prop · GG034 · 1992-12-31 00:00:00 — Regeringen beslutade att inhämta Lagrådetsyttrande över lagförslag i ärendet som upprättats inom Justitiedepartementet.Lagförslagen och lagrådets yttrande bör fogas till protokollet i detta ärendesom bilaga 2 och bilaga 3. Lagrådet har föreslagit vissa omformuleringar i denremitterade lagtexten (26 kap. 6, 7 och 9 §§ BrB) i syfte att den reellainnebörden av förslaget skall komma till tydligare uttryck. Jag återkommer tillLagrådets synpunkter i samband med att jag behandlar de enskilda paragrafema(avsnitt 5.2). 1 övrigt har lagrådet lämnat förslagen utan erinran. I förhållande till lagrådsremissen har även vissaändringar av redaktionell karaktär gjorts i lagtexten. 2 Bakgrund Prop. Villkoriigfrigivning infördes i svensk rätt och flera reformer har genomfönsunder . VidBrB:s införande överfördes i princip ärs regler om villkorlig frigivning. Fömtsättningenför fakultativ frigivning var att den skulle kunna antas främja den dömdesanpassning i samhället. Vid prövning av villkorlig frigivning skulle särskiltbeaktas den dömdes uppförande och sinnesinriktning då frigivning ifrågasattes, hans beredvillighet att ersätta genom brottetuppkommen skada samt de förhållanden i vilka han skulle komma att försättasefter frigivningen. Isyfte att främja större enhetiighet inom de nordiska ländema reviderades kortefter BrB:s ikraftträdande reglema om vilUcorllg frigivning (prop.1965:159). Möjlighet öppnades dä tiU villkoriig frigivning efter halva strafftiden.Som fömtsättning för halvtidsfrigivning uppställdes att särskilda skäl skulle föreligga.Den tidigare gällande fömtsättningen för villkorlig frigivning, nämligen attden skulle kunna antas främja den dömdes anpassning i samhället, slopades.Slutligen gjordes i fräga om prövotidens längd den ändringen att prövotiden, istället för att i princip motsvara den återstående strafftiden, skullefastställas i varje enskilt fall till minst ett och högst tre är eller, om dentid som vid frigivningen återstod av straffet översteg tre är, högst fem är. Innande nuvarande reglerna, med en i princip obligatorisk halvtidsfrigivning för deflesta intagna, infördes reviderades 1965 ärs reform i vissa avseenden.Fömtom en följdändring till de nya reglema om avräkning av häktningstid m.m.genomfördes ändringar åren 1973, 1974, 1979 och 1981. Ändringama tog bl.a.sikte på frågoma om övervakning, kriteriema för prövning av villkorlig frigivningoch minimitiden for frigivning. Denreglering som gällde innan den s.k. halvtidsreformen genomfördes år 1983innebar i korthet följande. Den som undergick fängelse pä fick frigesvillkorligt när två tredjedelar eller, om särskilda skäl förelag, halva tidenavtjänats. Verkställigheten mäste dock alltid ha pågätt innanvillkorlig frigivning fick ske. Om flera fängelsestraff verkställdessamtidigt, bildade den sammanlagda fängelsetiden utgångspunkt för tidsberäkningen.Vid prövning av fråga om villkorlig frigivning skulle särskilt beaktas verkningamaav fortsatt frihetsförlust för den dömde och fömtsättningama för hansanpassning i samhället med hänsyn till de förhållanden i vilka han skullekomma att försättas vid frigivningen. Avtjänade den dömde fängelsestraff forsärskilt allvarlig brottslighet som riktat sig mot eller medfört fara för liveller hälsa skulle frägan om det fanns påtaglig risk för att han efter frigivningenskulle fortsätta med brottslighet av samma slag ges större vUct vid prövningenän annars. Fräga om villkorlig frigivning prövades av övervakningsnämnd omstrafftiden inte översteg och i annat fall av den centrala instansen . Denpraxis som utbildades beträffande tidpunkterna för villkorlig frigivning äråtergiven i delbetänkande (SOU 1981:92) 2Riksdagen 1992/93. Villkorlig frigivning s.73 f Praxis kan kort sammanfattas enligt följande. 1992/93:4 De somdömdes till fängelse i än ett är frigavs i allmänhet Inte förrän rvätredjedelar av sffaffet avtjänats. För dem som dömdes till långa straff medgavsdäremot i allmänhet halvtidsfrigivning. Som länga straff räknades i dettasammanhang tider på två är och eller mera. För det unga klientelet- till vilket räknades dem som ännu Inte fyllt 23 är vid tiden för brottetsbegående - ansåg en strafftid pä och sex månadereller mera som en läng tid. Samma principer till-lämpades ocksä för det äldstaklientelet. Nägon fast åldersgräns för detta fanns inte. Principen tillämpadesi bland redan frän 50-årsåldem. Föratt förebygga orättvisa höskeleffekter togs särskild hänsyn till dem som dömtstill fängelsestraff under den gräns som normalt tillämpades för halvtidsfrigivning.Det faktiska frihetsberövandet jämfördes därvid med den tid en intagen med enstrafftid pä tvä år och (ett är och ) skulle avtjäna omhan frigavs pä halvtidsdagen. Undantagfrän den praxis som har redovisats gällde för dem som dömts för särskiltallvarlig brottslighet som riktat sig mot eller medfört fara för liv ellerhälsa och för vilka det bedömdes finnas en påtaglig risk för återfall i brottslighetav samma slag. Denuvarande bestämmelsema om villkorlig frigivning infördes (prop. 1982/83:85,bet. 1982/83:JuU26, rskr. 1982/83:241, SFS 1983:240) efter förslag fränFängelsestraffkommittén i betänkandet (SOU 1981:92) Villkorlig frigivning samtnämnder och lekmannamedverkan inom kriminalvärden. Huvudregelnom villkorlig frigivning är enligt 26 kap. 6 § BrB att den som avtjänar etttidsbestämt fängelsestraff skall friges villkorligt när halva tiden haravtjänats. Från fängelsestraff pä rvå månader eller fär villkorlig frigivninginte ske. För längre straff gäller att mäste avtjänas ianstalt eller i form av annat frihetsberövande, t.ex. häktning. Undantagfrän huvudregeln om villkorlig frigivning gäller enligt den nämnda paragrafendels för fängelsesö-aff som ädömts i samband med dom på skyddstillsyn och för förvandlingsstraffpä böter, dels under vissa omständigheter för det fall att den dömde självvill avtjäna av straffet. Densom har dömts till fängelse i lägst tvä är för särskilt allvarlig brottslighetsom har riktat sig mot eller medfört fara för liv eller hälsa fär, enligt 26kap. 7 § BrB, om det bedöms föreligga en påtaglig risk för att han efter frigivningenfortsätter med brottslig verksamhet av samma slag, inte friges villkorligtförrän tvä tredjedelar av strafftiden har avtjänats. Ett beslut om villkorlig frigivningfrän straff på två är eller mer fattas av . Vid prövningav frågan om villkorlig frigivning skall ske senare ännär rvå tredjedelar av strafftiden har avtjänats skall, fömtom återfallsris- 18ken, beaktas verkningama av fortsatt frihetsföriust för den dömde och fömt- sättningama för hansanpassning i samhället med hänsyn till de förhållanden i vilka han skullekomma att försättas efter frigivningen. 1 praktiken har sistnämnda regelinneburit att frigivning sker på rvätredjedelsdagen. 3.1 Allmänna utgångspunkter beträffande villkorlig frigivning Min bedömning: Denobligatoriska halvtidsfrigivningen bör i ett första steg avskaffas genom enhuvudsaklig återgång till de regler som gällde före . Bedömningeni promemorian: Överensstämmer med min bedömning. Synpunkter på bedömningeni promemorian: KVN har inga invändningar mot den allmänna inriktningen. Sveahovrätt invänder att inriktningen av förslaget medför att halvtidsfrigivningfortfarande blir huvudregel för ett stort antal dömda. Kammarrätten i Slockholmanser det vara bättre att helt ätergå till den reglering som gällde före år1983. har ingen erinran mot att halvtidsfrigivningenavskaffas och att man i avvaktan pä ytterligare utredning återgår till ettsystem med villkorlig frigivning efter två tredjedelar, men tingsrätten anseratt promemorians förslag om fakultativ villkorlig frigivning inte bör läggas tillgrund för lagstiftning. anser att systemet med villkorlig frigivninghar sådana fördelar att det bör behållas samt att den bör komma i fråga först efterrvä tredjedelar. Tingsrätten anser dock att den villkorliga frigivningen börvara obligatorisk eftersom omständigheter som domstolen redan beaktat vidstraffmätningen inte bör beaktas även vid bedömningen av villkorlig frigivning.Tingsrätten kan dock som provisorium godta halvtidsfrigivning vid strafftiderpå tvä är och däröver. förordar en reform som innebär enverklig återgång till villkorlig frigivning efter rvä tredjedelar men kanacceptera tidigare frigivning i undantagsfall formulerat pä det sätt som gälldeföre halvtidsreformen. i anser att en reform iriktning mot den ordning som gällde av flera skäl ärtillfredsställande. Nämnden anser vidare att promemorians förslag är i huvudsakacceptabla. Föreningen förordar att den rådandeordningen behälls i awaktan på att frågan utreds. Skälenför min bedömning: Redan när den obligatoriska halvtidsfrigivningen infördes,anfördes betänkligheter mot de föreslagna lösningama. Bl.a. lagrådet varkritiskt och yttrade följande (prop. 1982/83:85 s. 143 f). "Förslagetmedför att flertalet av dem som dömts till fängelse på tvä år och sex månadereller mindre kommer att friges tidigare än vad som är fallet. Här framträdersynpunkten att en förkortning av tiden för frihetsberövandet av olika skäl harett värde i sig; särskilt betonas i remissen att fängelsestt-affetinte har någon förbättrande effekt pä den dömde. Mot en Prop. 1992/93:4förkortning av frihetsstraffen skall då vägas den betydelse straffet kan ha föratt tillgodose allmänpreventiva skäl och samhällsskyddsaspekter. Sädanasynpunkter har i remissen ansetts ha särskild tyngd beu-äffande brotislighetsom avses i 26 kap. 7 § lagförslaget men har i övrigt berörts endastknapphändigt. Det förefaller som om här största vikten har fästs vid den effektdet nominella straffet kan få på allmänhetens inställning; att sedan - bl.a.genom frigivningsreglema - domen kommer att fä långt lindrigare konsekvenser änden formellt innebär synes ha tillmätts underordnad betydelse. I vart falltorde dessa tankegångar, vid sidan av praktiska hänsyn, vara främsta skälettill att man inte tagit det steg som med remissens utgångspunkter borde havarit det naturliga, nämligen att sänka straffskaloma för den brottslighet somde nya frigivningsreglema avser. Man kan sätta i fräga om fängelsedomamaalltjämt kommer att fä den angivna psykologiska effekten bland folk iallmänhet, sedan genom de nya lagreglema frigivningen för flertalet dömdablivit obligatorisk och inte kan motiveras med visad skötsamhet eller andraspeciella förhållanden i det enskilda fallet. Allmänt sett framstår det somotillfredsställande, inte minst med hänsyn till förtroendet för rättsväsendet,om de faktiska rättsverkningama av en straffdom pä detta sätt kommer attväsentligt skilja sig frän vad den enligt sin lydelse gär ut pä; man kan fä innycketatt domstolar och åklagare inte menar allvar med uttalanden som i sädan gradavviker frän verkligheten." Jag anser att de farhågor lagrådet gav uttryck för harbesannats. Halvtidsreformen har efter sitt genomförande utsatts för enomfattande och berättigad kritik och det finns nu en bred politisk enighet omatt systemet bör avskaffas. regeringsförklaring angavs att den automatiska halvtidsfrigivningenskall avskaffas och ersätt..s av ett system med möjlighet till villkorlig frigivningefter tvä tredjedelar av strafftiden. Frägan är nu på vilket sätt ocl. . vilkenordning detta bör ske. Olika intressen gör sig gällande i det sammanhanget. Ä enasidan är det angeläget att nuvarande ordning sä snart som möjligt ersätts avett annat system som har bättre föratsättningar att möta förståelse och respektsåväl inom rättsväsendet som hos en bredare allmänhet. Å andra sidan är ordningenmed villkorlig frigivning en sä central del i det straffrättsliga reaktionssystemetoch har ett sä nära samband med päföljdssystemets utformning i övrigt att enmer långsiktig och varaktig lösning kräver överväganden som inte endast tarsikte pä den villkorliga frigivningen som sådan. Den villkorliga frigivningenmåste således ses i sitt samband med reaktionssystemet i övrigt. Härvid är detbl.a. viktigt att försäkra sig om att rättsväsendets resurser används pä ett kriminalpolitisktså ändamålsenligt och effektivt sätt som möjligt och att eventuella nyaresurser verkligen satsas pä de områden där de har störst möjlighet att göranytta. Frägan om den framtida utformningen av den villkorliga frigivningenhar behandlats i huvudbetänkande. Kommittén föreslogdär en övergäng till obligatorisk frigivning efter rvä tredjedelar av avtjänadstrafftid. Förslaget kombinerades bl.a. med förslag om sänkta straffskalor isyfte att motverka att de ändrade reglema skulle leda till generellt längreanstaltstider för de dömda. Kommitténsforslag kan, med fömt angivna utgångspunkter, inte läggas Prop. 1992/93:4 till gmndför en långsiktig lösning av frågan. 1 motsats till kommittén anser jag såledesför egen del, i likhet med vad som framhölls frän fiera häll vidremissbehandlingen, att villkorlig frigivning inte bör styras genom helt obligatoriskaregler. Det bör finnas en möjlighet att beakta individuella fömtsättningar vidprövningen av om villkorlig frigivning skall beviljas. Även med ett system medfakultativa regler finns det emellertid anledning att överväga om villkorlig frigivningbör medges tämligen regelmässigt eller om särskilda skäl skall krävas. Merpåtagliga förändringar av möjliga tidpunkter och villkor för villkorlig frigivningföratsätter i sin tur att en läng rad andra frägor tas upp till en mer föratsättningslösprövning. Detta gäller bl.a. frågor om förverkande av villkorligt medgivenfrihet, prövotider, åter-fallsreglering, övervakning och olika former av utslussningav intagna. En tänkbar övergång tiU ett system enligt vilket de dömda normaltskall avtjäna den utdömda strafftiden i sin helhet kan också ge anledning tillöverväganden om en förändrad utformning av nuvarande straffskalor Inte helleri det hänseendet framstår emellertid kommitténs förslag som en användbar grund förde överväganden som behöver göras. Motdenna bakgmnd har jag, i enlighet med regeringens bemyndigande, tillkallat enutredning (Ju 1992:07) med uppgift att göra en översyn av vissa frägor som rör päföljdssystemet(dir. 1992:47). Den utredningen har bl.a. fått till uppgift att i ettdelbetänkande lägga fram förslag om vilken ordningsom i ett längre perspektiv bör gälla för villkorlig frigivning. Vadsom nu har sagts innebär emellertid inte att det kan anses försvarligt att låtanuvarande system fortsätta att gälla i avvaktan på den tills;i:ta utredningensförslag och beredningen av detta. Det är, mot bakgrand av bristema i den nuvarandeordningen, enligt in mening klart angeläget att möjligt avskaffa denobligatoriska halvtidsfrigivningen. Med hänsyn till att beredningsunderlag förnärvarande saknas för en mer föratsättningslös prövning av vad som bör gälla pälängre sikt är den åtgärd som i det korta perspektivet är möjlig en återgång tillI huvudsak den ordning som gällde före halvtidsreformen . Även om denordningen kan te sig diskutabel i vissa hänseenden - som bl.a. framhållitsunder beredningen av promemorian - bör det beaktas att den tillämpades under enrelativt läng period utan att tillnärmelsevis utsättas for den typ av kritiksom riktats mot den nuvarande halvtidsfrigivningen. Det förtjänar också attframhållas att med en återgång till den ordning som gällde före år 1983tillgodoses i betydande utsträckning den strävan efter en större enhetlighetinom de nordiska ländema som läg bakom lagstiftningen . Det jag nusagt hindrar inte att jag anser att bestämmelsema bör skärpas pä ett par punktersom jag återkommer till. Enhuvudsaklig återgäng till förhållandena före är 1983 Innebär att den nuvaranderätten till villkorlig frigivning ersätts med en möjlighet till frigivning princip förutsätter en prövning i det enskilda fallet. För det storaflertalet dömda kan villkoriig frigivning inte komma i fråga förrän tvä tredjedelarav strafftiden har avtjänats. Långtidsdömda kan tills vidare ges en möjlighettill tidigare frigivning. Liksom nu bör undantag göras för dem Prop.1992/93:4 som dömtsför särskilt allvarlig brottslighet som har riktat sig mot liv eller hälsa ochdet föreligger påtaglig risk för återfall i brottslighet av samma Idetta hänseende finns det starka skäl att skärpa regleringen genom att utvidgakretsen av långtidsdömda som inte fär friges innan de avtjänat tvä Även brottslighet som inte riktar sig mot liv eller hälsa kanpräglas av sädan planering och förslagenhet att samhällsskyddet starkttalar emot halvtidsfrigivning. En strängare syn bör säledes i frigiv- ningshänseendeanläggas på viss särskilt allvarlig brottslighet som ingått som ettled i en yrkesmässig eller organiserad brottslighet. Vissa instanser har riktat invändningar mot att äterinföra ett fakultativt system. Särskilt har kritik riktats mot attomständigheter som domstolen haft att beakta vid straffmätningen kan fäbetydelse för tidpunkten för villkorlig frigivning. Jag har förståelse för synpunktemamen vill framhålla att förutsätmingama för den dömdes anpassning i samhälletenligt gällande regler Inte skall vara avgörande för domstolens straffmätning.Erfarenheterna av det system som gällde före är 1983 talar också för att detbör finnas goda förutsättningar för att ett likartat system skall fungera tillfredsställandeäven fram till dess en helt genomarbetad lösning av hur denvillkorliga frigivningen bör vara utformad kan träda i kraft. 1 likhet med vad som gällde bör säledes förutsätmingamaför den intagnes anpassning I samhället särskilt beaktas vid prövningen av fräganom villkorlig frigivning. Därvid bör emellertid i större utsträckning äntidigare hänsyn kunna tas till hur den intagne skött sig under anstalts-tiden.I detta hänseende finns ingen konflikt i förhållande till vad domstolen beaktatI sin straffmätning. Jag anser inte heller att skötsamhetens inverkan påtidpunkten för villkorlig frigivning stär i nägon principiell konflikt med detdisciplinära systemet inom kriminalvården. Även pä denna punkt bör säledes enskärpning ske I förhällande till 1983 ärs ordning. I systemet med fakultativ villkorlig frigivning före är1983 prövades ärenden om villkorlig frigivning frän straff om avKriminalvårdsnämnden medan övervakningsnämnderna prövade övriga fall.Domstolsutredningen har i sitt betänkande (SOU 1991:106) Domstolarna inför2000-talet föreslagit att övervakningsnämndema skall avskaffas och derasärenden fördelas mellan frivårdsmyndigheter och domstolar. Utredningen tar Ibetänkandet inte ställning till prövningsordningen i ett system med fakultativvillkorlig frigivning. Innan ställning tagits till domstolsutredningensförslag bör nya uppgifter nu inte läggas pä övervakningsnämndema. Det behövsdärför en annorlunda prövningsordning än den som gällde före är 1983.1 principbör det ligga pä en självständig och kvalificerad instans att utföraprövningen av när villkorlig frigivning skall ske. Det framstår som naturligtatt denna uppgift åtminstone tills vidare bör ankomma på Kriminalvårdsnämndenäven beträffande intagna med kortare stt"afftider. Beträffande intagna sominte har länga strafftider bör prövningen dock i viss utsn"äckning kunnaske inom kriminalvården. Härigenom undviks onödig byråkrati i merokomplicerade fall. övervakning kan nu följaäven efter villkorlig frigivning från ett kortvarigt fängelsestraff Utgångspunktenbör vara att den som friges villkorligt genom övervakningen skall ges det stödsom han behöver för att anpassa sig efter en anstaltsvistelse. Övervakning utsträckning som förekommer kan ifrågasättas. I likhet med denövergripande frägan om den framtida utformningen av villkorlig frigivning böremellertid frägan om övervakning efter villkorlig frigivning utredas närmareinnan förslag till längre gående förändringar kan läggas fram. För denna nya gmppbör dock övervakning inte kunna komma i fräga. fenlighet med de angivna utgångspunkterna behandlas i det följande - tidpunkten för villkorlig frigivning (3.2), - föratsättningama för villkorlig frigivning (3.3), - prövningen av villkorlig frigivning (3.4), - frigivningspermission (3.5), - övervakning (3.6) och -resursfrågor (3.7). Vidare behandlas frägan ombeslutsordningen i vissa fall av överförande av verkställighet av brottmälsdom(3.8). 3.2 Tidpunkten för villkorlig frigivning Mittförslag: Obligatorisk halvtidsfrigivning skall inte längre förekomma.Huvudregeln skall vara att alla som har dömts till ett tidsbestämt fängelsesö-affi minst en månad skall kunna friges villkorligt tidigast efter rvä tredjedelarav strafftiden. Villkorlig frigivning skall dock aldrig kunna ske fränförvandlingsstraff för böter eller frän fängelse som ädömts i samband med dompå skyddstillsyn. Föratt eliminera tröskeleffekter införs en särskild regel för dem som avtjänarfängelsedomar mellan ett och tvä ärs strafftid. Dessa skall avtjäna minst åttamånader samt en tredjedel av den resterande strafftiden som överstiger ett är. Intagna medstrafftider pä tvä är eller mer skall kunna friges tidigast efter halva tiden,om de inte dömts till fängelse minst rvä är för särskilt allvarlig brottslighetsom riktat sig mot eller medfört fara för liv eller hälsa eller som ingått somett led i en yrkesmässig eller särskilt organiserad brottslighet, och påtaglig äterfallsriskföreligger. Fängelsestraffkommitténsförslag med remissynpunkter: Kommittén föreslog obligatorisk villkorlig frigivningefter tvätredjedelstid frän alla tidsbestämda fängelsestraff utom vidförvandlingsstraff för böter, sädan verkställighet som gmndar sig påförverkande av vilUcorUgt medgiven frihet enligt 26 kap. 19 § BrB och fängelsesom ädömts i samband med skyddstillsyn. Allmänt fängelseminimum föreslogs höjttill en månad. En stor del av remissinstansema förordade att den villkorliga frigivningenskulle avskaffas helt. Till dessa instanser hörde RÅ, RPS, vid , Juri- Prop. 1992/93:4 diskafakultetsstyrelsen vid , Statskontoret, RRV, JO, , , Föreningen , Föreningen och Föreningen . Ett slopande avminimitiden for erhållande av villkorlig frigivning tillstyrktes eller lämnadesutan erinran av flertalet av remissinstansema. Avstyrkte förslaget i denna delgjorde , , och (minoriteten). Förslaget om förhöjt fängelseminimum tillstyrktes eller lämnadesutan erinran av bl.a. Hovrätten för Nedre , ,, , , Juridiska fakultetsstyrelsen vid Uppsalauniversitet, Statskontoret, RRV, , , ,och Föreningen . Förslageti promemorian: Överensstämmer med mitt förslag. Synpunkterpå förslaget i promemorian: Kammarrätten i anser att minimitiden pä rvämånader för villkorlig frigivning bör behällas, eftersom det annars medförkortare tid i . anser attvillkorlig frigivning Inte bör komma i fråga för fängelsestraff . Tingsrätten anser vidare, med instämmande av , attargumentationen för att medge villkorlig frigivning för straff från en manadinte är övertygande. Flera instanser, bl.a. , framhäller attförslaget innebär ett gynnande av de kriminellt mest belastade. och anser att utvidgningen av särregleringenför långtidsdömda kommer art fä endast marginell betydelse eftersom det krävsen påtaglig risk för återfall för att halvtidsfrigivning inte skall komma ifråga. och anser vidare i likhet med bl.a.Juridiska fakulteten vid att det är principielltbetänkligt att brottslighetens art och omfattning skall tillmätas betydelse päverkställighetsstadiet eftersom sädana faktorer beaktas redan vidstraffmätningen. KVN anser att särregleringen inte bör inskränkas till dem somdömts till fängelse minst två är utan bör omfatta alla som avtjänar fängelseminst två är. Nämnden anser vidare att det klarare bör framgå vilka nya brottsom kommer att omfattas av särregleringen samt Ifrägasätter om de nya brottstypemakan betecknas som särskilt allvarliga. BRA och Föreningen ochassistenter inom kriminalvården ifrägasätter att man inom särregleringen för långtidsdömdaskall ta hänsyn till en individuell prognos om risk för återfall. Skälenför mitt förslag: Som framhållits i utgångspunktema för mina förslag (3.1) börden automatiska halvtidsfrigivningen nu avskaffas. Huvudregeln bör vara att tvåtredjedelar av det utdömda straffet skall avtjänas i anstalt. Det är sammahuvudregel som gällde innan halvtidsreformen genomfördes är 1983.