prop · GF03150 · 1992-01-01 00:00:00 — Mot bakgrund av att huvuddelen av kolet ändå är avdragsgillt eftersom det inte används som bränsle och då särbehandling av viss industri kan leda till handelspolitiska komplikationer anser jag i likhet med utredaren att bestämmelsen bör utgå. Mitt förslag: Industrin (SNI 2 och 3) får nedsättning av den del av koldioxidskatten som överstiger av företagets försäljningsvärde för de produkter som tillverkas. Den yrkesmässiga växthusodlingen behåller nuvarande skattenedsättning. Skälen för mitt förslag: Trots att skatten för industrin generellt sänks kraftigt finns det enstaka företag, som kommer att få en ökad skattebelastning med mitt nu presenterade förslag. Det är mot denna bakgrund rimligt att dessa företag övergångsvis, , får en särskild rätt till nedsättning av koldioxidskatten. Denna rätt bör dock endast gälla om företagets totala koldioxidskattebelastning överstiger av företagets försäljningsvärde för samtliga de produkter som tillverkas. Härigenom får berörda företag möjlighet att under en något längre tidsrymd anpassa produktionen till de nya villkoren på energibeskattningens område. För växthusnäringen föreslår jag att den nuvarande begränsningen av energi- och koldioxidskatten till av de generella skattesatserna för bränslen och el fortsätter att gälla även . Detta innebär således att växthusnäringen inte omfattas av de nya bestämmelserna . 1.2.6 Ikraftträdande De föreslagna lagändringarna bör träda i kraft . I enlighet med vad jag nu har anfört har inom upprättats förslag till 1. lag om ändring i lagen (1957:262) om allmän energiskatt, 2. lag om ändring i lagen (1990:582) om koldioxidskatt, 3. lag om dels ändring i lagen (1974:992) om nedsättning av allmän energiskatt och koldioxidskatt, dels upphävande av samma lag, 4. lag om ändring i lagen (1988:1567) om miljöskatt på inrikes flygtrafik, 5. lag om ändring i lagen (1991:609) om ändring i vägtrafikskattelagen (1988:327), 6. lag om ändring i lagen (1991:610) om ändring i lagen (1988:328) om vägtrafikskatt på utländska fordon. Förslagen bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga I:5.3. Lagförslagen är av sådan beskaffenhet att lagrådets hörande skulle sakna betydelse. Yttrande från lagrådet behöver därför inte inhämtas. 1.2.8 Författningskommentar Lagen om allmän energiskatt 2 § Anledningen till att första stycket upphävs har kommenterats i den allmänna motiveringen (avsnitt 1.2.5). Ändringen i andra stycket föranleds av att punkten c) av misstag fått en felaktig ordalydelse vid en tidigare ändring av bestämmelsen genom att ordet "och" bytts ut mot ordet "eller". Den elektriska kraft som skall vara undantagen från skatt är självfallet endast den som både framställs och förbrukas ombord på fartyg eller annat transportmedel. Det tidigare misstaget föreslås nu bli åtgärdat. 2 a § Ändringen har kommenterats i den allmänna motiveringen (avsnitt 1.2.5). 14 § I paragrafen har den allmänna energiskatten på elektrisk kraft slopats för den förbrukning som sker i industriell verksamhet eller för växthusuppvärmning vid yrkesmässig växthusodling. I den officiella statistiken används en näringsgrensindelning benämnd standard för svensk näringsgrensindelning (SNI). Enligt denna omfattas industrisektorn av grupperna 2, brytning av mineraliska produkter, 3, tillverkning, och 4, el-, gas-, värme- och vattenförsörjning. Avsikten är emellertid att begreppet industriell verksamhet numera endast skall avse SNI 2 och 3. Den statistiska indelningen kan användas som en allmän vägledning till vad som avses med begreppet. Det är endast den förbrukning som äger rum i tillverkningsprocessen som omfattas av 0- skattesatsen. Till tillverkningsprocessen bör också räknas hjälpverksamhet såsom belysning, uppvärmning och ventilation. Motsvarande bör gälla för växthusuppvärmning vid yrkesmässig växthusodling. Övrig förbrukning inom industrin, t.ex. för uppvärmning av bostäder, beskattas enligt den skattesats som gäller för förbrukning i den kommun som industrin är belägen i. För elektrisk kraft som förbrukas för el-, gas-, värme- eller vattenförsörjning, SNI 4, i andra kommuner än de som anges i bilaga 2 till lagen är skattesatsen per kWh. För den elkraftsförbrukning som äger rum i de kommuner som anges i bilaga 2 till lagen och som inte avser förbrukning i industriell verksamhet eller för växthusuppvärmning vid yrkesmässig växthusodling tillämpas skattesatsen per kWh. Även förbrukning för el-, gas-, värme- eller vattenförsörjning i de kommuner som avses i bilaga 2 omfattas således av denna skattesats. Övrig elkraftsförbrukning belastas med skattesatsen per kWh. 24 § Det slopade avdraget för skatt på kolbränslen i metallurgiska processer har behandlats i avsnitt 1.2.5. Paragrafens tredje stycke är föranlett av att bränsleförbrukningen inom industriell verksamhet och yrkesmässig växthusodling inte skall belastas med skatt. Har avdrag redan medgetts enligt första stycket kan ytterligare avdrag inte medges enligt detta stycke. Vid industriell verksamhet är det skatt på bränsle som förbrukas i tillverkningsprocessen som är avdragsgill. Det innebär bl.a. att skatten på bränsle för drift av motorfordon eller för uppvärmning av bostäder inte omfattas av avdragsbestämmelsen. 25 § Ändringen i paragrafens första stycke d) beror på att det inom el-, gas-, värme- eller vattenförsörjning, SNI 4, fortfarande tas ut skatt på elektrisk kraft, i motsats till vad som gäller för industriell verksamhet. Den som är registrerad för allmän energiskatt har därför rätt till avdrag för skatt på den elkraft som producerats i en kraftvärmeanläggning och som förbrukats för el-, gas-, värme- eller vattenförsörjning i den egna verksamheten. 28 § Paragrafens första stycke har införts för att skatt inte skall belasta den som inte är registrerad för allmän energiskatt men som ändå bedriver industriell verksamhet eller yrkesmässig växthusodling. Denne kan erhålla kompensation för den skatt som belastat bränslet. Vid industriell verksamhet är det skatten på bränsle som förbrukas i tillverkningsprocessen som avses. Syftet med paragrafens andra stycke är att den som producerar fjärrvärme som levereras till industriell verksamhet eller för växthusuppvärmning vid yrkesmässig växthusodling inte skall belastas med skatt för denna del. Är producenten registrerad för allmän energiskatt och koldioxidskatt erhålls återbetalning av den skatt som belastat bränslet eller elkraften. Har avdrag för skatt på elkraft eller bränsle redan medgetts med stöd av 24 § kan självklart inte återbetalning erhållas. Är producenten inte registrerad erhålls i stället kompensation. Det är skattebelastningen på den fördelning mellan olika bränslen som fjärrvärmeverket använder sig av som också bör användas när skattebelastningen på leveranser till industrin och växthusnäringen räknas ut. Används både beskattade och obeskattade bränslen är det fördelningen under hela redovisningsperioden mellan bränsleslagen som gäller för den fjärrvärme som levereras till industrin och växthusnäringen för samma redovisningsperiod. Det är således inte möjligt att bestämma att fjärrvärmen till industrin producerats uteslutande med t.ex. fossila bränslen när det använts både fossila bränslen och annan energi. 29 § I andra stycket har en beloppsgräns på . per kalenderkvartal tagits in i lagen i fråga om när återbetalning eller kompensation kan ske. Det är det sammanlagda beloppet för energi- och koldioxidskatt som skall överstiga . för ett kalenderkvartal för att återbetalning eller kompensation skall kunna komma i fråga. Lagen om koldioxidskatt 2 § Den allmänna höjningen av skatten till per kg koldioxidutsläpp medför att skatten på bensin höjs från till per liter. 3 § Som en följd av ändringarna i lagen om allmän energiskatt ändras första stycket på så sätt att hänvisningen till 2 § första stycket bortfaller medan hänvisningarna till 28-31 §§ tillkommer. Tillägget i paragrafens andra stycke är föranlett av att bränsleförbrukningen inom industriell verksamhet och yrkesmässig växthusodling inte skall belastas med mer skatt än en fjärdedel av den allmänna nivån. Vid industriell verksamhet är det skatt på bränsle som förbrukas i tillverkningsprocessen som är avdragsgill eller som återbetalas eller kompenseras. Detta innebär bl.a. att skatten på bränsle för drift av motorfordon eller för uppvärmning av bostäder inte omfattas av avdragsbestämmelsen. 5 § Ansökan om återbetalning eller kompensation kan numera även göras enligt 3 §. Beloppsgränsen i andra stycket har höjts till . Det är det sammanlagda beloppet för koldioxid- och energiskatt som skall överstiga . för ett kalenderkvartal för att återbetalning eller kompensation skall kunna komma i fråga. Lagen om nedsättning av allmän energiskatt och koldioxidskatt Lagen upphör att gälla vid utgången av . Bestämmelserna i 5 § angående möjligheten att rätta ett felaktigt belopp gäller dock till utgången av . 2 § gäller övergångsvis att på ansökan får medge att skatten på sådant bränsle som anges i bilagan till lagen om koldioxidskatt och som förbrukas vid industriell tillverkning begränsas till av de tillverkade produkternas försäljningsvärde. Avsikten med begränsningsregeln är att skattebelastningen skall relateras till försäljningsvärdet för företagets samtliga produkter. Det blir således inte möjligt att enbart välja ut någon enstaka produkt och begränsa ansökningen till denna produkt. Möjligheten för regeringen att för visst företag medge skattenedsättning när särskilda skäl föreligger slopas. Mitt förslag: Den generella mervärdeskatten sänks från fr.o.m. . Den lägre mervärdeskatten för vissa varor och tjänster bibehålls på . Skälen för mitt förslag: Genom lagen (1990:575) om tillfällig höjning av mervärdeskatten höjdes mervärdeskatten från (prop. 1989/90:150 (bil. 4), FiU40, rskr. Detta innebar en höjning av skatten på priset före skatt från 23,46 till 25 %. I samband med reformeringen av mervärdeskatten ändrades tekniken för att i lagen ange skattesatsen. I stället för att som tidigare beräknas utifrån vederlaget inklusive mervärdeskatt beräknas mervärdeskatten numera på vederlaget exklusive mervärdeskatt. Denna ordning tillämpas fr.o.m. (prop. 1989/90:111, SkU31, rskr. 357, SFS 1990:576). sänktes mervärdeskatten till på vissa varor och tjänster. Den lägre mervärdeskatten omfattar bl.a. livsmedel, persontransporter och hotell- och restaurangtjänster. På övriga varor och tjänster utgår skatten . Som framhållits tidigare bör mervärdeskatten sänkas från . Den lägre mervärdeskatten för vissa varor och tjänster bör även fortsättningsvis utgå . Den föreslagna sänkningen av mervärdeskatten bör träda i kraft . Förslaget föranleder ändringar i 13 och 17 §§ lagen om mervärdeskatt. I enlighet med vad jag nu har anfört har inom upprättats förslag till lag om ändring i lagen (1968:430) om mervärdeskatt. Förslaget bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga I:5.4. Förslaget är av sådan beskaffenhet att lagrådets hörande skulle sakna betydelse. Yttrande från lagrådet behöver därför inte inhämtas över lagförslaget. 1.4 Slopat schablonavdrag från intäkt av tjänst Mitt förslag: Schablonavdraget i inkomstslaget tjänst slopas och ersätts med regler om begränsad avdragsrätt. Kostnader för resor mellan bostaden och arbetet blir avdragsgilla till den del de överstiger . Övriga kostnader som täcks av schablonavdraget blir avdragsgilla till den del de överstiger . Begränsningen av avdragsrätten för resor mellan bostad och arbetsplats skall gälla även för enskilda näringsidkare. De nya reglerna skall gälla års taxering. Skälen för mitt förslag Nuvarande regler I 20 § kommunalskattelagen (1928:370), KL, finns en för alla förvärvskällor gällande regel om att kostnad för inkomstens förvärvande är avdragsgill. I 33 § KL regleras avdragsrätten för inkomstslaget tjänst och i 1 mom. anges, i enlighet med de principer som slås fast i 20 §, att avdrag medges för alla utgifter som är att anse som kostnader för fullgörande av tjänsten. Vidare ges en exemplifiering av avdragsgilla kostnader. I 2 mom. samma paragraf regleras rätten till schablonavdrag. Schablonavdraget har till syfte att underlätta taxeringsarbetet. Tanken har varit att det förenklade deklarationsförfarandet skall kunna användas av majoriteten av löntagare. För att möjliggöra detta fordrades att avdrag inte yrkades under inkomstslaget tjänst. Schablonavdraget är utformat så att skattskyldiga som redovisar inkomst av tjänst, med vissa undantag, presumeras ha kostnader för inkomstens förvärvande om , dock högst av tjänsteinkomsten. Den schablonmässigt uppskattade kostnaden får alltså utnyttjas som ett schablonavdrag vid beräkning av skatteunderlaget. Om den skattskyldiges kostnader överstiger schablonbeloppet har han avdragsrätt för denna verkliga kostnad vid beräkning av skatteunderlaget. Schablonavdraget omfattar emellertid inte alla kostnader som är avdragsgilla i inkomstslaget tjänst. Följande kostnader omfattas inte och är alltså avdragsgilla utöver schablonavdraget: - kostnader avseende hobbyverksamhet, - ökade levnadskostnader vid tjänsteresa, - resekostnader i tjänsten, - kostnader för dubbel bosättning, - vissa hemresekostnader samt - egenavgifter. I punkt 23 femte stycket av anvisningarna till 23 § KL anges att reglerna under inkomst av tjänst om avdrag för resor till och från arbetet också gäller för inkomst av näringsverksamhet. Mina överväganden I det föregående (avsnitt 1.1) har jag angett skälen för en allmän sänkning av mervärdeskatten och också förklarat att denna bör finansieras genom att schablonavdraget under inkomst av tjänst slopas och ersätts med regler om begränsad avdragsrätt för vissa kostnader. Det finns emellertid enligt min mening anledning att här ytterligare utveckla skälen för denna förändring. Schablonavdraget medför ett betydande skattebortfall och har, som jag tidigare påpekat, främst till syfte att möjliggöra användandet av förenklad självdeklaration för stora grupper skattskyldiga. Med hänsyn till bl.a. ökade kostnader för resor mellan bostad och arbete har det varit nödvändigt att höja schablonavdraget från ursprungligen . Det finns dessutom behov av ytterligare höjning av schablonavdraget om inte fler skattskyldiga skall bli tvungna att avge allmän självdeklaration i stället för den förenklade. En höjning av schablonavdraget med . medför minskade skatteinkomster med ca . Skattesänkningar på tjänsteinkomster genom höjt schablonavdrag måste enligt min bedömning anses ha klart lägre prioritet än sådana skattesänkningar som är nödvändiga med hänsyn till EG- anpassning och för att främja tillväxten i samhället. Jag anser det därför uteslutet att höja schablonavdraget ytterligare. På grund härav kommer schablonavdraget inte längre att kunna uppfylla sitt ursprungliga syfte. Med hänsyn härtill och det tidigare nämnda finansieringsbehovet bör schablonavdraget avskaffas. Om inga andra åtgärder vidtas skulle ett avskaffande av schablonavdraget ge en viss ökning av skatteintäkterna. På grund av att stora grupper skattskyldiga som bara fått schablonavdrag skulle kunna yrka avdrag för verkliga kostnader med belopp som ligger i närheten av schablonavdragets storlek kan budgetförstärkningen dock antas bli förhållandevis begränsad och i vart fall inte alls räcka till för att finansiera den föreslagna mervärdeskattesänkningen. Dessutom skulle det uppstå administrativa problem om ett stort antal skattskyldiga skulle yrka avdrag för kostnader i sina deklarationer. Enligt min mening bör i stället schablonavdraget ersättas med en regel om begränsad avdragsrätt för kostnader i inkomstslaget tjänst. Härigenom kan den erforderliga budgeteffekten erhållas. Vidare uppnås samma effekt som schablonavdraget syftade till, nämligen att möjliggöra användandet av förenklad självdeklaration för stora grupper skattskyldiga, utan att det leder till inkomstbortfall för stat och kommun. Beträffande den närmare utformningen av avdragsbegränsningen är enligt min mening i första hand två alternativ tänkbara. Det ena alternativet är att kostnader motsvarande de som täcks av schablonavdraget blir avdragsgilla till den del de överstiger ett visst belopp. Det andra är att en uppdelning görs i två kategorier av avdragsbegränsningar, nämligen en avdragsbegränsning för resor mellan bostad och arbete och en annan begränsning för övriga kostnader som täcks av schablonen. Jag förordar det senare alternativet av följande skäl. Resor mellan bostad och arbetsplats har i skattesammanhang ansetts ha karaktär av privat levnadskostnad. Kostnaden föranleds ju av den skattskyldiges val av bostadsläge. Bl.a. med hänsyn till att det för många skattskyldiga rör sig om en avsevärd kostnad som har visst samband med inkomstens förvärvande medges trots detta avdrag för arbetsresor under vissa förutsättningar. Mot bakgrund av att sådana kostnader skattemässigt kan betraktas som privata levnadskostnader är det emellertid enligt min mening från principiell synpunkt försvarbart att införa en begränsning av avdragsrätten. Med hänsyn till att detta torde vara den vanligast förekommande kostnaden i inkomstslaget tjänst uppnås dessutom stora förenklingsvinster om en avdragsbegränsning görs för dessa kostnader. Övriga kostnader som täcks av schablonavdraget avser i huvudsak kostnader som har ett direkt samband med förvärvandet av inkomsten i fråga. Enligt min mening skulle det framstå som oskäligt att inte i allt väsentligt medge avdrag för sådana kostnader som exempelvis för arbetsredskap, arbetsbiträde och dagbarnvårdares kostnader för mat till dagbarnen. En förhållandevis låg beloppsgräns för dessa kostnader är dock enligt min mening acceptabel av främst förenklingsskäl. Vid bestämmande av gränsen för avdragsrätten bör, förutom statsfinansiella skäl, beaktas den fördel ur förenklingssynpunkt det innebär att inte väsentligt färre skattskyldiga än som är fallet kan använda den förenklade självdeklarationen. Mot bakgrund härav är det enligt min bedömning lämpligt att kostnader för resor mellan bostad och arbetsplats är avdrags- gilla endast till den del de överstiger . bör även gälla för sådana resor vid beräkning av inkomst i inkomstslaget näringsverksamhet. För den som har inkomster både av tjänst och näringsverksamhet bör i första hand en minskning ske av avdraget i inkomstslaget tjänst. Beträffande övriga kostnader som omfattas av schablonavdraget anser jag en gräns på . Denna avdragsbegränsning bör, till skillnad från avdragsbegränsningen för resor mellan bostad och arbetsplats, inte gälla för inkomstslaget näringsverksamhet. Några förenklingsskäl eller administrativa skäl kan nämligen enligt min mening inte anföras för en sådan avdragsbegränsning i inkomstslaget näringsverk- samhet, bl.a. med hänsyn till att den som bedriver näringsverksamhet ändå inte kan deklarera förenklat. Det kan också framhållas att den som tidigare haft kostnader för resor mellan bostad och arbete överstigande schablonavdraget, t.ex. på grund av lång färdväg, inte drabbas hårdare av denna åtgärd än den som inte haft några sådana kostnader men ändå fått fullt schablonavdrag. Båda kategorierna får en höjning av den taxerade inkomsten med . vid i övrigt oförändrade förhållanden. Jag vill i detta sammanhang även påminna om det pågående arbetet i utredningen (Fi 1992:01) om förenkling och översyn av vissa regler i inkomstslaget tjänst. I utredningsuppdraget ingår bl.a. att lämna förslag till den framtida utformningen av kostnadsavdraget för resor mellan bostad och arbetsplats. En ny utformning av detta avdrag grundad på utredningens förslag kan dock knappast bli aktuell förrän tidigast vid taxering. Enligt min mening finns det inte skäl att begränsa avdragsrätten för de kostnader som inte ingår i schablonavdraget. Detta skulle t.ex. beträffande ökade levnadskostnader vid tjänsteresa leda till avsevärda administrativa komplikationer för både anställda och ar- betsgivare. En ändring av avdragsreglerna enligt mitt förslag kan beräknas medföra en budgetförstärkning på ca . De ökade skatteinkomsterna tillfaller uppskattningsvis till kommunerna. En korrigering bör emellertid ske så att statens inkomster förstärks med hela beloppet. Den föreslagna konstruktionen med slopat schablonavdrag i kombination med begränsad avdragsrätt medför generellt sett en ökning av den taxerade inkomsten som i sin tur, förutom ett ökat skatteunderlag, bl.a. ökar underlaget för beräkning av grundavdrag m.m. Här kan framhållas att det generellt gäller att skattehöjningen blir lägre i de inkomstskikt som ligger under skiktgränsen för statlig inkomstskatt. Mitt förslag föranleder ändringar i punkt 23 femte stycket av anvisningarna till 23 §, 33 § 1 och 2 mom. KL och i 2 kap. 10 § lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter samt i 4 § 1 mom. uppbördslagen (1953:272). Vidare föranleder mitt förslag att 12 § sistnämnda lag slopas. De nya reglerna föreslås gälla års taxering. Upprättade lagförslag I enlighet med vad jag nu anfört har inom upprättats förslag till 1. lag om ändring i kommunalskattelagen (1928:370), 2. lag om ändring i lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter, 3. lag om ändring i uppbördslagen (1953:272). Förslagen bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga I:5.5. Förslagen är av sådan beskaffenhet att lagrådets hörande skulle sakna betydelse. Yttrande från lagrådet behöver därför inte inhämtas över lagförslagen. Genom ändringen i 33 § 1 mom. erinras om att avdragsrätten för kostnader är inskränkt genom de nya bestämmelserna i 2 mom. Ändringen i 2 mom. medför att schablonregeln för kostnadsavdrag ersätts med en regel som innebär att kostnader för resor till och från arbetet blir avdragsgilla till den del de överstiger . samt att kostnader i övrigt som täcks av schablonen blir avdragsgilla till den del de överstiger . Vidare har i punkt 23 femte stycket av anvisningarna till 23 § tillagts att om den skattskyldige också yrkar avdrag för kostnader för resor mellan bostad och arbetsplats i inkomstslaget näringsverksamhet skall begränsningen avse de sammanlagda kostnaderna och i första hand medföra en minskning av avdraget i inkomstslaget tjänst. Detta innebär alltså att avdrag medges med de sammanlagda resekostnaderna reducerat med . och att avdraget i praktiken i första hand hänförs till inkomstslaget näringsverksamhet och endast i den utsträckning det överstiger kostnaden för resor i detta inkomstslag hänförs till inkomstslaget tjänst. Lagen om självdeklaration och kontrolluppgifter Ändringen i 2 kap. 10 § är en följd av att vid redovisning av inkomst av tjänst får den förenklade självdeklarationen endast användas om avdrag inte yrkas för kostnader som är förenade med tjänsten. Uppbördslagen Ändringen i 4 § 1 mom. innebär att skattetabellerna i fortsättningen skall grundas på att inget avdrag för kostnader görs från inkomst av tjänst. Momentet föreslås ändrat också i prop. 1991/92:112. Att 12 § slopas är en direkt följd av att schablonavdraget har tagits bort. Paragrafen föreslås ändrad i prop. 1991/92:112. 1.5 Slopad fastighetsskatt på lokalhyreshus Mitt förslag: Fastighetsskatten för hyreshusenhet som huvudsakligen bestårav lokaler slopas . Skälen för mitt förslag Bakgrunden till fastighetsskatten Fastighetsskatten infördes genom lagen (1984:1052) om statlig fastighetsskatt och tillämpas sedan 1986 års taxering. Fastighetsskatten ersatte hyreshusavgiften. Denna avgift omfattade sådana flerbostadshus och vissa hus med affärs- och/eller kontorslokaler som inte var statligt belånade och således inte ingick i räntebidragssystemet. Motivet till hyreshusavgiften var att hindra att uppräkningen av de garanterade räntorna för de fastigheter som omfattades av räntebidragen och den därpå följande höjningen av hyresnivån skulle leda till en omfördelning av förmögenhetsförhållandena till förmån för fastighetsägare vars hus inte erhöll statliga räntebidrag. Som en följd av det s.k. bruksvärdesystemet ökade nämligen hyresnivån även i dessa hus.