prop · GF0343 · 1992-01-01 00:00:00 — Utredningen ansåg det också tveksamt om skattetillägg kan påföras när oriktig uppgift lämnas i samband med taxeringsrevision eller annan kontroll- eller granskningsåtgärd. I promemorian föreslås att de nuvarande bestämmelserna förtydligas så att det klart framgår att oriktiga uppgifter som lämnats till en skattemyndighet och där legat till grund för beslut rörande uppgiftslämnarens taxering, beskattning eller avgift kan föranleda eftertaxering, efterbeskattning eller efterprövning samt skatte- eller avgiftstillägg. Fr. o. m. taxering fattas taxeringsbeslut inte längre av taxeringsnämnd utan av skattemyndighet. Beslut om eftertaxering fattas av skattemyndigheten som första instans i stället för länsrätt. Det är normalt samma myndighet -- och ofta samma person -- som utreder, fattar beslut och för talan i domstol. Det är i en sådan ordning svårt att upprätthålla en gräns mellan sådana uppgifter som lämnas till skattemyndigheten i egenskap av beslutsfattare och sådana som lämnas till skattemyndigheten i dess utrednings- eller motpartsfunktion. De flesta remissinstanser har ställt sig bakom förslaget. Även jag är positiv till det. Skyldigheten att lämna sanningsenliga uppgifter till beskattningsmyndigheten rörande omständigheter som har betydelse för taxering, skatt eller avgift bör gälla oavsett när under förfarandets gång uppgifterna lämnats. Någon utvidgning av uppgiftsplikten i sig innebär inte detta. I promemorian föreslås inte några förändringar av reglerna i tullagen och vägtrafikskattelagen. Jag anser att det föreligger ett intresse av att ha likartade regler på hela skatteområdet och föreslår därför motsvarande justeringar även i dessa lagar. Mitt förslag föranleder ändringar i 4 kap. 16 § och 5 kap. 1 § TL, 38 och 64 a §§ ML, 4 kap. 7 § och 7 kap. 1 § LPP, 38 och 60 §§ USAL, 20 och 83 §§ tullagen samt 42 § vägtrafikskattelagen. 2.7 Oriktig uppgift vid förslag: Skattetillägg vid oriktig uppgift i domstol skall komma i fråga endast när den oriktiga uppgiften prövats i sak. Avgiftstillägg enligt lagen om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare skall kunna tas ut när en oriktig uppgift lämnats i ett mål om särskild avgift och uppgiften inte godtagits efter prövning i sak. Skälen för mitt förslag: Bestämmelserna om skattetillägg vid oriktig uppgift i domstol gäller enligt TL, ML och LPP även i det fall den oriktiga uppgiften inte prövats i målet. Det finns givetvis ett intresse av att skattskyldiga lämnar riktiga uppgifter oavsett om uppgiftslämnandet sker till skattemyndighet eller till domstol i mål om skatt. Förfarandena på taxerings-, mervärdeskatte- och punktskatteområdena har numera ändrats. Det är beskattningsmyndigheten som bedömer om ett överklagande kommit in i rätt tid. Den extraordinära besvärsrätten har slopats. En övergång från s. k. beloppsprocess till sakprocess har skett. Bestämmelsen om skattetillägg vid oriktig uppgift i domstol är tillämplig inte bara i de fall den oriktiga uppgiften inte prövas på grund av att den skattskyldige återkallar sin talan utan också t. ex. när domstolen avvisat ett överklagande på grund av res judicata eller inte tagit upp en ny fråga till prövning för att den skattskyldige på ett otillåtet sätt ändrat sin talan. Det finns enligt min mening inte något intresse av att kunna påföra skattetilllägg i sådana mycket speciella situationer. Jag föreslår därför att den nuvarande möjligheten att ta ut skattetillägg vid oriktig uppgift i domstol när uppgiften inte prövats i sak slopas. Oriktiga uppgifter i domstol i mål om taxering eller skatt är sanktionerade på hela skatteområdet. Någon bestämmelse om avgiftstillägg vid oriktig uppgift i mål om avgift finns dock inte i USAL. Vid införandet av påföljd vid oriktig uppgift i taxerings- och skatteprocess övervägdes även att införa en påföljd vid oriktig uppgift i avgiftsprocess. Med hänsyn till de organisations- och förfarandeförändringar som då förestod ansågs emellertid att frågan borde övervägas i ett senare sammanhang (prop. 1977/78: 136 s. 190). Jag anser det vara en fördel om likartade bestämmelser gäller på hela skatte- och avgiftsområdet. Något skäl att undanta oriktig uppgift som lämnas i mål om avgift från avgiftstillägg finns knappast. Jag föreslår därför en justering av 38 § USAL i detta avseende. 2.8 Förseningsavgift vid ofullständig deklaration m. m. Mitt förslag: Förseningsavgift skall kunna tas ut när den skattskyldige visserligen lämnat en självdeklaration men den har så bristfälligt innehåll att den inte kan läggas till grund för taxering. Förseningsavgift skall vidare kunna påföras när stiftelse eller förening inte i rätt tid lämnat särskild uppgift om inkomst och förmögenhet enligt 2 kap. 26 § lagen om självdeklaration Den som är skyldig att lämna såväl allmän självdeklaration som särskild uppgift skall till självdeklarationen foga den särskilda uppgiften. De judiciella påföljderna vid försummelser av stiftelser och föreningar mot uppgiftsplikten i 2 kap. 26 § lagen om självdeklaration och kontrolluppgifter slopas. Samma sak gäller när handelsbolag m. fl. inte fullgjort sin skyldighet enligt 2 kap. 25 § lagen om självdeklaration och kontrolluppgifter. Promemorieförslaget: Överensstämmer med mitt vad gäller förseningsavgift vid bristfälliga självdeklarationer. Promemorian innehåller inte något förslag om förseningsavgift när stiftelse eller förening inte lämnat särskild uppgift i rätt tid. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser, med undantag för SRS, är positiva till promemorieförslaget eller lämnar det utan erinran. SRS anser att förslaget är alltför långtgående och att det leder till tillämpningsproblem. RSV ifrågasätter om det inte bör införas möjlighet att påföra förseningsavgift när uppgiftsskyldighet enligt 2 kap. 26 § lagen (1990: 325) om självdeklaration och kontrolluppgifter (LSK) föreligger. Behovet av uppgifter i dessa fall är lika stort som beträffande deklarationer och försening av den särskilda uppgiften medför därför samma administrativa problem som försening av självdeklaration. Skälen för mitt förslag: Självdeklaration skall enligt 2 kap. 28 § LSK normalt lämnas taxeringsåret. Vissa skattskyldiga, bl. a. de som är bokföringsskyldiga eller skyldiga att föra räkenskaper enligt jordbruksbokföringslagen (1979: 141) och har ett räkenskapsår som slutar senare än året före taxeringsåret, får dock lämna självdeklaration taxeringsåret. Den som av särskilda omständigheter är förhindrad att lämna självdeklaration inom föreskriven tid kan få anstånd av skattemyndigheten. Anstånd får inte utan att det finns synnerliga skäl medges längre än till utgången av maj månad under taxeringsåret (2 kap. 32 § LSK). Bokföringsbyråer och andra som yrkesmässigt biträder skattskyldiga med att upprätta självdeklarationer, kan efter ansökan få anstånd med att enligt tidsplan lämna självdeklarationer -- taxeringsåret (2 kap. 33 § LSK). Kommer den deklarationsskyldige inte in med självdeklaration inom föreskriven tid skall enligt 5 kap. 1 § TL en särskild avgift, förseningsavgift, påföras honom. Förseningsavgiften uppgår till . för aktiebolag och till . för andra skattskyldiga. Har skattskyldig, som skall lämna självdeklaration utan föreläggande, inte kommit in med självdeklaration taxeringsåret bestäms förseninsgavgiften till ett fyra gånger så stort belopp; alltså . för aktiebolag och . för övriga skattskyldiga. påförs en skattskyldig som lämnat en förenklad självdeklaration inom föreskriven tid men som inte följt ett föreläggande att lämna en allmän självdeklaration inom den tid som anges i föreläggandet. Lämnar den skattskyldige en deklarationshandling som inte är behörigen undertecknad, tas förseningsavgift ut endast om handlingen inte undertecknas inom den tid som anges i föreläggandet. Förseningsavgiften uppgår då till 500 resp. . Genom lagstiftning som med vissa övergångsbestämmelser börjar tillämpas fr. o. m. taxering (SFS 1990: 1136) har företagens uppgiftslämnande reformerats. Företag skall i sin självdeklaration lämna standardiserade utdrag ur räkenskaperna. Har makar tillsammans deltagit i näringsverksamhet behöver räkenskapsutdrag endast lämnas av en av makarna. Handelsbolag, rederi för registreringspliktigt fartyg och dödsbo som vid inkomst- och förmögenhetstaxering skall anses som handelsbolag, skall lämna räkenskapsutdrag till ledning för delägares taxering. Sådana räkenskapsutdrag skall lämnas enligt bestämmelserna för allmän självdeklaration (2 kap. 25 § LSK). Resultat- och balansräkning m. fl. handlingar, som tidigare skulle bifogas deklarationen i bestyrkt kopia, behöver i den nya ordningen inte längre bifogas. Kopia av revisionsberättelse behöver bifogas endast i vissa fall. De handlingar som skall bifogas skall enligt 2 kap. 30 § LSK lämnas med och fogas vid den deklaration som den skattskyldige lämnar. Om detta möter något hinder skall handlingarna lämnas efter det de upprättats. Om inte handelsbolag, rederi eller dödsbo lämnar räkenskapsutdrag inom föreskriven tid kan förseningsavgift tas ut. Även dagsböter eller fängelse kan komma ifråga (4 kap. 8 § LSK). Den som inte fullgör sin skyldighet att bifoga revisionsberättelse till självdeklarationen kan dömas till penningböter (4 kap. 9 § LSK). Det är vid skattemyndigheterna ett stort och växande problem att skattskyldiga -- främst näringsidkare -- lämnar in ofullständiga deklarationer. Ofullständigheterna kan bestå i att vissa smärre uppgifter saknas. Ofta är det emellertid så att t. ex. balansräkning och vinst- och förlusträkning saknas eller att deklarationen inte består i annat än en undertecknad blankett med någon enstaka beloppsuppgift och en upplysning om att deklarationen kommer att kompletteras med övriga uppgifter och årsräkenskapshandlingar . Enligt praxis är kraven för att en självdeklaration skall anses föreligga låga. Har den skattskyldige på en fastställd blankett lämnat åtminstone någon beloppsmässig uppgift till ledning för taxeringen och undertecknat blanketten torde en självdeklaration föreligga (jfr RÅ 1951 Fi 1436 och RÅ 1955 ref 32). De ofullständiga deklarationerna innebär ett betydande merarbete för skattemyndigheterna och en försämrad kontrollverksamhet. En meningsfull granskning av en självdeklaration kan inte påbörjas innan den är komplett. Någon fullständig granskning kan därför i dessa fall ofta inte hinnas med . Skattemyndigheterna har naturligtvis möjligheter att förmå den skattskyldige att lämna in de uppgifter som saknas. Om deklarationen inte är upprättad så som föreskrivs i LSK får skattemyndigheten enligt 2 kap. 34 § LSK förelägga den deklarationsskyldige att komma in med de uppgifter som saknas eller, om deklarationen är bristfällig i väsentliga avseenden, med en ny deklaration som är upprättad på riktigt sätt. Ett sådant föreläggande får förenas med vite (4 kap. 5 § LSK). Vitesförfarandet är emellertid omständligt och utgör inte någon påtryckning på de skattskyldiga att lämna kompletta handlingar i rätt tid. Ett föreläggande kommer naturligtvis i fråga först när det konstaterats att den skattskyldige inte kommit in med en fullständig deklaration. Har förfarandet väl fortskridit så långt att den skattskyldige föreläggs vid vite att komplettera deklarationen har skattemyndigheten redan förorsakats merarbete och tid som skulle ha använts för granskning har förflutit. Den skattskyldiges förfarande blir helt osanktionerat eftersom han lätt kan undgå att påföras något vite genom att fullgöra föreläggandet inom den föreskrivna tiden. Innan förseningsavgiften infördes genom lagstiftning 1971, fanns en sanktion i form av penningböter vid deklarationsförsummelse i 120 § dåvarande taxeringsförordningen (1956: 623), TF. Böter kunde utgå inte bara i de fall självdeklaration eller årsräkenskapshandlingar inte lämnats inom föreskriven tid, utan också när en självdeklaration lämnats med så bristfälligt innehåll att den uppenbarligen inte var ägnad att ligga till grund för taxering. När förseningsavgiften infördes lämnades bötesstraffet för försummelse att till deklarationen foga årsräkenskapshandlingar oförändrat i 120 § TF. Bestämmelsen överfördes sedermera till 4 kap. 9 § LSK. Som tidigare nämnts innebär lagstiftningen om standardiserade räkenskapsutdrag att balansräkning och resultaträkning inte längre behöver bifogas deklarationen och att revisionsberättelse skall bifogas endast i vissa fall. Den nya sanktionsformen förseningsavgift knöts inte an till annat än den omständigheten att deklaration inte lämnats eller lämnats . Det fall där den deklarationsskyldige lämnat en gravt ofullständig deklaration lämnades helt osanktionerat. I förarbetena till lagstiftningen kommenterades inte denna skillnad i förhållande till tidigare gällande rätt närmare. Har en självdeklaration kommit in i rätt tid till skattemyndigheten kan förseningsavgift alltså inte påföras oavsett hur ofullständig självdeklarationen är. Detta trots att den skattskyldige knappast kan sägas ha fullgjort sin uppgiftsskyldighet. För skattemyndigheterna saknar det i praktiken betydelse om man över huvud taget inte får in någon självdeklaration eller om man får in en självdeklaration med så bristfälligt innehåll att den inte kan läggas till grund för ett taxeringsbeslut. I båda fallen förorsakas skattemyndigheterna väsentligt merarbete. En förutsättning för ett effektivt granskningsarbete är att behövligt material finns till hands i rätt tid. Varje skriftväxling med en uppgiftsskyldig för att få in de uppgifter han enligt gällande regler är skyldig att lämna utan föreläggande förorsakar merarbete -- och därmed kostnader -- och fördröjningar i granskningsarbetet. I LSK finns detaljerade bestämmelser om vilka uppgifter en deklaration skall innehålla, när deklarationen skall lämnas samt inom vilka tidsramar anstånd med att lämna deklaration kan ges. Det är enligt min mening inte acceptabelt att skattskyldiga på det sätt som sker kan sätta gällande regler om uppgiftskyldighet ur spel utan påföljd. Det är uppenbart att någon form av sanktion behövs för att komma tillrätta med de beskrivna problemen. I promemorian föreslås att det införs en möjlighet att påföra förseningsavgift när en självdeklaration visserligen lämnats men är så gravt ofullständig att den uppenbart inte kan läggas till grund för taxering. Förslaget tillstyrks eller lämnas utan erinran av så gott som samtliga remissinstanser. Även jag ställer ställer mig bakom förslaget. Förseningsavgift bör komma i fråga när en avlämnad självdeklaration är gravt ofullständig. Har en ofullständig deklaration inte kompletterats före taxeringsåret bör -- i likhet med vad som gäller om en självdeklaration inte lämnats före detta datum -- förhöjd förseningsavgift utgå. Bestämmelserna i 5 kap. 5 § TL bör ändras i enlighet härmed. En remissinstans har uttalat farhågor för att den föreslagna bestämmelsen kan komma att medföra tillämpningsproblem. För att belysa vilka brister en självdeklaration måste vara behäftad med för att vara så ofullständig att den inte kan ligga till grund för ett taxeringsbeslut vill jag anföra följande. Det är uppenbart att bestämmelsen måste vara tillämplig i de fall den skattskyldige lämnar en s. k. skaldeklaration. Någon granskning kan inte heller ske om utdrag ur räkenskaperna saknas. Även då bör förseningsavgift kunna komma ifråga. Däremot utgör inte avsaknad av revisionsberättelse en sådan omständighet som bör föranleda förseningsavgift. Inte heller utgör ett sådant förhållande att den skattskyldige inte lämnat tillräckliga uppgifter för bedömningen av ett yrkande skäl för förseningsavgift. För att förseningavgift skall kunna påföras måste väsentliga uppgifter saknas i deklarationen och den vara så bristfällig att en meningsfull granskning inte kan påbörjas. RSV ifrågasätter i sitt remissyttrande om det inte bör införas en möjlighet att påföra förseningsavgift när uppgiftsskyldighet enligt 2 kap. 26 § LSK inte har fullgjorts inom föreskriven tid. Enligt denna paragraf skall stiftelse eller förening, som är helt eller delvis frikallad från skattskyldighet, lämna särskild uppgift om inkomst och förmögenhet, som inte uppgetts till beskattning i självdeklaration. Uppgiftsskyldighet åligger bl. a. pensionsstiftelse och vissa personalstiftelser enligt lagen (1967: 531) om tryggande av pensionsutfästelse m. m. samt stiftelser och föreningar som främjar vissa allmännyttiga ändamål. Bestämmelsen bör ses mot bakgrund av bestämmelserna i 7 § SIL och 6 § lagen (1967: 577) om statlig förmögenhetsskatt där det föreskrivs att vissa juridiska personer är skattskyldiga enbart för vissa slag av inkomster eller helt frikallade från skattskyldighet. Någon deklarationsskyldighet föreligger inte för föreningar och stiftelser till den del de är frikallade från skattskyldighet. För att möjliggöra för skattemyndigheterna att pröva om skattefrihet föreligger är det emellertid nödvändigt att myndigheterna får tillgång till vissa uppgifter om karaktären och omfattningen av den verksamhet som bedrivits. Uppgiftsskyldighet enligt 2 kap. 26 § tredje stycket LSK föreligger därför i fråga om inkomster och utgifter under räkenskapsåret samt tillgångar och skulder vid räkenskapsårets början och slut. Vidare skall upplysning lämnas om de omständigheter som anses motivera frikallelse från skattskyldighet. Särskild uppgift skall lämnas på blankett enligt fastställt formulär. Fullgörs inte uppgiftsskyldigheten kan penningböter ådömas (4 kap. 9 § LSK). Stiftelsen eller föreningen kan också föreläggas av skattemyndigheten att meddela de ytterligare upplysningar som kan behövas för att bedöma skattskyldigheten. Ett sådant föreläggande kan förenas med vite. RSV påpekar i sitt remissyttrande att behovet av uppgifter i dessa fall är lika stort som beträffande deklarationsskyldiga och att försening av den särskilda uppgiften medför samma administrativa problem som försening av självdeklaration. Det finns enligt min mening ett intresse av att utforma sanktioner vid brister i uppgiftslämnadet på ett enhetligt sätt. Försening av en särskild uppgift medför problem motsvarande dem vid försening av en självdeklaration. Jag föreslår därför att förseningsavgift skall utgå även när särskild uppgift inte lämnas i rätt tid eller en sådan uppgift är gravt ofullständig. Något motiv till att ha kvar det nuvarande bötesstraffet vid bristande fullgörelse av uppgiftsskyldigheten enligt 2 kap. 26 § LSK finns inte om förseningsavgift kan tas ut i dessa fall. Även intresset av avkriminalisering av mindre förseelser talar för att bötessanktionen slopas i dessa fall och ersätts av förseningsavgift. Som jag tidigare nämnt träffas handelsbolag, rederi och dödsbo, som vid inkomsttaxeringen är jämställt med handelsbolag, av dubbla sanktioner, dels förseningsavgift enligt 5 kap. 5 § TL, dels böter eller fängelse enligt 4 kap. 8 § första stycket LSK. Jag anser detta dubbla påföljdssystem omotiverat för denna typ av förseelser och föreslår därför att de judiciella påföljderna i LSK slopas. Mina förslag i den här delen föranleder ändringar i 5 kap. 5 § TL och 4 kap. 8 och 9 §§ LSK. Jag vill i det här sammanhanget också ta upp en annan fråga som rör den särskilda uppgiften. Enligt nuvarande regler skall särskild uppgift lämnas taxeringsåret (2 kap. 26 § tredje stycket LSK). Som framgått av min redogörelse är juridiska personer som lämnar särskild uppgift ibland också deklarationsskyldiga. Självdeklaration skall enligt 2 kap. 28 § LSK lämnas eller, vad gäller bl. a. den som varit bokföringsskyldig och för vilken räkenskapsåret slutar senare än året före taxeringsåret, taxeringsåret. Samtliga de uppgifter det är fråga om lämnas till ledning för taxeringen. Det är knappast ändamålsenligt att dela upp den enskildes uppgiftsskyldighet på det sätt som sker. Jag föreslår därför att i de fall enligt nuvarande regler såväl självdeklaration som särskild uppgift skall lämnas den särskilda uppgiften skall fogas till självdeklaration och således lämnas vid samma tillfälle som deklarationen. 2.9 Eftergift av skattetillägg m. m. Mitt förslag: Skatte-, avgifts- och tulltillägg samt förseningsavgift kan efterges om det framstår som uppenbart oskäligt att ta ut tillägget eller avgiften. Den särskilda eftergiftsgrunden i lagen om mervärdeskatt vid s. k. räkenskapsfel slopas. Skälen för mitt förslag: Eftergiftsreglerna har utformats för att förhindra att ursäktliga fel vid fullgörandet av uppgiftsskyldigheten skall medföra att en administrativ sanktion påförs. Bestämmelser om eftergift med likartat innehåll finns i samtliga de författningar som reglerar sanktionsavgifter på skatteområdet. En vidgning av eftergiftsmöjligheterna skedde genom lagstiftning sedan det konstaterats att befrielsegrunderna hade tillämpats med större återhållsamhet än vad som hade avsetts i förarbetena. Eftergiftsgrunderna regleras på taxeringsområdet i 5 kap. 6 § TL. Där sägs att särskild avgift skall efterges helt om felaktigheten eller underlåtenheten kan antas ha ett sådant samband med den skattskyldiges ålder, sjukdom, bristande erfarenhet eller liknande förhållande att den framstår som ursäktlig. Dessa eftergiftsgrunder tar således sikte på den skattskyldiges person. Eftergift är också möjlig om felaktigheten framstår som ursäktlig med hänsyn till uppgiftens beskaffenhet eller annan särskild omständighet. Eftergiftsgrunden "den oriktiga uppgiftens beskaffenhet" är främst avsedd att möjliggöra eftergift i de fall den skattskyldige haft att bedöma en svår skatterättslig fråga. Vad gäller befrielsegrunden "annan särskild omständighet" bör denna enligt förarbetena bl. a. kunna tillämpas när det visserligen föreligger en oriktig uppgift men denna särskilt markerats av den skattskyldige (prop. 1977/78: 136 s. 157). Det finns således tämligen vida möjligheter att medge befrielse från sanktionsavgift om den felaktighet eller underlåtenhet som den skattskyldige gjort sig skyldig till framstår som ursäktlig. Det kan emellertid uppkomma situationer när den oriktiga uppgiften visserligen inte kan anses vara ursäktlig, men där avgiften ändå på grund av omständigheterna i det enskilda fallet framstår som orimlig. De situationer jag har i åtanke är ingalunda vanliga men måste, med hänsyn till att de administrativa avgifterna är en sanktion, ändå kunna beaktas inom ramen för sanktionssystemet. De nuvarande befrielsegrunderna medger enligt min mening inte i tillräckligt hög grad en bedömning på grundval av omständigheterna i det enskilda ärendet. Jag anser därför att det i 5 kap. 6 § TL bör införas en ny eftergiftsgrund som medger befrielse från särskild avgift om det framstår som uppenbart oskäligt att ta ut avgiften. Det är inte möjligt att med konkreta exempel belysa vad som i en given situation bör medföra att skattetillägget efterges. Jag vill emellertid poängtera att den nu föreslagna eftergiftsgrunden skall ses som en "ventil" för fall när eftergift inte kunnat medges enligt de hittillsvarande eftergiftsgrunderna. Påföljden skall inte stå i rimlig proportion till den försummelse som den uppgiftsskyldige gjort sig skyldig till eller det skall av annan anledning framstå som stötande att ta ut tillägget. Oskäligheten kan ha sin grund i den föreliggande situationen vid uppgiftslämnandet men också i omständigheter som inträffat efter det att den oriktiga uppgiften lämnades. Jag kommer här in på delvis samma bedömningar som de som ligger till grund för ett annat förslag som jag strax skall ta upp, nämligen att eftertaxering inte skall få ske om ett beslut skulle framstå som uppenbart oskäligt. En väsentlig skillnad föreligger emellertid. Ett eftertaxeringsbeslut är en rättelse av ett tidigare felaktigt beslut som medför att den skattskyldige i efterhand påförs den skatt han skulle ha påförts tidigare. Sanktionsavgifterna är däremot påföljder efter bristande fullgörelse av uppgiftsplikten. En bedömning av omständigheterna i ärendet kan därför mycket väl innebära att den skattskyldige eftertaxeras men att skattetillägget efterges för att det skulle framstå som uppenbart oskäligt att ta ut tillägget.