prop · GG03200 · 1992-12-31 00:00:00 — Mittförslag: TiUståndsplikt skall gälla för den som här i landet eller på ettsvenskt fartyg eller luftfartyg utomlands innehar eller använder enradiosändare. I regel skall ett meddefet tillstånd avse såväl rätt att innehasom att använda radiosändare. Tillståndspliktskall gälla även för den som för in radiosändare till . Överlåtelseeller upplåtelse av radiosändare skall som huvudregel fä ske endast till densom har tillstånd. princip motsvarande reglering skall gälla för ofullständiga radiosändare CKhbyggsatser för tillverkning av radiosändare. Utredningensförslag överensstämmer i sak med mitt förslag. Remissinstanserna:Remissinstanserna har - frånsett Hovrätten för och Närradionämnden- mte haft något att erinra mot förslaget. Hovrätten för anseratt det hade varit av värde om uttedningen tiU ledning för rättstiUämpningennärmare utveckfet vad som avses med ofuUständiga radiosändare resp. byggsatserför tiUverkning av radiosändare. har anfört att uttedningensförslag bör uppfattas så att den som hyr en radiosändare inte behöver särskUttiUstånd tiU att använda sändaren. Om är uthyrare skaU dess tiUståndenUgt således avse innehav CKh användning för uthyming tiUmndradiosändande sammanslutningar. Nämnden menar att en fömtsättning föravtalet mellan och en sådan sammanslutning är att sammanslumingenhar cKh behåUer sändningstiUståndet. skaU och kan avtaletbrytas av om sändningstiUståndet upphör I tydUghetens inttesse anserNärradionämnden att lagförslaget kan behöva kompletteras i dessa hänseenden. Skälenför mitt förslag: EnUgt nuvarande lagstiftning får radiosändare innehas eUeranvändas endast av den som har fått tiUstånd. TiUståndspUkten omfattar inteendast kompletta och driftsklara radiosändare. Även för innehav av radiosändaresom är ofullständiga och för innehav av byggsatser för tiUverkning avradiosändare måste tillstånd finnas. Dessa bestämmelser kompletteras med enföreskrift om att en radiosändare, ofuUständig radiosändare eUer en byggsatsför tiUverkning av radiosändare inte får överlåtas eUer upplåtas tiU den somsaknar tiUstånd. TiUstånd krävs också för att få införa nämnda slag avapparater tiU riket. Genomkravet på tiUstånd blir det möjUgt att upprätthåUa ordning i frekvensanvändningen.Som nämnts innefattar tillståndet inte enbart en rätt i sig att inneha ochanvända en radiosändare. Användningen får ske endast i enUghet med de viUkorsom faststäUs i ansluming tiU tUlståndsgivningen. Innehållet i dessa villkorbestäms med tillämpning av vad som enligt författningar och praxis gäller förakmeUt slag av radioanvändning utifiän de närmare preciseringar av användningsändamål,typ av radiosändare och funktion hos denna, som den tiUtänkta radioanvändarenhar angett i sin ansökan tiU tillståndsmyndigheten. Kravet på tillståndhar sin rationeUa gmnd i att någon form av ordning är en fömtsättning för attanvändning av radio i praktiken skaU vara möjUg. TUl detta kommer att detföreskrivs i RR (artUcel 24) att ingen sändarstation får upprättas eUer drivasav en privatperson eUer av ett företag utan att regeringen i det land undervilket stationen lyder på lämpUgt sätt och i överensstämmelse med reglema ireglementet har lämnat sitt tiUstånd. Det kan således hävdas att SverigefoUcrättsUgt är bundet av att ha ett tiUståndsförfarande med avseende påanvändning av radiosändare. Innehav elleranvändning av radiosändare det tidigare fesdagda utgångspunkten, som anses nödvändig med hänsyn tiU denordning i radiofrekvensspektmm som måste upprätthållas. ärkravet på ett tiUståndsförfarande. TiUståndsplUcten bör vara feststäUd Prop.1992/93:200 i lag. EmeUertidär det egentUgen inte tiUståndet i och för sig som får anses vara det väsentUgamed lagstiftningen. Det väsentUga är i stäUet att användning av radio förannat ändamål än sökandens eUer i övrigt annans användning av radio inteonödigtvis begränsas eUer hindras och att sökandens användning sker på ettsådant sätt att annan kommunikation mte störs, dvs. med andra ord att ordningråder För den myndighet som har att handlägga dessa frekvensfrågor blir normaltden relevanta frägan inte om, utan snarare hur sökanden skaU fä sittönskemål om radioanvändning tiUgodosett. Uttrycken tUlstånd och tiUståndspUktpassar därför i och för sig mindre väl, eftersom de närmast ger uttryck för enbegränsning. En riktig beskrivning vore i stäUet att ta festa på de möjUghetersom tiUståndsförfarandet och den därav följande ordningen ger för användning avradio. I avsaknad av lämpligare begrepp att använda, får nämnda inrikming häUasi minnet vid tUlståndsprövningen. Jag återkommer senare tiU detta. Dettorde vara uppenbart att ordningsskälet som gmnd för tillståndsplikten harbärkraft enbart vad gäller användningen av radiosändare. Den som endast inneharen radiosändare men inte använder den påverkar givetvis inte andras användningav radiofrekvenser. Mot denna bakgmnd kan det förefåUa onödigt att föreskrivaom tiUståndsplUct inte bara för användningen utan redan för innehavet av enradiosändare. Behovetav en tiUstandsplUct avseende innehav har emellertid sin gmnd i att användningav en radiosändare utan tillstånd kan skada andras radioanvändning. Det ärsjälvfallet av vUrt att så inte sker För att komma åt OtiUåten radiosändningbör det, i lUchet med vad som gäUer , föreskrivas sttaff försådan radioanvändning. Dessutom bör utmsmingen kunna förverkas tiU staten.Syftet med ett sådant förfarande är givetvis att det inte skaU vara möjligt attstaUa tiU oordning i systemet. EmeUertid kan det vara förenat med betydandesvårigheter att ingripa mot en otUlåten radiosändare just när sändning pågår.Svårighetema i bevishänseende med avseende på att en påträffad radiosändareverkUgen har använts kan bU så betydande att det i praktiken mte går attupprätthåUa den nödvändiga ordningen i användningen. Krav på tiUstånd bördärför gäUa mte bara för användningen utan också för innehavet av en radiosändare.Konsekvensen härav blir att även otiUätet innehav av radiosändare måste varasttaffbelagt. I2 § radiolagen finns bestämmelser om gällande tiUståndskravs geo grafiska tiUämpningsområde. Det remitterade förslaget innehöU mte någon motsvarande föreskrift. Lagrådet har anfört att bestämmelser som anger den geografiska avgränsningen för tiUståndskravet bör tas in i feg förslaget. Enligt Lagrådet bör regleringen - tiU skillnad mot vad som gäUer enUgt radiolagen - ftiUt ut omfatta också radiosändare som är ofuUständiga och byggsatser för tiUverkning av radiosändare. Jag har för egen del inte något att erinra mot Lagrådets förslag som leder tiU enhet- Ughet i fråga om tiUämpningsområdet i geografiskt hänseende. TiUstånds kravet för att inneha eUer använda radiosändare skaU således gäUa här i 181 landet eUer på ett svenskt fartyg eUer luftfartyg utomlands. samma utsträckning gäUaför att få inneha en radiosändare som är ofliU- Prop. 1992/93:200 ständigeUer en byggsats för tUlverkning av radiosändare. Vidutformningen av en ny reglering finns det skäl att närmare gå in på fiägan vadsom skall avses med begreppen innehav och användning samt hur dessa begreppskaU förhåUa sig tiU varandra. Belysas bör vUka omständigheter som skaU anseskonstimera att tiUståndspUktigt innehav av en radiosändare föreligger samt ominnehavare cKh användare aUtid måste vara samma person. Det kan exempelvistänkas att någons rätt tiU innehav CKh användning också bör innebära en rättatt feta någon annan i praktiken såväl inneha sändaren som att använda den.Något särskUt tiUstånd för denne skuUe i så fåU inte vara behövUgt. E)et ärCKkså skäl att beröra frågan om det skall vara möjligt att få inneha enradiosändare utan att ha rätt att använda den. 1fråga om begreppet mneha får det liksom i andra sammanhang anses namrUgt attutgå från besitmingsförhållandet. Exempelvis får således det företag sommonterat in en radio i sin firmabU (hyrd eller ägd), anses vara innehavare avradion, ttots att den de facto befinner sig i en anstäUds omedelbarabesittning. Innehavet förändras aUtså inte av att besittningen tiUradiosändaren endast är medelbar via ett besittningsbittäde. TiUståndskravetför innehav av radiosändare kan i en sådan simation knappast riktas motbesitmingsbittädet. Det bör anses räcka att den självständige besittaren hartillstånd. I de fåll det finns två eUer flera likvärdiga besittare, t.ex. vidgemensam verksamhet bedriven i enkelt bolag eUer när radioanläggningen i andrafåll innehas under samäganderätt, får det anses tillräckligt att en av dem hartillstand. Detkan också tankas simationer där besitmingsförhåUandet blir mera utmnnat vadgäller den självstandiga besitmingen. I den mån andras anknyming tiUradiosändaren blir svagare närmar sig den osjälvständige besittaren ställningensom självständig innehavare. Tillståndsplikten fåUer därmed på honom. Fömtsättningamaför att någon skaU anses vara självständig innehavare och därmedtiUståndspliktig för innehavet kan svårUgen uttryckas heltackande för allasimationer Äganderätten tUl radiosändaren bör inte i sig tillmätas någonavgörande betydelse. Det kan dock tänkas fåU med oklarhet i besittningslägetdå omständigheten att någon är ägare tiU en radiosändare kan leda tiU atttillståndsplikten bör anses åvUa denne. Ävenen mera begränsad rätt tiU en radiosändare kan leda tiU att tiUståndsplikt förinnehav av radiosändare bör inträda. Reglema i nuvarande lag om att den tiUvilken en radiosändare upplåts måste ha tiUstånd är ett uttryck för dettaförhållande. När begreppet upplåtelse används i detta sammanhang leder dettatankarna främst tiU udåning av ej helt kortvarig karaktär. TypfåU torde varalångtidshyra eUer leasing av radiosändare. Såledesbör beträffande en förhyrd (oftast genom leasing) radiosändare tiUstandsplUrten normalt gäUa hyrestagaren. Att kräva att hyresmannen, oftast ett krediiföretag, skuUe ha tiUstånd förefaller inte namrUgt. har denne inget annat med radiosändaren att göra än att bista med finansieringen av den. Hyresmannen äger emeUertid utmstiiingen vUket 182 ärägnat att kompUcera förhåUandet på det sättet att den som marknadsför utiiisbimgen inte har rättatt överfeta den tiU annan än den som har Prop. 1992/93:200 tiUstånd. EnuttryckUg föreskrift bör ges i fråga om överlåtelse eUer upplåtelse tiU den somsaknar tiUstånd, då den tiU vilken överlåtelsen eUer upplåtelsen sker inte skaUmneha eller använda radiosändaren. I dessa fåU bör krävas att den somöverlåtelsen eUer upplåtelsen sker tiU visar att tiUstånd finns för den somskaU inneha eUer använcfe anläggningen. Med en sådan regel står det klart atten hyresman, ttots att det är han som civilrättsUgt kommer att vara ägare tiUutmsbiingen, inte blir skyldig att ha tiUstånd om hans medverkan inskränks tiUfinansieringen. Eftersom överfetaren medverkar tiU att sändaren upplåts tiU densom skaU inneha och använcfe den, har han en skyldighet att se tiU att hyresmannenvisar att anläggningen skaU upplåtas tiU någon som har tiUstånd. Detkan emeUertid tänkas simationer, där det är svårare att komma fram tiU vem somskaU anses vara mnehavare. Frågan om det föreUgger en självständig besitmingoch därmed tUlståndspUkt måste därvid avgöras utifrån en heUietsbedömning, däromständigheter som äganderätten eUer annan rätt tiU radiosändaren, graden avsjälvständighet i dispositionen av denna och förhållandet tiU andra som haranknytiung tiU radiosändaren får vägas in. Vadhärefter gäUer begreppet användrung av en radiosändare bör följande sägas. Normaltsett bör den som har tUlstånd tiU innehav också vara den som skall ha tillståndtill användning. För de flesta fåU är det därför namrUgt att ha sammabedömningsgmnder för att faststäUa vem som är användare som dem som redovisatsnyss bettäffande vad som skaU konstimera ett innehav av radiosändare. MedtiUämpning av vad som sagts om besittningsbegreppet bör det aUtså mtekrävas att ett besittningsbiträde, som använder en radiosändare som ensjälvständig besittare har tiUstånd att inneha, skall ha tillstånd för attanvända radiosändaren. Den självständige besittarens tillstånd bör omfattabåde mnehavs-rätten och rätten att använda radiosändaren. FöljaktUgen fårbesittningsbi-ttädets användning liksom innehavet anses ske för huvudmannensräkning och därför inte konstimera någon självständig tiUståndsplikt för besittningsbiträdet.Gränsen meUan användning som innebär skyldighet att ha eget tiUstånd ochanvändning som kan sägas mera ske för annans räkning och därmed inte innebärnågon skyldighet för den taktiske användaren att ha tiUstånd får dras påmotsvarande sätt som angetts i det tidigare för innehav. Begreppeninnehav av radiosändare och användning av radiosändare bör såtiUvida höra ihop att innehavet får anses utgöra en nödvändig fömt sätming för användningen. Mot detta skulle det visserUgen kunna hävdas att det förekommer att radiosändare används av någon utan att veder börande innehar den. Exempelvis kan den som med en mobU radiosän dare ansluter sig tiU ett radionät, där någon annan innehar sändaren i bas stationen, sägas använda basstationssändaren utan att inneha den. Bassta tionens utsändning av signaler sker ju som en dUekt följd av att de frän mobUsändaren utsända signalema innehåUer en begäran om att kommuni kationen skaU vidarebefordras. Att för sådana fåU hävda att mnehavaren av den mobila sändaren bör anses som tiUståndspUktig användare med 183 avseende på bassändarenskuUe dock leda för långt. skuUe då en vanUgtelefonabonnent kunna anses som användare ay radio- Prop. 1992/93:200 sändare,när telefonsamtalet på någon sträcka förmedlas med radio. Det finns därföranledning att beträffande sådana radiosändare som kan påverkas och användas avflera rikta kravet på tiUstånd för användningen tiU den som enUgt vad som nyssredovisats bör betraktas som besittare av radiosändaren. remissynpunkter bör sägas att den som hyr en radiosändare ochsjälv använder den fömtsätts behöva tiUstånd. Man måste här skUja på att hyraut radiosändare och att genom avtal upplåta sändningskapacitet. Enmndradiosändande sammanslutning som inte förfogar över en egen radiosändare kansåledes i princip inte anses behöva tiUstånd enUgt den reglering som härföreslås. Ävenom det normala bör vara att en innehavare av en radiosändare också använder denfinns det i detta sammanhang anledning att påpeka att det bör kunna varamöjligt att i undantegsfåU meddela tiUstånd tiU innehav utan att tillståndetockså omfattar rätt tiU användning av radiosändaren. kan vara akmeUt närradiosändare innehas exempelvis för museiändamål eUer som samUngsobjekt.Restriktivitet vid sådan tiUståndsgivning motiveras av att det inte skaU varalätt att kringgå kravet på tiUstånd för användning. Motden redovisade bakgmnden av hur begreppen innehav och användning bör förstasanser jag att tiUstandsplUcten i en ny lagstiftning bör formuleras så atttJlstånd skall krävas för innehav eller användning av radiosändare. Dessabegrepp bör då ha den innebörd som angetts. Av regleringens uppbyggnad börfiamgå att det normala bör vara att tiUståndet gäUer såväl innehav somanvändning. Men det bör, som påpekats, finnas möjUghet att erhåUatiUstånd tiU innehav utan att detta innefattar rätt tiU användning avradiosändaren. Trots att ordalydelsen av den föreslagna regeln inte direkt kansägas utesluta det, lär det i praktiken knappast förekomma feU då någon medgesrätt tiU användning av en radiosändare som han mte skaU ha tiUstånd att inneha. Gmndemaför tiUståndsprövningen när det gäUer enbart innehav av radiosändare hju-berörts i det föregående. Det kan förväntes att prövningen av om sådanttUlstånd skaU meddelas oftast inte kommer att innehåUa så svåra avvägningar.När det däremot gäUer tiUståndsprövningen bettäffande innehav och användningav radiosändare stäUs det högre krav på bedömningsgmndemas omfattning. Jagåterkommer längre fram tiU denna firåga. Såvittavser gällande tiUståndskrav för innehav av ofuUständig radiosändare eUer avbyggsats för tUlverkning av radiosändare samt införsel, överlåtelse ochupplåtelse av radiosändare finner jag i detta sammanhang inte skäl att föreslånågon ändring. Mitt förslag: Påsamma sätt som skall det finnas en nationellfrekvensfördelningsplan. Den skall fastställas av myndigheten på radioområdet.Planen skall emellertid inte vara bindande för enskilcfe CKh myndigheter vidprövningen av ansökningar om tillstånd att inneha eller använda radiosändare.Den prövningen skall ske direkt på gmndval av bestammelser i lag. Utredningensförslag överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna:Med undantag av Länsrätten i har remissinstansema inte haftnågot att erinra mot försfeget. EnUgt länsrätten skuUe rättstillämpningen bUpåfallande mycket enklare med en frekvensfördelningsplan som beslutas i form avlag. Länsrätten anser att frekvensfördelningsplanen i praktiken lär få en heltannan genomslagskraft än som tUUcommer allmänna råd. Enligt länsrätten talardessutom intemationeUa åtaganden för att planen ges lagform. Om ändåden ordning som utredningen föreslår väljs menar länsrätten att det klart måsteframgå att planen endast har karaktär av allmänna råd. Den karaktären skuUeenligt länsrätten framträda tydligare om planen tas fram utanregeringsföreskrifter Skälenför mitt förslag: Det finns redan inledningsvis anledning att framhålla att dentillstandsprövning som sker med utgångspunkt i radiolagen inte är mskränkt tiUfrågan om tiUstånd skaU meddelas eUer mte. Av väl så stor betydelse är devUUcor som regelmässigt förenas med tiUståndet. Genom dessa fesdäggs underviUca fömtsättningar som radioanvändningen får förekomma. Av vilUcoren följerbl.a. på vilken frekvens och med vilken styrka som sändningen skaU få ske. Denpraxis som utvecklats i bygger på den reglering som är festiagd inomramen för ITU. Det intemationeUa radioreglementet (RR) är i detta sammanhangdet mest betydelsefuUa regelverket. Det mnehåUer bestämmelser av oUka slag.Vissa tar direkt sUcte på användningen av radiofrekvensema, medan andra ärmriktade på de nationeUa myndighetemas skyldigheter Reglema är utarbetade motbakgmnd av att det måste råda ordning för att det skaU bU möjUgt att effektivtkunna ta tiUvara den resurs som radiovågor utgör Enhuvuddel i RR är den s.k. frekvensfördelningsplanen eUerfrekvens-aUokeringstabeUen (artikel 8 i RR). Av frekvensfördehiingsplanen, somomfattar aUa tekniskt användbara radiofrekvenser, framgår för viUcet eUer förvUka sfeg av radioanvändning som frekvenser inom olika frekvensområden,frekvensband, är bestämda. Av planen fiamgår exempelvis att i den geografiskaregion som tillhör är frekvensbandet avsett för mndradiooch bandet avsett för fest radio och för mobU radio. Genomratifikation av den intemationelfe överenskommelsen om RR har åtagitsig att vid tiUdelning av frekvenser tiU sändare som kan åstadkomma menUgastömingar i andra länders radiotrafik iaktta den i frekvensfördelningsplanenangivna fördelningen samt övriga bestämmelser i . RR:sfrekvensfördehiingsplan ger de enskilda ländema utrymme att Prop. 1992/93:200umyttja vissa frekvensband för annan användning än den som primärt gäUer enligtplanen. Även i övrigt finns vissa möjUgheter tdl nationeUa särlösningar av mereUer mindre omfattande art. RR ger också möjUgheter för enskUda stater attträffa överenskommelser om frekvensfördelningen meUan sig. Somframgår av det anförda är RR bindande för endast såvitt svenska sändarekan påverka andra länders radiotrafik. MöjUgen skuUe man därav kunna förledastto att dess betydelse för den svenska radioanvändningen inte är så stor Detbör emeUertid beaktas att radiovågor inom vissa frekvensområden har sådanaegenskaper att de redan vid begränsade sändningseffekter får en betydandeud)redning. I praktiken är det så att det knappast är möjUgt att sända på dessafrekvenser om påverkan på andra länders radiotrafik skaU kunna undvUcas. Ävenmom andra frekvensområden, där utbredningen av radiovågoma är mera begränsad,måste tUlståndsgivningen för sändare i närhet av landets gränser i många feUske med beaktande av riskema för att störa grannländemas radiotrafik. Dettaleder tiU att också de sändare som är verksamma på längre avstånd frångränsema i praktiken måste vara anpassade beträffande frekvensval m.m. tiU dengränsnära radioanvändningen. På detta sätt blir RR:s frekvensfördelningsplanstyrande även i de fåU där sändningen mte kan påverka radiotrafiken i andraländer Telestyrelsenhar med utgångspunkt i utarbetat en nationeUfrekvensfördelningsplan. Den nationelfe frekvensfördelningsplanen finnskungjord i . Uppdelningen i olikafrekvensband följer i huvudsak . Det anges att dettebellverk som är intaget i bilagan tiU författningen är den nationellafrekvensplan som skaU tiUämpas vid frekvensplanering för olika radiotjänstersamt vid frekvenstiUdelning för radiosändare. Förstakolumnen i frekvensplanen anger RR:s fördelning av frekvensbanden meUantjänstema i den region av världen som tillhör. Andra kolumnen angersåväl avvUcelser av genereU karaktär firån första kolumnen som är beslutadenationeUt som mer preciserade uppgifter om bandmdehung, trafikslag,tillämpningar och specieUa bestämmelser samt hänvisningar tiU andraförfattningar som gäUer för den specieUa tUlämpningen. Dessutom hänvisasibland tiU RR, varvid akmeU artUcel och fomot anges. NationeUtbeslutade avvUcelser fiän RR kan besta i att en viss tiU- lämpning, som är tiUåten enUgt RR, inte tUlåts nationeUt. Detta är fåUet exempelvis beträffande bandet 146-149,, som enUgt RR är upp låtet för fest radio och mobU radio utom luftmobU, medan det nationeUt inte tiUåts fast radio och av mobU radio endast landmobU. I detta band har den preciseringen införts att frekvenser inom delbandet skaU tiUdelas bassändare och utgöra duplexfrekvenser tiU frekven ser inom delbandet . På motsvarande sätt har beträffande frekvensbandet 150,i den nationeUa planen bestämts att fre kvenser inom detta band skaU tiUdelas mobUa sändare. SpecieUa bestämmelser, somförekommer i den nationeUa frekvensför- Prop. 1992/93:2(X) delningsplanen, kan bestai att vissa delband eUer vissa frekvenser är anslagna för bestämdatiUämpningar. Inom frekvensbandet har det sålunda anmärkts attdelbandet 169,425-170,är avsatt för personsökning m.m. cKh frekvensen166,för radiofirmors prov och demonstration samt att larmöverföringskaU ske på frekvensen . Sammanfettmngsviskan det konstateras att frekvensfördelningsplanen ger anvisning om vilkafrekvenser som är avsatta för olika sfegs radio-tillämpningar. BegreppetradiotiUämpning torde härvid huvudsakUgen vara hänförUgt antingen tiU arten avsändningen, såsom mndradio ckU amatörradio,eUer sändarens befegenhet, såsom fest radio, landmobU radio CKh maritim mobUradio. Frekvensfördehiingspfenenkan sägas vara det instmment som gör att kan uppfyUa sina foUcrättsligaförpUktelser på radioområdet. Dess existens medverkar tiU att det finnsfömtsättningar för en effektiv frekvensanvändning. Planen utgör därvidlag ettgmndläggande underlag för behandlingen av ansökningar om tiUstånd tiUanvändning av radiosändare. Den ger däremot inte någon anvisning om eftervilka kriterier som tiUståndsprövningen skaU ske i fåU där radiotekniken intemedger att aUa som önskar använda radio kan göra det. Dess utformning ochinnehåll talar för att den i nuvarande ordning är att betrakta som enmyndighetsföreskrift med i princip bmdande verkan. Detta hindrar dock inte attdet fortlöpande göres förändringar i planen och kompletteringar av denna. Dettakan vara föranlett av exempelvis förändringar i RR, mttoduktion på marknaden avnya radiotiUämpningar och expansion av befintUga tiU-lämpningar. Behovetav en svensk frekvensfördelningsplan Enfömtsättning för att radiotekniken skall kunna umyttjas på ett effektivt sättär att det begränsade frekvensutrymmet umyttjas optimalt och att störmngarundviks. För att åstadkomma detta måste umyttjandet samordnas melfen ländemaoch intemt inom varje land. Det måste därför finnas en planering avumyttjandet. Genom planeringen blir det möjUgt att passa in olika användningarav radiovågor i ett system och därigenom fegga fest fömtsättningar för hurbefintUga och nytiUkommande användningar skaU kunnas samordnas.