prop · GG03159 · 1992-12-31 00:00:00 — Viberäknar att rätten till personlig assistent med assistansersättning Prop.1992/93:159 från initialt kommer att beröra ca 8 000personer. Vi Bilaga I. I beräknar vidare att det uppkommer merkostnader nettoför kommuneraa med ca 500 milj. kr./år. övertar socialförsäkringenkostnader för ca , varför kommuneraa avlastas ca 600 milj. kr./år.Genom utflyttning från institutioner tillkommer 3 000-4 000 personersom blir berättigade till assistansersättning. Sysselsättningoch arbete (Kap 10) Denkarfläggning som vi redovisade i ett tidigare betänkande (SOU 1990:19) visadeatt bristen på arbete och sysselsättning är ett av de svåraste problemområdenaför vår personkrets. Vägama till sysselsättning och arbete måste förstärkasbetydligt. Insatseraa för arbete och sysselsättning måste saraverka och ha enklar målsättning att stärka arbetsmöjligheteraa för personer med orafattandefunktionshinder. Viföreslår att det kommunala ansvaret för sysselsättning för vår personkretsförtydligas genom införande av en sysselsättningsgaranti i lagen omstöd och service för vissa funktionshindrade (LSS 6 §). har 17000 vuxna utvecklingsstörda sådan verksamhet vid landstingens dagcentra. Viföreslår att dessa dagcentra överförs till kommuneraa. En utbyggnad för andrasvårt funktionshindrade behövs i lika stor omfattning vilket betyder ettsuccessivt utbyggnadsbehov för 17 000 personer. Vi pekar på att det kommunalaansvaret för att anordna sysselsättning kan förverkligas på olika vägar. Kommuneraabör också ha ansvar för att individuella planer upprättas där bl.a vägar tillsysselsättning och arbete behandlas. Härvid föreslås att det bör åliggaförsäkringskassoraa att följa upp dessa planer och vid behov kalla tillöverläggningar med berörda samhällsorgan, inkl. arbetsmarknadsorgan. Föralt ytterligare stärka vägama till sysselsättning och arbete föreslår vi attarbetsförmedlingen har särskilda kontaktpersoner i förhållande lillhabiliterings- och rehabiliteringsverksamhet. Vidare, att funktioner somkommunal arbetsanpassare inrättas. Detär angeläget att undvika förtidspensionering av unga handikappade. Vi ansluteross i stort till Rehabiliteringsberedningens förslag om ersättning till ungahandikappade. Vi gör bedömningen att en absolut lägsta åldersgräns för rätttill förtidspension/sjukbidrag bör sättas till . Del finns nu en klarhotbild i arbetslivets utveckling, trots mycket positiva insatser t.ex. inomarbetsmiljö- och rehabiliteringsområdena. Riskeraa är uppenbara för att ettökat arbetsgivaransvar för rehabiliteringsinsatser för de anställda,eventuella system med differentierade arbetsgivareavgifter, införande avsjuklöneperioder m.m. leder till nya utestängningseffekter för svårthandikappade utanför arbetslivet. sker betydande strakturellaförändringar i arbetslivet vilka bl.a. iimebär att arbetsuppgifterrationaliseras bort. 15 1992/93 1 samL Nr 159 storaansträngningar för att utveckla och öppna nya vägar till arbetslivet Prop.1992/93:159 för handikappade. Viframhåller vikten av att vissa arbetsmarknadspolitiska resur-ser/raedel raåsteförbehållas personer med svårare funktionshinder. Detta gäller framför alltinsatser som lönebidrag, AMl-S, och särskilda inskolningsplatser (jämteinsatser som motsvarar sådana inskolningsplatser). Viföreslår en utbyggnad av antalet arbetstillfällen för vår personkrets inomSamhall med ca 600 . En viss andel av Samhallsarbetstillfällen bör efter avtal härvid stå till direkt förfogande för denkommunala huvudmannen för dem i den berörda personkretsen som är beredda att gåfrån sysselsättning till arbete. Utredningenkonstateterar att de särskilda inskolningsplatseraa visat sig vara en braintroduktion till arbetslivet för utredningens personkrets. Därför föreslås envidgning av raöjligheteraa för hela personkretsen till motsvarande insats somsärskilda inskolningsplatser. Viavser att i vårt slutbetänkande återkomma till frågor om vägar till arbete ochföratsättningar för att öronmärka arbetsmöjligheter för vår personkrets. Färdtjänst(Kap 11) Kollektivtrafikenär enligt vårt synsätt basen i trafikförsörjningen för alla människor. Behovenav förändringar för att öka tillgänglighet är betydande trots vissa insatserunder senare år. Vi menar att ansvars- och finansieringsprincipen är enutgångspunkt för ett sådant förändringsarbete. Vi återkommer i vårtslutbetänkande till detta. Härberör vi främst dels den särskilt anpassade kollektivtrafiken (servicelinjer),dels färdtjänsten som ett komplement till den anpassade kollektivtrafiken. Enskildasom har väsentliga svårigheter att förflytta sig på egen hand eller att användaallmänna kommunikationer måste enligt vår mening kunna känna ett störreoberoende än vad som är fallet inom nuvarande färdtjänst. Vi har i detta syfteuppställt mål för färdtjänstens utveckling. Bland målen är att färdtjänstensom trafikform skall komplettera bl.a. kollektiva trafikmedel länsfärdtjänstskall införas i alla län genom samverkan något högsta tak i antaletresor skall i princip inte förekomma begränsningar för resors tidpunkt underdygnet skall i princip inte förekomma egenavgiftenskall inte överstiga kollektivtrafiktaxan i lokal- och länstrafiken. Avgifterskall inte tas ut för ledsagare eller för med-åkande barn tillfärdtjänstberättigad. För att förverkliga målen föreslår vi ändringar isocialtjänstlagen (10 och 35 §§). Viföreslår dessutom att ett stimulansbidrag på 50- /år Prop.1992/93:159 (nya pengar) fördelas till komrauner och trafikhuvudmän underen Bilaga 1.1 period av för att påskynda utbyggnad av främstservicelinjer. Viföreslår vidare uppföljning av reformen genom forskningsinsatser. Hjälpmedel(Kap 12) 1kapitlet kartlägger och definierar vi ansvarsförhållanden samt lägger förslagsom stärker den enskildes trygghet i tillgången till hjälpmedel. Genoratillägg i HSL blir det en skyldighet för landstingen att tillhandahålla ochfinansiera hjälpmedel för den dagliga livsföringen och för egen vård ochbehandling för alla funktionshindrade. Det skall ske på ett individuellt samtlikvärdigt sätt. Detta kan sedan kompletteras med åtagande från landstingen omen "garanti" för att den enskilde inte skall behöva vänta mer än enviss rainsta tid på rätt hjälpmedel. Landstingenblir också skyldiga att ha en organisation för kartläggning och utprovning avhjälpmedel för daglig livsföring och för egen vård och behandling men även förhjälpmedel av annat slag. Landstingenfår använda olika producenter för utprovning m.m. Vilka producentema är och varde finns att nå skall för den enskilde brakaren och i övrigt enligt kravet påtillgänglighet framgå av en organisationsplan. Tillsammans med denindividuella habiliterings- och rehabiliteringsplanen och möjligheten att fåbiträde av en kontaktperson stärker också detta den enskildes trygghet. Viföreslår vidare en särskild satsning (100 milj. kr./år) på hjälpmedel förfritid och rekreation samt på hjälpmedel för grapper med särskilda behov avkompetens vid utprovning, anpassning och träning av hjälpraedel. Handikappinstitutetskall vara ett centralt kunskaps- och utvecklingscentmm för hjälpmedel. Vidareläggs förslag om kompetensutveckling och informationsspridning. Enskildamed funktionsnedsättningar skall inte betala för de hjälpmedel och den servicesom behövs på grand av funktionsnedsättningar. Vikoramer i vårt slutbetänkande att behandla ytterligare frågor om hjälpmedel.Här avses bl.a. hjälpmedel i arbetet och en prövning av behovet av etteventuellt ändrat finansiellt ansvar inom den totala hjälpmedelsförsörjningen. Fritidoch rekreation efter eget val (Kap 13) Kapitletredovisar den mycket stora bristsituation som råder beträffande olika aspekterpå tillgänglighet inom fritids-, rekreations- och kulturlivet. Vivisar att denna situation trots betydande kunskaper och erfarenheter omförändringsbehov och möjligheter inte utvecklats nämnvärt för vår personkrets.Flera förhållanden understryker en ojämlik situation. Bl.a. omnämns enskildasbräckliga socioekonomiska ställning sora ofta inte ger utrymrae förfritidsaktiviteter varken "" eller under se- mestertid.Vidare många hinder genom begränsningar i tillgång t.ex. till Prop.1992/93:159 färdtjänst, ledsagarservice m.m. Vimenar att åtgärder för att förbättra generell tillgänglighet i samhället måstevara en starkt hävdad strategi. Framförallt i förening med en mera konsekventtillämpning av den s.k. ansvars- och finansieringsprincipen. Denna fråga haren mycket stor räckvidd. Vi avser därför att återkomma till den i vårtslutbetänkande. Viredovisar här våra förslag med inriktning på individuella insatser som kanstärka enskildas möjligheter att delta i fritids- och rekreationsverksamhet.Bl.a. avses stöd genom biträde av personlig assistent, bättre tillgång tillhjälpmedel, biträde av kontaktperson, avgiftsfri ledsagarservice och riktadeinsatser. Vi föreslår också förändringar inom färdtjänsten för att ökaoberoende och valfrihet (t.ex. möjligheter till resor utanför den egna kommunenoch avgifter motsvarande kollektivtrafikens taxor). 1 ett kommandedelbetänkande läggs förslag om tolkservice för fritid för döva m.fl. Denu föreliggande förslagen innebär en resursförstärkning motsvarande 2-300miljoner kronor för fritidsområdet. Rättshjälp(Kap 14) 1kapUlet redovisas olika vägar till stöd för bevakning av enskildas intressen: -förvaltningslagen (1986:223)förvaltningsprocesslagen (1971:293) stöd enligt omsorgslagen (1985:568) -stöd enligt socialtjänstlagen(1980:620) Socialstyrelsenstillsyn över verksainhet enligt socialtjänstlagen och omsorgslagen allmänrättshjälp enligt rättshjälpslagen (1972:429) med de ändringar som vidtogs den1 handikapporganisationemas insatser Vi beskriver vidare vårt förslag om biträde av kontaktperson (LSS 6 §). Utredningenanser att rättshjälpslagen bör ändras så att det blir lättare för människor medfunktionshinder att få rättshjälp hos förvaltningsdomstol i angelägenhet somrör socialförsäkringsförmåner, bistånd enligt socialtjänstlagen eller särskiltstöd och service enligt den föreslagna lagen om stöd och service till vissafunktionshindrade (LSS). Förändringaraa anser vi kan ske genom tillägg i 8 a §rättshjälpslagen. Vägaratt utkräva sociala rättigheter (Kap 15) Undersenare år och med ett kärvare ekonomiskt klimat har diskussionen accentueratsom enskildas raöjligheter att utkräva sociala rättigheter. Publicitet harägnats överklagningsärenden om bl.a. bistånd enligt 6 § SoL och särskildaomsorger enligt 4 § OL. I kapitlet redovisas demöjligheter till utkrävbarhet som inryms i Prop. 1992/93:159 förvaltningsbesvär Bilaga l.l Vidarebeskrivs de nya regleraa för brotten tjänstefel och grovt tjänstefel och detstraffrättsliga ansvar som kan utkrävas. Det framgår att ledamöter av t.ex.kommunal socialnämnd och landstingskommunal orasorgsnämnd inte är undantagnafrån ansvar. Föroffentlig verksarahet som avser myndighetsutövning regleras skadeståndsansvar i2 § skadeståndslagen. Ersättningsskyldigheten för det allmänna är dock såbegränsad att det för den enskilde sällan är möjligt alt gmnda någonskadeståndsrätt på t.ex. uteblivna bistånds-eller omsorgsinsatser (enligt SoLresp. Ytterligareen väg kan vara att braka bestämmelser om vite. Enligt utsökningsbalken skallverkställighet av dom ske genom att kronofogdemyndighet förelägger svarandenatt fullgöra vad som åligger honom enligt domen. Föreläggandet kan förenas medvite. Efterdenna genomgång gör vi bedöinningen att utsökningsbalken ger möjlighet förkronofogdemyndighet att genom vite mot landstingskommun eller kommunframtvinga verkställighet av dora som meddelats av förvaltningsdomstol. Fråganhar dock ej prövats. detta inte är en framkomlig väg anser vi att det börövervägas att genom lagändring skapa möjlighet att rikta vitespåföljd motlandstingskommuner och kommuner. Uppföljning,utvärdering och tiUsyn (Kap 16) Motbakgrand av aktuella utvecklingstendenser (målstyming, decentralisering,förändrad offenflig sektor) beskriver vi hur utvärdering och uppföljningersätter andra former av tillsyn (inkl. inspektionsverksamhet). Somvi anfört i kap. 3 har detta för- och nackdelar för vår personkrets. Viredovisar vidare hur tillsynsverksamhet regleras i olika författningar som OLoch HSL med sora tillsynsmyndighet samt den tillsyn avyrkesutövning bland hälso- och sjukvårdspersonal som regleras av den s.k.tillsynslagen (1980:11). 1vår diskussion om framtida former för utvärdering, uppföljning och tillsyn tarvi vår utgångspunkt i förslaget till den nya lagen, LSS. Vikonstaterar att förslaget till LSS innebär en rättighetslag med möjligheterför enskilda att överklaga beslut sora går honom/henne emot. För att underlättaför enskilda att braka sin överklagningsrätt föreslår vi en ökad rättighet tillrättshjälp genom ett förslag till förändring av rättshjälpslagen (kap. 14). Vimenar också att vårt förslag med innebörden att enskilda får rätt till enindividuell habiliterings-/rehabiliteringsplan där insatser, ansvar,uppföljning etc. framgår ger en ökad trygghet och säkerhet. Detsamma gällervårt förslag om biträde av en kontaktperson. Samlidigl som den nya lagen (LSS)enligt vårt förslag stärker enskildas ställning markerar den kommuners ochlandstings ansvar (i organisatoriskt och finansiellt avseende) för insatsersom lagen föreskriver. Vi anser att det böråligga en central myndighet att samlat följa om Prop. 1992/93:159 och hurlagstiftarens intentioner följs i praktisk verklighet. Vid brister Bilaga1.1 bör dessa redovisas till regeringen med förslag till behövliga förändringar. Inomramen för sitt ansvarsområde skall resp. statlig fackmyndighet följa deverksamheter som har uppgifter att tillgodose enskilda i de avseenden somlagförslaget föreskriver. Myndigheteraa skall även förmedla kunskap. Decentrala rayndighetema har vid fullgörande av dessa uppgifter rätt till fullinsyn i all verksamhet som offenfliga och privata organ bedriver inom lagensområde. Länsstyrelsenstillsynsuppgifter skall enligt vår mening enbart avse tillsyn av verksamhet sombedrivs i enskild regi. uppgift kvarstår som samordnare avregionalt planeringsarbete inom ramen för samhällsplaneringen. Den är väsenfligockså i frågor som rör människor med handikapp. Vimenar däratöver att det redan nu finns skäl som talar för inrättande av enhandikappombudsman som bl.a. skulle ha funktionen att följa tillämpningen avlagstiftningen. Vi avser att pröva denna fråga i särskild ordning ochåterkommer till den i vårt slutbetänkande. Denrättsliga regleringen (Kap 17) Våraförslag till nya lagar resp. förändringar av och tillägg till olika nuvarandeföreskrifter framgår (jämte specialmotiveringar) i andra delar av betänkandet. 1detta kapitel ora den rättsliga regleringen beskriver vi dels nu gällandelagstiftning och erfareiUieter av den, dels olika överväganden som lett framtill de förslag som vi nu lägger. Delagar som här ges en beskrivning är socialtjänstlagen (1980:620), omsorgslagen(1985:568), hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) samt elevhemslagen (1965:136). Våraprincipiella ställningstaganden grandar sig på de uppenbara brister och denojämlikhet som enskilda inom vår personkrets konfronteras med och soraframstod bl.a. i svar på våra olika enkäter till enskilda och huvudmän. Någramycket tydliga exempel är sysselsättnings-resp. fritidsfrågor. Bristerundanröjs inte enbart genom lagstiftning men den kan vara ägnad att styrasamhällets resurser till eftersatta områden. Lagstiftning kan också betonasamhällets viljeinriktning att förbättra förhållanden för utsatta grapper. Vihar sett att enbart HSL, SoL och OL i nuvarande utformning inte varittillräckliga för att undanröja brister. Dessutom har lagstiftningen bl.a. letttill ojämlikheter mellan handikappgrapper även om stödbehovet är likvärdigt. Vihar funnit att många enskilda med svåra funktionshinder lever under högstotrygga förhållanden. Vihar därför funnit att grandläggande stödinsatser måste kunna fillförsäkras demgenom lagreglering. Den skall avse bam,ungdomar och vuxna och bl.a. kunna utjämna Prop. 1992/93:159 skillnader som fitms i tillgång till stöd över landet. Vihar också sett det som raycket väsentligt att stärka enskildas möjlighetertill självbestämmande och inflytande över insatser till personligt stöd ochservice. Flera förslag till föreskrifter ägnas inflytandesituationen. Bl.a.rätten att själv få anställa eller påverka vem som är personlig assistentliksom rätten till biträde av kontaktperson. Enutgångspunkt har varit att behov hos enskilda med funktionsnedsättningar iförsta hand skall kunna bli tillgodosedda genom befintliga lagar ochföreskrifter. I vissa hänseenden har detta krävt förstärkningar av gällandelagar för att de på ett tydligt sätt skall ange insatser som är av storbetydelse för vår personkrets som helhet och enskildas trygghet i en utsattsituation. Genomtillägg till HSL tydliggörs att i landstingskommunens skyldigheter också ingårhabilitering, rehabilitering och tillhandahållande av hjälpmedel för dagliglivsföring och egen vård och behandling. Dessa insatser är likvärda med övrigainsatser enligt HSL. Enligt vår mening skall derma markering i lagen medverkatill att enskilda får tillgång till tidigt insatta kvalificerade resurser. Vihar i vår kartläggning konstaterat betydande svårigheter och ojämnheter förpersoner med omfattande funktionshinder vad gäller möjligheter att utnyttjaallmänna kommunikationer. Genom en ändring i SoL föreslår vi vissaförstärkningar av färdtjänsten. (Ytterligare överväganden om tillgänglighettill kollektiva färdmedel sker i kommande slutbetänkande). Personkretsenkan i dessa sammanhang inte avgränsas strikt efter funktionsnedsättningensomfattning, eftersom den bl.a. kan vara svår att fastställa i början av enhabiliterings- resp. rehabiliteringsprocess. Vihar funnit att vår personkrets utöver stöd genom befintliga lagar (och dekompletteringar som vi föreslår i dessa) även behöver en förstärkt rättsligreglering för att kunna hävda sin rätt och få det stöd som kan undanröjasvårigheter i den dagliga livsföringen. Denna rättsliga reglering har vi i våraförslag låtit ta formen av en särskild lag, LSS. Vårt förslag till cn ny lagskall betraktas som den pluslag till SoL och HSL som skall ge ett förstärktskydd genom rättigheter i komplicerade livssituationer. Den innebär inte någoninskränkning i de rättigheter som kan tillkomma den enskilde enligt SoL, HSLoch andra lagar. Vihar i utredningsarbetet analyserat för- och nackdelar med en rättighetslag (seäven kap. 3). Vi har funnit att behovet att stärka enskildas rättsskydd ärbetydande, inte minst genom att personer med svåra funktionsnedsättningar är iminoritet och av flera skäl lätt kan komma att bli underkastade starkaremajoritetsgrappers godtycke. Genom omsorgslagen finns exempel på att vissagrapper ansetts vara i behov av detta förstärkta rättsskydd som enligt vårmening också måste omfatta andra grapper raed likvärdiga stora hinder ochsvårigheter. Föratt en rättighetslag skall få avsedd verkan är det nödvändigt att delsprecisera kretsen av berättigade personer, dels precisera de prestationer somde skall vara berättigade till. Dettahar genomsyrat våra överväganden om förslag till ny lagstift- Prop.1992/93:159 ning. Denlag som vi föreslår och som bl.a. skall ersätta nuvarande omsorgslag har enpersonkrets i vilken ingår omsorgslagens nuvarande personkrets. I ett särskiltkapitel (kap. 5) redovisar vi överväganden om personkretsen och konstaterar attden för förslag till generella åtgärder är vid. För individinriktade insatsersom habilitering, rehabilitering, hjälpmedel och färdtjänst finns enpersonkrets som vi anser skall bedömas generöst. Insatser i dessa hänseendenges för personer med omfattande funktionshinder i samma organisatoriska formersom för andra med funktionshinder resp. för personer inom äldreomsorg - endistinkt avgränsning ter sig därför mindre lämplig. Beträffandevårt förslag till ny lag, LSS, har vi utpekat preciserade insatser som personermed orafattande funktionsnedsättningar kan ha behov av, när de har storasvårigheter i sin dagliga livsföring och behov av särskilt stöd. Mederfarenheter från SoL, där den enskildes rätt fill bistånd är allmäntformulerad och där det ej direkt kan utläsas hur långt kommunensbiståndsskyldighet sträcker sig, ser vi det ur rättvise- och trygghetssynpunktnödvändigt att precisera vissa grandläggande rättigheter för personer som är ien mycket utsatt situation genom svåra funktionshinder. Rättigheteraa skallfinnas oavsett var man bor i landet. LSSsyftar till att i ett kortare perspektiv förstärka personkretsens ställning. Iett längre perspektiv - in bör en sådan omarbetning ochförstärkning ske av lagar sora gäller alla medborgare att åtgärder som nuföreslås bli reglerade i LSS kan innefattas i dessa lagar. Sora vår kartläggningoch analys visar är det skydd och det stöd som erbjuds ej tillräckligt. Denföreslagna nya lagen LSS avses ersätta lagen om särskilda omsorger om psykiskutvecklingsstörda m.fl. (1985:568) samt lagen (1965:136) om elevhem för vissarörelsehindrade bam m.fl. Tvångsåtgärder som under vissa omständigheter kanriktas raot personer med utvecklingsstöming avskaffas . LSS föreslåsträda i kraft den liksom föreslagna ändringar i HSL och SoL. Konsekvenserav våra förslag: Ekonomi, huvudmannaskap, finansiering och genomförandetid (Kap18) Ikapitlet konstateras att våra förslag sammantaget leder till en beräknadmerkostnad om 2 400 milj. kr. (+ ). Den slås emellertid ut frånikraftträdandet den . Riksdagenhar uttalat att det är nödvändigt att handikappområdet tillförs sådana resurseratt nödvändiga åtgärder kan korama till stånd. Regeringen har mot dennabakgrand genom tilläggsdirektiv undantagit från de s.k.nolldirektiven . Vifördelar ett yttersta huvudmannaansvar för olika stöd och serviceinsatser tillsvårt funktionshindrade mellan landsting och kommuner, men anger atthuvudmännen har möjlighet att sinsemellan avtala om annan reglering efterlokala förhållanden. Staten ansvarar för arbets- marknadsåtgärderoch ekonomiskt stöd, inklusive till vår reform person- Prop. 1992/93:159 ligassistent. Vi möjliggör i våra lagförslag att huvudmannen kan ut- Bilaga 1.1nyttja kooperativ, företag, organisationer som producenter av skilda insatser.I en organisationsplan skall huvudmannen visa hur och var insatser anordnas ochkan erbjudas enskilda med funktionsnedsättningar. Våraförslag innebär vidare att huvudmaimaskap enligt nu gällande omsorgslag och elevhemslagförs över till kommuneraa . Detta berör närraare 40 000personer med funktionsnedsättningar och ca 30 000 anställda. Det föratsätteren successiv skatteväxling mellan de båda huvudmännen motsvarande dagenskostnader om 9 000 milj. kr. Finansieringen av våra förslag måste ske genomflera alteraativa tillvägagångssätt. Vi föreslår framför allt finansiering viasocialförsäkringen samt i viss mån även via statsbudget samt via komrauner ochlandsting. Beträffande koramuner och landsting avses finansieringsbehov somuppkommer successivt. Vi föratsätter att de tas upp i de årligaöverläggningaraa om kommuneraas och landstingens ekonorai. Enligtvår bedönming är det angeläget att följa upp konsekvensema av våra förslag. Viföreslår därför bl.a. en organisation med databank för att löpande följa uppbl.a. En första utvärdering bör ske . Frågorom avgifter och den enskildes ekonomi (Kap 19) Merkostnadertill följd av funktionsnedsättning kan vara utgifter för tjänster somväsentligen tillhandahålls av offentlig verksamhet som vård, service, läkemedeletc eller varor/tjänster som köps på raarknaden som frekventa frisörtjänsteroch speciell kost. Merkostnaderaabelastar enskilda med i övrigt olika privatekonomiska situationer(inkomstsituation, försörjningsbörda, pensioner). Dessutom föreliggerskillnader i vissa kompenserande offentliga transfereringssystem (ex.varierade nivåer på kommunala bostadstillägg, KBT). Detfinns också skillnader i avgifter för samma tjänster som tillhandahålls avkommuner resp. landsting. Handikapputredningenvisade i sin kartläggning att bl.a. detta kunde ge som resultat betydandeskillnader i disponibel inkomst beroende på enskildas bostadsorter (komrauner).