prop · GF03112 · 1992-01-01 00:00:00 — Av beviset bör tydligt framgå att innehavaren av F-skattesedeln själv svarar för den preliminära skatt och de socialavgifter som belöper på ersättning för arbete som uppdras åt honom. Av skattebeviset skall också framgå om F-skattesedeln har kombinerats med en A-skattesedel och vad som då gäller i fråga om skyldigheten att betala preliminär skatt och socialavgifter. I likhet med några remissinstanser anser jag att en samordning bör ske med registreringsbeviset enligt lagen om mervärdeskatt. F-skattebeviset kan dock inte helt ersätta registreringsbeviset eftersom det kan finnas fall där den som är registrerad till mervärdeskatt inte skall ha en F- skattesedel. Men i de fall den som innehar en F-skattesedel också är registrerad till mervärdeskatt bör detta framgå av F-skattebeviset. Detsamma gäller de övriga uppgifter som skall anges i registreringsbeviset. Om innehavaren redovisar mervärdeskatt i sin allmänna självdeklaration, bör F-skattebeviset innehålla uppgift om det. I detta sammanhang vill jag också något beröra vissa bevisfrågor som kan uppkomma. Om den som utför ett arbete har en A-skattesedel både vid avtalstillfället och vid utbetalningstillfället bör inga problem uppstå. Jag bortser då från det fallet att en arbets- eller uppdragstagare påstår sig ha en F-skattesedel. Har mottagaren en A-skattesedel skall sålunda den som betalar ut ersättningen göra skatteavdrag och betala arbetsgivaravgifter. Att mottagaren av ersättningen har en A-skattesedel kan utbetalaren i detta fall få veta antingen genom att han gör en förfrågan hos skattemyndigheten eller genom att motparten visar upp sin skattsedel. För utbetalaren finns inget behov av att dokumentera vilken typ av skattsedel som har använts. Däremot kan han behöva se skattsedeln för att få veta hur skatteavdraget skall beräknas. Om utbetalaren inte känner till vilken typ av skattsedel motparten har och inte vill ha besväret att kontakta skattemyndigheten, bör han alltid utgå från att det är en A- skattesedel. Då riskerar han aldrig att i efterhand bli krävd på vare sig källskatt eller arbetsgivaravgifter. Har den som utfört ett arbete i stället en F-skattesedel både vid avtalstillfället och vid utbetalningstillfället blir situationen inte lika enkel från bevissynpunkt. Då skall i princip F-skattesedelns rättsverkningar gälla. Den som betalar ut ersättningen måste dock vidta vissa åtgärder för att inte riskera att i efterhand bli betalningsskyldig för både källskatt och arbetsgivaravgifter. Han kan t.ex. genom att kontakta skattemyndigheten kontrollera att motpartens uppgift om F-skattesedel är riktig. En sådan kontroll skall då avse förhållandet antingen vid avtalstidpunkten eller vid utbetalningstidpunkten. Jag vill här påpeka att om flera uppdrag lämnas till en och samma person måste kontroll göras vid varje avtalstillfälle resp. utbetalningstillfälle eftersom en utfärdad F-skattesedel kan ha återkallats. Om uppgiften stämmer behöver han dessutom kunna visa när avtalet om arbetet träffades eller när ersättningen betalades ut. Detta kan ske genom ett skriftligt avtal, genom att utbetalningen sker genom post eller bank eller genom att den kvitteras av mottagaren. Enligt promemorian skall den som uppdrar ett arbete få lita på uppgifter som motparten lämnar om sin skattsedel på preliminär skatt i en faktura. Ingen av remissinstanserna har invänt mot detta. Jag instämmer i förslaget. Som jag ser det får man annars ett alltför krångligt system. Åberopas en F- skattesedel skall den alltså i princip gälla. Detta bör gälla även om F-skattesedeln har återkallats och till och med om motparten aldrig har haft någon F-skattesedel. Men det måste krävas av uppdragsgivaren att han kan visa att en F- skattesedel har åberopats. Det bör vara tillräckligt att mottagaren av ersättningen har angett sitt personnummer eller organisationsnummer samt innehav av F-skattesedel t.ex. på sin faktura. Regeln bör dessutom, som lagrådet förordat, ges en mer generell utformning. Man bör sålunda låta även uppgifter om innehav av F- skattesedel som lämnats i t.ex. en anbudshandling eller i ett av båda parter undertecknat avtal få samma verkan som en uppgift lämnad i en faktura. En annan möjlighet är att en kopia av F-skattebeviset bifogas anbudshandling, faktura eller annan liknande handling. Om F-skattesedeln eller F- skattebeviset endast har uppvisats bör det ankomma på den som betalar ut ersättningen att dokumentera detta på lämpligt sätt, t.ex. genom att själv fotokopiera skattsedeln eller skattebeviset. Om den som har utfört arbetet har både en F-skattesedel och en A-skattesedel skall, enligt vad jag föreslagit tidigare, den som betalar ut ersättningen för arbetet utgå från att A- skattesedeln skall användas. Det är alltså inte möjligt för den som betalar ut ersättningen att i den här situationen lita till F-skattesedeln även om han genom att vända sig till skattemyndigheten får veta att motparten har en sådan skattsedel. Det är alltså viktigt att skattemyndigheten i förekommande fall lämnar besked om att en F-skattesedel har kombinerats med en A-skattesedel. Det är endast om F-skattesedeln har åberopats av innehavaren, antingen vid avtalstillfället eller vid utbetalningstillfället, som den skattsedeln skall gälla. Även i detta fall måste det krävas av den som uppdragit arbetet att han kan visa för skattemyndigheten att F-skattesedeln har åberopats. Hur det kan ske har jag redan nämnt. Mitt förslag: Nuvarande möjlighet att ingå s.k. likställighetsavtal skall slopas. Promemorians förslag: En fysisk person som har en F-skattesedel skall med uppdragsgivaren kunna ingå avtal om att denne skall betala arbetsgivaravgifter och göra skatteavdrag (likställighetsavtal). Ett sådant likställighetsavtal skall alltid omfatta både arbetsgivaravgifter och skatteavdrag. Ett avtal som enbart avser arbetsgivaravgifter skall ändå anses omfatta också skyldigheten att göra skatteavdrag. Ett avtal som enbart avser skyldigheten att göra skatteavdrag skall däremot inte påverka skyldigheten att betala socialavgifter. Likställighetsavtal skall inte heller i fortsättningen kunna ingås när uppdragstagaren är en juridisk person. Remissinstanserna: Endast två remissinstanser har yttrat sig särskilt om likställighetsavtal. Båda föreslår att sådana avtal i förenklingssyfte skall slopas. RSV konstaterar att genom möjligheten att kombinera F- skattesedeln med en A-skattesedel ges den skattskyldige möjlighet att i förväg bestämma de inkomster på vilka egna skatteinbetalningar skall ske. Verket ser därför inget behov av likställighetsavtal vare sig detta gäller endast skatteavdrag eller såväl skatteavdrag som socialavgifter. Statskontoret påpekar också att kombinationsmöjligheten skapar alternativ till likställighetsavtalen. I de fall sådana avtal kan bli aktuella kan i stället A-skattesedlar användas. Enligt kontorets bedömning skulle ett slopande av reglerna om likställighetsavtal innebära en förenkling av regelsystemet utan några nackdelar för de tänkbart berörda. Skälen för mitt förslag: Nuvarande regler om likställighetsavtal innebär följande. Socialavgifter på ersättning för arbete som för mottagaren utgör inkomst av näringsverksamhet skall normalt betalas i form av egenavgifter. Är parterna ense om att arbetsgivaravgifter i stället skall betalas för ersättningen gäller emellertid detta. Parterna sägs då ha träffat ett likställighetsavtal. Ett sådant avtal kan endast avse ersättning för arbete som uppdragits åt en fysisk person. Den föreslagna möjligheten att kombinera en F- skattesedel med en A-skattesedel medför att det inte längre finns något behov av likställighetsavtal. Att ha kvar avtalsvägen skulle endast vara av intresse för den F- skattesedelsinnehavare som för en enstaka ersättning inte vill ha besväret med att också skaffa sig en A-skattesedel. Med hänsyn till den förenkling som uppnås föreslår jag emellertid att likställighetsavtalen slopas. Mitt förslag: beslut om tilldelning av skattsedel och återkallelse av F-skattesedel får överklagas av den skattskyldige och hos länsrätt och vidare hos kammarrätt och regeringsrätten. beslut om solidarisk eller subsidiär betalningsskyldighet får överklagas hos länsrätt, kammarrätt och regeringsrätten av den som ålagts betalningsansvar och av . Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt. Det bygger dock på att lokal skattemyndighet skall vara beslutsinstans och att det finns ett allmänt ombud i uppbördsmål. Remissinstanserna: Endast ett fåtal har kommenterat förslaget. Bl.a. RSV och kammarrätten i understryker att det är av största vikt att mål angående tilldelning av skattsedel handläggs med förtur vid domstolarna. Kammarrätten anser att det behövs en komplettering i form av en bestämmelse om förtur eller tidsgränser för avgörandet. Kammarrätten i påpekar att, med hänsyn till den stora betydelse beslut om tilldelning av skattsedel kan ha för den skattskyldige, rättssäkerhetsskäl med styrka talar för den föreslagna ordningen. Skälen för mitt förslag: Som allmän regel vid uppbörd av skatt gäller enligt UBL att skattemyndighetens beslut kan överklagas till länsrätt. Därifrån kan överklagande ske till kammarrätt och regeringsrätten. Länsrättens beslut om bl.a. sättet för att ta ut preliminär skatt får dock inte överklagas. Eftersom ett beslut om skattsedel på preliminär skatt avses vara direkt avgörande för frågan om hur socialavgifterna skall betalas bör för ett sådant beslut gälla samma överklagandeordning som för andra beslut rörande skyldigheten att betala socialavgifter. beslut om sättet för uttagande av preliminär skatt bör alltså kunna fullföljas till länsrätt och vidare till kammarrätt och regeringsrätten. Nuvarande regler om företrädare för det allmänna bör gälla även i mål om skattsedel på preliminär skatt. Ett beslut om att någon skall fråntas sin F-skattesedel bör få verkställas utan hinder av att det har överklagats. Detsamma bör gälla ett beslut om att preliminär F-skatt skall betalas. Ett beslut av förvaltningsdomstol i mål om F- skattesedel bör inte ges retroaktiv verkan. När det gäller frågan om inhibition av beslut om återkallelse av en F-skattesedel vill jag anföra följande. I UBL finns inget undantag från den enligt lagen gällande regeln att åtgärd skall verkställas oavsett att det beslut som föranlett åtgärden inte vunnit laga kraft. Eftersom särskilda regler om inhibition av återkallelsebeslut saknas i UBL blir de allmänna reglerna om detta institut i förvaltningsprocesslagen (1971:292) tillämpliga. Det kan sättas i fråga om det inte behövs särskilda bestämmelser i lag om förtur för mål om skattsedelstilldelning. Några sådana bestämmelser är jag dock inte beredd att föreslå . Däremot kan det vara lämpligt att domstolarna själva ser till att frågan regleras i deras arbetsordningar. Jag vill understryka att det är av stor betydelse att dessa mål behandlas skyndsamt. Vad så gäller skattemyndighetens beslut i fråga om återkallelse av en F-skattesedel och betalningsansvar anser jag det lämpligt att ha samma ordning som gäller i övrigt för beslut enligt UBL. Belopp för vilka betalningsskyldighet ålagts kommer då att kunna drivas in även om beslutet överklagas (103 § UBL). 3.16 Tillämpningsområdet för nuvarande bestämmelser om förhandsbesked och eftergift Mitt ställningstagande: Nuvarande bestämmelser om förhandsbesked och om eftergift av betalningsskyldighet för arbetsgivaravgifter samt motsvarande bestämmelser rörande skatteavdrag skall stå kvar oförändrade. Promemorians förslag: Överensstämmer med mitt. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har tagit upp denna fråga särskilt. Skälen för mitt ställningstagande: Den som uppdragit ett arbete åt någon som har en F-skattesedel skall inte löpa risken att bli betalningsskyldig för den källskatt och de socialavgifter som belöper på ersättningen för arbetet. Jag bortser då från de fall då de föreslagna reglerna om ett solidariskt ansvar kan bli tillämpliga. Anlitar en näringsidkare i stället någon som har en A-skattesedel blir förhållandet det motsatta, dvs. han blir skyldig att både göra skatteavdrag och, om A-skattesedelsinnehavaren är en fysisk person, betala arbetsgivaravgifter. Är uppdragsgivaren inte näringsidkare föreligger dock dessa skyldigheter bara om ersättningen under beskattningsåret överstiger . I nu angivna fall kommer det i allmänhet att vara möjligt för uppdragsgivaren att förutse vilka skyldigheter i skatte- och avgiftshänseende som åvilar honom. Man kan dock inte utesluta att det även inom det nya systemet, t.ex. på grund av att någon av parterna missuppfattat vilken skattsedel som skall användas i ett visst fall, kan uppstå situationer där det skulle vara oskäligt att kräva ut ansvar för källskatt och arbetsgivaravgifter. kan motsvarande gälla när en privatperson anlitar en näringsidkare som har fått sin F- skattesedel återkallad eller en näringsidkare som själv har valt att ha en A-skattesedel i stället för en F-skattesedel. De möjligheter till eftergift av betalningsskyldigheten som finns inom det nuvarande uppbördssystemet genom bestämmelserna i 75 § UBL och anvisningarna till denna paragraf samt i 22 d § USAL bör därför, såsom också föreslås i promemorian, finnas kvar. Behovet av att kunna få ett förhandsbesked angående skatteavdrag och avgiftsskyldighet enligt de nuvarande bestämmelserna i 44 § UBL resp. 22 a § USAL bör i stort sett upphöra med den nu föreslagna ordningen. Det kan dock inte uteslutas att situationer kan uppstå där det råder viss osäkerhet rörande skyldigheten att göra skatteavdrag eller att betala socialavgifter. Jag anser därför att nuvarande regler om förhandsbesked, såsom föreslås i promemorian, också skall finnas kvar i UBL och USAL. 3.17 Närmare om skatteavdrag på biinkomster Mitt förslag: Skatteavdrag på ersättningar för arbete som utgör biinkomst för mottagaren skall göras om inte skattemyndigheten efter särskild ansökan beslutat om ett lägre procenttal. En beloppsgräns på . skall finnas för såväl skyldigheten att göra skatteavdrag som skyldigheten att betala arbetsgivaravgifter. Reglerna i de särskilda lagarna om skatteavdrag på sjukpenning m.m., folkpension och tilläggspension inarbetas i uppbördslagen. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt. I promemorian föreslås dock att skatteavdrag på biinkomster skall beräknas enligt tabell utom i de fall skatteavdraget enligt tabell skulle vara av den utbetalda ersättningen. I sådana fall skulle skatteavdrag göras . I promemorian föreslås också att skatteavdrag på sådant engångsbelopp som inte avser bestämd tidsperiod eller inte uppbärs vid regelbundet återkommande tillfällen skall göras av beloppet. Remissinstanserna: RSV konstaterar med tillfredsställelse att skatteavdrag införs på biinkomster. Verket anser dock att den föreslagna spärregeln om att skatteavdrag på biinkomst får understiga av ersättningen endast om den som skall göra avdraget är huvudarbetsgivare bör undvikas. Verket anser vidare att det är en klar förbättring om alla bestämmelser som behandlar skatteavdrag finns i en och samma lag. Kammarrätten i erinrar om att domstolen i ett remissyttrande avstyrkte ett förslag om skatteavdrag på binkomster. De argument som då anfördes synes enligt kammarrätten fortfarande i det väsentliga vara bärande. Kammarrätten anser att den föreslagna beloppsgränsen, , är för låg. Kammarrätten föreslår att den sätts till , eller -- hellre -- motsvarande andel av ett basbelopp. Kammarrätten framhåller att det är angeläget att systemet med skatteavdrag på biinkomster konstrueras så att den skattskyldige aldrig blir dubbelt belastad av preliminärskatt. Byggentreprenörerna anser att förslaget visserligen torde innebära en ökning av företagens arbete med uppbörd av skatt men fördelen med ett effektivare uppbördssystem väger upp denna nackdel. Förslaget tillstyrks därför. Kooperationens pensionsanstalt anför att merparten av de skatteavdrag som enligt förslaget skall ske på biinkomster kommer vad gäller pensionsanstalten att uppgå till . En kontrollfunktion på gällande skattetabell för envar betalningsmottagare måste dock inarbetas i de administrativa systemen. Näringslivets skattedelegation är inte övertygad om att förslaget löser de praktiska problem som fastställandet av preliminärskatteavdragets storlek medför. Delegationen anser sig inte kunna tillstyrka förslaget innan detta problem är löst. pekar på att försäkringsbolagen betalar ut pensioner, skadelivräntor och ersättningar för inkomstförlust till försäkringstagare och skadelidande till avsevärda belopp och i ett stort antal utbetalningar. Genom förslaget får de ett mycket omfattande skatteuppbördsarbete. Enligt förbundets mening måste förutsättas att bolagen inte skall ha någon skyldighet att undersöka vilken typ av skattsedel på preliminär skatt mottagaren av ersättningen har utan att de skall kunna utgå från att skatteavdrag alltid skall göras. anser vidare att för att bolagen skall ha någon möjlighet att verkställa skatteavdrag på biinkomster måste ett schablonuttag med viss procentsats få göras på alla utbetalningar oavsett vilken skattetabell som gäller i det enskilda fallet. Försäkringsbolagen kan inte heller ta på sig att undersöka om begäran om förhöjt skatteavdrag eller jämkning av skatt föreligger. Dessutom anser riksförbundet att den skatteavdragsfria gränsen bör sättas vid ett helt basbelopp i stället för, som föreslagits, ett halvt basbelopp. Förbundet pekar slutligen på att inget sägs i promemorian om skatteavdrag på utbetalningar till mottagare bosatta utomlands. I dessa fall skall skatt ofta inte betalas i . Svenska revisorsamfundet SRS anser att det föreslagna systemet kan bli administrativt betungande för uppdragsgivarna genom att de måste hantera ett stort antal skattetabeller. Samfundet anser därför att förenklingar bör övervägas. befarar att antalet jämkningsansökningar kommer att öka avsevärt om skatteavdrag görs på biinkomster. Förbundet anser dessutom att de föreslagna beloppsgränserna bör höjas och göras värdebeständiga. Skälen för mitt förslag: I det nuvarande systemet för uppbörd av preliminär skatt enligt UBL är det endast den som är huvudarbetsgivare som är skyldig att göra skatteavdrag för betalning av den preliminära A-skatt som arbetstagaren har att betala. Vid utbetalning av ersättning, som för den anställde inte utgör huvudsaklig inkomst av tjänst, skall arbetsgivaren sålunda inte göra något källskatteavdrag. Resultatet blir att den preliminära skatten väsentligt understiger den slutliga skatten om den skattskyldige har stora biinkomster. Detta tar sig uttryck i stora fyllnadsinbetalningar och kvarstående skatter. I fråga om skyldigheten att betala arbetsgivaravgifter finns inte, som inom skatteområdet, någon skillnad mellan huvudarbetsgivare och andra arbetsgivare. Samtliga arbetsgivare är skyldiga att betala arbetsgivaravgifter för utgivna löner och andra ersättningar för arbete. I det nu () gällande samordnade systemet för uppbörd av källskatt och arbetsgivaravgifter framträder skillnaderna mellan arbetsgivarnas skyldighet att göra skatteavdrag och betala avgifter tydligare än . Varje arbetsgivare är skyldig att månatligen lämna en uppbördsdeklaration och i denna redovisa avgiftsunderlag och arbetsgivaravgifter. Däremot är det bara huvudarbetsgivare som är skyldiga att också redovisa gjorda skatteavdrag. En sådan skillnad ter sig i många avseenden omotiverad. Genom mitt redan framlagda förslag att den som betalar ut ersättning för arbete till någon som har en A-skattesedel i princip skall vara skyldig att göra skatteavdrag på ersättningen oberoende av om han är mottagarens huvudarbetsgivare eller inte uppnår man en ordning med skatteavdrag även på biinkomster. Jag anser, till skillnad från kammarrätten i , att fördelarna med ett sådant system är så stora att man nu inte kan avstå från att ta ut preliminär skatt även på biinkomster. Genom en sådan ordning kan uppbördssystemet göras effektivare. Man minskar behovet av fyllnadsinbetalningar och debitering av kvarstående skatt. Dessutom kommer alla anställningsinkomster att behandlas mer likformigt i uppbördshänseende. Dessa förbättringar kan uppnås utan någon väsentlig ökning i arbetsgivarnas skyldigheter om man begränsar kretsen av arbetsgivare som skall vara skyldiga att göra skatteavdrag även från biinkomster till sådana arbetsgivare som under alla förhållanden är skyldiga att redovisa och betala arbetsgivaravgifter. De föreslagna bestämmelserna om skatteavdrag på biinkomster innebär bl.a. att en uppdrags- eller arbetsgivare som bedriver näringsverksamhet och som betalar ut ersättning för arbete till någon som har en A- skattesedel eller som saknar skattsedel alltid skall vara skyldig att betala arbetsgivaravgifter för och göra skatteavdrag från ersättningen. Skyldigheten att göra skatteavdrag skall alltså gälla även om ersättningen hos mottagaren skall taxeras som inkomst av näringsverksamhet. Skatteavdragsskyldigheten skall emellertid inte gälla för en uppdrags- eller arbetsgivare som inte bedriver näringsverksamhet om ersättningen från honom understiger . De föreslagna reglerna behöver emellertid kompletteras i vissa avseenden. Det är givetvis viktigt att systemet med skatteavdrag på biinkomster konstrueras så att den skattskyldiges preliminära skatt så nära som möjligt ansluter till den slutliga skatten. Därigenom undviker man bl.a. jämkningsansökningar. I promemorian föreslås att samtliga arbetsgivare i princip skall vara skyldiga att göra skatteavdrag enligt skattetabell. För att få ett så gott uppbördsresultat som möjligt föreslås dock att det skall införas en spärregel. Den innebär att skatteavdrag, som beräknat efter skattetabell understiger viss procentuell andel av ersättningen, får göras endast av huvudarbetsgivare medan övriga arbetsgivare skall beräkna skatteavdraget enligt ett fast procenttal. För att en arbetsgivare i så få fall som möjligt skall behöva ta ställning till om han är huvudarbetsgivare eller inte föreslås i promemorian att gränsen för när skatteavdraget inte får beräknas enligt tabell skall vara när skatteavdraget enligt tabell understiger . Det i promemorian framlagda förslaget innebär alltså i praktiken att vid beräkning av skatteavdrag från biinkomst skall samma skattetabeller användas som vid beräkning av skatteavdrag från huvudinkomst. Förslaget innebär att arbetsgivarna i många fall måste arbeta med flera tabeller än . Endast i de fall skatteavdraget beräknat enligt tabell blir skall tabellerna frångås och skatteavdraget i stället beräknas till just av ersättningen. Flera remissinstanser, bl.a. Svenska revisorsamfundet, har pekat på att den i promemorian föreslagna ordningen är administrativt betungande för arbetsgivarna. RSV anser att den i promemorian föreslagna spärregeln bör undvikas. Jag vill först nämna att den sänkning av marginalskatterna som vi fått genom skattereformen bl.a. innebär att den i promemorian föreslagna ordningen för uttag av preliminär skatt på biinkomster inte längre ter sig så enkel. Genom att marginalskatten har sänkts blir antalet fall där arbetsgivaren måste ställa sig frågan om han är huvudarbetsgivare eller inte väsentligt större. Jag anser därför att man bör välja en annan metod. Enligt de regler som gäller efter skattereformen skall den statliga och kommunala inkomstskatten tas ut efter endast två olika procentsatser. Den ena motsvarar det kommunala skatteuttaget och den andra det kommunala skatteuttaget ökat . Den högre procentsatsen kommer att gälla för endast av de skattskyldiga. Av administrativa skäl bör skatteavdrag på biinkomster beräknas med utgångspunkt i den lägre av dessa två procentsatser för samtliga skattskyldiga. Om ett skatteavdrag på i ett enskilt fall skulle bli för högt bör skattemyndigheten ha möjlighet att bestämma en lägre procentsats. Ett sådant beslut måste på ett enkelt sätt kunna meddelas arbetsgivaren. Det kan ske genom att den aktuella procentsatsen anges på den skattskyldiges A- skattesedel.