prop · GG03210 · 1992-12-31 00:00:00 — Päsamma sätt som enligt nuvarande ordning kan en offentlig tillställning vidareupplösas om det vid den förekommer något som "strider mot lag". Medutttycket avses närmast sädana i lag förbjudna handlingar som strider mot någotoffentligt intresse. Sålunda kan en tillställning upplösas om det vid denförekommer t.ex. narkotikaförsäljning eller något förfarande som strider motbestämmelserna i lagen (1977:293) om handel med diycker. Däremot äi- det inteavsett att en tillställning skall kunna upplösas för att det vid den förekommernågot som träder ett enskilt intresse för när. Bestämmelseni andra stycket är ny i förhållande till nuvarande reglering. Den tar i förstahand sikte på störande gatumusik men kan i fräga om sammankomster bli tiUämpligäven när det gäller t.ex. inomhuskonserter. Avsikten med bestämmelsen är attden skall ge polisen möjlighet att upplösa en sammankomst av det aktuellaslaget, eller en offentlig tillställning av vilket slag som helst, som gerupphov till en sä allvariig olägenhet för den näi-maste omgivningen genom ljudeller på något annat sätt att det kan sägas var fräga om "allvarligstörning av ordningen". En allvarlig stöming kan föreUgga om den utgör enav flera störningar där var och en inte når upp till vad som krävs för ettingripande, men där den sammantagna förekomsten av stömingar framstår somoacceptabel. Ilagtexten anges som exempel Ijudstömingar. Oavsett om det är fråga om rentbuller eller inte kan bestämmelsen bli tillämplig. I första hand är detljudnivån som här blir avgörande. Någon kvalitetsbedömning av det konstnärligaverket vid en sammankomst skall självfallet inte komma till stånd. Med"något annat sätt" avses t.ex. att sammankomsten eller tillställningenmedför att framkomligheten i den närmaste omgivningen förhindras eller attingängai- till bostäder, affärer etc. blockeras. Vidsidan av möjligheten att enligt andra stycket ingripa mot en sam- Prop.1992/93:210 mankomst som sådan skall här frågan om möjUghetema att ingripa moten enskild mötesdeltagare något ytterligare beröras utöver vad som har gjorts isamband med redogörelsen för nuvarande ordning i den allmänna motiveringen(avsnitt 4.2.4). Distinktionen mellan ett ingripande som riktar sig mot ä enasidan mötet som sådant och å andra sidan en enskild mötesdeltagare kangivetvis bli svår att upprätthälla när det är fråga om ett ingripande mot engatumusikant. Ingripandet får ju här oftast till följd att sammankomstenfaktiskt upplöses. Gatumusiksom utövas under störande former kan emellertid bli att bedöma som ofredandeeller förargelseväckande beteende enligt 4 kap. 7 § resp. 16 kap. 16 § BrB.Dessa bestämmelser anses inte utgöra en begränsning av mötesfriheten. Närgatumusik utövas under så störande former att exempelvis ofredande ansesföreligga, kan således ingripande ske för att avbryta musicerandet. Liksom vidandra polisingripanden bör givetvis polismannen i första hand tala den felandetill rätta. Öm detta inte lyckas, kan musikanten emellertid avvisas elleravlägsnas från platsen eller, i sista hand, omhändertas. Han kan samtidigtrapporteras för det misstänkta brottet. Itredje stycket, som saknar motsvarighet i LAS och AOst, har tagits in enbestämmelse som ger poUsen rätt att upplösa en allmän sammankomst för attframföra konstnärligt verk eller en offentlig tillställning av vilket slag somhelst, om sammankomsten eller tillställningen inte avslutats inom den tid sompolisen kan ha bestämt i meddelade villkor. 24§ En allmän sammankomst eller offentiig tillställning fär upplösas enligt 22 eller23 § endast om mindre ingripande åtgärder har visat sig vara otill räckliga för att hincka fortsatt lagsttidigt handlande, återställa ordningen, skydda de närvarande eller begränsa störningen av ttafiken. (Jfr18 § ttedje och fjärde styckena i uttedningens förslag till lag om allmännasammankomster och offentiiga tillställningar.) Paragrafen,som har behandlats i den aUmänna motiveringen (avsnitt 4.2.4), motsvarar ihuvudsak vad som föreskrivs i fråga om upplösning av allmänna sammankomsteroch offentiiga tillställningar (10 § första stycket LAS resp. 19 § förstastycket AOsO med det tillägg som föranleds av att även allvarligattafikstömingar har angetts som grund för upplösning. Detbör påpekas att enbart den omständigheten att föreskrivet tillstånd till enallmän sammankomst inte har sökts inte medför rätt enligt 22 eller 23 § att upplösasammankomsten. Enallmän sammankomst fär inte heller upplösas enbart på den grunden attsammankomsten hälls i ett samlingstält som inte är godkänt. Om tältet däremotär så bristfälligt att avsevärd fara uppkommer för publiken, kan sammankomstenupplösas med stöd av 23 § första stycket 1. Det förhållandet att en ickegodkänd tivolianordning används vid en sammankomst kan knappast aldrig tänkaspåverka rätten att hålla sammankomsten. Vadsom har sagts nu om möjligheterna att upplösa en sammankomst Prop. 1992/93:210har på motsvarande sätt tillämpning i fräga om offentiiga tillställningar. Etticke godkänt samlingstält som används vid en offentiig tillställning utgöraUtså inte tilUäcklig gmnd för att upplösa tillställningen. Det krävs atttältet är i ett sådant dåligt skick att tillställningen härigenom kan sägasmedföra fara för de närvarande. Till skillnad från fallet vid en allmänsammankomst kan en icke godkänd tivolianordning som används vid en offentiigtillställning tänkas medföra att tillställningen får upplösas, omtillställningen genom användningen kan sägas medföra fara för de närvarande. Befogenhetemaatt inställa eller upplösa en sammankomst eller tiUställning tillkommervederbörande polismyncUghet. Enligt nuvarande ordning (10 § andra stycket LASresp. 19 § andra stycket AOst) gäller att polismyndigheten fär ge befogenhetatt upplösa en sammankomst eller tillställning åt en polisman som beordras attnärvara vid sammankomsten eller tillställningen; om det inte finns särskildaskäl som föranleder undantag, får sådan befogenhet anfömos enbart åt enpolisman som har befälsstäUning. Tillskillnad mot utredningens förslag pä denna punkt, viUcet innebär att nuvarandeordning i sak behälls, anges det inte i förevarande paragraf vem som påpolismyndighetens vägnar fär fatta beslut i de aktuella frågorna. Det kan härerinras om vad som vid polislagens tillkomst uttalades i motsvarande frägaangående befogenheten att fatta beslut om frihetsberövande (se prop. 1983/84:111s. Denna fräga regleras i polisförordningen (1984:730). EnUgt 2 kap. 16 §6 denna förordning fär avgörande av ärenden som gäUer beslut rörande allmännasammankomster - således bl.a. beslut om upplösning - inte överlämnas åt någonannan tjänsteman än polis-överintendent, polisintendent, polissekreterare ellerpolischefsaspirant som har genomgått polischefskurs 1. Polisensrått att förbjuda allmänna sammankomster och offentUga tUlställningar 25§ fär förbjuda att det hålls 1. en allmän sammankomst, om det vid en tidigare sammankomst av sammaslag uppkommit svårare oordning vid själva sammankomsten eller, som en direktföljd av den, i dess omedelbara omgivning eller om sammankomsten visat sig hamedfört avsevärd fara för de närvarande eller allvarlig stöming av ttafiken, 2. en offentlig tiUställning, om det vid en tidigare tillställning avsamma slag har förekommit något som stted mot lag eller den har medfört oordning,fara för de närvarande eller aUvarlig störning av ttafUcen, eller 3. en allmän sammankomst för att framföra konstnärligt verk eller en offentiigtillställning, om det vid en tidigare sammankomst eller tillställning av sammaslag genom ljud eller på något annat sätt har uppkommit allvarlig stöming avordningen i sammankomstens eller tillställningens omedelbara omgivning och densammankomsten eller tillställningen inte ägt mm i enlighet med meddelattillstånd. Förbudenligt första stycket att hälla en sammankomst eller tillställning fär meddelasendast om det kan befaras förekomma lagsttidigt handlande, oordning, fara förde närvarande eller störning av trafiken och mindre ingripande åtgärder tillförebyggande härav inte är tilhäckUga. (Jfr19 § i utredningens förslag till lag om allmänna sammankomster och Prop.1992/93:210 offentliga tillställningar.) Paragrafenmotsvarar 11 § LAS och 20 § AOst om förnyande av allmän sammankomst resp.offentiig tillställning. Möjligheterna att förbjuda att en sammankomst ellertillställning hålls, med hänsyn till de problem som visat sig ha uppkommit viden tidigare sammankomst eller tillställning av samma slag, har emellertidutvidgats på motsvarande sätt som grunderna för att upplösa en sammankomsteller tillställning enligt 23 § förevarande lagförslag har utvidgats iförhållande till nuvarande ordning. 26§ Den som i vinstsyfte anordnar en offentlig tillställning skall ersättapolismyndighetens kostnader för att hålla ordning vid tillställningen. Om detfinns särskilda skäl får också den som i vinstsyfte anordnar en allmänsammankomst åläggas en motsvarande ersättningsskyldighet. Ersättningsskyldighetengäller inte sådana ideella föreningar som anges i 7 § 5 mom. Qärde stycketa)-d) lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt. Ersättningsskyldighetenenligt första stycket får sättas ned eller efterges, om det finns särskildaskäl. Polismyndighetenbeslutar om ersättningsskyldighet Därvid får det högsta belopp som har bestämtsenligt 11 § inte överskridas. Regeringenfår meddela föreskrifter om hur polismyndighetens kostnader förordningshållning skall beräknas. (Jfr20 och 21 §§ i utredningens förslag till lag om allmänna sarriman-komster ochoffentliga tillställningar.) Bestämmelseni första stycket såvitt den avser offentliga tillställningar överensstämmer med17 § första stycket första meningen AOst. 1första stycket ges polisen också möjlighet att i vissa fall ta betalt för attupprätthålla ordningen vid allmänna sammankomster. Bestämmelsen, som harbehandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 4.2.8), innebär en utvidgningav ersättningsskyldigheten i förhäUande till vad som gäller enligt 8 § LAS.Enligt den sistnämnda bestämmelsen får anordnaren av en allmän sammankomst inteåläggas att ersätta polisens kostnader för ordningshållning som föranleds avsammankomsten. Den här föreslagna möjligheten för polisen att kunnata betalt för att upprätthålla ordningen vid allmänna sammankomster somanordnas i vinstsyfte avses bli tillämplig främst pä stöne s.k. rock- ochpopkonserter. Iandra stycket undantas vissa ideella föreningar från ersättningsskyldighetenenligt första stycket. Bestämmelseni tredje stycket ger polismyndigheten möjlighet att sätta ned eller eftergeersättningsskyldigheten. Fjärdeoch femte styckena motsvaras av bestämmelsema om offentiiga tillställningar i17 § andra och tredje styckena AOst. 1 förordningen (1982:789) om ersättningför polisbevakning och för anslutning av larmanläggningar till polisen finnsnärmare bestämmelser om den ersättning som skall betalas för ordningshållningvid offentliga tillställningar. attsamma beräkningsgrunder skall gälla för ordningshållningen vid en all- Prop. 1992/93:210 män sammankomst som anordnas i vinstsyfte. 27 §Om anordnaren av en allmän sammankomst som anordnas i vinstsyfte eller av en offentlig tillställning inte har gjort ansökan eller anmälan som krävs enligt 4 eller 5 § eller inte har fullgjort ansöknings- eller anmälnings skyldigheten i sådan tid att beslut enligt 11 § har kunnat meddelas före sammankomsten eller tillställningen, skall polismyndigheten ålägga anord naren att ersätta myndighetens kostnader för att hålla ordning vid samman komsten eller tillställningen, i den män kostnadema beror på anordnarens försummelse. Detsamma gäller om anordnaren inte har följt de föreskrifter och vilUcor om ordning och säkerhet som har gäUt för sammankomsten eUer tillställningen. Vadsom sägs i första stycket gäller även i fråga om anordnare som inte ärersättningsskyldiga enligt 26 §. Omde kostnader som beror på anordnarens försummelse inte kan beräknas medtillräcklig säkerhet, skall polismyndigheten uppskatta dem till ett skäligtbelopp. Ersättningsskyldighetenfår sättas ned eller efterges, om det finns särskilda skäl. (Jfr22 § i utredningens förslag till lag om allmänna sammankomster och offentligatillställningar.) Bestämmelsernai paragrafen, som i huvudsak svarar mot 17 b § AOst, har gjorts tillämpligaockså på den som i vinstsyfte anordnar en allmän sammankomst utan att ha gjortansökan eller anmälan när så krävs eller inte fullgjort sådan skyldighet inomsådan tid att beslut har kunnat meddelas före sammankomsten eller inte följt deföreskrifter och villkor om ordning och säkerhet som har gällt försammankomsten. 28 §Polismyndighetens beslut enligt detta kapitel fär överklagas hos läns rätten. Länsstyrelsensbeslut enligt 8 § andra stycket fär överklagas hos länsrätten. Länsstyrelsensbeslut enligt 15 § andra stycket och beslut enligt 19 § fårinte överklagas. Ominte något annat har beslutats gäller polismyndighetens beslut utomnär det är fräga om ersättningsskyldighet enligt 26 eller 27 §. (Jfr23 § i utredningens förslag till lag om allmänna sammankomster och offentligatillställningar.) Utredningensförslag innebär i princip att ett tvåinstanssystem införs vid besvär överbeslut om allmänna sammankomster och offentliga tillställningar. Den nuvarandemöjligheten att föra talan hos regeringen slopas således. Frågan har behandlatsi den allmänna motiveringen (avsnitt 4.3.10, jfr specialmotiveringen till 3kap. 26 §). Här kan följande tilläggas. Besluti ärenden rörande allmänna sammankomster och offentiiga tillställningar avseri allmänhet tillståndsfrågor. En tiUståndsansökan ges av naturliga skäl ofta inmed kort varsel. Inte minst frän rättssäkerhets- synpunktär det naturligtvis angeläget att ett slutiigt avgörande i ärendet kan Prop. utverkasinnan den sammankomst eller tillställning som ansökan avser skall hållas.Den fördröjning av ärendenas handläggning som den nuvarande överklaganderättenmedför har emellertid inte sällan lett till att regeringen kunnatfatta beslut i ärendet först sedan denna tidpunkt har passerats, vilket iallmänhet lett till att ärendet avskrivits. En sådan ordning är naturligtvis intetillfredsställande och talar för att antalet besvärsinstanser minskas i linjemed vad uttedningen föreslagit. Lagrådetanser emellertid att en ordning i Unje med uttedningens förslag innebär atträtten till domstolsprövning bUr alltför snävt begränsad. Enligt Lagrädet börbeaktas att de ärenden som avser tUlstånd till allmän sammankomst ytterstgäller den enskildes möjligheter att utöva de gmndlagsskyddadeopinionsfriheterna. Således kan sädana beslut antas ha stor personlig betydelseför den enskilde. Varjeärende rörande allmänna sammankomster och offentliga tillställningar skallbedömas enbart frän ordnings- och säkerhetssynpunkter. Detta innebär att någrapolitiska bedömningar - dvs. bedömningar av det slag som enligt riksdagensriktlinjer talar för att besvärsprövningen skall ligga hos regeringen (prop.1983/84:120 s. 13 f, bet 1983/84:KU23, rskr. 1983/84:250) - inte skall göras isådana ärenden. Att regeringen tas bort som besvärsinstans har mot denbakgrunden inte ansetts innebära något åsidosättande avrättssäkerhetsaspekterna. 1linje med vad Lagrådet anför införs därför möjligheten att överklaga allabeslut som polismyndigheten fattar i ärenden om allmänna sammankomster ochoffentliga tillställningar till länsrätten. En bestämmelser av det innehållethar tagits in iförsta stycket i förevarande paragraf. Bestämmelseni andra stycket innebär en möjlighet att till länsrätten överklaga sådanabeslut om tillstånd till offentliga tillställningar som fattas avlänsstyrelsen. Itredje stycket har tagits in en bestämmelse som begränsar möjligheterna tillöverklagande. Sålunda får en länsstyrelses beslut om att allmänna sammankomstereller offentliga tillställningar inte får hällas inom länet eller del däravliksom beslut i tillståndsärenden enligt 19 § inte överklagas. Förnärvarande överklagas beslut i frågor om tillstånd tillhypnotiska och liknande experiment till regeringen (jfr 27 § fjärde stycketAOst). En sädan ordning kan ifrågasättas. Den medicinska och psykiatriskakompetens som behövs för att på ett tillförlitligt sätt kunna bedöma om ettvisst experiment kan befaras medföra men för mötesdeltagarna finns inomSocialstyrelsen. Styrelsens prövning torde också ge fullt tillräckliga rättssäkerhetsgarantieri dessa ärenden. Mot den bakgrunden har det ansetts att Socialstyrelsensbeslut i frågor om hypnotiska och liknande experiment inte skall fä överklagas. Fjärdestycket motsvai-ar delvis 13 § ttedje stycket LAS och 27 § femte stycket AOst. Prop- 1992/93:210 29§ Till böter eller fängelse döms den som uppsåtligen ellerav oaktsamhet 1. iegenskap av anordnare bryter mot kravet pä tillstånd eller anmälan i 4 eller5 § eller mot ett villkor eller ett förbud som har meddelats enligt 4 § andra stycket, 5 § fjärde stycket, 15 §, 16 § andra stycket eller 25 §, 2. lämnar oriktig uppgift om något förhållande som han enligt tillämpligaföreskrifter är skyldig att upplysa om i en ansökan eller en anmälan eller omsådana omständigheter som polismyndigheten kan begära uppgift om med stöd av 9§ första stycket, 3. anordnar en allmän sammankomst eller offendig tillställning i ett tältsom saknar föreskrivet godkännande eller bryter mot ett användningsförbud ellermot ett villkor som har meddelats för användandet, 4. anordnar en allmän sammankomst eller offentiig tillställning och därvidtillåter användning av en tivolianordning som saknar föreskrivet godkännandeeller bryter mot ett användningsförbud eller mot ett villkor som har meddelatsför användandet 5. anordnar en offentlig tillställning i sttid med 14 §, 6. anordnar en allmän sammankomst eller offentUg tillställning utan tillståndenligt 19 eller 20 § i fall dä sådant tillstånd behövs, eller 7. anordnar eller fortsätter en allmän sammankomst eller offentlig tillställningttots att sammankomsten eller tillställningen har inställts eller upplöstsenligt 22 eller 23 §. Densom uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot förbudet i 18 § första stycketmot förtäring eller förvaring av alkoholdrycker döms till penningböter, ominte gärningen är belagd med sttaff i någon annan författning. Harflera medverkat till en gärning som avses i första stycket skall 23 kap. 4 och5 §§ tillämpas. (Jfr24 § i utredningens förslag till lag om allmänna sammankomster och offentligatillställningar.) Straffbestämmelsernai paragrafen motsvarar i stort vad som gäller enligt 15 § LAS och 29 § AOst.Vissa ändringar och tillägg har dock gjorts. Iförstastycket punkt I finns bestämmelser om sttaff för den som anordnar en allmänsammankomst eller offentlig tillställning utan föreskrivet tUlstånd ellerföreskriven anmälan, den som anordnar en sammankomst eller tillställning isttid med ett villkor eller ett förbud enligt 4 § andra stycket, 5 § fjärde stycket, 15 §, 16 § andra stycket eller 25 § eller sombryter mot ett villkor som polismyndigheten har ställt upp för befrielse från tillständs- eller anmälningsskyldighet. För den som i ett tillstånds- eller anmälnings förfarande lämnar oriktiga uppgifter finns en sttaffbestämmelse i punkt 2. Punkterna3 och 4 knyter an till bestämmelserna i 12 § om godkännande av samlingstält,användningsförbud och villkor som har meddelats för användandet av tältet ochtill bemyndigandebestämmelsen i 13 § om befogenhet att meddela villkor omprovning, besiktning och användningsförbud bettäffande tivolianordningar. Enligtpunkt 5 kan sttaff ådömas den som anordnar offentlig pomografiskföreställning. Ipunkt 6 finns en bestämmelse om sttaff för den som utan tillstånd anordnat-sädan allmän sammankomst eller offentiig tillställning där det förekommerhypnotiska eller liknande experiment eller användning av pyrotekniska varorsom kiäver tillstånd enligt 19 eller 20 §. Ipunkt 7 föreskrivs sttaff för den som anordnar en allmän sammarUcomst Prop.1992/93:210 eller offentiig tillställning ttots att sammankomsten ellertillställningen har inställts eller upplösts enligt 22 eller 23 §. Bestämmelsenriktar sig mot anordnaren av en sammankomst eller tillställning. En enskilddeltagare som inte rättar sig efter ett beslut om upplösning kan avvisas,avlägsnas eller - i sista hand - omhändertas med stöd av 13 § polislagen(1984:387). I vissa fall torde en sädan deltagare också kunna sttaffas enligt16 kap. 3 § BrB för ohörsamhet mot ordningsmakten. Bestämmelseni andra stycket motsvarar 29 § ttedje stycket AOst. Sttaffbestämmelsemai första och andra styckena har med anledning av ett påpekande av Stockholmstingsrätt under remissbehandlingen utformats sä att det UttryckUgen framgår attansvar kan utkrävas även då en gäming begås av oaktsamhet. Detta innebär ettförtydligande i förhållande till uttedningsförslaget och fär anses vara ilinje med domstolspraxis pä området (jfr SvJT 1961 ref s. 13). Vid utformningenav påföljdema enligt sttaffbestämmelsema i första och andra styckena harvidare beaktats de ändringar av bötesstraffets konstmktion som riksdagenantagit (prop. 1990/91:68, bet. 1990/9l:JuU10, rskr. 1990/91:155) och somttädde i kraft . Enligtnuvarande ordning är påföljden för övemädelser av bestämmelsema i LASdagsböter medan förseelser mot bestämmelsema i AOst om offentligatillställningar bestraffas med dagsböter - med undantag för förtäringsförbudeti 16 § andra stycket, där påföljden är penningböter - eller fängelse . Fängelsesttaffet, som infördes genom lagstiftning (prop.1973:115, bet 1973:JuU26, rskr. 1973:258), ansågs motiverat med hänsyn till debestämmelser om krav på tillstånd för att anordna offentiiga pornografiskaföreställningar som fördes in (a. prop. s. 31 och 109).Fängelsesttaffet behölls i straffskalan när anordnande av pornografiskaföreställningar förbjöds (prop. 1981/82:187, bet 1981/82:JuU56, rskr.1981/82:355). Enligtuttedningens förslag behålls fängelse i straffskalan i fråga om överttädelserav bestämmelsema om offendiga tillställningar endast vid förbudet mot attanordna en offentlig pomografisk föreställning. De remissinstanser som ytttatsig i frågan har ställt sig kritiska till förslaget att utmönstrafängelsestraffet som sanktion mot tex. den som anordnar en offentiigtillställning utan tillstånd. Remissinstansema har därvid pekat på attmöjUgheten till förverkande av den ersättning som uppburits för att fä bevistatillställningen blir illusorisk, eftersom reglema om husrannsakan inte blirtillämpliga med endast böter i sttaffskalan. Remissinstansemas kritUc haransetts ha fog för sig. Dock bör framhållas att det redan frånsttaffvärdesynpunkt - med hänsyn till de inttessen i fråga om ordning ochsäkerhet som kan kränkas - i sig är motiverat att det finns möjlighet att dömatill fängelse vid allvarliga överträdelser mot bestämmelserna i förevarandekapitel i lagen. Bestämmelsema i första stycket har alltså utformats sä attfängelse ingår i sttaffskalan. 1tredje stycket hai- tagits in en hänvisning till BrB:s medverkansbestämmelser.Nuvarande ordning saknar en motsvarande bestämmelse. redningenhar inte heller föreslagit någon uttrycklig reglering i detta av- Prop.1992/93:210 seende. 1förarbetena till BrB diskuterades i vilken utsträckning som balkensmedverkansbestämmelser skulle vara tillämpliga inom specialsttaffrätten. Ilagrädsremissen föreslog föredragande statsrådet att dessa regler i principskulle tillämpas inom specialsttaffrätten (prop. 1962:10 del B s. 318).Lagrådet uttalade att en legal reglering av medverkansreglemas tillämplighetinom specialsttaffrätten i och för sig var önskvärd men hade uppfattningen attdet föreslagna principiella avsteget från den gällande ordningen om varmedverkandes självständiga sttaffansvar skulle vålla kännbara olägenheter (a.prop. del B s. 476 ff). Mot bakgrund av Lagrådets ståndpunkt ansågföredraganden att någon allmän regel om BrB:s tillämplighet inomspecialsttaffrätten inte borde införas (a. prop. del C s. 218).