prop · GG0332 · 1992-12-31 00:00:00 — och anför att syftet med förslaget är attge ett större antal jägare tiUgång till småviltsjakt i fjäll och fjällnära oraråden.Enligt de båda organisationerna är småviltsjakten inom dessa områden i ,jämfört med liknande områden i våra grannländer, kraftigt undemtnyttjad. I ettläge där efterfrågan och behovet av rekreation och natumpplevelser i form avjakt är i ökande, kan det därför inte vara riktigt att så dåligt utnyttja denjaktliga resurs som dessa statligt ägda marker har att erbjuda. Ett ökat jaktttyckinom dessa områden kommer enligt förslaget inte att medföra några negativakonsekvenser för viltstammarna. Avskjutningen av ripa i är uthålligt catio gånger större än i trots att ripjaktsarealen är mindre. Denföreslagna nyordningen kommer enligt organisationerna inte att innebära någotintrång eller någon inskränkning i den jaktutövningsrätt som tillkommersamebymedlem enligt 25 § rennäringslagen. Med stöd av såväl norska och finskasom svenska erfarenheter kan också fastläggas att det inte finns någon riskför att den föreslagna nyordningen skulle utgöra någon avsevärd olägenhet förrenskötseln. Ett genomförande av förslaget skulle ge turistnäringen inomområdet stora möjligheter att utvecklas. Detta skulle få stora positivaeffekter för näringslivet i norra . Ett tillvaratagande av dessajaktresurser ansluter enligt förslaget väl till statsmakternas uttalademålsättning att jakttillfällen så långt möjligt bör medges för marklösa jägare. Slutligenhar i låtit utreda småviltsjakten på statens markovanför odlingsgränsen i länet. Utredningen på statens mark ovanodlingsgränsen i , nuläge - analys - förslag redovisades inovember 1991. Upplåtelseformen föreslås bli en annan än vad och föreslår. Huvudmannaskapetoch huvudansvaret för upplåtelseverksamheten av småviltsjakt bör enligtutredningen ligga kvar på . Den ordningen utgör en garanti föratt alla berörda intressen skall kunna beaktas vid upplåtelsefrågorna. Det kaninte ankomma på vare sig sameby eller jägarnas organisationer att göra denavvägningen. De jaktliga resurserna som statens markinnehav ovanför odlingsgränsenoch på renbetesfjällen inrymmer skall utnyttjas sä optimalt som möjligt mederforderligt hänsynstagande till rennä- 1992/93:32 Bilaga 2 Jordbruksdep. ringen.Verksamheten skall organiseras så att i första hand ortsbor och boende i fjällkommunernabereds möjligheter tiU småviltsjakt. SmåvUtsjakten skall dessutom i mån avutrymme vara ett instmment för att utveckla turistnäringen i fjällkommunernaoch bisysselsättningar inom samebyarna. För hela området föreslås en nyområdesindelning. Indelningen sker i olika områden för samebyamasupplåtelsejakt, övriga ortsbors upplåtelsejakt, turistföretagensupplåtelsejakt samt områden där kan ge direktupplåtelser förkorttidsjakt till en bred krets av jägare. Särskild hänsyn skall tas till fjällägenhetsinnehavareoch andra utpräglade glesbygdsbor som är beroende av jakten för sinförsörjning. Det antal jaktdygn inom resp. område som kan upplåtas ochtidpunkten för upplåtelserna bestäms med syfte att minimera störningarna för renskötseln.För att underlätta handläggningen och uppföljningen av verksamheten föreslåsatt ADB-stöd införs. Ett förslag till prissättningen av upplåtelserna är underutarbetande. Jag har redovisat treolika förslag till hur jakten på statens mark ovanför odlingsgränsen och pårenbetesfjällen bör utnyttjas. Mot bakgmnd av dessa förslag och de övrigaförhållanden jag redovisat anser jag att det nu är dags att ta nästa steg iutvecklingen av jakten på statens mark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen.Jag vill för kännedom redovisa min syn på hur denna utveckling börske. Det upplåtelsesystem som jag förordar har inslag från såväl Lantbmksstyrelsenssom Lantbrukarnas riksförbunds och förslag. Som jag redogjortför ansvarar för upplåtelse av rätt till jakt och fiske på denaktuella marken. Upplåtelserna avser olika typer av tillstånd. Direktaupplåtelser sker till den enskilde jägaren eller fiskaren för kortare ellerlängre tid. Lokal jakt- eller fiskeförening kan efter länsstyrelsensupplåtelse av visst område sälja exempelvis jakträttsbevis till sina medlemmar.Föreningar och företag kan också ges tUlstånd att till ett bestämt prisförmedla ett visst antal jakt- eller fiskedygn inom ett bestämt område. Förvissa områden har upplåtelse skett till jakt- och fiskevårdsföreningar, hotell,sammanslutningar av samebymedlemmar och liknande. Jakten och fisket upplåtsdärefter till enskilda genom s.k. underupplåtelser. Jag återkommer strax till detta.ÅtskUliga jägare och fiskare får också upplåtelser efter ansökan direkt tilllänsstyrelsen. Det gäller inte minst fjällägenhetsinnehavare och andraglesbygdsbor som ofta är beroende av jakten och fisket för sin försörjning. De enskilda jägare ochfiskare som ansöker om upplåtelse av nyttjanderätt ochpå ett bestämt område upplever ofta den nuvarande tUlståndsgivningen somgodtycklig och hantering av ansökningarna som irrationell. OrsakematiU detta är flera. Ansökningarna kommer ofta till kort före dentilltänkta jakttidens början. Berörd sameby skall innan beslut kan meddelasges tillfälle att yttra sig över varje ansökan. Handläggningstiden blir därförläng. Om samebyn avstyrker ansökningen anges sällan skälet härför. Om samebynavstyrkt ansökningen måste ta ställning till om tUlstånd ändå kanmeddelas. Detta kräver ofta kontakter med byn. Är ärendet av principiellkaraktär behandlas det dessutom i rennäringsdelegation. Den som åandra sidan erhållit en upplåtelse inom ett visst område kan normalt påräknaatt upplå- 1992/93:32 Bilaga 2 Jordbruksdep. Denna ordning upplevs av jägarna och fiskarna som orättvis. Prop.1992/93:32 Länsstyrelsernas resurser att inom rimlig tid avgöra om enupplåtelse skall Bilaga 2 få ske är ibland för små. Administrationen av dennuvarande upplåtelseverk- Jordbruksdep. samheten måste i allmänhet betraktassom omständlig, dyrbar och tidskrävande för såväl jägare och samebyar somlänsstyrelsen. beslut kan överklagas till ochdess beslut till regeringen. Regeringens och ibland även Jordbruksverketsbeslut kan komma att meddelas först sedan den tid för jakten som avses iansökningen redan har förflutit. I 32§ rennäringslagen finns bestämmelser omnär nyttjanderätt inte får upplåtas på den aktuella kronomarken. Lagstiftningeninnebär däremot inte någon skyldighet för att upplåtanyttjanderätt när det inte finns nägot hinder mot upplåtelse. Detta innebär atten jägare eller fiskare inte alltid kan påräkna en nyttjanderättsupplåtelseäven om den skulle vara förenlig med 32 § lagen. De förhållanden som jag nu harbeskrivit kan självfallet medföra att det hos jägama och fiskarna uppstårmissnöje vad gäller förvaltningen av statens mark ovanför odlingsgränsen ochpå renbetesfjällen. Handläggningen av enskilda ansökningar om upplåtelser avrätt till jakt och fiske medför kostnader för i första hand ochär administrativt betungande. Det finns därför redan av vad jag nu har anförtskäl att se över upplåtelsesystemet på dessa områden. Vissa åtgärder har börjatvidtas för att öka i första hand jaktupplåtelserna och för att förenkla administrationen. Så har i införts en ny policy för ripjaktsupplåtelser. De tidigare förekommande långtidsupplåtel serna har avvecklats och dagjaktkort introducerats. Inom vissa områden för medlar jaktkorten medan det i ungefär två tredjedelar av om rädet är samebyar, jaktföreningar, hotell m.fl. som getts möjlighet att för medla jakten. egen verksamhet omfattar ett sextiotal rip- jaktsområden. Ripjakten inom dessa delar av renbetesfjällen har därmed blivit tUlgänglig på i princip sainma villkor för alla jägare. Den ripjakt som upplåts i denna form omfattar ca hälften av renbetesfjällens totala areal av 1,1 miljoner ha. Antalet ripjägare har under de två senaste jaktsäsongerna varit dtygt 3 200 som jagat under närmare . Störningarna i ren skötseln har varit måttliga. Den utvidgade ripjakten har vidare medfört vä sentligt ökade inkomster för samebyarna samt för hotell, stugbyar och andra i länets glesbygd. Upplåtelsesystemet har stora likheter med det som föreslås av och Svenska jägareför bundet. i upplåter i liten omfattning korttids jakt på småvUt inom och kommuner. I kom mun sker upplåtelse tUl totalt 36 jägare inom fem områden och i kommun till totalt 100 jägare i två områden. För dessa upplåtelser gäller att skriftlig ansökan skall ges in tUl som lottar ut tillståndenbland de sökande. TUlståndet gäller tre på varandra följande dagar den 25 augusti-den 31 oktober. Jakten får bara ske inom ett av områdena, men tidpunkten för jaktstarten inom den tUlåtna tiden bestäms av jägaren. Kost naden för jakten är per dag. Till jakten inom kommun ansö ker ca 200 personer om tillstånd medan antalet jägare i , där hund inte får användas, endast uppgår till ett trettiotal. I upplå ter ripjakt till dtygt 50 jägare inom fyra områden under den 138 Fyra föreningar anknutna till samebyar upplåter dessutom ripjaktgenom underupplåtelse från till ytterligare 200 jägare. Densenare jaktupplåtelsen utbjuds i form av ett "paket" där exempelvislogi ingår. Vid de nu nänrnda korttidsjakterna får hund användas. I övrigt ärsmåviltsjakten i länet upplåten endast vad avser ripa och då till ca 1 100personer som bor ovanför odlingsgränsen eller på annat sätt har anknytning tillområdet. Upplåtelsen gäller vanligen tills vidare. Hund får inte användas. Jaktutövningenbegränsas av bestämmelserna i jakt- och rennäringslagstiftningen. JaktlagstUtningensbestämmelser om jakt och viltvård lägger inget hinder i vägen för en ökad jakti enlighet med de olika förslag som presenteras om småviltsjakten ovanförodlingsgränsen och på renbetesfjällen. Jag kommer senare (avsnitt 2.15) attnärmare redogöra för viltvården. Som jag redogjort för innehåller däremotrennäringslagen bestämmelser om skyddet för rennäringsintresset. Jag är inteberedd att förorda någon ändring av rennäringslagens bestämmelser i detavseendet. En ändring av det nuvarande systemet för upplåtelser av rätt tilljakt får därför inte medföra att det skydd rennäringslagen gerrenskötseln och samebymedlems egen rätt tUl jakt träds för när. Däremot bör denmöjlighet till upplåtelse av rätt till bl.a. jakt som rennäringslagen gerutnyttjas på ett bättre sätt än . Rennäringen bedrivs iNorge och under förhållanden som liknar de svenska. Jag redogör därförtill en början för motsvarande regler i och . Det norskarenskötselområdet omfattar den mellersta och norra delen av vilketmotsvarar ungefär halva fastlandsarealen. På statens mark är i princip småvUtsjakttUlåten för alla norska medborgare och för andra som varit bosatta i . Andra utiändska medborgare kan efter ansökan fåtillstånd tiU småviltsjakt om de har särskild anknytning tUl området. En avgtfttas ut för det jaktkort som måste lösas. Avgiften tillfaller staten.Årsavgiften för jakt inom den kommun där jägaren är bosatt är . Förövriga är årsavgUten för jakt inom en kommun . Jaktkort som omfattar enskogsförvaltnings område säljs också. Då är avgiften för , 200kr och för . I Finnmarks skogsförvaltning,som omfattar hela länet, kostar dock ett årskort . De renskötande samernahar, utan att behöva betala någon avgUt, samma rätt att jaga småvilt som enkommuninnevånare. Den som löst jaktkort har förutom rätt att använda skjutvapenäven rätt att använda fällor och ripsnaror. Vid användning av ripsnara ochvissa fällor skall en skrUtlig anmälan ske till kommunens viltnämnd. Någraspeciella regler eller begränsningar i övrigt för jakten av hänsyn tillrennäringen finns inte. I de föreskrUter om vUtförvaltningen som beslutats avDirektoratet för naturförvaltning ges dock möjlighet till begränsning avantalet jägare. Inom större förvaltningsområden får en uppdelning ske i mindreområden och skilda jaktfider. Användningen av hund får begränsas. Lokalatidsbegränsade inskränkningar får ske efter samråd med . Möjlighetemaatt begränsa jakten har tillkommit av hänsyn till viltvården, renskötseln ochkommuninnevånarnas egen jakt. Dessa möjligheter till inskränkning av småvUtsjaktenhar endast använts i Sör-Helgelands förvaltningsområde där ripjakten med hundav hänsyn till renskötseln begränsats till ca 200 jägare den 1992/93:32 Bilaga 2 Jordbruksdep. Enligt den norska rennäringslagstiftningen skall hundförare setill att hund inte onödigtvis oroar eller skrämmer ren. Den som färdas i områdedär ren betar skall visa hänsyn och uppträda med sådan försiktighet att ren inteonödigtvis oroas eller skräms under exempelvis betning och flyttning. Särskildhänsyn skall visas under brunsttid, kalvning, märkning, skiljning och slakt. Inomden del av som omfattas av renskötselområdet har alla i en kommunboende rätt att jaga småvilt på staten tUlhörig mark inom kommunen. Särskildansökan erfordras inte och någon avgUt tas inte ut. Det finns inte någrasärskilda bestämmelser om jakträtt för samer eller andra renägare. Den sominte är bosatt i kommunen kan hos den finska Forststyrelsen ansöka omjakttillstånd inom ett visst jaktområde. Jaktområdenas storlek varierar mellanca 1 000 ha och 100 000 ha. Vid utfärdande av jakttillstånd tas hänsyn tillkommuninnevånarnas rätt till jakt samt vilttillgången. Däremot finns ingasärskilda bestämmelser om hänsyn till rennäringen. Ett jakttillstånd kostar 50finska mark för , 100 mark för och 150 mark för . Inom renskötselområdet kan besluta att hundskall hållas i band från den 1 febmari om särskilda skäl föreligger. I övrigtsaknas bestämmelser om användning av hund vid jakt. Hundförare ansvarar dockför den skada hans hund åstadkommer på bl.a. renskötseln. Bestämmelsernai de olika länderna varierar således vad avser samernas rätt till jakt liksomvad gäller upplåtelser av rätt till jakt på statens mark. De norska och finskabestämmelserna medför, jämfört med vad som gäller i , betydligt störremöjligheter till jakt på statens mark för i synnerhet kommuninnevånama, menäven för andra medborgare. Några olägenheter av betydelse för renskötseln iNorge och har enligt vad jag erfarit inte uppkommit på grund av debestämmelser som gäller i dessa länder. Det som i första hand kan vålla problemär användningen av hund. Jag återkommer strax till frågan om användningen avhund vid jakt. Ett förändrat system i för upplåtelse av rätt tUl jaktpå statens mark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen måstesjälvfallet ha sin utgångspunkt i de bestämmelser som gäller i svensk lagstUtning.Ett främjande av jaktintresset får inte leda till att andra viktiga intressenpåverkas negativt. Helt uppenbart är emellertid att småvUtsjakten inom deaktuella områdena i utgör en viktig utvecklingspotential som kanutnyttjas i väsentiigt större omfattning än utan att renskötselintressetträds för när. Deområden som av länsstyrelserna upplåts tUl jakt och fiske anges i Lantbruksstyrelsensrapport ha varit i stort sett desamma . Genom en större flexibUitetoch anpassning tUl renskötselns skiftande förhållanden bör möjligheter finnas tUlbetydligt utökade upplåtelser. Detta kan enligt rapporten ske genom attkorttidsupplåtelser av jakt lämnas inom särskiU avsatta större eller mindreområden och genom att upplåtelsetiden anpassas efter bl.a. renskötselnsförutsättningar. Förutsättningarnaför att öka upplåtelserna är enligt rapporten störst i fråga om upplåtelser försportfiske och korttidsupplåtelser för småvUtsjakt,särskilt jakt på ripa. Även om nyttjanderättsupplätelser i vissökad omfattning sker genom utarrenderingar till jakt- 1992/93:32 Bilaga 2 Jordbruksdep. ochfiskeorganisationer, turistorganisationer eller samebyar i form av underupplåtelserkommer enligt rapporten merparten av upplåtelserna ändå att ske genomlänsstyrelsen, som ju har att svara för de övergripande avvägningarna gentemotrennäringsintressena. Dejaktliga resurserna pä statens mark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällenbör enligt min mening utnyttjas i så stor utsträckning som möjligt inom denram som gällande lagstiftning medger. Jag delar uppfattningen att det ärmöjligt att upplåta väsentligt större omräden än för jakt och fiske.Enligt min uppfattning kan det av och föreslagna systemet för upplåtelser av småviltsjakt medmodifieringar genomföras utan att renskötselintresset träds för när. Inte minstden nya policyn för upplåtelse av ripjakt i visar detta. En förutsättning för attrenskötseln inte skaU störas är att vissa för renskötseln mycket känsligaområden undantas från de omräden som upplåts för småviltsjakt. De områden detnärmast är fråga om att utesluta från småviltsjakt är platser där samling, skiljningoch slakt sker samt känsliga avsnitt av flyttleder. Inomlänsstyrelsen finns sådan kännedom om renskötselns markanvändning att enlämplig avgränsning av områdena lätt bör kunna ske. Det får avgöras från falltill fall om jaktförbudet skall gälla eller endast under viss tid.Även vissa andra områden bör undantas frän jakt, i första hand mark runt byaroch annan samlad bebyggelse. De områden som är undantagna fränupplåtelse av småviltsjakt är väsentligt större än vad som från de angivnasynpunkterna är erforderligt. Jag räknar således med att de områden som behöverundantas från jakt endast är av begränsad omfattning. Inom övriga områden bör iprincip rätt till jakt alltid upplåtas om olägenhet av nägon betydelse inteuppkommer. I likhet med och anser jag att jakten bör ske inomavgränsade bestämda områden. Som framgått av min redogörelse för denuvarande förhållandena sker också detta. Storleken av områdena bör enligt minuppfattning vara mer beroende av de naturgivna fömtsättningama än vadorganisationerna föreslagit. Rip-jaktsområdena i Jämtiand har en areal av ca 2500 ha och upplåts till 2-4 jägare åt gången under . har marken delats in i 60 områden. Områdena bör emellertidenligt min mening vara så stora att i princip alla jägare som så önskarsamtidigt kan utnyttja ett område. Genom ett sådant förfarande blirlänsstyrelsens administration mindre och jägarnas valmöjligheter vid jaktenstörre. Det bör ankomma på att fastställa en lämplig avgränsning. Samhällsutvecklingen harmedfört att behovet av tillgäng till jakt och fiske för befolkningens försörjningär mindre . Det finns emellertid en mindre gmpp personer som istörre eller mindre omfattning är beroende av jakt och fiske för sinförsörjning. Det gäller t.ex. fiskesamer och fjällägen-hetsarrendatorer samtsådana personer som bor i väglöst land eller som behållit en livsföring utanstörre påverkan av utvecklingen i samhället. I Lantbrukarnas riksförbunds ochJägareförbundets förslag föreslås att särskilda områden avsätts förkommuninnevånarna. Så har även skett i vad gäller den utprägladeglesbygdsbefolkningen. Jag delar uppfattningen att särskilda jaktområden kanbehöva avsättas för kommuninnevånarna. 1992/93:32 Bilaga 2 Jordbruksdep. då viktigt att områdenafår en sådan storlek att möjligheterna till försörjning inte äventyras för depersoner som i det avseendet är beroende av jakten. I den mån någon är beroendeav exempelvis ripjakt för sin försörjning skall det vid behov övervägas att idet särskilda fallet säkerställa denna jakt genom att upplåta ett visst områdetill en sådan person. Området kommer därigenom att undantas från jakt förandra. Det är enligt Lantbruksstyrelsens rapport svårt att avgränsa dennaspeciella grupp med entydiga kriterier. Avgränsningen bör emellertid grundas påålder, inkomst, bostadsort, tillgång till egna jaktmarker och fiskevatten m.m.En generell beskrivning kan medföra att gruppen endera blir för liten ellervidgas på ett inte önskvärt sätt. Bedömningen måste vara flexibel, men ha sin gmndi behovet av jakt för försörjningen. Det är enligt min mening mycket angelägetatt de personer som helt eller delvis är beroende av jakten eller fisket försin försörjning erhåller erforderliga upplåtelser. Det är självfallet så attjakten eUer fisket av hänsyn tUl samebymedlemmarnas egen jakt och fiske ellerandra skäl inte alltid kan ske på den plats sökanden själv önskar. Det viktigaär emellertid att möjlighetema till försörjning inte äventyras. Den grupp detär fråga om torde i första hand omfatta fjällägenhetsarrendatorer och fiskesameroch endast avse ett ringa antal personer inom renskötselområdet. Jag vill i dettasammanhang även ta upp frågan om upplätelseavgifterna för de personer som ärberoende av jakten för sin försörjning. Enligt 34 § rennäringslagen skallavgift utgå för upplåtelserna om det inte finns särskilda skäl föravgiftsfrihet. I förarbetena till lagen (prop. 1971:51) anges som exempel påfall där det kan vara befogat med avgiftsfrihet att upplåtelsen sker tUl en fiskesamesom är beroende av fisket för sin försörjning. För den kategori personer detnu är fråga om bör, om inte särskilda skäl för avgiftsfrihet kan ansesföreligga, avgiften ofta kunna sättas lägre än vad som gäller vid upplåtelsetill andra. Sä är i exempelvis avgiften för ripjakten för ortsborca lägre än för andra. Förhållandena är olika ide tre berörda länen vad gäller boende- och markägarstruktur. Upplåtelser tillortsbor har därför kommit att få olika omfattning och inriktning beroende påde olika krav och resurser som förelegat. 1 har en väsentligdel av ortsbefolkningens behov av jakt- och fiskemöjligheter tillgodosettsgenom utarrenderingar till föreningar i tätorterna. I länförekommer i stort sett endast personliga upplåtelser till ortsbor. Som jagtidigare nämnt har ca 1 100 personer där erhållit upplåtelse av rätt till jaktefter ripa. I har efterfrågan från ortsbefolkningen varitrelativt liten, då det i fjällområdet finns stora privata mark- ochvattenområden. För de boende i glesbygden som inte är beroende av jakt ochfiske för sin försörjning harjakten och fisket främst betydelse som en källaför rekreation. I fjällkommunerna är utbudet av fritids- och kulturaktiviteterofta mindre, varför jakten och fisket där har större betydelse än i andradelar av renskötselområdet. Lantbrukarnas riksförbunds och Jägareförbundetsförslag om att alla i kommunen fast bosatta skall ha rätt att jaga på denstatliga marken inom kommunen innebär enligt min mening att ortsbornas behovav jakt beaktas på ett rimligt sätt. och har föreslagit att kommunvisakommittéer skall ange undantagsområden, föreslå ett lämpligt 1992/93:32 BUaga 2 Jordbruksdep. antal upplåtelser förvarje jaktområde samt priset för upplåtelserna. De föreslagna kommittéernamedför enligt min uppfattning en onödigt långtgående administration.Länsstyrelsen har från övertagit lantbruksnämndens uppgUter.Detta innebär att det hos finns en mycket god kännedom om hurrenskötseln bedrivs i olika delar av länet. I den tUl knutna länsviltnämnden,som är rådgivande organ i frågor om viltvården, finns genom densammansättning nämnden har god kunskap om jakten och viltvården i olika delarav länet. har enligt jaktlagstiftningen även att ta befattningmed åtskiUiga andra jaktliga frågor. I de tre nordligaste länsstyrelserna finnsen rennäringsdelegation med företrädare för renägarna. Delegationen har bl.a.till uppgift att ta ställning till de övergripande och principiella frågorna omupplåtelser i de aktuella områdena. I delegationen ingår dessutom valdapolitiker från olika delar av länet som har att tillvarata ortsbefolkningensintressen. I dessa länsstyrelsers länsviltnämnder finns dessutom en ledamotsom representerar renägarna i länet. kompetens i de frågor somde föreslagna kommittéema skall ägna sig åt är således god. De renägande samernaär representerade och kan därmed föra fram sina synpunkter till länsstyrelsen.Mot denna bakgmnd anser jag att de föreslagna kommittéerna inte bör införasutan att och därtill knutna organ även svarar för dessaavvägningar. Huvudmannaskapetoch huvudansvaret för upplåtelserna av rätt till jakt och fiske på statens markinom de berörda områdena måste enligt min mening ligga kvar på länsstyrelsen.Det kan inte komma i fråga att överlämna ansvaret för avvägningen mellan de renskötandesamerna och andra befolkningsgmppers intressen i fjällområdet till en samebyeller intresseorganisation. Inte heller bör en sådan uppgift läggas på det nuföreslagna .