prop · GG0365 · 1992-12-31 00:00:00 — Kommissionen presenterade ett förslag som isin huvuddel bestod i införandet av en gemensam lägsta källskatt på räntor. Enandra del av förslaget bestod i en utvidgning av ett direktiv (77/799/EEG) om samarbetemellan medlemsländemas skattemyndigheter så till vida att myndigheten i detland till vilket en förfrågan ställts inte skall kunna vägra att lämnainformation under åberopande av administrativa föreskrifter, om myndigheten idet land som begär upplysningar kan visa att det finns särskild anledning attanta att dess medborgare direkt eller indirekt överfört betydande belopp ditutan att de deklarerats. Källskatteförslagettillbakavisades av , och . 1 och med att detblev ogenomförbart ansågs den föreslagna kompletteringen av direktivet omskattesamarbete otillräcklig och samtliga medlemsländer utom enades idecember 1989 om att gå längre än kommissionen föreslagit. Bl.a. skulleskyldigheten att lämna ut upplysningar till skattemyndigheten i ett annat EG-landutvidgas till att avse även uppgifter som interaa lagregler hindratdem från att infordra för eget bruk i fall där en skattemyndighet kunde visaatt allvarligt skatteundandragande förekommit. Överenskommelsen har dock intekunnat upphöjas till EG-direktiv eftersom enighet inte har kunnat uppnås. Andrabanksamordningsdirektivet syftar till full frihet för kreditinstitut att etablerasig och erbjuda tjänster inom hela EG-gemenskapen. Ett kreditinstitutdefinieras som ett företag vars verksamhet består i att ta emot insättningareller låna upp medel från allmänheten och att ge krediter i egen räkning. Underdenna defmition faller svenska banker, finansbolag, kreditaktiebolag och hypoteksinstitutioner. Reglemai andra banksamordningsdirektivet innebär att om ett kreditinstitut har auktorisationi sitt hemland inom EG att bedriva viss verksamhet, så skall derma auktorisationvara gällande över hela EG-området. Institutet har därmed rätt att frånhemlandet tillhandahålla tjänster över gränsema ("cross börder-verksamhet")och kan också fritt etablera filialer i andra medlemsstater. Ett värdland kaninte förbehålla sig rätten att särskilt auktorisera verksamheten, i den måndenna ligger inom ramen för hemlandsauktorisationen och omfattas av en listasom bifogats direktivet. Denna lista över bankverksamheter som skall erkännasömsesidigt av medlemsländema representerar ett brett utbud av tjänster,hänförliga till s.k. banking. som ett kreditinstitutskall få bedriva med stöd av hemlandsauktorisation Prop. 1992/93:65 är betalningsförmedling och handel med valutor och värdepapper.Tillsynen över kreditinstituten skall i första hand åvila hemlandetsmyndigheter, även såvitt gäller verksamhet i filialer utomlands. att verka i andra medlemsländer är dock inte alldelesoinskränkt. Enligt artikel 19.4 i andra banksamordningsdirektivet kan ettvärdland, i samband med att filialetablering sker, kräva att verksamheten skallbedrivas under vissa villkor som kan motiveras av hänsyn till det allmännasbästa. Vidare gäller enligt artikel 21.1 att ett värdland, trots huvudprincipenom hemlandskontroll, får föreskriva samma skyldighet att lämna uppgifter förstatistiska ändamål för utländska filialer som gäller för kreditinstitut med auktorisationi landet. Värdländerna har också enligt artikel 21.5 och 21.8 rätt att hindraeller bestraffa överträdelser mot nationella 13 § betalningslagen föreskrivs att en svensk juridisk person eller en fysiskperson som är bosatt i inte får verkställa betalning till utlandeteller ta emot betalning från utlandet annat än genom förmedling av en valutahandlare.Som betalning till eller från utlandet anses betalning direkt eller indirekttill respektive från en utländsk juridisk person eller en fysisk person sominte är bosatt i . Valutahandlare är den som är auktoriseradvalutahandlare enligt riksbankslagen. Regeringenhar med stöd av bemyndigande i 10 § betalningslagen meddelat undantag från förmedlarkravet(1 § förordningen om betalningar till och från utlandet), t.ex. för vissabetalningar mellan företag som bedriver rörelse och för betalningar undervistelse i utlandet. 16 § betalningslagen föreskrivs, som ett komplement till 3 §, att en svenskjuridisk person eller en fysisk person som är bosatt i inte får sättain medel på ett eget inlåningskonto i utlandet och inte heller verkställabetalningar till utlandet eller ta emot betalningar från utlandet över ettsådant konto. Även här har regeringen föreskrivit undantag för fall där detframstår som väl motiverat att använda ett inlåningskonto i utlandet (2 §förordningen om betalningar till och från utlandet). Dessutom föreskrivsundantag för inlåningskonto i länder där enligt t.ex. handräckningsavtalskyldighet föreligger för kontoföraren att lämna kontrolluppgifter till svenskaskattemyndigheter i samma omfattning som de svenska bankema, dvs. beträffandebehållning och avkastning. För fysiska personer skall uppgiften lämnas årligenutan föreläggande och för juridiska personer efter föreläggande. 14 § betalningslagen föreskrivs krav på förmedling av värdepappersinstitut vidköp och försäljning av fondpapper från respektive till utlandet. avses enligt lagen (1991:981) om värdepappersrörelseföretag som fått tillstånd att driva värdepappersrörelse.Regeringen har föreskrivit undantag för vissa placeringar, bl.a. fondpappersom representerar direkt investering i utlandet (3 § förordningen ombetalningar till och från utlandet). Dessutom har med stöd av 11 §betalningslagen gett dispens från förmedlarkravet till vissa kreditinstitutsom bedömts själva kunna fullgöra den rapportering som behöver. Enligt8 § betalningslagen skall utländska fondpapper och svenska skuldebrev avseddaför allmän omsättning som emitterats till utlandet i särskilt riktad emission,läggas i depå hos valutahandlare eller hos ett av särskilt godkäntvärdepappersinstitut, om de förvärvas av en svensk juridisk person eller av enfysisk person som är bosatt i . Om det är fråga om fondpapper i ett kontobaseratsystem skall de vara registrerade så att de inte kan disponeras utanvalutahandlarens eller värdepappersinstitutets medverkan. får i sin tur deponera fondpapperen i utlandet. 13 § förordningen om betalningar till och från utlandet görs undantag från dessaregler bl.a. för sådana fondpapper som innehas av en juridisk person ochrepresenterar en direkt investering i utlandet. Enligt9 § betalningslagen föreligger ett depåkrav beträffende vissa fondpapper som emitteratsav svenska staten eller kreditinstitut enligt 2 § lagen (1974:922) om kreditpolifiskamedel och som innehas av utländska juridiska personer och fysiska personer sominte är bosatta i . Bestämmelsen har inte tillkommit iskattekontrollsyfte utan för att underlätta övergången till ett planerat kontobaseratsystem. har fått dispens från depåkravet genom beslut av . 3 Överväganden och förslag 3.1 Ett upphävande avbetalningslagen Mittförslag; Betalningslagen skall upphöra att gälla vid utgången av . Promemoriansförslag: Överensstämmer med mitt. Remissinstanserna:Förslaget tillstyrks eller lämnas utan erinran av samtliga remissinstanser. Skälen för mitt förslag:Som sagts kan det ifrågasättas om betalningslagens bestämmelser står ifull överensstämmelse med de bestämmelser om fri rörlighet över gränseraa avkapital och tjänster som har åtagit sig att följa. Detta gäller för detförsta kravet att betalningar till och från utlandet skall gå genomvalutahandlare, varmed förstås valutahandlare som auktoriserats enligtriksbankslagen, och kravet att köp och försäljning av 2 1992/93. fbndpapper från enutländsk juridisk person eller en fysisk person som Prop. 1992/93:65 inte ärbosatt i skall förmedlas av valutahandlare som är värdepappersinstituteller ett av särskilt godkänt värdepappersinstitut. Dessa krav kananses förhindra konkurrens mellan utländska och svenska valutahandlare ochvärdepappersinstitut. Men även om det inte skulle föreskrivas någoninskränkning till institutioner med svensk auktorisation skulle ett krav attöver huvud taget behöva gå genom valutahandlare vid transaktioner med utlandetkunna innebära en diskriminering av transaktioner med utlandet gentemottransaktioner inom landet. Förbudetmot att använda inlåningskonton i utlandet innebär att utländska banker intekan konkurrera om svenskamas sparmedel på lika villkor med svenska banker samtatt svenskaraa kan hindras att sätta in sina pengar där det passar dem bäst avolika skäl. Villkoretatt utländska fondpapper skall förvaras i depå hos en valutahandlare somauktoriserats enligt riksbankslagen eller hos ett av särskiltgodkänt värdepappersinstitut kan anses innebära att utländska valutahandlareoch värdepappersinstitut diskrimineras. Vidare leder villkoret till ett slagsdubbelt depåsystem eftersom de svenska depositariema ofta i sin tur förvararpapperen i depå i utlandet. Förmedlarkravet,kontoförbudet och kravet att utländska fondpapper skall förvaras i depå hos envalutahandlare som auktoriserats enligt riksbankslagen eller hos ett avRiksbanken särskilt godkänt värdepappersinstitut bör, med hänsyn till dentveksamhet som råder om deras förenlighet med de EG-direktiv som ingår i ,upphävas. Debestämmelser som bör upphävas utgör en väsentlig del av innehållet ibetalningslagen. Skäl att behålla en särskild lag med vissa regler omuppgiftsskyldighet om valutatransaktioner för statistik firms inte.Betalningslagen bör därför enligt min mening upphävas. De bestämmelser ibetalningslagen som rör uppgifter för statistik bör, som jag senareåterkommer till, i stället föras in i riksbankslagen. Detfinns också skäl att på det sätt som föreslås i promemorian ersättabetalningslagens regler om förbud mot inlåningskonton i utlandet och kravet attutländska fondpapper skall läggas i depå hos svensk valutahandlare ellergodkänt värdepappersinstitut med bestämmelser som möjliggör skattekontroll avinkomst av kapital på placeringar i utlandet. Sådana regler är betydelsefulla bl.a.för att inte utländska banker, valutahandlare och andra utländska aktörer skallfå en konkurrensfördel gentemot de svenska genom att avkastningen kan gottskrivaseller utbetalas utan att de svenska skattemyndigheteraa får information omdetta genom kontrolluppgifter Jagskall redan här nämna att flera remissinstanser ifrågasätter de föreslagnareglemas effektivitet i kontrollhänseende och menar att en effektivskattekontroll förutsätter likartade bestämmelser i flera länder, t.ex. inom EG:sram. Även Lagrådet har i sitt yttrande framfört motsvarande synpunkter. Föratt minska den risk för skatteundandragande som följer av att de nationellasystemen för beskattning av kapital och för kontroll är olika. krävs antingen att denationella beskattningsregleraa görs mer enhetliga eller attinformationsutbytet mellan skattemyndigheteraa i olika länder förbättras.Ansatser till såväl gemensamma beskattningsregler som till förbättringar avinformationsutbytet mellan länder har gjorts. Så har, som jag tidigare nämnt,inom EG förslag lagts fram om en gemensam lägsta källskatt på ränteinkomsteroch ett utvidgat samarbete mellan medlemsländema vad gäller skattekontroll.Enighet i dessa frågor har emellertid inte kunnat uppnås. 1 avvaktan på ett merutbrett informationsutbyte mellan länderaa eller andra möjligheter att minskarisken för skatteflykt är jag inte beredd att helt avvara regleri detta hänseende. Det kan också finnas skäl att genom särskilda bestämmelser markeradet svenska intresset av att även i fråga om intemationella förhållandenupprätthålla skattekontrollen. Jagbehandlar i det följande de förslag om regler för att möjliggöra skattekontrollav utländska placeringar som läggs fram i promemorian. Jag vill redan härunderstryka att det - sedan bestämmelseraa varit i kraft - kan finnasskäl att utvärdera behovet av regleraa och om de är ändamålsenligt utformade. 3.2 Inlåningskonton i utlandet Mittförslag: Fysiska personer och dödsbon som öppnar konto hos ett utländsktinstitut skall lämna medgivande till insyn på kontot i fråga och dessutom en förbindelsefrån det utländska institutet att automatiskt lämna kontrolluppgifter tillRiksskatteverket beträffande avkastningen. Undantagfrån skyldigheten att lämna medgivande till insyn på kontot och att ingeförbindelse från det utländska institutet görs för den som bedrivernäringsverksamhet, om behållningen på kontot utgör en tillgång i verksamheten.Undantag görs också för inlåningskonto i sådan stat där behörig myndighet pågrund av överenskommelse i handräckningsavtal med tillställerde svenska skattemyndigheteraa uppgifter om avkastningen på tillgodohavanden. Underföratsättning att behållningen på kontot inte överstiger motvärdet till 50 000kr behöver någon förbindelse från det utländska institutet att lämnakontrolluppgift inte ges in i vissa särskilt uppräknade fall. Dessutom fårRiksskatteverket medge undantag från skyldigheten att ge in förbindelse fråndet uUändska institutet att lämna kontrolluppgift om det firms särskilda skäl. Promemoriansförslag: Överensstämmer i allt väsenfligt med mitt. Remissinstanserna:Många remissinstanser är kritiska till förslaget. ifrågasätterom de föreslagna regleraa, som så gott som uteslutande bygger på denskattskyldiges egna uppgifter, har någon väsentlig fördel i kontrollhänseendejämfört med skyldigheten att i självdeklarationen redovisa skattepliktig inkomst. ningen, och Föreningsbank Prop. 1992/93:65 anser att regleraainte bör införas bl.a. eftersom skattskyldiga som avsiktligt utnyttjarutländska placeringar för skatteundandraganden inte låter sig påverkas av deföreslagna bestämmelseraa på annat sätt än som information om undandragandemöjligheter.Även Sparbanksgruppen AB framför motsvarande synpunkter. Företagens Uppgiftslämnardelegationoch avstyrker förslaget. De menar att bestämmelserav detta slag ger påtaglig effekt först när ett större antal länder, t.ex.genom samordning inom EG, ställer samma krav på kontrolluppgifter från detegna landets och andra länders banken anser attbehovet av utländska kontrolluppgifter bör tillgodoses genomhandräckningsavtal. menar att ett flertal länder kanantas vara helt ovilliga att fullgöra förpliktelsema och att undantagen frånregeln därför kommer att fungera som huvudregel. Skälenfiir mitt förslag: Enligt 6 § betalningslagen får en svensk juridisk personeller en fysisk person som är bosatt i inte sätta in medel på ett egetinlåningskonto i utlandet. 1 2 § förordningen om betalningar till och frånutlandet finns vissa undantag från detta förbud. Undantag görs t.ex. för densom äger bostad i utlandet om betalningama avser drift- och underhållskostnaderför bostaden och för den som behöver medel på konto i visst land för betalningav kostnader i samband med egna vistelser där, allt under föratsättning att denhögsta behållningen på kontot inte överstiger . För personer somvistas i utlandet och behöver deponera medel under vistelsen där och för utländskamedborgare som vill deponera i intjänad arbetsinkomst eller liknande ihemlandet görs undantag från förbudet att använda inlåningskonto iutlandet utan någon föreskrift om maximal behållning på kontot. Vidare görsundantag för den som bedriver rörelse från fast driftställe i utlandet, den somexporterar varor eller tjänster till utlandet, svenskt försäkringsbolag sombedriver försäkringsverksamhet i utlandet och svensk researrangör som bedriververksamhet i utlandet; allt under förutsättning att betalningama har sambandmed verksamheten. Slutligen görs undantag för den som i utlandet görterminsaffärer på varabörs eller affärer med ränteterminer om betalningama harsamband med sådana affärer under förutsättning att behållningen på kontot inteöverstiger vad som kan beräknas åtgå . 1och med att betalningslagens bestämmelser om förbud att använda inlåningskontoi utlandet upphävs blir det möjligt även för personer som är bosatta i placera pengar i utländska banker och liknande inrättningar. I promemorianföreslås att förbudet skall ersättas med bestämmelser om skyldighet för kontohavarenatt lämna ett medgivande till insyn på kontot och att ge in en skriftligförbindelse från den utländska kontoföraren att lämna kontrolluppgift. Taxeringenav fysiska personer som inte bedriver näringsverksamhet bygger i hög grad påkontrolluppgifter. Det ligger i sakens natur att man vad gällerkapitalinkomster från utlandet bör sträva efter att få uppgifter lill ledningför taxeringen som så nära som möjligt överensstämmer med vad som lämnasbeträffande motsvarande inkomster i . Fleraremissinstanser tvivlar på den föreslagna ordningens effektivitet Prop.1992/93:65 i kontrollhänseende. Jag har förståelse för detta. Ettkontrollsystem som för att träda i funktion föratsätter aktivitet från denskattskyldiges sida uppfyller knappast de krav man normalt brakar ställa på eneffektiv kontroll. Jag har redan tidigare (avsnitt 3.1) redogjort för varförjag -trots det föreslagna systemets brister - anser det väsentligt att enordning införs som möjliggör att kontrolluppgifter lämnas på avkastningen påkapital i utlandet. Jag föreslår därför att en skyldighet att lämna medgivande tillinsyn och en förbindelse från den utländska kontoföraren i enlighet medpromemorians förslag införs. 1promemorian föreslås att förbindelse inte behöver inges för den som ägerfastighet eller bostad i utlandet om kontot används för betalning av drift-eller underhållskostnader eller för att ta emot intäkter rörande fastigheteneller bostaden, för den som behöver medel på konto i visst land för betalningav kostnader i samband med egna vistelser där, för den som vistas i utlandet omkontot avser deponering av medel under vistelsen samt för den som är utländskmedborgare om kontot avser deponering i hemlandet av arbetsinkomst ellerliknande ersättning som är intjänad i . För de nämnda kategorieraaskattskyldiga görs undantag från skyldigheten att lämna förbindelse beträffandekontrolluppgift, om behållningen på kontot inte överstiger motvärdet till . Det föreslås också att skall få medge dispens från attge in förbindelse om det föreligger särskilda skäl. Slufligen föreslås attundantag från att lämna medgivande till insyn på kontot och skriftlig förbindelseskall gälla för den som bedriver näringsverksamhet om behållningen på kontotutgör tillgång i verksamheten och för inlåningskonto i sådan stat där behörigmyndighet på grand av överenskommelse i handräckningsavtal med utansärskild framställning skall vidarebefordra kontrolluppgifter om avkastning. Jagansluter mig även till förslagen i denna del. Den beloppsgräns som föreslås bördock enligt min mening avse den sanunanlagda behållningen på ett eller flerakonton i det ifrågavarande landet. Förslagenföranleder införandet av en ny paragraf, 3 kap. 22 a §, i LSK. Mittförslag: En fysisk person är skyldig att lägga utländska fondpapper i depå hosvalutahandlare, värdepappersinstitut eller motsvarande utländskt institut.Detsamma gäller för dödsbo. Deponeraseller kontoförs fondpapperen hos ett utländskt institut skall den skattskyldigelämna ett medgivande till insyn i depån eller på kontot samt inge en skriftligförbindelse från det utländska institutet att automatiskt lämnakontrolluppgifter till beträffande avkastningen. Undantag frånskyldigheten att lämna medgivande fill insyn på kontot och inge förbindelsegäller i fråga om depåer och konton i sådan stat där behörig myndighet på grandav överenskommelse i handräckningsavtal med tillställer de svenska skattemyndighetemauppgifter om avkastningen. Riksskatteverketfår medge undantag från skyldigheten att ge in en förbindelse från ettutländskt institut att lämna kontrolluppgift om det firms särskilda skäl. Promemoriansförslag: Överensstämmer i allt väsentligt med mitt. Remissinstanserna: Deflesta remissinstanseraa framför likartade synpunkter på det föreslagnadepåkravet som på förslaget vad gäller inlåningskonton i utlandet. avstyrker ett depåkrav för utländska fondpapper avdet skälet att svenska placerare därigenom påtvingas kostnader för depån. Förbundetgör gällande att förslaget strider mot kapitalliberaliseringsdirektivet genomatt förvärv av utländska fondpapper diskrimineras gentemot förvärv av svenskafond papper. Skälen för mitt förslag: Ipromemorian föreslås en skyldighet att förvara utländska fondepapper i depå närdet inte är fråga om fondpapper i ett kontobaserat system. Vidare föreslås attden skattskyldige skall länma medgivande till insyn i depån eller på kontot ochen förbindelse från det utländska institutet att lämna kontrolluppgift tillRiksskatteverket beträffande avkastningen. Som jag sagt byggertaxeringen i i stor utsträckning på kontrolluppgiftsskyldighet. Det ärsom jag tidigare understrakit bl.a. från likformighetssynpunkt angeläget attkontrolluppgifter lämnas även för avkastning på utländska fondpapper Jagställer mig därför bakom promemorians förslag och föreslår att i en nyparagraf, 3 kap. 27 a § LSK, införs regler om skyldighet att lägga utländskafondpapper i depå samt att lämna medgivande till insyn i depån eller, vadgäller fondpapper i ett kontobaserat system, på kontot och en förbindelse fråndet uUändska institutet att lämna kontrolluppgift om avkastningen. 3.4 Uppgiftsskyldighet för betalningsförmedlare Mittförslag: Bestämmelsen om skyldighet att lämna kontrolluppgift i 3 kap. 50 §lagen om självdeklaration och kontrolluppgifter justeras så att den omfattarvar och en som på uppdrag av fysisk person eller dödsbo förmedlar betalningar tilleller frän utlandet överstigande . Promemoriansförslag: Överensstämmer i allt väsenfligt med mitt. Remissinstanserna:Riksbanken ifrågasätter om t.ex. en privatperson som vid något enstakatillfälle förmedlar en betalning åt en bekant i samband med en utlandsresa börvara skyldig att lämna kontolluppgift om detta. Enligt kan detfinnas uppenbara svårigheter att få regeln efterlevd. Skälen för mitt förslag: 13 kap. 50 § LSK finns bestämmelser om att valutahandlare skall lämnakontrolluppgift avseende varje betalning på mer än som han förmedlattill eller från uflandet samt beträffande mindre betalningar, om dessa utgördelbetalningar av en summa som överstiger Med valutahandlare avsesenligt 1 § betalningslagen auktoriserad valutahandlare enligt riksbankslagen. Skyldighetenför valutahandlare att lämna kontrolluppgifter syftar till att ge skattemyndigheteraaunderiag för skattekontroll som i någon mån motsvarar de kontrolluppgifter avolika slag som tredje man måste lämna om rent inhemska förhållanden. Bestämmelseraai 3 kap. 50 § LSK bygger på att betalningar till och från utlandet överstigande50 kanaliseras genom valutahandlare. Jag har föreslagitatt den obligatoriska kanaliseringen av betalningar till och från utlandetgenom valutahandlare skall slopas. Kontrolluppgiftsskyldigheten bör därför ifortsättningen omfatta även andra som förmedlar betalningar till eller frånutlandet. Det förhållandet att förmedling sker enbart vid något enstakatillfälle bör enligt min mening inte befria från skyldighet att lämnakontrolluppgift. Mittförslag i den här frågan föranleder ändringar i 3 kap. 50 § LSK. Mittförslag: Det lagstöd som firms i 12 § betalningslagen för att iföreskrifter ange vilka transaktioner med utlandet som måste anmälas tillRiksbanken och att förelägga den som försummar sådan uppgiftsskyldighet viteflyttas över till riksbankslagen. Promemoriansförslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt. Remissinstanserna:Riksbanken instämmer i att ett lagstöd måste bibehållas för att möjliggörafortsatt statistikinsamling och godtar förslaget att flytta bestämmelsema omuppgiftsskyldighet från betalningslagen till riksbankslagen. Däremot anserRiksbanken att begreppet valutatransaktion är alltför svårtolkat och oprecistför att komma till fortsatt använding. Enligt vore det lägligt attarbeta om bestämmelsen och direkt ange att uppgiftsskyldigheten skall omfettade uppgifter som behövs som underlag för betalningsbalansstaUstiken. FöretagensUppgiftslämnardelegation och ifrågasätter förslaget attreglera uppgiftsskyldigheten till i riksbankslagen. I stället börövervägas att reglera deima verksamhet som hos statliga myndigheter, dvs.