samarbete med berörda FN-organisationer samt med utvecklade länder.Det internationella samfundet på nationeU, subregional och regional nivä,kommuner, icke-statliga organisationer, universitet och forskningscentra,näringslivet och andra privata institutioner och organisationer kan ocksåbidra tUl dessa insatser. Det är nödvändigt att ensldlda länder fastställerprioriteringar och de medel som skall användas för att öka deras kapacitet föratt genomföra , med beaktande av deras miljömässiga och ekonomiskabehov. Kompetens, kunskaper och tekniskt kunnande på individuell ochinstitutionell nivå är nödvändiga för institutionsuppbyggnad, politisk analysoch hantering av utveckUngsfrågoma, inklusive utvärdering av alternativavägval i syfte att förbättra tillgäng tUl (Kh teknologiöverföring och främjaekonomisk utveckling. Tekniskt samarbete, inklusive samarbete vad gällerteknologiöverföring (Kh kunskap, omfattar hela skalan av åtgärder för attutveckla eller stärka förmågan hos individer och grapper. Det bör bidra tillatt bygga upp kapacitet på läng sikt och behöver hanteras och samordnas av ländemasjälva. Tekniskt samarbete, inklusive samarbete vad gäller teknologiöverföringoch kunskap, är effektivt endast om det ligger i linje (Kh hör samman med ettlands egna strategier och prioriteringar pä miljö- och utvecklingsområdet ochom biståndsorgan och regeringar utfonnar en förbättrad och konsekvent politUcför att stödja denna process. 37.3De övergripande målen för nationell kapacitetsuppbyggnad inom dettaprogramområde är att utveckla (Kh förbättra nationell och därmed sammanhängandesubregional (Kh regional kapacitet och kompetens för en hällbar utveckling meddeltagande av de ickestatliga sektorerna. Detta program bör vara tUl hjälpgenom att: a)Främja en fortlöpande process byggd på aktivt deltagande för att fast- 438 ställalandets behov och prioriteringar i samband med genomförandet av Skr. 1992/93:13Agenda 21 och betona vikten av att utveckla specialistresurser och institutionellkapacitet och förmåga med vederbörligt beaktande av behovet av att pä bästasätt utnyttja befintliga mänskliga resurser och förbättra effektiviteten ibefintliga institutioner och icke-statliga organisationer, inklusive vetenskapligaoch tekniska institutioner, b)ändra inriktningen på ochprioriteringar beträffande tekniskt bistånd, inklusive bistånd vad gällerteknologiöverföring och kunskap, med beaktande av de särskilda förhållandenaoch individuella behoven i mottagarländerna, tiUsammans med en förbättradsamordning bland biståndsgivarna till stöd för ländernas egna handlingsprogram.Denna samordning bör även omfatta icke-statliga organisationer ochvetenskapliga och tekniska institutioner samt näringslivet, där så ärlämpligt, c)ändra tidsperspektivet förplanering och genomförande av program, utveckla och stärka institutionella strakturerför att öka deras förmåga att klara nya långsiktiga utmaningar snarare änkoncentrera på omedelbara problem, d) förbättrabefintiiga internationella multilaterala institutioner med an svar för miljö och/eller utvecklingsfrågor och ändra institutionemas inrikt ning för att säkerställa att de har kapacitet för och förmåga att integrera dessa frågor, e) förbättraden institutionella kapaciteten och förmågan, såväl inom den offentliga som den privata sektorn, för att utvärdera miljökonsekvenserna av alla utvecklingsprojekt. 37.4 Bl.a.följande särskilda mål uppställs: a)Varje land bör sträva efter attsä snart som möjligt, helst före utgången av 1994, genomföra en genomgång avsina behov av kapacitetsuppbyggnad vad gäller utformning av nationeUa strategierför en hållbar utveckling, inklusive kapacitet för att upprätta och genomföraett eget handlingsprogram knutet tfll ; b)bör FN:sgeneralsekreterare lägga fram en rapport för generalförsamlingen omgenomförandet av en förbättrad politUc och förbättrade samordningssystem ochförfaranden för att stärka och genomföra program för tekniskt bistånd avseendehållbar utveckling samt de )terligare åtgärder som behövs för att stärka ettsådant samarbete. Denna rapport bör utarbetas pä gmndval av information frånländer, internationella organisationer, miljö- och utvecklingsinstitutioner,biståndsorgan i givarländerna och ickestatiiga samarbetspartners. Attskapa nationeU enighet och utforma strategier för uppbyggnad av kapacitet förgenomförandet av 37.5 Somett viktigt led i den övergripande planeringen bör varje land sträva efter enighet på alla samhällsnivåer om den politik och de program som be hövs för kort- och långsiktig uppbyggnad av kapacitet för genomförandet av dess Agenda 21-program. Denna enighet bör vara resultatet av en aktiv dia- logmellan berörda intressegrapper och leda till att man fastslär vilka kompe- Skr.1992/93:13 tensluckor, vilken institutionell kapacitet, vilka tekniska ochvetenskapliga behov och resursbehov som finns lör att förbättra kunskaper (Khadministration pä miljöområdet i syfte att integrera miljö- ochutvecklingsfrågorna. UNDP kan, på begäran av regeringar och i samarbete medberörda fackorgan och andra mellanstatliga och internationella icke-statligaorganisationer, medverka vid fastställande av behov av tekniskt bistånd,inklusive behov vad gäller teknologiöverföring och kunskap ochutvecklingsbistånd för genomförandet av . Den nationella planeringsprocessenbör, där så är lämpligt, tillsammans med nationella handlingsplaner ellerstrategier för en hällbar utveckling utgöra ramen för ett sådant samarbete ochbistånd. UNDP bör använda (Kh ytterligare förbättra sitt nät av fältkontor ochsitt vittgående biständsmandat för att bistä landet, varvid det bör utnyttjasina erfarenheter av tekniskt samarbete för kapacitetsuppbyggnad pä landsnivåoch regional nivå och tillvarata den speciella kompetensen hos andra organ,särskilt , och regionala kommissioner och utvecklingsbankersamt berörda intemationella mellanstatliga och icke-statliga organisationer. Attidentifiera nationeUa resurser för tekniskt samarbete och redan inlämnadeframställningar om sådant samarbete, inklusive samarbete vad gällerteknologiöverföring och kunskap, inom ramen för sektorstmtegier 37.6Länder som önskar inleda tekniskt samarbete, inklusive samarbete vad gällerteknologiöverföring och kunskap, med internationella organisationer ochgivarländernas institutioner bör göra framstäUningar om detta inom ramen förlångsiktiga strategier för kapacitetsuppbyggnad inom olika sektorer. Dessastrategier bör, när sä är lämpligt, avse anpassningar av politik, budgetärafrågor, samarbete och samordning mellan institutioner, behov av kunskapsutvecklingsamt behov vad gäller teknisk och vetenskaplig utmstning. De bör omfattabehoven inom den offentliga och den privata sektorn och ha till syfte attstärka program för vetenskaplig utbUdning, undervisning och forskning,inklusive utbildning i de utvecklade länderna och stärkande av kunskapscentra iutvecklingsländema. Länder bör välja ut och stärka en central enhet för attorganisera och samordna tekniskt samarbete och knyta denna till processen förfastställande av prioriteringar (Kh resursfördelning. Attupprätta en mekanism för uppföljning av tekniskt samarbete vad gällerteknologiöverföring och kunskap 37-7Givarländer och mottagarländer, FN-systemets organisationer och institutioneroch internationella offentliga och privata organisationer bör följa upputvecklingen av samarbetsprocessen vad gäller tekniskt samarbete, inklusiveteknologiöverföring och kunskap, som avser hållbar utveckling. För attunderlätta denna process kan generalsekreteraren, med beaktande av det arbetesom har utförts av UNDP och andra organisationer inför om miljöoch utveckling, inleda samråd med utvecklingsländer, regionala organisationer,FN-tyStemets organisationer (Kh institutioner, inklusive regionalakommissioner och multilaterala och bilaterala bistånds- och mil- Skr.1992/93:13 jöorgan, i syfte att ytterligare stärka länders inhemska kapacitetoch förbättra tekniskt samarbete, inklusive samarbete vad gällerteknologiöverföring och kunskap. En uppföljning bör ske på följande punkter: a)Utvärdering av befintligkapacitet för hantering av miljö- och utvecklingsfrågor, inklusive teknisk,teknologisk och institutionell kapacitet cKh resurser för att utredautvecklingsprojekts miljökonsekvenser; utvärdering av förmågan att tillgodosebehovet av tekniskt samarbete, inklusive samarbete vad gällerteknologiöverföring och kunskap, som uppstår till följd av och konventionemaom klimatförändring och biologisk mångfald, b)utvärdering av i vad mån denbefintliga verksamheten inom tekniskt samarbete, inklusive samarbete vad gällerteknologiöverföring och kunskap, bidrar till att stärka och bygga upp dennationella kapaciteten för integrerad hantering av miljö- ochutvecklingsfrågor; utvärdering av metoder för att förbättra kvaliteten i detinternationella tekniska samarbetet, inklusive samarbete vad gällerteknologiöverföring och kunskap, c)en strategi för att ändrainriktningen på kapacitetsuppbyggnad mot en operativ integrering av miljö- ochutvecklingsfrågorna med långsiktiga åtaganden på grundval av varje landsnationella program, utvecklat genom en process byggd pä aktivt deltagande, d) möjlighetenatt i större utsträckning utnyttja långsiktigt samarbete mellan kommuner, icke-statliga organisationer, universitet, utbildnings- och forskningscentra samt näringslivsinstitutioner CKh offentliga och privata in stitutioner med motsvarigheter i andra länder eller inom det egna landet el ler den egna regionen. Sådana program som för hållbar ut veckling bör utvärderas i detta sammanhang, e) attgöra projekt mer hållbara genom att utforma dem med hänsyn till miljökonsekvenserna, kostnaderna för institutionsuppbyggnad, utveckling av mänskliga resurser och teknikbehov samt de finansiella och organisato riska kraven för drift och underhåll, f) förbättringav det tekniska samarbetet, inklusive samarbete vad gäller teknologiöverföring och kunskap och teknikhantering, genom att lägga större tonvikt pä kapacitetsuppbyggnad som en integrerad del av strategier för hållbar utveckling avseende miljö- och utvecklingsprogram både inom ramen för samordnade processer pä landsnivå, som t.ex. samrådsgrapper oeh randabordskonferenser, och i mekanismer för samordning mellan sekto rer för att göra det möjligt för utvecklingsländerna att aktivt delta ierhållan det av bistånd från olika häll. Attförbättra FN-systemets kompetens och koUektiva bidrag till initiativ för kapacUetsuppbyggnad 37.8FN-tystemets organisationer, organ och institutioner skulle, tillsam mans med andra internationella och regionala organisationer samt den of fentliga och den privata sektorn, där sä är lämpligt, kunna stärka sina gemen samma insatser för tekniskt samarbete, inklusive samarbete vad gäller tek nologiöverföring och kunskap, för att söka lösningar till miljö- och utveck- aa. lingsproblemi anslutning till detta samarbete och därmed uppnä större kon- Skr.1992/93:13 sekvens i arbetet. Organisationer skulle på begäran kunna bistäländer, särskilt de minst utvecklade länderna, när det gäller nationell miljö-och utvecklingspolitik, kunskapsutveckling och hjälp med experter,lagstiftning, naturresurser och miljöinformation. 37.9 UNDP,och de regionala multilaterala utvecklingsban kerna bör som ett led i deras deltagande i nationella och regionala samord ningsmekanismer medverka till kapacitetsuppbyggnad pä landsnivå, varvid de bör utnyttja specialkunnande och operativa kapacitet på mil jöområdet samt FNsystemets fackorgan och organisationer och regionala och subregionala organisationer inom sina respektive kompetensområden. För detta ändamål bör UNDP mobilisera resurser för kapacitetsuppbyggnad genom att utnyttja sitt nätverk av fältkontor, sitt vittgående mandat och sin erfarenhet inom tekniskt samarbete, inklusive samarbete vad gäller teknolo giöverföring och kunskap, UNDP bör tillsammans med dessa internationella organisationer fortsätta med att utveckla samrådsprocesser för att förbättra mobilisering och samordning av resurser från det internationella samfundet för kapacitetsuppbyggnad, inklusive upprättandet av en lämplig databas. Det kan vara nödvändigt att förena dessa funktioner med ett stär kande av UNDP:s egen kapacitet.