prop · GG0368 · 1992-12-31 00:00:00 — De nuvarandekraven på svenskt medborgarskap och bosättning i enligtförsäkringsrörelselagen m.fl. lagar i fråga om sådana revisorer som varken ärauktoriserade eller godkända skall ersättas med krav på bosättning inom EES. Promemoriansförslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt förslag (se promemorian s. 12). Remissinstanserna:Flertalet remissinstanser har tillstyrkt förslaget. harifrågasatt om inte kravet på bosättning i kan behållas för vissapersoner i bolagsledningen och om inte bosättningskravet för att stå iöverensstämmelse med bör kompletteras med ett krav på medborgarskapi en EG- eller EFTA stat. Kommerskollegiet har ifrågasatt om man inte måsteavskaffa också de medborgarskapskrav och bosättningskrav för icke godkändaeller auktoriserade revisorer som ställs upp i lagen (1980:1103) omårsredovisning m.m. i vissa företag. Bakgrundentill mitt förslag: Som jag har redovisat innebär ettåtagande för att anpassa sina nationella lagregler till EG:s reglerom fri etableringsrätt. I det av antagna programmet för av- Prop.1992/93:68 veckling av inskränkningar i etableringsfriheten (EGT nr 002,, s. 36) har angivits att förbudet mot diskriminerande restriktioneräven omfattar bestämmelser som formellt inte är diskriminerande mot andra medborgare,men vilkas effekt uteslutande eller huvudsakligen är att hindra utländskamedborgares möjlighet att etablera eller utöva näringsverksamhet. EG-domstolenhar i en rad fall prövat huruvida nationella restriktioner av olika slag är iöverensstämmelse med bestänunelsema om etableringsfrihet. Domstolen har bl.a. iett rättsfall från (C-221/89, . The Secretary of State for Transport) prövat frågan om ett bosättningskravi den nationella lagstiftningen är förenligt med reglerna om den friaetableringsrätten. Domstolen uttalade därvid bl.a. att det är i strid med dessaregler att i den nationella lagstiftningen ställa krav på bosättning i en statför aktieägare och personer i ledningen för bolaget. Ett sådant krav innebärenligt domstolen en diskriminering på grund av nationalitet eftersom en stormajoritet av medborgarna i staten automatiskt uppfyller ett sädant krav, medanmedborgare från andra stater i de flesta fall måste ändra bosättning för attuppfylla kravet. En dispensmöjlighet i den nationella lagstiftningen kanenligt domstolen inte heller rättfärdiga bosättningskrav som är i strid medetableringsfriheten. Denna inställning att krav på bosättning i en stat är istrid med etableringsrätten har även framförts i den juridiska litteraturen.Där har uttalats att ett bosättningkrav är berättigat endast om det ärmotiverat av ett sådant skäl som medger undantag frän etableringsfriheten,nämligen nationella bestämmelser som är föranledda av hänsyn till, allmänordning, allmän säkerhet och allmän hälsa (jfr , Gulmann, ,, EF-Karnov 1990 s.280 och 288). svenska bolagsrätten uppställs i fråga om vissa befattningshavare krav påbosättning i . Enligt 2 kap. 1 § i aktiebolagslagen skall stiftare avaktiebolag vara bosatt i eller svensk juridisk person. Om stiftaren ärett handelsbolag, skall varje obegränsat ansvarig bolagsman vara bosatt iSverige. Vidare gäller enligt huvudregeln i 8 kap. 4§ aktiebolagslagen attverkställande direktör och minst hälften av styrelseledamöterna i ett aktiebolagskall vara bosatta i , om inte regeringen eller myndighet som regeringenbestämmer för särskilt fall tillåter annat. Enligt 8 kap. 1 och 3 §§ och 13kap. 7 § gäller vad som sägs i 8 kap. 4 § om verkställande direktör ochstyrelseledamöter i tillämpliga delar även för styrelsesuppleant, vice verkställandedirektör och likvidator. Lagreglersom i sina huvuddrag motsvarar de nu redovisade bestärrunelsema gäller även ifråga om försäkringsbolag, bankaktiebolag, sparbanker, föreningsbanker,ekonomiska föreningar samt utländska filialer Skälenför mitt förslag: tolkning av etableringsrätten i måletFactortame Limited and Others - som är ett relevant avgörande för tolkningenav motsvarande bestämmelser i - innebär att kraven på bosättning iSverige för vissa befattningshavare i bl.a. aktiebolag inte är förenliga medEES-avtalets regler om fri etableringsrätt. har ifrågasatt om etableringsrätten inte medger att bosättningskravet i behålls för den som handhar den löpande förvalt ningen av bolaget eller, i fall då någon sådan inte har utsetts, för en avstyrel- 59 seledamöterna.Ett undantag för den som handhar den löpande förvalt- Prop. 1992/93i68 ningeneller en av styrelseledamöterna skulle vara tillåUigt endast om ett sådantundantag krävs av hänsyn till allmän ordning. Jag är emellertid av denuppfattningen att man inte kan göra gällande nägot sädant. harnämligen uttalat att endast ett realistiskt och allvarligt hot mot sädanaintressen i det särskilda fallet kan motivera inskränkningar i den fria rörligheten(se rättsfallet 67/74 Bonsignore). I praxis är det endast fåbosättningskrav för utövande av verksamhet som inte har ansetts diskriminerande(jfr , Gulmann, , , EF-Karnov s. 288). Att uppställaett krav på bosättning i pä det sätt som menarbedömer jag därför inte vara förenligt med bestämmelser ometableringsrätt. Till det anförda kommer att det framgår av redovisningen ipromemorian av lagstiftningen i vissa EG-stater att det inte i någon av dessastater förekornmer bosättningskrav för nägon befattningshavare ibolagsledningen. Jaganser mot bakgrund av det anförda att man nu bör avskaffa det krav påbosättning i som gäller för stiftare, verkställande direktör,vice verkställande direktör och hälften av styrelseledamöterna och styrelsesuppleanterna.Ett par remissinstanser har påpekat att ett avskaffande av kravet på bosättningi för styrelseledamot även innebär att motsvarande krav för likvidatoravskaffas. Dessa remissinstanser har ifrägasatt om inte detta krav bör kvarståmed hänsyn till likvidatorernas uppgifter. Idet till Lagrådet remitterade förslaget föreslog jag att bosättningskravet förminst en av likvidatorerna skulle kvarstå med hänsyn till de särskildauppgifter som ankommer på en likvidator. Lagrädet har emellertid ansett detvara diskutabelt öm en sådan särregel för likvidatorer är förenlig med Sverigesåtaganden enligt . Lagrådet har ifrågasatt om det finns behov av ettundantag för likvidator, eftersom likvidator utses av domstol, som i varjesärskilt fall har ansvaret för att sådana personer utses som har förmåga attfullgöra sitt uppdrag på ett tillfredsställande sätt. Jag delar Lagrådetsuppfattning och föreslår att kravet på bosättning i skall avskaffasäven i fråga om likvidatorerna. RSVhar ifrågasatt om det i lagen (1992:160) om ufländska filialer uppställdakravet på bosättning i för föreståndare är förenligt med EES-avtaletsbestämmelser om icke diskriminering och etableringsrätt. I propositionen omändrade regler om utlänningars rätt att idka näring i har anförts attbestämmelserna om föreståndare inte är diskriminerande och är förenliga medEG:s regelverk Ö prop. 1991/92:88 s. 20). Kommerskollegiethar väckt frågan om det är förenligt med att behålla de medborgarskaps- och bosättningskrav som gäller enligt lagen (1980:1103) om årsredovisning m.m. i vissa företag för sådana revisorer som varken är auktoriserade eller godkända. För sådana revisorer krävs för när varande svenskt medborgarskap och bosättning i . Enligt min mening strider dessa krav mot avtalets artikel 36, som behandlar fri tjänstehandel. Medborgarskapskravet bör avskaffas och bosättningskravet ändras så att det står i överensstämmelse med åtaganden enligt . Det samma gäller beträffande de motsvarande medborgarskaps- och bosätt ningskraven i försäkringsrörelselagen och lagen om ekonomiska föreningar 60 förrevisorer som varken är auktoriserade eller godkända. Jag vill erinra om Prop. 1992/93:68 att de nu föreslagna ändringarna inte berör de krav påkvalifikationer som ställs pä dessa revisorer. Enanpassning av den svenska lagstiftningen till bestämmelser om denfria etableringsrätten fömtsätter att reglerna liberaliseras i förhållandetill stater som är parter i . Vid utformningen av nya regler börman emellertid överväga om liberaliseringen bör ske även i förhållande tillstater utanför EES. Som har redovisats i promemorian har inte åtagitsig några folkrättsliga förpliktelser som innebär att mäste avskaffabosättningskraven för befattningshavare i bolagen och kraven i fråga omstiftare i förhällande till stater utanför EES. Viden liberalisering av bosättningskraven för befattningshavare i aktiebolag ochandra associationsformer är det viktigt att så långt som möjligt ta hänsyn tillborgenärers, myndigheters, domstolars och andra intressenters behov av attbolagets ledning är tillgänglig. För dessa intressenter är det av betydelse attett bolag kan delges samt att en dom på privaträttens område mot enbefattningshavare i bolaget kan verkställas. Det senare gäller exempelvis omen styrelseledamot eller en verkställande direktör har ådömts att betalaskadestånd eller ädömts ett personligt betalningsansvar för bolagetsförpliktelser. Den16 antogs i av EG:s och EFTA:s medlemsstater enkonvention om domstols behörighet och om verkställighet av domar påprivaträttens omräde, den s.k. . Av konventionen följer attdenna inom sitt tillämpningsområde träder i stället för motsvarande autonomaregler i de fördragsslutande staternas nationella rätt. Konventionen, somträdde i kraft , innebär att det blir möjligt att få ensvensk dom på privaträttens område rörande skadestånd på grund av handlingarsom har företagits i eller som leder till skada i erkänd ochverkställbar i förhällande till person som har hemvist i en EES-stat som hartillträtt konventionen (artikel 5). har (SFS1992:794) godkänt konventionen och beslutat att konventionens regler skallgälla såsom lag i . Det kan antas att samtliga EG-stater och EFTA-staterinom kort har tillträtt konventionen. Någon konvention som motsvararLuganokonventionen förekommer inte i förhällande till stater utanför EES. Detförhållandet att möjligheten att erhålla en verkställbar dom pä privaträttensområde kommer att vara begränsad till personer med hemvist inom EES börföranleda att - med hänsyn till främst borgenärsintressena - en liberaliseringav bosättningskraven begränsas till EES. Det bör emellertid framhållas attLuganokonventionen inte är fillämplig i fråga om offentligrättsliga anspråk ochinte heller i fräga om konkursförfarandet. kan således intetillgodose det behov av verkställighet som kan föreligga inom dessa omräden.Jag skall i nästa avsnitt återkonuna till denna fräga. Jaganser sammanfattningsvis, i likhet med vad som anförts i promemorian, attbosättningskravet för stiftare, styrelseledamöter, styrelsesuppleanter,likvidatorer, verkställande direktör och vice verkställande direktör i aktiebolagbör ersättas med krav pä bosättning inom EES. Detkan diskuteras om man utöver bosättningskravet ocksä bör ställa krav 61 pämedborgarskap i stat inom EES. En av remissinstanserna har ifrågasatt om inteEES-avtalets bestämmelser om etableringsrätt kräver att bosättningkravetkompletteras med ett sädant krav på medborgarskap. Enligt min uppfattning ärdetta inte nödvändigt. Enligt artikel 31 i avtalet krävs inte annat än att dennationella lagstiftningen behandlar medborgare från stater inom EES likvärdigti fräga om rätten till etablering. En reglering som uppställer samma krav försvenska medborgare som för medborgare frän andra stater inom EES kan enligt minuppfattning inte stå i strid med etableringsrätten. Av betydelse för om kravbör ställas på medborgarskap i stat inom EES är även att medborgarskapet saknarbetydelse för tillämpligheten av . Till detta kommer attaktiebolagslagen inte innehåller nägot krav i fräga ommedborgarskap. Jag anser av dessa skäl att det inte bör ställas nägot sådantkrav. EES-avtaletsbestämmelser innebär som jag tidigare redovisat även en rätt fill s.k. sekundäretablering, vilket innebär en rätt för medborgare och bolag inom EES-staternaatt upprätta bl.a. dotterbolag var som helst inom EES-staternas territorium. svenska lagstiftningen ställs emellertid krav på att stiftare, som ärjuridisk person, skall vara svensk juridisk person. Detta krav begränsarutländska bolags möjligheter att bilda ett svenskt dotterbolag och kan därvidinte stå i överensstämmelse med den sekundära etableringsrätten.Liberaliseringen av den svenska lagstiftningen i detta hänseendet bör enligtmin uppfattning - av samma skäl som har anförts beträffande bosättningskravetför fysiska personer - göras på det sättet att alla juridiska personer som harbildats enligt lagstiftningen i en EES-stat skall kunna vara stiftare avaktiebolag. Ett ytterligare krav bör i överensstämmelse med (artikel 34) vara att den juridiska personen har sitt säte, sitt huvudkontoreller sin huvudsakliga verksamhet inom EES. Reglermotsvarande dem som finns för stiftare och vissa befattningshavare i aktiebolagförekommer i bankaktiebolagslagen, sparbankslagen, föreningsbankslagen,försäkringsrörelselagen, lagen om ekonomiska föreningar samt i lagen omufländska filialer m.m. bestämmelser om etableringsrätten ledertill att även denna lagstiftning bör ändras på motsvarande sätt somaktiebolagslagen. Jagvill i detta sammanhang erinra om att inte hindrar att det ställsupp krav på bosättning och medborgarskap för ledningen av företag somtillverkar eller tillhandahåller krigsmateriel (se artikel 123). 2.4.2Behörighet att ta emot delgivning för vissa juridiska personer m.m. Mitt förslag:Sådana juridiska personer som inte har någon här i landet bosatt behörigställföreträdare skall vara skyldiga att bemyndiga en i bosatt personatt ta emot delgivning. Promemorians förslag:Överensstämmer med mitt förslag (se promemorian s. 15). Remissinstanserna:Samtliga remissinstanser utom Prop. 1992/93:68 har tillstyrktförslaget. har ifrågasatt om en strikt tolkning avetableringsrätten ger uttymme för att uppställa bosättningskrav i förnågon som kan ta emot delgivning för en juridisk persons räkning. Ett parremissinstanser har ansett att det bör övervägas om inte även en juridiskperson skall kunna bemyndigas att ta emot delgivning. Några remissinstanserhar påpekat vikten av att det finns en effektiv sanktion vid åsidosättande avbestämmelsen. Enligt RSV och PRV bör det övervägas en lösning som innebär attbolag som åsidosätter bestämmelsen skall träda i likvidation. Skälenför mitt förslag: Som jag har angett i föregående avsnitt är det viktigt vid en liberalisering av bosättningskravet tar hänsyn till behovet av attdet finns en person här i landet som kan ta emot delgivning för ett bolagsräkning. Detta är också ett av skälen till att den nuvarande lagstiftningenuppställer krav på bosättning för bl.a. styrelseledamöter och verkställandedirektör (se bl.a. prop. 1989/90:160 s. 35). Vid en liberalisering avbosättningskravet bör det därför införas en skyldighet för en juridisk personsom inte har någon här i landet bosatt ställföreträdare att utse en i Sverigebosatt person som är behörig att för bolagets räkning ta emot delgivning. Medhänsyn till den begränsade behörighet som den bemyndigade personen avses ha kanen sådan reglering knappast stå i strid med tolkning avetableringsrätten. Ettbemyndigande att ta emot delgivning kommer inte att omfatta behörighet att företrädabolaget inför domstolar eller andra myndigheter. Detta innebär, som enremissinstans har påpekat, att exempelvis vissa regler i konkurslagen kommeratt behöva tillämpas på utomlands bosatta personer samt att beslut enligt dessaregler inte kommer att vara verkställbara utomlands eftersom konkursförfarandethar undantagits frän tillämpningsområde. Det skulle avdessa skäl kunna diskuteras om den bemyndigade personen inte borde ges en meravidsträckt behörighet än som har föreslagits i promemorian. Jag anseremellertid att en sädan ordning, säsom etableringsrätten har tolkats avEG-domstolen, inte är förenlig med . Jag anser vidare att det avpraktiska skäl är enklast och mest lämpligt att endast fysiska personer skallkunna bemyndigas att ta emot delgivning. Påsamma sätt som det åligger bolaget att för registrering anmäla uppgift om namnoch postadress för den som har utsetts till styrelseledamot, verkställandedirektör och firmatecknare för ett bolag bör ett bolag vara skyldigt att förregistrering anmäla den person som bemyndigats att ta emot delgivning förbolagets räkning. Det kan naturligtvisförekomma att ett bolag åsidosätter sin skyldighet att bemyndiga en här i landet bosatt person att ta emot delgivning eller att denna person inte kan nås för delgivning. Nägra remissinstanser har pekat på vikten av att skyldigheten att bemyndiga en här i landet bosatt person sanktioneras sä alt bestämmelsen blir effektiv. I detta sammanhang bör beaktas att det i och delgivningslagen (1970:428) finns reg ler om internationell delgivning, som möjliggör delgivning av ställföreträ dare som är bosatta utomlands. Pä detta område har tillträtt Haag- 63 konventionenom delgivning i utlandet av handlingar i mäl och ärenden av Prop. 1992/93:68civil eller kommersiell natur. Vidare har undertecknat en överenskonunelsemellan , , , och om inbördes rättshjälpgenom delgivning och bevisupptagning. Vidare är det av intresse att det iartikel IV i Protokoll nr 1 till anges attdelgivningshandlingar kan översändas, utöver enligt vad som föreskrivs i mellankonventionsstaterna gällande konventioner, direkt mellan tjänstemännen irättegångsstaten och andra stater. Syftet med detta är att så långt som möjligtpåskynda delgivningsförfärandet. Ipromemorian har uttalats att de internationella delgivningarna i huvudsakfungerar väl. Ingen av remissinstanserna har invänt mot detta. Jag är mot dennabakgrund inte beredd att föreslå någon särskild sanktion förfall dä ett bolag åsidosätter bestämmelsen om bemyndigande eller dä den personsom bemyndigats inte kan nås för delgivning. Jag kommer emellertid i dettalagstiftningsärende att föreslå utvidgade möjligheter till kungörelsedelgivningmed juridisk person för att skapa ett effektivare delgivningsförfarande ochhindra missbruk av aktiebolagsformen. Dessa förslag kommer att omfatta ävenfall av missbruk av aktiebolag där samfliga ställföreträdare är bosattautomlands. Till den frågan återkommer jag i nästa avsnitt. Enliberalisering av bosättningskraven för vissa befattningshavare i bl.a.akfiebolag leder till att den associationsrättsliga lagstiftningenssanktionssystem i vissa avseenden kommer att vara mindre effektivt. Dettagäller exempelvis aktiebolagslagens vitessanktion i 19 kap. 2§, vilken på gmndav sin offentligrättsliga karaktär inte kommer att vara verkställbar mot enstyrelseledamot eller verkställande direktör som är bosatt i en annan statinom EES. har enligt sina direktiv (dir. 1990:46) iuppgift att se över sanktionssystemet. Jag har erfarit att kommittén mycketsnart kommer att påbörja detta arbete. Det får i detta sammanhang övervägas omliberaliseringen av bosättningskravet bör föranleda någon ändring avsanktionerna. EES-avtaletskall enligt artikel 129 träda i kraft , under förutsättningatt alla avtalsslutande parter har deponerat sina rafifikations-eller godkännandeinstrument.Det kan inte uteslutas att avtalet träder i kraft senare än den 1 januari 1993.Det bör därför överlämnas till regeringen att bestämma när de nu föreslagnaändringarna i fråga om bosättningskravet m.m. skall träda i kraft. Mittförslag: En juridisk person, t.ex. ett aktiebolag eller en ekonomisk förening,som saknar registrerad behörig företrädare och som inte kan delges på vanligtsätt, skall kunna delges genom kungörelse. Har kungörelsedelgivning skett,skall handlingen dessutom skickas med posten till den juridiska personen underdess registrerade postadress. Någotförslag om att delgivning skall kunna ske med en registrerad företrädare för enjuridisk person även om denne inte är behörig att motta handlingen läggs intefram. Inte heller läggs något förslag fram om ändrade regler för den s.k.fristdagen i konkurs. Riksskatteverketsförslag: Den som är registrerad företrädare för en juridisk person skallalltid vara behörig att för den juridiska personens räkning ta emot handlingarsom skall delges denna. Saknar en juridisk person registrerad behörigföreträdare, skall delgivning få ske genom kungörelse. Fristdagen i en sådankonkurs som sker i samband med likvidafion av ett akfiebolag skall räknas fråndagen för ansökan om likvidation, under förutsättning att konkursansökan görsinom från den dag beslutet om likvidation vann laga kraft. Remissinstanserna:Flertalet remissinstanser har avstyrkt eller ställt sig tveksamma tillförslaget att en registrerad företrädare för en juridisk person alltid skallvara behörig att motta handlingar på dennas vägnar Förslagen i övrigt hargodtagits eller lämnats utan erinran av det övervägande antaletremissinstanser. Ett par remissinstanser har avstyrkt eller ifrågasatt behovetav ändrade regler för fristdagen i konkurs. 2.5.1Delgivning med juridiska personer Enligt8 kap. 15 § aktiebolagslagen skall ett aktiebolag anmäla till PRV vilka som harutsetts till styrelseledamöter, verkställande direktör och firmatecknare.Vidare skall bolaget anmäla till registreringsmyndigheten när det skett ändringbl.a. beträffande vilka som företräder bolaget och tecknar dess firma. Anmälanskall ske genast efter det att ändringen har inträffat. Liknande regler gällerför andra juridiska personer. Ett aktiebolag skall dessutom tillregistreringsmyndigheten skicka in en aktuell förteckning över bl.a.styrelseledamöter, verkställande direktör och firmatecknare. Delgivning med juridiskapersoner sker normalt med den som enligt registerutdrag frånregistreringsmyndigheten är behörig företrädare för den juridiska personen. IRSV:s skrivelse framhålls att det allt oftare förekommit attaktiebolagslagstiftningen missbmkats av oseriösa personer i syfte att undvikadelgivning och därmed undgå de förpliktelser som åvilar bolaget. Ett sätt att försväradelgivningen är enligt RSV att underiåta att till PRV anmäla ändringar istyrelsens sammansättning. En registrerad företrädare för ett bolag som nåttsför delgivning kan sedan i efterhand visa sig ha varit 5 1992/93. obehörig att motta delgivningen till följd av ändringar istyrelsens samman- Prop. 1992/93:68 sättning. Ett annat sätt att försvåra delgivningär att ge in en ofullständig ansökan om registrering av ny styrelse till PRV:sbolagsbyrä. Bolagsbyräns begäran om komplettering följs sedan inte utan ärendetblir liggande oavslutat. Enligt RSV uppkommer problemen bl.a. när en borgenärsom vill komma till sin rätt skall utverka en exekutionstitel mot en gäldenärliksom i samband med ansökan om konkurs och vid exekutiv försäljning av fastegendom. RSV:s förslag att i delgivningslagen slå fast principenatt den som är registrerad företrädare för en juridisk person ocksä skall varabehörig att för den juridiska personens räkning ta emot de handlingar som skalldelges har, som jag nämnde, utsatts för kritik under remissbehandlingen avskrivelsen. Åtskilliga remissinstanser instämmer visserligen i RSV:s påståendeatt den nuvarande ordningen ger uttymme för missbruk av lagstiftningen menflertalet menar att förslaget inger betänkligheter fränrättssäkerhetssynpunkt. Det kritiken främst gäller är de komplikationerförslaget kan leda till genom att ansökningar om ändringar i registren tar visstid att handlägga och registrera. Det kan t.ex. tänkas att en juridisk personhar fräntagit någon behörigheten som företrädare och ansökt om att det nyaförhållandet skall registreras men att registrering ännu inte har hunnit skenär den tidigare företrädaren tar emot delgivning. Nägra remissinstanserpåpekar att förslaget ger uttymme för att delge även en person som viddelgivningstillfället faktiskt kan visa att han skiljts frän sitt uppdrag. Jag är böjd att instämma i den framförda kritiken. Även omhandläggningen hos PRV avseende registrering av uppgifter numera sker medendast ett par dagars fördröjning är det tydligt att en delgivning enligt RSV:sförslag i vissa situationer skulle kunna leda till att den handling somdelgivits aldrig når den verkliga adressaten.