prop · GG03226 · 1992-12-31 00:00:00 — Skogsbruket ochsågverksindustrin är ofta den enda sysselsättningskällan i skogslänensglesbygder. De skapar både heltids- tx;h deltidssysselsätming och de medverkartiU att stärka underlaget för nödvändig service. På många håll är arbete iskogsbruk nödvändigt som komplement tUl sysselsättning inom andra sektorer. Detär cx:kså mot den bakgmnden angeläget att skogsbmket kan drivas vidaie. Även i fortsättningenbör sttävan vara att bedriva skogsbmk över hela den svenska skogsarealen. Detär sålunda min uppfatming att den svenska skogsnäringen i en eller Prop.1992/93:226 annan form har gcxla fömtsättningar att utvecklas cx:h göra siggällande även på lång sikt. Den kommer att vara betydelsefull för Sverigesekonomi cx:h välstånd. Den kommer också att utgöra en nödväncUg grand försysselsättning cx;h försörjning och dänned även för möjligheterna attupprätthålla en levande landsbygd Strävan bör därför vara att umyttja skogencx;h skogsmarken effektivt och ansvaisfullt så att den ger en uthåUigt gcxlavkastning. Det måste därvid skapas föratsätmingar föi handlingsfrihet förkommande generationer i fråga om användningen av vad skogen prcxiucerar. Jaghar i det föregående redovisat att kommittén har behandlat olika inslag iskogsbruket som preciseringar av de föreslagna målen. Jag har cxkså anfört attjag inte ansei det meningsfullt att riksdag cx:h regering lägger fast sådanadelmål. Stälbiingstagandet tiU sådana gmndar sig på föränderlig kunskap cx;hUtveckUng. Överordnade beslut från statsmaktemas sida i dessa frågor skulleleda tiU en aUtför stelbent skogspolitik. I stället bör, i den mån det ärnödväncUgt CKh angeläget, preciseringar kunna göras av skogsmyncUgheten. Fleraav de frågor jag här avser har kommenterats av remissinstansema. Jag vUI därföinågot utveckla min syn på dem. Vadförst gäUer markens umyttjande hai kommittén, såvitt nu äi i fråga, allmäntbehancUat effektiviteten i markutnyttjandet, åtgärder på impecUment,skogsbruket i Qällnära skogar cx;h ädeUövskogar samt användningen av nedlagdjordbruksmark.Kommittén betonar naturresurslagens skyddsbestämmelse för skogsbruk på maiksom hai betydelse föi skogsnäringen. För egen del har jag ingen eriman häremotDet framgår bl.a. av vad jag hai anfört tidigare undei detta avsnitt. Vad gäUeiåtgäidei på impediment hai jag samma uppfattning som kommittén. Impedimentenhai som regel en säipräglad karaktär cx;h kräver oftast för att bU gcxla skogsmarkerinvesteringar i mnga åtgärcJer. Sådana insatser är ofta ekonomiskt olönsammacx;h hotar inte säUan betydande naturvärden. Enhgt min mening bör impedimentsom regel undantas från awerkning och plantering eUer från prcxluktionshöjandeåtgärder såsom dikning eller gödsling. Skogsbruketi de §ällnära skogama har nyUgen varit föremål för en omfattanderiksdagsbehancUing. Det är hårt reglerat till förmån för andra inttessen änskogsbruket, främst rennäringens cx;h naturvårdens. Tills vidare bör inga andraändringar göras avseende detta skogsbrak än en konsekvensändring med avseendepå skyldigheten att redovisa nanirvårdshänsyn. Skogsbruketi ädeUövskogama är särskilt reglerat sedan åtskilUga år. Enligt kommitténsuppfattning böi arealen ädellövskog ökas på lämplig maik CKh ytteiUgaiereservat avsättas. Något medel för att uppnå det försmämnda föreslås inte. Föregen del anser jag att ädeUövskogama är värdefuUa inslag i våra skogar cx;h attvi bör se till att de förbUr så. Den övervägande delen av ädellövskogsarealenmåste bevaras genom ett aktivt bmkande. Jag återkommer tiU denna fiiga när jagbehandlar metUen i SkogspoUtiken närmare. Kommitténanser att den beskogning av necUagd jordbruksmark som kan bli aktueU bör ske iförsta hand med lövöäd. Jag har ingen annan uppfattning. Varsamhetensom präglar inställningen tUl kulturlandskapet är viktig. Prop.1992/93:226 Den kommer tUl uttiyck bl.a. i kravet på att plantering av nedlagdjoidbmks-maik skall anmälas till . 1 den utsträckningskogsplantering på dessa marker ändå aktualiseras bör sålunda barrträd undvikasså långt möjUgt. Jag vUl också framhålla betydelsen av en cUalog mellanmarkägaren och de regionala myncUghetema vid omföring av necUagd jordbmksmarktill skogsmark för att i görligaste mån tillvarata natur- och kultuimiljövärdeni landskapet Vadgällei skogspioduktionens innehåll tx;h foimer tar kommittén bl.a. uppttädslagsval, beståndsanläggning, helttädsumyttjande, gödsUng och olikaskogsbrukssätt. Kommitténanser i fråga om trädslagsvalet att detta bör präglas av växtplat-sensnamrgivna föratsätmingar, att användningen av främmande ttädslag skaU begränsasstaikt cx:h kontrolleras samt att genetiskt material av lokal härkomst böranvändas i högre grad. I de båda senare frågoma har flera av de remissinstansersom företräder skogsbruket haft påpekanden. För egen del anser jag detsjälvklart att det äi växtplatsens fömtsättiungar som i första hand skaU styrabåde valet av trädslag och användningen av föräcUat eUer förflyttatväxtmaterial. Det innebär att den inrikming av skogsbmket mot en bättte s.k.ståndortsanpassning cx;h hänsyn till de naturgivna föratsätmingama som vi harsett bör fullföljas cx:h drivas vidare. Mark- cx;hklimat-förhåUanden får alltså styra ttädslagsvalet vid skogsföiyngring. Detinnebäi CKkså att de fördelar i figa om överlevnad CKh tUlväxt som förflyttningcKh förätUing kan ge bör tas tiU vara. Det är ett känt förhållande attplantmaterial med lokalt urspmng kan uppvisa bättte överlevnad och tillväxt vidförflyttning från härkomstplatsen. Sådana förflytmingar bör dock aUtid ske medstor försiktighet. Vad gäller främmande ttädslag är jag av samma uppfatming somkommittén. Vi bör sålunda som huvudprincip inrikta oss på trädarter som normaltfinns i vårt land Endast i undantagsfall, CKh då efter noggrann värdering iolika avseenden, bör främmande arter komma tiU användning. Jag anser mot denbcikgrunden att de begränsningar som gällei för nyanläggning avbestånd med contortatall bör skärpas ytterUgare i avvaktan på långsik-tigareutvärderingar av hittUls anlagda bestånd. Kommitténhar den uppfattningen att det vid beståndsanläggning kan accepteras längreföryngringstider och att beståndsvården bör främja kvalitetsproduktion mer änhittills. Jag delar kommitténs uppfattning om betydelsen avkvaUtetsprcxluktion. Mot bakgmnd av svårigheten att bedöma hur kommandegenerationer önskar använda det picxiucerade virket bör kvaUtet i dettaavseende iimebära möjUgheter till stor valfrihet. Med hänsyn tiU deföryngrings-svårigheter som långa uppehåll mellan avverkning cKhföryngringsåtgärder kan leda till, är jag inte beredd att förorda någraväsentliga avsteg från vad som gäller . Ettmer effektivt umyttjande av de ttäd som avverkas, s.k. helttädsumyttjande,skulle kunna bidra till en väsentUgt ökad biobränsleförsöijning. SamticUgt kanett alltför omfattande tillvaratagande leda tiU närings- cKh humus- brist i vissa marker cKhminskad motståndskraft mot försuming. För att såda- Prop. 1992/93:226 naförsämringar inte skaU ske bör den försiktighet som tUlämpasiakttas även i fortsätmingen. Detta bör gälla även tUlvaratagande av stubbar.I denna fråga är jag sålunda i huvudsak enig med kommittén. Gödslingav skogsmarkei hai minskat staikt . Bakgmnden härtiUär dels ökade kunskaper om gödslingens effekter, dels höjda kosmader bl.a. tUlföljd av mUjöavgifter. Kommitténs uppfatming är att de begränsningar som förnärvaiande gäller för kvävegödsling av skogsmark bör fortsätta att gäUa. Jaghar ingen annan uppfattning. Jag vill emellertid påpeka att s.k.vitaliseringsgödsUng av försurade skogsmarker kan komma att få betydelse inomområden där kvävegödsUng inte böi förekomma. Kommitténhar ansett att traktiiyggesbruk med nattirvårdsanpassning även framgent börvara det dominerande skogsbrukssättet. För egen del finner jag det angelägetatt skogsbruket bedrivs på sådant sätt att den långsUctiga hushållningen CKhproduktionen inte äventyras. Det innebär bl.a. att avverkningama inte fär skepå sådant sätt att möjUghetema tUl föryngring av skogen försvåras eUervirkesförråden utarmas. är det nödvändigt att skogsbrukssättetanpassas med hänsyn tUl höga naturvärden, tex. i sumpskogai, ädeUövskogar ochöveigångszonei. Jag åteikommei ytteiligaie till denna fråga i det följande. 4 Medlen i skogspolitiken 4.1 Allmänt Minbedömning: Liksom hittUls böi mecUen i SkogspoUtiken vara av rättslig,ekonomisk cKh administtativ art. Avvägningen mellan dem böi dock förändras. Kommitténsförslag överensstämmer i huvudsak med min bedömning. Remissinstanserna:Remissutfallet är blandat. Det lämnas många detalj sy npunktei på olika medelsinnehåU. Någia remissmstansei ansei att medlen i vissa delar är däUgt avstämdamot målen. Skälenför min bedömning: MecUen i gällande skogspolitik är av rättslig, ekonomiskoch administtativ art. Skogsvårdslagstiftningen anger de gmndläggande kravensom staten stäUer i fråga om skogsvården. Lagstiftningen kompletteras avstatiigt ekonomiskt stöd tUl skogsvård och skogsvägar, StatUgt finansieradrådgivning, information, översiktUg inventering cKh registrering avskogstillståndet. Kommitténsförslag innebär i huvudsak följande. Kommittén föreslår en betydandeavreglering vilken leder till att skogsägarnas frihet men också ansvar ökar.Statens minimikrav på skogsägare och andra aktörer i skogsbmket bör fiamgå avskogsvärdslagstifmingen. Lagstifmingen skall vara normbil- dandeCKh verka förebyggande. Ett uthåUigt skogsbruk skall enUgt kommittén Prop.1992/93:226 uppnås i första hand genom ökad kunskap hos skogsägare och andraaktörer genom rådgivning, utbildning CKh forskning. Varje skogsägare bör göraen åtgärdsplan för sin fastighet. Viktiga medel för att nå det miljöpoUtiskamålet är enligt kommittén reservatsavsätmingar och ett biotopskydd. Skogsbraketskall i princip vara självfinansierat. Bidrag CKh ersättning skall dock kunnalämnas för t.ex. omfattande intrång av naturvårdsskäl, ädeUövskogsbruk cKhkalkning. I områden där skogsbmket har särskilt stor betydelse för ekonomi CKhsysselsätming kan enligt kommittén ekonomisk stimulans till skogsnäringenfrämja UtveckUngen. Jaghar tidigare betonat kravet på långsiktighet i skogspolitiken CKh att målenför SkogspoUtiken måste ha en sådan inrikming. När det gäller utformningen avmecUen behövs en större flexibiUtet MecUen måste, även om de syftar mot sammamål, kunna anpassas när förhåUanden förändras CKh nya kunskaper tiUförs. VissStabUitet i medlen äi dcKk önskväid. Denskogspolitik som böi läggas fast kännetecknas vad gäller medlen av tteförändringar i förhållande till gällande politik. För det första innebäi den enökad frihet för skogsägaren att agera inom de ramar som staten stäUer upp. Deninnebär för det andra ett ökat ansvar föi skogsägaren dels föi att i den nyafriheten tiUgcxlose de av statsmaktema fastlagda skogspolitiska målen, delsekonomiskt för sitt skogsbruk som en motprestation tUl de minskade skatter cKhavgifter som har beslutats. För det tredje fömtsätter den nya SkogspoUtikenbättre kunskaper hos skogsägaren. Genom de förändringar som jag nu redovisatuppnås en integrering av naturvåidsintressena. Sammantagetleder detta till att skogspolitikens medel bör ges en annan sammansättiung änför närvarande. I likhet med kommittén bedömer jag dcKk att de även ifortsättningen bör rymma rättsliga, ekonomiska och administtativa delar.Skogsvärdslagstifmingen bör som ange ramarna för hur skogsbruket börbedrivas. Lagstifmingen är i sina grandläggande delar allmänt accepterad. Denhar skapat normer som svenska skogsägare finner riktiga och rimliga. Samtidigtär det nu dags att förenkla lagstifmingen. Kommitténs förslag innebär bl.a.att vissa detaljbestämmelser i själva lagen slopas. Detta anser jag i huvudsakvara riktigt Dock måste enUgt min mening sådana gmndläggande bestämmelserfinnas kvar som behövs för att tillgodose de övergripande mål som jag harförordat i det föregående. Mina förslag i det följande innebär mot denbakgranden bl.a. att visst skydd mot en exploatering av skogama behålls. Viktigarei sammanhanget är enUgt min mening att föreskriftema tUl lagen görs mindredetaljerade cxh att allmänna råd tiU lagstifmingen verkUgen framstår somsådana för skogsägaren och inte som bindande föreskrifter. Det är aUtsånödväncUgt att de bemyncUganden som lagen kommer att innehålla inte umyttjasför att skapa en ny, omfattande CKh komplicerad detaljreglering för skogsägama.Härigenom får skogsägaren den handlingsfrihet som kommittén har förordat ochsom leder tiU en nödvändig och önskvärd cUversitet i skogs- bruket En sådanavreglering bidrar CKkså tiU att stärka äganderätten. Detta är Prop.1992/93:226 i Unje med gmndema för det arbete som pågår inom äganderättskommittén. Isammanhanget viU jag även framhålla att flera bestämmelser inaturvårds-lagstifmingen utgöi delar i den lagstifming som reglerarskogsbruket. Med den ökade tyngd som mUjöfrågoma bör ges i SkogspoUtikenframstår det som aUtmer tydUgt att dessa lagbestämmelser kompletterarskogsvårdslagen. Detta stäUei säiskilda krav på samordning mellan lagama.Motsvarande kan sägas om vissa bestämmelser i lagen (1988:950) om kulturminnenm.m. Jag återkommer strax tiU firågan om skogsbrukets miljöansvar. Medden nya inrikming som SkogspoUtiken bör ges bUr det nödvändigare än någonsinatt skogsägaren själv har eller kan ges sådana kunskaper om skogsbruk ochmUjöfrågor att de övergripande målen tiUgcxloses i verksamheten. En ökandeandel skogsägare saknar den naturUga förankring i lantbruket som hittiUs harkännetecknat de svenska skogsägama. Skogsfastigheter förvärvas i ökadutsttäckning i kapitalplaceringssyfte eller av andra skäl än att bilda underlagför sysselsätming och permanent boende. Många blir skogsägare genom aiv. Undeihela hai rådgivning varit ett viktigt komplement till skogsvårdslagen.Rådgivningen har betonats kraftigt i de skogspolitiska besluten och angessärskilt i nu gällande lag. Den nya inriktningen av skogspolitiken förstärkerrådgivningens betydelse. Politiken kräver CKkså att rådgivningen breddasväsentUgt för att omfatta även ekologi i vid mening och kulttumiljön. Utanökade kunskaper hos skogsägama och andra som verkar i skogsbruket kan vi intenå de höga mål som jag har föreslagit i det föregående. Det är i första handett ansvar för varje skogsägare att skaffa sig de kunskaper som behövs för atttiUgodse den nya SkogspoUtiken. Staten har ett ansvai föi att en grancUägganderådgivning kommei tiU stånd. Földem som yikesmässigt veikai på olika nivåer CKh inom olika sektorei iskogsbiuket äi en adekvat utbildning viktig. Fiågoi om skogsutbildningen hartagits upp av regeringen i prop. 1992/93:170 om forskning för kunskap ochframsteg. I det sammanhanget behancUas också forsknings- CKh utvecklingsverksamhetpå skogsområdet. Denna verksamhet framstår mot bakgrand av vad jag har anfört idet föregående som aUt mer betydelsefull. Den äi CKkså en nödväncUg gmnd förrådgivning CKh information till skogsägama. 1992/93:179 om åtgärder mot kUmatpåverkan m.m. tas upp frågan omfortsatta statiiga insatser för utvecklingen av biobränsleanvändningen, enfråga med stark och betydelsefuU anknytning tUl skogsbrukets framtid. Somjag har antytt i det föregående bör statiigt ekonomiskt stöd kunna ges enmindre framträdande roll i skogspolitiken. Generellt innebäi regeringensnäringspolitik en ökad frihet för företagarna. Det tar sig bl.a. uttryck i enminskad skatte- CKh avgiftsbelastning för företagen. I gengäld får företagenklara sig utan eller med minskat stadigt stöd. Skogsbruket har som andra sektoreri näringslivet fått del av den minskade skattebelasmingen. Men dessutom harskogsvårdsavgiften avskaffats. bl.a. StatUgt stöd tillskogsbmket. När den nu faller bort finns det ingen an- Prop. 1992/93:226ledning att annat än i undantagsfall behålla statiigt ekonomiskt stöd. Idet föregående har jag gjort den bedömningen att skogsbmket kommer att spela enviktig roll för sysselsätming och försörjning i vårt land och därmed för attbehålla en levande landsbygd. Det måste emellertid stå helt klan att antaletsysselsatta i näringen aldrig kommer att vara på långt när så stort somticUgare. Behovet av rationaliseringar CKh kosmadssänkningar kommer att finnaskvar. Emellertid kommer skogsbruket även i fortsätmingen att vara viktigt föratt skapa regional balans. Skogsbruket rymmer också möjligheter tiUsysselsätming i verksamheter som kan vara viktiga investeringar för framtiden.I de fall staten behöver göra utvecklingsinsatser eller insatser för sysselsätmingi skogsbygder, bör därför skogsbmket liksom kunna komma i fråga fördessa inom ramen för regionalpolitiken. Insatserna bör administreras avskogsmyncUgheten. 4.2 Skogsbrukets sektorsansvar för miljövården Minbedömning: Det sektorsansvar som skogsbiuket redan hai för naturmUjövåitien CKhkultuimiljöväiden måste utvecklas CKh stärkas. Kommitténsförslag överensstämmer i stort med min bedömning. Remissinstanserna:De flesta instämmer i huvudsak med kommitténs bedömning av sektorsansvaret istort. Däremot är meningama delade i fråga om hur långt ansvaret skall sträckasig. Skälenför min bedömning: Den skogspolitik som jag har förordat i det föregåendelägger ökad vUct vid att skogsbmket skall väma om miljön. Skogsbruk måstebedrivas så att den biologiska mångfalden bevaras CKh att djur CKh växter somnaturligt förekommer i vårt land ges fömtsättningar att leva vidare undernaturliga betingelser CKh i livskraftiga beståncL Det har slagits fast i 1991års mUjöpolitiska beslut Detäi numera en självklaihet att vaije sektoi i vårt samhäUe skaU ta sitt ansvarför miljön. Det ansvaret kan komma till uttryck på olika sätt, bl.a. beroendepå hur ingripande en verksamhet är. De förändringar som vissa verksamheterleder tiU är definitiva. Det gäUer tex. markexploatering för samhäUs-byggandeeller vägar. Andra, som t.ex. skogsbraket, bygger på ett nyttjande avbiologiska resurser i ett av människan påverkat ekosystem. Sådan påverkan ärtiU sin karaktär reversibel. Detta utesluter emeUertid inte att det behövergöras förändringar i formema för hur skogsbruket bedrivs. Skogsbruketsansvar för resurshushållning och miljön är markerat . ärkravet på långsiktig hushållning med skogama och på åter-växtåtgäidei efteravverkning ett utttyck härför. Även det speciella skyddet för densvårföryngrade skogen cKh skyddsskogen är exempel på detta. Genombeslut av infördes som ett komplement tiU natur- Prop.1992/93:226 vårdslagstifmingen ett krav i skogsvårdslagen på hänsynstagande tUlnaturvårdens intressen. Denna bestämmelse preciserades genom skogspoUtiskabeslut. Beslutet innebar bl.a. CKkså att mark som kan göras skogs-bärande förstefter dikning inte längre betraktas som skogsmark CKh att förbud mot sådandikning därmed inte längre leder till ersättning. Genom beslut av år1984 ålades skogsbruket att utan särskild ersätming bevara återståendeädellövskogsareal i landet genom krav på fortsatt ädellövskogs-brak. År1991 infördes i skogsvårdslagen särskilda bestämmelser för skogsbruket iQällnära skog. Bestämmelsema innebär möjligheter till långtgående begränsningarav skogsbmket av hänsyn till naturvårdens inttessen. SamticUgt markerades genomett tillägg i lagen kravet på hänsyn till kulturmiljö-vården. Skogsbmketssektoisansvar föi miljön lades fast i 1988 åis mUjöpolitiska beslut. Dengenerella principen om sektoisansvaiet för natuimiljön preciserades avriksdagen genom miljöpolitiska beslut. Där anfördes bl.a. att deareella näringarna måste bygga på principen om en god och långsUctighushållning med naturresursema. Bevarandet av arter bör vara en angelägenhetför skogssektorn och inte ses som en separat naturvårdsfråga. Naturvårds-arbetetbör enligt beslutet delas in i tre nivåer som skall styra insatserna i form avprioritering, kosmadsfördelning och ansvar för arbetet. På den första nivån,det s.k. valdagslandskapet, skall ansvaiet CKh kostnadema för naturvårdenfrämst ligga på näringsutövama inom de olika samhällssektorer som nyttjarnaturen i sina verksamheter. Det framhölls att det krävs en ökad hänsyn tillnaturvården på denna nivå. Den andra nivån omfattar områden med högrenaturvärden där speciella insatser för skydd och vård behövs för att uppfyUamålsättningarna. Den ttedje nivån utgörs av särskilt värdefulla områden CKhomfattar bl.a. de natiutypei cKh arter som på gmnd av sin känsUghet bara tålUten eUer ingen mänsklig påverkan CKh därför kräver ett mer eller mindrefuUstäncUgt skydd med stöd av naturvårdslagen. Genombeslutet infördes ett nytt skyddsinstitut i naturvårdslagen för små-biotopcr.Som exempel på sådana nämndes bl.a. åkerholmar, våtmarker och mindre ytvatten ijordbrukslandskapet, naturliga betes- och slåttermarker, källor och källkäir,klibbalskog CKh öppna rikkäir. Övervägande skäl talade enUgt beslutet för artskogsvårdsstyrelsema skulle få uppgiften att när så behövs fatta beslut i deenskUda fallen om biotopskyddets omfatming när det gäller skogsmarken.Bestämmelser om detta borde införas i naturvårdsförordningen (1976:484). Främstbedömdes biotopskyddet komma att hancUa om små maric- och vattenområden avvarierande storlek som skall kunna bevaras utan stora ekonomiska uppoffringarför markägaren. De ersättningar som skall betalas ut tiU markägare borde enligtregeringens och bedömning bU begränsade. I de faU det nyaområdesskycklet medför att pågående markanvändning avsevärt försvåras skallmarkägaren kunna få ersättning enUgt naturvårdslagens bestämmelser. deimera på regeringensuppdrag utarbetat ett underlag för beslut om hur det Prop. 1992/93:226 nyaskyddsinstimtet skall tillämpas. Frågan kommer att redovisas för ien särskild proposition om biologisk mångfald. betänkande som låg tUl grand för beslutet (bet. 1990/91:JoU30) framhölls bl.a. att den biologiska mångfalden cKh den genetiskavariationen skall säkerställas. Växt- cKh djursamhällen skall bevaras så att ilandet förekommande arter ges fömtsätmingar att fortieva under namrUga betingelserCKh i Uvskraftiga bestånd. Införandet av främmande arter eller genetisktmcxUfierade organismer skall ske med stor restriktivitet CKh under bettyggandekontroll så att fömtsätmingama för den inhemska cKh faunan inteäventyras. Dentyngd som nuljöfrågoma nu får i skogsbruket stäUer särskUda krav på de medelsom skaU användas för att nå mUjömålet Som jag redan har understrukit måstedet nu anläggas ett bredare perspektiv på denna fråga. TUl mUjö-vårdsinriktademedel i skogspolitiken måste i fortsätmingen räknas inte bara vissabestämmelser i skogsvårdslagen samt forskning, utbildning CKh rådgivning påmiljöområdet. Hit måste också räknas ädeUövskogslagstiftningen CKh de särskUdabestämmelser i naturvårdslagstifmingen cKh kulturminneslagen som berörskogsbruket. Jag tänker då på bestämmelsema om nationalparker, naturreservat,naturvåidsområden, biotopskydd, skyddet föi våtmarkema, skydd för fornlämningarcKh de numera skäipta bestämmelsema om samråd vid aibetsföretag. Sammantagnabör dessa medel ge gcxla fömtsättningar för att tiUgcxlose den nyaskogspolitikens behov. Viktigt i sammanhanget är givetvis att användningen avde olika instrumenten samordnas. Kommitténsförslag i fråga om medel fÖr att nå miljömålet utgår från att be-fmtbglagstifming skaU tillämpas. Förslagen innebär bl.a. att mUjömålet skall nåsinom ramen för ett skogsbruk som berör i stort sett all skogsmark i landet.För att skydda de särskilda värden som finns och som inte tål ingrepp föreslårkommittén en väsentiigt utökad reservatsavsätming. Föregen del anser jag att kommitténs utgångspunkter i detta avseende är riktiga.Naturvärdens CKh kulturmiljövårdens inttessen måste så långt det är möjUgttiUgcxloses inom ramen för det normalt bedrivna skogsbmket Det innebär attvarje skogsägaie alltid måste uppfylla vissa gmndläggande krav tiU skydd förmark, växter och djui. Dessa grancUäggande krav kommer till uttryck bl.a.i skogsvårdslagens bestämmelse om hänsyn till naturvålden CKhkulturmiljövården. En sådan bestämmelse bör finnas även i fortsättningen. Jagåterkommer i det följande till denna (avsnitt 5).