prop · GF0343 · 1992-01-01 00:00:00 — En motsvarande eftergiftsgrund bör föras in även i ML, LPP, USAL och tullagen. Genom hänvisningar i lagen om vägtrafikskatt till LPP blir den nya eftergiftsgrunden tillämplig även på vägtrafikskatt. I 64 f § andra stycket ML finns en särskild eftergiftsgrund vid s. k. räkenskapsfel. Skattetillägg på grund av oriktig uppgift som beror på uppenbart förbiseende i ej avslutad bokföring får helt efterges om det framstår som uppenbart obilligt att påföra skattetillägget. Av förarbetena till bestämmelsen framgår (prop. 1977/78: 136 s. 122) att den avser oriktiga uppgifter som beror på felaktigheter i den skattskyldiges löpande bokföring. Det skall vara fråga om fel av sådant slag att de kan uppstå även i en välordnad bokföring. Felen bör också karakteriseras av att de med stor sannolikhet skulle ha upptäckts av den skattskyldige senast i samband med bokslut. Räkenskapsfelen kan bestå av konteringsfel, felaktig avläsning av datalistor, fel vid omräkning eller överföring av poster o. d. Har felaktigheten inte upptäckts och rättats senast i samband med bokslutet är bestämmelsen inte tillämplig. En ytterligare förutsättning för att eftergift skall kunna medges enligt bestämmelsen är att tillägget skulle framstå som uppenbart obilligt. De situationer som avses med bestämmelsen om eftergift vid räkenskapsfel omfattas av den generella befrielsegrunden, att det skulle framstå som uppenbart oskäligt att ta ut tillägget, som jag nu föreslår. Bestämmelsen i 64 f § ML bör därför slopas. Jag vill i det här sammanhanget något beröra eftergift av avgiftstillägg enligt USAL. Vid tillämpningen av USAL kan det uppkomma situationer som i någon mån kan sägas motsvara de s. k. räkenskapsfelen. Vid uppbörd av socialavgifter skall arbetsgivarna göra relativt kvalificerade bedömningar om avgiftsplikt och värdering av olika förmåner. Den korta tid inom vilken uppbördsdeklaration skall lämnas och frågornas komplexitet kan medföra att olika problem inte hinner uppmärksammas och åtgärdas under inkomståret. I sådana fall kan med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet ett uttag av avgiftstillägg framstå som uppenbart oskäligt. 2.10 Eftertaxering m. m. Mitt förslag: Eftertaxering, efterbeskattning och efterprövning får inte ske om ett sådant beslut skulle framstå som uppenbart oskäligt. Promemorieförslaget: Överensstämmer med mitt. Remissinstanserna: Förslaget tillstyrks eller lämnas utan erinran av alla remissinstanser, med undantag för länsrätterna i län och län. Länsrätten i län anser att frågan om att införa ett subjektivt rekvisit på eftertaxeringens område bör övervägas ytterligare. Det kan redan från synpunkten att skatt skall fastställas så likformigt och riktigt som möjligt diskuteras om införandet av ett skälighetsrekvisit är lämpligt. kan den föreslagna regeln ge fel signaler till de skattskyldiga och minska den preventiva betydelsen av risken att råka ut för eftertaxering. En uppmjukning av reglerna om eftertaxering kräver en förlängning av ettårsfristen för omprövning till nackdel för skattskyldig. Skulle lagstiftningen ändå genomföras bör man enligt länsrätten undvika skälighetsbegreppet och i stället använda ett ursäktsrekvisit av den typ som redan finns i bestämmelserna om skattetillägg och förseningsavgift. Skälen för mitt förslag: Genom taxeringsreformen fick skattemyndigheterna behörighet att fatta beslut om eftertaxering. Eftertaxeringsbegreppet fick också ett vidare innehåll genom att i princip samtliga ändringar till den skattskyldiges nackdel efter utgången av året efter taxeringsåret skall ske genom eftertaxeringsbeslut. Den centrala bestämmelsen om eftertaxering står dock kvar i princip oförändrad. Eftertaxering får ske om den skattskyldige i självdeklaration eller på annat sätt lämnat oriktig uppgift till ledning för sin taxering, lämnat oriktig uppgift i mål om taxering eller underlåtit att lämna självdeklaration, uppgift eller infordrad upplysning trots att han är uppgiftspliktig och den oriktiga uppgiften eller underlåtenheten medfört att taxeringsbeslutet blivit felaktigt eller inte fattats (4 kap. 16 § TL). Möjlighet att eftertaxeringsvis rätta felaktiga taxeringsbeslut finns också i tre andra situationer där rättelse till den skattskyldige nackdel kan ske utan att den skattskyldige lämnat någon oriktig uppgift. Enligt 4 kap. 17 § får rättelse ske av felräkning, misskrivning eller annat uppenbart förbiseende (punkt 1), när kontrolluppgift som skall lämnas utan föreläggande saknats eller varit felaktig (punkt 2) samt vid följdändring i taxeringsbeslut som föranleds av beslut som anges i 13 § andra stycket 1--5 TL (punkt 3). Eftertaxering får inte ske om skattemyndigheten tidigare fattat eftertaxeringsbeslut avseende samma fråga. Eftertaxering enligt 4 kap. 16 § och 17 § 1 och 2 TL får ske endast om den avser belopp av någon betydelse. Som förutsättning för följdändring genom eftertaxering i taxeringsbeslut avseende annan skattskyldig i anledning av taxeringsbeslut eller domstolsbeslut i mål om taxering gäller dessutom att beslutet inte får framstå som uppenbart oskäligt (4 kap. 17 § andra stycket TL). Motsvarigheter till eftertaxeringsinstitutet finns även i annan förfarandelagstiftning på skatteområdet. Enligt ML och LPP gäller som generell förutsättning för efterbeskattning att beslutet inte skulle framstå som uppenbart oskäligt (38 § tredje stycket ML, 4 kap. 8 § LPP). Även i 44 § vägtrafikskattelagen och i 20 § tullagen finns motsvarande regler. På uppbördsområdet motsvaras eftertaxeringsinstitutet av reglerna om efterprövning i 61 § USAL och 93 § UBL. Något generellt krav att beslutet inte skulle framstå som oskäligt finns inte där. För att eftertaxering enligt 4 kap. 16 § TL skall kunna ske krävs att den skattskyldige inte fullgjort sin uppgiftsskyldighet på ett riktigt sätt. Uppgiftsplikten regleras av bestämmelserna i 2 kap. LSK. Förutom de detaljerade reglerna om vilka uppgifter en självdeklaration skall innehålla finns i 2 kap. 3 § LSK en regel om att var och en bör, utöver vad som framgår av deklarationsformulären, meddela de ytterligare upplysningar som kan vara av betydelse för egen taxering. De fall där den skattskyldige inte lämnat någon uppgift alls i sin självdeklaration, t. ex. helt utelämnat en intäkt han erhållit, eller lämnat direkt osanna uppgifter genom att t. ex. yrka avdrag för en högre kostnad än vad han haft, föranleder inte några större svårigheter vid tillämpningen av eftertaxeringsbestämmelserna. I dessa fall framstår det ofta som klart att förutsättningar för eftertaxering föreligger och den skattskyldige är normalt också medveten om att han lämnat oriktiga uppgifter. När de lämnade uppgifterna i och för sig inte är osanna utan är ofullständiga kan bedömningen om förutsättningar för eftertaxering föreligger bli mer komplicerad. Det kan t. ex. vara så att den skattskyldige lämnat riktiga beloppsmässiga uppgifter om ett yrkat avdrag men inte lämnat ett tillräckligt underlag för en rättslig bedömning av avdraget. I princip torde förutsättningar för eftertaxering alltid föreligga om det felaktiga avdragets rubricering direkt hänför sig till ett skatterättsligt begrepp och den skattskyldige inte upplyser om att han inte uppfyller de rättsliga villkoren för avdraget. Det ställs således tämligen stora krav på den skattskyldige vid uppgiftslämnandet. Den skattskyldige måste för att kunna fullgöra sin uppgiftsskyldighet ha vissa kunskaper om skattelagstiftningen, t. ex. vilka faktiska omständigheter som är relevanta för ett visst avdrag. Den omfattande uppgiftsskyldigheten är nödvändig med hänsyn till skattelagstiftningens komplexitet och det faktum att det är den skattskyldige själv som har kännedom om de faktiska omständigheterna. Att minska kraven på de skattskyldiga och lägga ett större utredningsansvar på skattemyndigheterna skulle säkerligen resultera i ett ökat antal oriktiga taxeringsbeslut. Jag anser därför inte att för höga krav ställs på de skattskyldiga i fråga om uppgiftslämnande eller att de nuvarande möjligheterna till eftertaxering generellt sett bör minska. Det vore enligt min mening stötande om rättelse genom eftertaxering inte kunde ske i de fall som enligt nuvarande regler omfattas av eftertaxeringsbestämmelserna. Det är viktigt att understryka att eftertaxering inte är en sanktion utan en rättelse av ett felaktigt beslut som innebär att den skattskyldige i efterhand påförs den skatt han borde ha påförts . Det kan regelmässigt inte anses på något sätt anmärkningsvärt eller oskäligt -- utan tvärtom som ett rättvisekrav de skattskyldiga emellan -- att ett riktigt taxeringsbeslut fattas beträffande den skattskyldige. Med nuvarande regler är skattemyndigheten normalt skyldig att fatta beslut om eftertaxering om förutsättningar föreligger. Det kan förekomma situationer då ett i och för sig riktigt eftertaxeringsbeslut kan förefalla stötande för den allmänna rättskänslan. I promemorian föreslås en "ventil" för sådana mycket speciella fall som i väsentlig mån avviker från den vanliga eftertaxeringssituationen. Eftertaxering skall enligt förslaget inte få ske om beslutet med hänsyn till omständigheterna skulle framstå som uppenbart oskäligt. Förslaget har tillstyrkts eller lämnats utan erinran av det stora flertalet remissinstanser. Även jag ställer mig bakom det. En regel med det föreslagna innehållet bör därför införas. Regeln bör i enlighet med vad som föreslås i promemorian avse samtliga eftertaxeringssituationer och föras in i 4 kap. 18 § TL. En remissinstans anför att i stället för ett skälighetsrekvisit bör man använda ett ursäktsrekvisit av den typ som finns i bestämmelserna om sanktionsavgifter. Jag delar inte den uppfattningen. att senare beröra tar den nu diskuterade bestämmelsen sikte på i vart fall delvis andra situationer än bestämmelserna om eftergift av sanktionsavgifter. En väsentlig skillnad är enligt min mening att eftergiftsbestämmelserna enbart avser förhållandena när den oriktiga uppgiften lämnades. Den bestämmelse jag föreslår innefattar också en bedömning av den föreliggande situationen när eftertaxeringsbeslutet skall fattas. Givetvis skall omständigheterna vid uppgiftslämnandet också vägas in i sammanhanget. Det är en självklarhet att det för att det i ett enskilt fall skall kunna anses vara uppenbart oskäligt att fatta ett riktigt taxeringsbeslut måste föreligga exceptionella omständigheter. Regeln bör förstås som en "ventil" för mycket speciella fall. En annan tillämpning skulle innebära ett avsteg från principen att taxeringsbesluten skall bli så likformiga och riktiga som möjligt. Den restriktiva tillämpning som är avsedd kommer till uttryck genom att oskäligheten skall vara "uppenbar" för att eftertaxering skall kunna underlåtas. Det är inte möjligt att entydigt bestämma de omständigheter som kan medföra att ett eftertaxeringsbeslut skulle te sig uppenbart oskäligt. Till ledning för bedömningen vill jag emellertid anföra följande. Vid bedömandet av om ett eftertaxeringsbeslut skulle framstå som oskäligt spelar tidsaspekten en väsentlig roll. En eftertaxering är naturligtvis inte oskälig enbart därför att beslut meddelas sent under det femte året efter taxeringsåret. Har den skattskyldige på goda grunder trott sig ha lämnat tillräckliga uppgifter, haft anledning att tro att skattemyndighetens beslut varit riktigt och kanske företagit andra dispositioner i anledning av beslutet kan ett eftertaxeringsbeslut sent emellertid te sig oskäligt i vissa situationer. I de fall den skattskyldige lämnat direkt osanna uppgifter får en tillämpning av bestämmelsen dock anses vara utesluten. De omständigheter som gör att ett eftertaxeringsbeslut skulle framstå som oskäligt kan exempelvis vara hänförliga till den oriktiga uppgiften i sig genom att den rör en komplicerad eller ovanlig frågeställning. har kanske fått och bedömt uppgifterna på ett visst sätt föregående år och den skattskyldige har haft anledning att tro att han lämnat tillräckliga uppgifter. Ett exempel på när ett beslut om eftertaxering kan framstå som uppenbart oskäligt är när en intäkt som tidigare allmänt ansetts vara ej skattepliktig efter avgörande av regeringsrätten bedömts vara skattepliktig. Har den skattskyldige vid deklarationstillfället inte brustit i sin uppgiftsplikt bör i sådana fall en tillämpning av bestämmelsen kunna komma i fråga. kan också omständigheter som hänför sig till den skattskyldige själv, t. ex. sjukdom, utgöra en omständighet som bidrar till att eftertaxeringen kan anses oskälig. På samma sätt kan omständigheter som hänförs till t. ex. en oredovisad intäkt eller tillgång undantagsvis bidra till att ett beslut skulle framstå som oskäligt, t. ex. i de fall intäkten inte kommit den skattskyldige till godo eller tillgången har gått förlorad. I UBL och USAL finns numera bestämmelser om efterprövning i stort sett efter mönster från TLs eftertaxeringsbestämmelser. Jag anser att det även på upppbörds- och socialavgiftsområdena bör som ytterligare förutsättning för efterprövning gälla att ett beslut inte skulle framstå som uppenbart oskäligt. Reglerna i 93 § USAL och 62 § UBL bör ändras i enlighet härmed. Även på dessa områden bör samma restriktiva tillämpning som på taxeringsområdet gälla. 3 Årsskiftesbetalningar Mitt förslag: Kontantprincipen tillämpas fullt ut vad gäller inkomst av tjänst så att en inkomst eller utgift anses belöpa på det beskattningsår under vilken den blivit tillgänglig för lyftning resp. betalats. RSVs förslag: RSV föreslår att punkt 4 av anvisningarna till 41 § KL ändras så att inkomster som uppburits före och hänför sig till föregående beskattningsår skall beskattas detta år. Vidare föreslås att årsskiftesinkomster undantas från den i UBL och USAL stadgade kontantprincipen. Remissinstanserna: Den helt övervägande delen av de remissinstanser som yttrat sig i frågan är negativa till RSVs förslag. Flera påpekar att förslaget inte löser avstämningsproblemen. anser att förslaget innebär fördyringar och merarbete för arbetsgivaren men pekar på att det finns andra metoder för att komma tillrätta med skatteförvaltningens avstämningssvårigheter. Det mest självklara tillvägagångssättet är enligt industriförbundet att tillämpa kontantmetoden fullt ut när det gäller årsskiftesbetalningar av arbetsinkomster. Skälen för mitt förslag: För inkomst av tjänst och kapital gäller i kontantprincipen, dvs. inkomster och utgifter skall redovisas för det beskattningsår under vilket de uppburits resp. betalats. Principen är emellertid inte undantagslös. För betalningar som sker har sedan gammalt tillämpats en belöpandeprincip. Före skattereformen gällde beträffande årsskiftesbetalningar att inkomster och utgifter kunde deklareras de belöpte på även om betalningen skett ett annat år. Som förutsättning gällde att betalningen skett i nära anslutning . Genom skattereformen gjordes reglerna om årsskiftesbetalningar tvingande. Enligt punkt 4 av anvisningarna till 41 § KL skall intäkter hänföras till beskattningsåret under förutsättning att de intjänats senast under beskattningsåret och blivit tillgängliga för lyftning före påföljande år. Intäkter som uppburits eller blivit tillgängliga för lyftning efter året före beskattningsåret skall hänföras till beskattningsåret om de i sin helhet belöper tidigast på beskattningsåret. Motsvarande gäller för utgifter som betalats . Kontrolluppgiftsskyldigheten överensstämmer med de materiella beskattningsreglerna. Belopp som betalas ut mellan och skall redovisas på kontrolluppgift på vilket de belöper. På uppbörds- och avgiftsområdena gäller emellertid en strikt kontantprincip. Arbetsgivare skall redovisa och betala källskatt och arbetsgivaravgifter senast den 18 efter den då ersättningen betalades ut och skatteavdrag verkställdes. Källskatt och arbetsgivaravgifter på belopp som betalats ut skall således redovisas på den uppbördsdeklaration som skall lämnas även när beloppet enligt reglerna i KL skall beskattas . Detta innebär att inkomsten och preliminärskatten i taxerings- och debiteringshänseende hänförs till visst år, medan den avdragna skatten och de på inkomsten belöpande avgifterna i uppbördshänseende hänförs till det därefter följande uppbördsåret. Härigenom försvåras den årliga avstämningen mellan kontrolluppgifts- och uppbördsredovisningen. Skattemyndigheterna får kontrollsignaler avseende ett stort antal differenser som hänför sig till dessa årsskiftesinkomster eftersom antalet arbetsgivare som regelmässigt betalar ut en del av decemberlönen påföljande år är betydande. På motsvarande sätt kan misstämningar uppstå om den skattskyldige får förskottslön. Även tidigare innebar årsskiftesinkomsterna problem. Dessa problem har man i någon mån försökt att avhjälpa genom att ålägga arbetsgivaren att redovisa på ett sådant sätt att överensstämmelse mellan kontrolluppgifter och uppbördsdeklarationer uppnås. Genom de nuvarande tvingande reglerna är detta inte längre möjligt. Den samordnade uppbörden av källskatt och arbetsgivaravgifter som infördes innebar att det skapades förutsättningar för en avstämning mellan uppbörds- och kontrolluppgiftsredovisning. Ett maskinellt avstämningssystem som ligger till grund för årsavstämningen av arbetsgivarredovisningen har byggts upp av RSV. Systemet har visat sig vara i huvudsak väl fungerande och resursbesparande. överensstämmelsen mellan beskattnings- och uppbördsbestämmelserna har emellertid minskat effektiviteten i avstämningssystemet. Differenssignalerna innebär att en betydande del av kontrollresurserna måste användas för utredning av skenbara differensposter utan motsvarande kontrollresultat. Arbetsgivare som har redovisat helt korrekt tillställs förfrågningar med anledning av den uppkomna differensen. Jag delar RSVs uppfattning att det är angeläget att bestämmelserna om till vilket beskattningsår viss inkomst skall hänföras överensstämmer med bestämmelserna om till vilken redovisningsperiod och vilket uppbördsår de på inkomsterna belöpande preliminärskatterna och arbetsgivaravgifterna skall hänföras. De problem RSV tar upp hänför sig till inkomstslaget tjänst. Även om en gemensam reglering av rätt beskattningsår för såväl inkomst av tjänst som inkomst av kapital är att föredra är en särlösning för inkomst av tjänst enligt min mening en framkomlig väg. Den lösning RSV föreslår -- en ändring av tidpunkten vad gäller efterskottsbetalningar avseende inkomst av tjänst till kombinerad med en ändring av den i UBL och USAL stadgade kontantprincipen -- har fått stark kritik av remissinstanserna. Jag anser att en strikt kontantprincip för inkomstslaget tjänst är att föredra framför den av RSV förordade ordningen. Därigenom får man en fullständig överenstämmelse mellan de materiella beskattningsreglerna och bestämmelserna på uppbördsområdet. För de skattskyldiga bör en strikt kontantprincip vara enkel och inte innebära några problem. Det vanliga är att tjänsteintäkter uppbärs i efterskott. Beskattningen förskjuts därmed framåt vad gäller intäkter som uppbärs men före i den mån intäkterna belöper på det föregående året. Preliminärskatteuppbörden påverkas dock inte av förslaget. Mitt förslag medför att den nuvarande lagstiftningen om årsskiftesbetalningar inte längre har sin rätta plats i KL eftersom den tar sikte på inkomstslaget kapital. Jag föreslår därför att reglerna i stället tas in i 3 § 5 mom. Reglerna om årsskiftesbetalningar gäller och bör fortsätta att gälla även allmänna avdrag. Dessutom bör de nu gällande reglerna om årsskiftesbetalningar tillämpas på sådan utdelning och reavinst som skall beskattas som inkomst av tjänst hos fåmansföretagare. Annars skulle den del av avkastningen som beskattas som inkomst av kapital ibland behövas tas upp vid en annan taxering än den del som beskattas som inkomst av tjänst. 4 Skattskyldighet till avkastningsskatt Mitt förslag: I lagen om avkastningsskatt på pensionsmedel införs ett förtydligande om att i fråga om handelsbolag och dödsbon som vid inkomsttaxeringen behandlas som handelsbolag är det delägarna som är skattskyldiga. RSVs förslag: Överensstämmer med mitt. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte något att erinra mot förslaget. Skälen för mitt förslag: I fråga om bl. a. statlig fastighetsskatt och särskild löneskatt på pensionskostnader gäller i fråga om handelsbolag och dödsbon som i beskattningshänseende behandlas som handelsbolag att skattskyldigheten åvilar delägarna. Någon motsvarande regel finns inte i lagen (1990: 661) om avkastningsskatt på pensionsmedel. Avsikten har emellertid inte varit att handelsbolag och dödsbon som skall behandlas som handelsbolag skall vara skattskyldiga för sådan skatt utan att, i enlighet med vad som gäller för övriga direkta skatter, delägarna skall vara skattskyldiga. Jag föreslår därför att i 2 § lagen om avkastningsskatt på pensionsmedel förs in en bestämmelse om att i fråga om handelsbolag och dödsbon som vid inkomsttaxeringen behandlas som handelsbolag delägarna är skattskyldiga. 5 Uppbördsfrågor 5.1 Skatteavdrag på ersättning för hemresor m. m. Mitt förslag: får efter ansökan besluta att en arbetsgivare vid beräkningen av preliminär A-skatt inte skall ta hänsyn till förmån av fri hemresa eller ersättning för kostnader för hemresa med allmänna kommunikationer till den del förmånen eller ersättningen inte överstiger vid taxeringen avdragsgillt belopp enligt bestämmelserna i punkt 3 b av anvisningarna till 33 § kommunalskattelagen. RSVs förslag: RSV föreslår att i en ny 10 a § i UBL skall föreskrivas att avdrag för preliminär skatt inte skall göras på ersättning för hemresa eller på förmån av fri hemresa med allmänna kommunikationer till den del ersättningen eller förmånen inte överstiger avdragsgillt belopp enligt punkt 3 b av anvisningarna till 33 § KL. Remissinstanserna: Den helt övervägande delen av remissinstanserna är negativa till förslaget. Skälen för mitt förslag: Preliminär A-skatt skall förutom på lön och ersättningar beräknas även på de andra förmåner den skattskyldige fått (8 § UBL). Vad gäller ersättning för ökade levnadskostnader vid tjänsteresa finns i 10 § UBL särskilda regler. Preliminär A-skatt skall inte beräknas på belopp som enligt bestämmelserna i är avdragsgilla vid taxeringen. För ersättning för hemresekostnader finns däremot inte någon särreglering i UBL. Skattskyldig, som på grund av sitt arbete vistas på annan ort än sin eller sin familjs hemort, har enligt punkt 3 b av anvisningarna till 33 § KL rätt till skäligt avdrag för kostnad för en hemresa om avståndet mellan hemorten och arbetsorten är längre än . Avdraget, som endast gäller kostnad för resa inom riket, skall i regel beräknas efter kostnad för billigaste färdsätt. Om avståndet mellan hemorten och arbetsorten överstiger eller resan företagits till eller från medges dock avdrag för kostnad för flygresa. Om godtagbara allmänna kommunikationer saknas får avdrag medges för kostnader för resa med egen bil enligt den schablon som anges i punkt 4 av anvisningarna till 33 § KL. Skattemyndigheterna belastas med en mängd ansökningar om jämkning av preliminär skatt på ersättning för kostnader för hemresor eller förmån av fria hemresor. Den skattskyldige har ofta mycket svårt att beräkna hur stort belopp han skall söka jämkning för eftersom beloppets storlek är beroende av en mängd faktorer som kan vara svåra att på förhand överblicka. RSV anför i sin framställning att de uppgifter som behövs för en bedömning av hur stort skatteavdraget bör vara oftast finns hos arbetsgivaren. Det torde, menar verket, inte innebära några större svårigheter för arbetsgivaren att bedöma om den anställde är berättigad till avdrag för hemresor och med vilket belopp avdrag kommer att medges. När det gäller statliga myndigheter åtnjuter de anställda ofta förmån av fria hemresor vars värde motsvarar det avdrag som förväntas medges vid taxeringen. Uppbördsresultatet kan förmodas bli bättre om arbetsgivaren gör bedömningen om preliminärskatteavdrag.