prop · GG03159 · 1992-12-31 00:00:00 — Förslagetom ökade möjligheter till tillfällig föräldrapenning när barnet inte följermed beräknas medföra en kostnadsökning på ca per år.Beräkningama har skett med utgångspunkt från att ca 14 000 bam berörs och attca tas ut för besök eller utbildning . Förslagetom höjd åldersgräns för den tillfälliga föräldrapenningen beräknas beröra ca 8000 bam. Med ett uppskattat årligt uttag av tillfällig föräldrapenning om sexdagar kan kostnaden därmed beräknas till ca . 1992/93:159 Bilaga I 10.1 Ansvar för tolktjänst Mittförslag: Genom ett tillägg i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) klargörs attlandstingen har en skyldighet att organisera, finansiera och tillhandahållatolktjänst för vardagstolkning till döva, dövblinda, vuxendöva ochhörselskadade. Handikapputredningensförslag: Överensstämmer med mitt. Remissinstanserna:Majoriteten av remissinstansema, däribland och allalandsting med undantag av i , är positivatill utredningens förslag om att landstingens skyldigheter beträffandetolktjänsten regleras genom ett tillägg i hälso- och sjukvårdslagen (HSL) underföratsättning att staten betalar merkostnaderaa. och länslandsting anser att föratsättningama för ett kommunalt huvudmannaskap börutredas närmare. (), skolan () och () samt handikapporganisationeraaanser att tolktjänst bör omfattas av en rättighetslagstiftning och regleras iden föreslagna lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade, LSS. AMSföreslår dock att LSS kompletteras med en övergångsbestämmelse, som innebär attdenna del av lagen träder i kraft senare med hänsyn till tolkbristen. Skälen för mitt förslag:Jag har redogjort för de grandläggande principer som bör prägla denframtida handikappolitiken. Jag tänker då på principeraa om tillgänglighet,inflytande och självbestämmande, delakfighet, helhetssyn och kontinuitet. Dettasynsätt måste, enligt min uppfattning, också styra den framtida tolktjänstensinnehåll och utveckling. Det är självfallet så att döva, dövblinda, vuxendövaoch hörselskadade skall kunna vara delaktiga, utöva inflytande och ha tillgångtill det hörande samhället. En väl fungerande tolktjänst kan härvidlag varaskillnaden mellan att ha eller inte ha ett handikapp. Jag vill inledningsvisgöra några viktiga principiella markeringar när det gäller synen på kommunikationshandikappoch tolktjänst. Med tolktjänst menar jagden verksamhet inom eller inom Prop. 1992/93:159 landstingsfrikommun som tillhandahåller tolkar för baradomsdöva. Bilaga I dövblinda,vuxendöva och hörselskadade. Integrationsutredningenöverlämnade sitt delbetänkande (SOU 1979:50) Huvudmannaskapet förspecialskolan. Där utvecklade utredningen bl.a. sin syn på dövas tvåspråkighet.Utredningen framhöll att baradomsdöva för att kurma fungera sinsemellan och utei samhället måste vara tvåspråkiga, vilket enligt utredningen för deras delinnebär att de måste behärska dels sitt visuella/teckenspråk, dels detomgivande samhällets språk - svenskan. Genomriksdagens ställningstagande till budgetproposition (prop. 1980/81:100bU. 12, bet. 1980/81 :UbU25, rskr. 1980/81:332)-där utredningens förslag togsupp - befästes teckenspråkets status som dövas första språk och somundervisningsspråk i dövundervisningen. Dettaställningstagande har utan tvekan haft stor betydelse för teckenspråketsutveckling och tolktjänstens uppbyggnad. Det pågår t.ex forskning kringteckenspråket och hur detta skall översättas till det svenska språket.Forskaratbildning finns vid , där för övrigt också världensförsta professur i teckenspråk finns inrättad . Parallelltmed teckenspråkets utveckling har olika tolkmetoder utvecklats som bygger pådet svenska språket som basspråk. Det gäller t.ex. tolktjänst för vuxendöva,vuxenhörselskadade och i vissa fall dövblinda. Ofta används en kombination avolika metoder beroende på vilka behov tolkanvändaren har. Motsvarande utbyggnadoch metodutveckling för taltjänsten för personer med röst-, tal- ochspråksvårigheter är angelägen, men har inte hunnit lika långt. Jag återkommertill detta. Handikapputredningenräknar med att ungefär 10 000 baradomsdöva och 20 000 bamdomshörselskadade harbehov av teckenspråket. Det är ett språk med en egen grammatik och som utförsmed händeraa och uppfattas med synen. En växande grapp vuxendöva föredrar ocksåteckenspråket. Dövblinda, vuxendöva och vuxenhörselskadade använder sig avolika kommunikationsmetoder beroende på vilken typ av kommunikationshinder dehar. Dövblinda kan t.ex. inte utan vidare tillgodogöra sig åtgärder försynskadade, döva eller hörselskadade. Olika tolkmetoder behövs beroende på närdövheten/synskadan uppstått. Många av landets ca I 300 dövblinda kanteckenspråk, men ofta används handalfabetet som innebär att bokstävema ialfabetet tecknas i den dövblindes hand. Dövblinda med synrester kan varahjälpta med handskriftstolkning, dvs. tolken sitter bredvid och antecknar vadsom sägs. Skrivtolkning, ibland via punktskrift, förekommer också.Skrivtolkning är också den vanligaste tolkmetoden för vuxendöva ochvuxenhörselskadade - ca 4 000 resp. 30 000 personer - som har sinspråkförståelse kvar, men som har svårt att uppfatta tal. Andra tolkmetoder somMun-Hand-Systemet och Tecken som stöd för tal används också av dessa grapper. Föratt kunna ge brakaraa en kvalificerad tolkservice behövs således tolkar sombehärskar olika tolkmetoder beroende på om tolkanvändaren använder teckenspråkeller svenska. Tolkningen måste också anpassas tillvarje enskild persons behov och till en mängd olika situationer. Prop.1992/93:159 Olika tolkmetoder måste kunna kombineras. Därför är behovet avtolkar Bilaga I med olika kompetens och inriktning stort. Handikapputredningenvisar att bristen på tolkar är stor ..Rekryteringen till tolkyrket gårtrögt. Utredningen har gjort bedömningen att ungefär 10 000 vuxna personerbehöver tolk. Utredningen utgår i sina beräkningar från ett tolkbehov på 3tim/vecka och användare. Det motsvarar 1 000 tolkar, dvs. en tolk per 12användare när det gäller baradomsdöva, bamdomshörselskadade och vuxendöva. finns fast anställda tolkar och arvodestolkar som motsvarar ca 175heltidstjänster. Utredningen uppskattar att det behövs ungefär 825 tolkarutöver de 175 som finns . Det skulle innebära ett totalt behov av 750tolkar för baradomsdöva och baradomshörselskadade, 50 för vuxendöva och 200 fördövblinda. Tillgångentill tolktjänst av hög kvalitet är viktig inte enbart för dövas m.fl.möjligheter till information och delaktighet, utan också för att hörande skallkunna få del av dövas och andras kunskaper och erfarenheter. Det finns härsåledes en ömsesidighet som är viktig att framhålla. Samhälletsskyldigheter att tillhandahålla tolktjänst för döva, dövblinda m.fl. är förnärvarande inte reglerad i lag. Tolkservice i offentlig regi tillkom ,då beslutade att ställa medel tUl förfogande för en försöksverksamhetmed tolktjänst för teckenspråkiga döva. hade främst anhöriga tilldöva fungerat som tolkar. Utöver den kretsen var kyrkan genom sinateckenspråkskunniga präster och arbets-marknadsmyndigheteraa genom desskonsulenter för döva de som mest verkade inom tolkområdet. Den s.k.rättstolkningen - dvs. rätten till tolk vid domstolsförhandlingar m.m. - hadedock sin upprinnelse , då den första kungörelsen om tolk för döva ochstumma i domstol m.m. kom till. I 8 § förvaltningslagen (SFS 1986:223) reglerasmyndighetemas ansvar att anlita tolk. Riksdagsbeslutetår innebar att en lång försöksverksamhet med tolktjänst för "språkligkommunikation mellan döva och hörande" inleddes med anknytning tilllandstingens hjälpmedelsverksamhet. bedrevs försöksverksamhet iolika former. Detta ledde till att en organiserad tolkverksamhet successivtväxte fram i landstingens regi. Genom en överenskommelse mellan staten ochLandstingsförbundet om vissa ersättningar till sjukvårdshuvudmännen, m.m.(prop. 1980/81:187 bil. 2) åtog sig sjukvårdshuvudmännen att, inom ramen förersättningen till sjukvårdshuvudmännen för tillhandahållande av hjälpmedel förhandikappade (hjälpmedelsersättningen), successivt bygga upp en samordnadtolktjänst för döva, dövblinda m.fl. samt svara för kostnadema 1991 ingår denna ersättning i den allmämnna sjukvårdsersättningen.Vägledande för uppbyggnaden har varit rekommendationerfrån 1981 om samordnad tolktjänst för döva, dövblinda m.fl. Sådan service finnsi dag i samtliga landsting samt i de landstingsfria kommunema , Gotlandoch . Jaghar tidigare framhållit att tillgången till tolk i många sammanhang kan utgöraskillnaden mellan att ha eller inte ha ett handikapp. Med hänsyn till den storabetydelse tolktjänsten har för dövas och andras möjligheter att ge och ta emotinformation, påverka, kunna förmedla sina synpunkter och därmed själva fåinflytande över sina liv, anser jag att tolktjänsten bör regleras i lag. Jag har i likhet medutredningen övervägt om en reglering bör utformas som en skyldighet förhuvudmännen att tillhandahålla tolktjänst eller som en rättighet för denenskilde att erhålla tolktjänst. Utredningen har valt att föreslå en regleringi form av ett tillägg i HSL. Enligt utredningens bedönming har bristen påtolkar varit det avgörande motivet för ett sådant ställningstagande. Jag delar den bedömningen.Jag är alltså inte beredd att föreslå att tolktjänsten omfattas avlagen om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS). Landstingensansvar för tolktjänsten bör regleras genom en ändring i HSL, som innebär attlandstingens skyldighet att organisera, finansiera och tillhandahållatolktjänst för vardagstolkning till döva, dövblinda, vuxendöva ochhörselskadade slås fast. Enligt min bedömning bör detta skapa föratsättningarför en fortsatt utveckling av tolktjänsten och en bättre anpassning av servicentill olika tolkanvändares behov. Det finns anledning att idetta sammanhang ta upp frågan om taltjänst för talskadade. Landstingen hargenom en överenskommelse mellan staten och omhjälpmedelsersättningen för åtagit sig att successivt bygga upp entaltjänst för personer med röst-, tal- och språksvårigheter. Överenskommelsen ifråga träffades utifrån en modell för taltjänst som utvecklats inom Uppsalaläns landsting. Det är alltså först påsenare tid som utvecklingen av taltjänsten påbörjats, och verksamheten finns endast i några få landsting. Uppbyggnaden av verksamheten går enligt minmening inte i den takt som är önskvärt. Behovet av en fungerande taltjänst ärstort bland personer med röst-, tal- och språkstörningar. Jag anser att det ärav stor betydelse att också dessa grappers rätt till delaktighet ochinflytande säkerställs. Jag avser därför att senare återkomma fill regeringenmed förslag om ett uppdrag till att göra en samlad uppföljningav taltjänstens utveckling i landet. 1992/93:159 Bilaga I Mittförslag: Begreppet vardagstolkning utvidgas till att även omfatta vissatolktjänster i arbetslivet samt i fritids-, rekreations- ochföreningsverksamhet. Handikapputredningensförslag: Överensstämmer i fråga om vardagstolkning med mitt. Utredningen anserdock att landstingen utan statligt stöd bör finansiera den utökadevardagstolkningen. Remissinstanserna:Majoriteten av remissinstansema tillstyrker för- Prop. 1992/93:159 slaget, menanser att merkostnaderaa bör finansieras med särskilda stat- Bilaga I ligamedel. AMS tar särskilt upp förslaget om att arbetsplatstolkning bör ingå ivardagstolkning och tillstyrker detta under föratsättning att det klart framgåratt ansvar omfattar all tolkning som behövs på arbetsplatsen föratt döva inte skall diskrimineras. m.fl. anser atttolk i arbetslivet inte skall ingå i vardagstolkning. Flerahandikapporganisationer samt () menar att dövaoch hörselskadade skall ha rätt till tolk i alla situationer där tolk behövs,t.ex. i allt folkbildningsarbete och att detta skall finansieras med statligamedel. Skalenför mitt förslag: Begreppet vardagstolkning har successivt vuxit fram ochkommit att omfatta tolktjänst i en rad olika situationer i vardagslivet.Socialstyrelsen gav exempel på situationer i det dagliga livet, därdet kan finnas behov av s.k. vardagstolkning (cirkulär 21april 1969 angående tolkhjälp åt döva.) nämner t.ex. tolk vidlakar- och tandläkarbesök, vid kontakter med myndigheter, vid olika ärendentill affär, apotek, bibliotek osv., vid fackliga möten och information påarbetsplatsen m.m. Viss verksamhet inom kyrkan, t.ex. dop, konfirmation,vigsel och begravning, innefattas också i vardagstolkningen. Handikapputredningensförslag innebär en vidgning av begreppet vardagstolkning. I vardagstolkningenbör, utöver vad som redan nu innefattas, också ingå tolktjänst vidfritidsaktiviteter, rekreation och i föreningslivet. Dämtöver föreslårutredningen att viss grandläggande tolktjänst i arbetslivet motsvarande upptill /mån skall ingå i vardagstolkning samt tolktjänst vidnyanställning, introduktion och utbildning inom företag eller på annan plats.Utöver detta bör som vardagstolkning också räknas tolkinsatser som kan behövasför de personer som kommer att omfattas av rätten till daglig verksamhet. Handikapputredningenmotiverar sina förslag med att det dels fordras en markering av landstingensansvar för tolk i fritids- och rekreationssammanhang, dels att det behövs enbättre samordning av ansvaret för tolkning i arbetslivet. Kostnadsansvaret förarbetsplatstolkning är delat mellan () ochlandstingen. bekostar AMV tolktjänst vid nyanställning,introduktion på arbetsplatsen och utbildning inom ett företag. Behov av tolksom arbetshjälpmedel i det löpande arbetet jämställs med arbetsbiträde ochersätts av arbetsförmedlingen enligt reglema i förordningen (SFS 1987:409) ombidrag till arbetshjälpmedel. Landstingen bekostar tolk vid t.ex.personalsammankomster och fackliga möten på arbetsplatsen. Detta senare gällersom regel också vid anställningsintervjuer eller för samtal med arbetsgivaren.Förhållandena kompliceras ytterligare genom att kostnadsansvaret är beroende avvem som beställer tolk. Detfinns enligt min uppfattning anledning att precisera, förenkla och samordnahanteringen av den tolkservice i arbetslivet och på arbetsplatsen som ges avAMV i vissa fall och av landstingen i andra fall. Jag anser vidare att dövasm.fl. möjligheter att få tolk vid fritids- och rek- reationsverksamhetoch i föreningslivet bör läggas fast. Jag delar mot Prop. 1992/93:159 denbakgranden utredningens uppfattning att begreppet vardagstolkning Bilaga I -utöver nuvarande innebörd - också skall omfatta tolk i arbetslivet, vidnyanställning, introduktion och utbildning inom företag samt i samband medfritidsaktiviteter, rekreation och i föreningslivet. Vidare bör tolktjänst sompersoner erhåller vid daglig verksamhet enligt den nya LSS betraktas somvardagstolkning. Jagberäknar merkostnaderna för den utökade vardagstolkningen till 15 miljonerkronor . Den sammanlagda kostnadenunder femårsperioden uppgår därmed till . Enligt minuppfattning bör de ökade kostnadema som följer av mina förslag reglerasgentemot landstingen. Genommitt förslag får sjukvårdshuvudmännen möjligheter att fortsätta att utvecklatolktjänsten, så att den bättre svarar mot brakamas behov. Jag vill understrykavikten av att noga följer upp och utvärderar effektema av de avmig föreslagna åtgärdema och bedömer i vad mån döva m.fl. får den avseddatillgången till tolk. Jagvill avslutningsvis framhålla, att det inte är möjligt att i detalj avgränsabegreppet vardagstolkning och i varje enskilt fall lägga fast vem som äransvarig för att tolktjänst ges. Jag föratsätter att landstingen i sinpraktiska verksamhet ger begreppet vardagstolkning en sådan innebörd att dövam.fl. grapper verkligen kan få sina grandläggande behov av tolktjänsttillgodosedda. Tolkaroch översättare av främmande språk får auktoriseras enligt bestämmelser iförordningen (SFS 1986:613) om auktorisation av tolkar och översättare. Enligtsainma förordning kan, efter särskild prövning, en auktoriserad tolk ellertranslator få bevis om speciell kompetens för tolkning eller översättning inomett visst verksamhetsområde. Frågor om auktorisation av tolkar och översättareprövas av . Någonmotsvarande auktorisation finns inte för teckenspråkstolkar.Handikapputredningen föreslår att nämnda förordning ändras, så attauktorisation får avse även det svenska teckenspråket. Jagdelar utredningens uppfattning att det bör finnas någon form av bevis ellergaranti för den kompetens som teckentolkyrket kräver. För både döva, dövblindam.fl. och för tolkarna - liksom för myndigheter och andra tolkanvändare - ärdet viktigt att tolkaraas kompetens kan säkras och dokumenteras. Med hänsyntill vissa oklarheter i förslaget, bl.a. vad gäller formema för auktorisation,behöver dock frågan beredas ytterligare. Handikapputredningenhar inte behandlat frågan om auktorisation för skrivtolkar. Fleraremissinstanser, däribland handikapporganisationema, har ansett attauktorisation bör gälla även för denna typ av tolkning. Även denna fråga börenligt min mening belysas ytterligare innan något ställningstagande kan tas. Enviktig fömtsättning för att döva, dövblinda m.fl. skall få tillgång tilltolktjänst i tillräcklig omfattning är att kapaciteten vad gäller utbildningav tolkar och tolklärare utökas. Det är vidare väsentligt att intresset förtolkyrket kan stärkas så att fler personer är beredda att utbilda sig tilltolk. I syfte att öka intresset för tolkyrket avser jag att ta initiativ tillatt särskilda informationsprojekt i frågan, finansierade med stöd ur Allmännaarvsfonden, kommer till stånd. Min avsikt är att ta upp diskussioner i ärendetmed företrädare för hörsel-, döv- och tolkorgani-sationeraa samt med berördamyndigheter och organ. Statsrådet kommersenare att lägga fram förslag som bl.a. syftar till att väsentligt ökaantalet platser inom utbildningen för tolkar och tolklärare och att utvecklakvaliteten inom utbildningaraa. 1 det sammanhanget kommer statsrådet ocksåatt ta upp frågan om ett särskilt resurscenter för tolkutbildningaraa. 1992/93:159 Bilaga 1 11 Kostnadsfrågor och uppföljning Minbedömning: Den totala merkostnaden för reformförslagen beräknas uppgå till I600 . Mittförslag: 1 enlighet med den s.k. finansieringsprincipen bör en regleringgentemot kommuneraa och landstingen göras, som motsvarar de ekonomiskakonsekvenseraa av reformförslagen. Ensärskild uppföljning bör göras när det gäller reformens ekonomiskakonsekvenser. Även i övrigt bör en samlad uppföljning och utvärdering avreformen genomföras. Särskilda medel bör avsättas för ändamålet. HandikapputFedningensförslag: Överensstämmer i princip med mitt. Remissinstanserna:Många remissinstanser anser att de av redovisadekosmadsberäkningama är osäkra. Osäkerheten uppges främst bero på svårighetemaatt uppskatta personkretsen för den nya lagen samt bedöma vilkenefterfrågeökning som rättighetslagen ger upphov till. Socialstyrelsenunderstryker att ekonomiska föratsättningar måste ges, som säkerställer att dennya lagens intentioner fullföljs. Såväl ochLandstingsförbundet som ett stort antal enskilda kommuner och landstingpoängterar vikten av att staten tillför huvudmännen medel för finansiering avreformen. Ett stort antal kommuner och landsting framhåller att staten måstegarantera finansiering av de merkostnader som följer av reformen. Skäleaför mitt förslag: Jag kommer i det följande att redovisa min bedömningar närdet gäller kostnadema för de av mig framlagda förslagen. Jag skall straxåterkomma med förslag om medelsanvisningar med anledning av förslagen. Jag har tidigare i olikasammanhang framhållit att personer med funktionshinder är eftersatta i olikaavseenden. Till följd av otillräckliga stöd- och serviceinsatserställs många funktionshindrade utanför Prop. 1992/93:159samhällsgemenskapen. En av de viktigaste uppgiftema för välfärdspoli- Bilaga1 tiken är enligt min uppfattning därför att utveckla och förbättra samhällsstödettill personer med funktionshinder. Dereformförslag som jag lagt fram i det föregående skall ses i ljuset av detta.Sammantaget innebär reforminsatsema väsenfligt ökade kostnader. Enligt minbedömning kommer den föreslagna nya rättighetslagen och de övrigareforminsatsema emellertid att på ett påtagligt sätt kurma förbättralivsvillkoren för svårt futUctionshindrade personer. Reformen innebär attviktiga steg kan tas i strävandena att förverkliga målet om full delaktighetoch jämlikhet. Därmed är reformen enligt min mening ett uttryck för en aktivoch riktig fördelningspolitik. Enviktig faktor i beräkningen av kostnadema för reformen är storleken påpersonkretsen för den nya lagen. har i sinakostnadsberäkningar uppskattat att drygt 100 000 personer konuner att varaberättigade att erhålla stöd och service enligt förslaget till lagen om stödoch service till vissa funktionshindrade (LSS). Som jag redan nämnt har mångaremissinstanser pekat på svårigheten att bedöma personkretsens storlek. Frånprimär- och landstingskommunalt håll har uttryckts oro för att storleken avpersonkretsen kan vara underskattad och att kostnadema till följd av detta iverkligheten kommer att bli högre än vad som antagits. Jagkan för egen del instämma i att det är förenat med betydande svårigheter att idetta skede bedöma omfattningen av den nya lagens personkrets. serjag ingen anledning att nu göra andra antaganden än vad Handikapputredningengjort på denna punkt. Det har inte under remissbehandlingen framkommit uppgiftersom gör att det finns anledning att revidera Handikapputredningensuppskattningar. 1 de bedömningar om reformens kostnader som jag redovisar i detföljande har jag därför utgått från de antaganden som Handikapputredningengjort i fråga om personkretsens storlek. Denmodell som jag föreslagit i fråga om personlig assistans irmebär att staten,genom den särskilda assistansersättningen, övertar betydande kostnader förinsatser som finansieras av kommunema. Ur finansiell synvinkel ärassistansreformen därmed i hög grad en omfördelningsreform. De personer somkommer att omfattas av rätten till assistansersättning får stödoch hjälp, främst via den kommunala . Införandet av en assistansersättninginnebär således att de ökade statliga kostnadema i betydande grad vägs upp avminskade kommunala kostnader. Jag har dock i mina kostnadsberäkningar utgåttifrån att införandet av en rätt till personlig assistans i LSS och en särskildassistansersättning kommer att leda till en viss total efterfrågeökning. Dennaefterfrågeökning motsvarar i huvudsak den totalt sett ökade samhällskostnadenför assistansreformen. Jag bedömer att omkring 7 000 personer kommer att kunnaerhålla assistansersättningunder efter reformens ikraftträdande. Jag bedömer vidare att detgenomsnittliga behovet av assistans per person och vecka inom denna kretsuppgår till . Som jag tidigare nämnt beräknar jag attassistansersättningen vid reformens ikraftträdande som högst skall kunna uppgåtill /tim. Med stöd av dessa antaganden beräknar jag att den totalabrattokostnaden för assistansersättning kommer att uppgå till 2 400 miljonerkronor räknat på helår. Den efterfrågeökning som uppkommer genom reformen uppskattarjag till ca . Jag bedömer att kommunema genomassistansreformen kommer att avlastas uppgifter som motsvarar 1 730 miljonerkronor. Till följd av att statenskostnader för handikappersättning och vårdbidrag för handikappat bam liksomför arbetsbiträde och vårdartjänst (se avsnitt 3.2.2) genom reformen kan antasminska till viss del, bedömer jag att den totala samhälleliga kostnadsökningenför assistansreformen uppgår till . 1992/93:159 BUaga I Jag sammanfattar idet följande mina bedömningar när det gäller reformförslagens merkostnadertotalt sett räknat på helår. Rådgivning och stöd enligt 9 § LSS 200 Övriga insatser enligt 9 §LSS 86 Stimulansbidragför att utveckla habiliteringen och rehabiliteringen (inkl. utvecklingsinsatserför små och mindre kändahandikappgrapper) 425 Stimulansbidraginom hjälpmedels verksamheten 25 Förbättringar av föräldraförsäkringen (inkl. ökade administrativa kostnader) 134 Utökad tolktjänst (år 1) (år 5=75 mkr) 15 Informationsinsatser m.m. för små och mindre kända handikappgrapper 8 Uppföljnings- och utvärderingsinsatser 3 *Utökade personella resurser vid *Ökadekostnader för förvaltningsdomstolaraa till följd av LSS 14