prop · GG03142 · 1992-12-31 00:00:00 — Enligtmin mening bör det alltjämt ankomma på kriminalvården att ta ställning till hurbefogenheten au kräva olUca prover närmare skall utnyttjas. Det är angelägetatt narkotikabruket bekämpas med kraft och konsekvens. En annan utgångspunktskulle få svåra återverkningar för den intagne och i längden vara förödande förtilltton till kriminalvården. Detta förhållande bör dock inte leda till att urinprovemai första hand används som grand för bestraffningsåtgärder. Självfallet är detangeläget att de utgör ett led i en behandling och får tjäna som motivationför den intagne att sluta med sitt missbruk. Jaganser vidare att den nu gällande skyldigheten att lämna utandningsprov för konttollav alkoholpåverkan bör behållas. Intresset av au motverka missbruk gör siggällande även på detta område. Här finns inte heller samma betänkligheter frånintegritetssynpunkt, eftersom förfarandet inte innefattar lika ingripandemoment. Drogpåverkankan även kontrolleras genom blodanalys. Det är en brist att inte 52 d § KvaLmedger den typen av konttoll. Blodanalys är vanligt förekommande vid uttedningav ttafiknykterhetsbrott och konttollmetodema är tillförlitiiga. Blodprovetskall dock inte ses som något mera heltäckande altemativ till urinprovet föratt konttollera narkotUcapåverkan. Dels är blodanalysen kostsam och dels saknastillgängliga resurser för en provtagning i stöne skala. Detsist sagda utesluter dock inte att blodprov kan utgöra ett värdefulltkomplement till de andra konttollmetodema. Jag anser därför att det finns skälatt utvidga den intagnes generella skyldigheter enligt 52 d § KvaL tUl attomfatta även blodprover. 3 1992/93. 3.5.2Vistelse utanför anstaU och i frivård Mittförslag: Bestämmelser införs om att den dömde vid villkorlig frigivning ochskyddstillsyn lUcsom vid placering enligt 34 § KvaL skall vara skyldig attlämna blod-, urin- eller utandningsprov för konttoll av att han inte ärpåverkad av beroendeframkaUande medel. Förslageti departementspromemorian överensstämmer i sak med mitt förslag. Remissinstanserna:Flenalet remissinstanser tillstyrker förslaget. Några remissinstanserframhåller dock att det måste finnas garantier för att provtagningen kan ägamm under bettyggande former och med beaktande av den enskildes integritet. Öveiyakningsnämndeni menar att det kan komma att bli svårt att i praktiken genomföra enmeningsfull chogkonttoll, eftersom provtagningen inte kan ske på ett lämpligt sätt.BRÅ framhåller att provtagningen vid urinprovskonttoll är förenad med betydandekostnader och att det råder osäkerhet vad gäller tolkningen av analyssvaren.Enligt BRA bör värdet av dessa konttoller undersökas närmare innan enutvidgning sker. anser vad gäller dem som ärvillkorligt frigivna och dem som dömts till skyddstillsyn utan konttaktsvårdinte att de skäl som anförs i promemorian är sådana att de uppväger detallvarliga ingrepp i den personliga integriteten som en utvidgad chogkonttollinnebär. Skälenför mitt förslag: Jag finner det vara av utomordentligt stor vikt au den dömdeavhåller sig från chogmissbrak även när kriminalvården sker utanför anstalt.Vid frivård är det dessutom ofta så att påföljden är direkt avpassad till en drogrelateradbrottslighet. Möjlighetema att komma till rätta med gärningsmannens drogproblemhar då varit avgörande för påföljdsvalet och den bärande tanken bakom valetblir förfelad om missbraket fortgår . Jaganser att behovet av konttoll är väl så stort inom frivården som vid kriminalvårdi anstalt. Den dömde är ju på fri fot och har generellt sett fler tillfällenatt komma i kontakt med droger. Särskilt påtagligt är konttollbe-hovet när dendömde undergår någon form av vård eller behandling inom ramen för enbrottspåföljd. Så kan t.ex vara fallet när han medges rätt att vistas utanföranstalt med stöd av 34 § KvaL. Vidare utgör ofta vård eller behandling ett centtaltinslag i en skyddstillsyn, inte bara när den har formen av konttaktsvård utanockså i andra fall. Även vid villkorUg frigivning kan sädana åtgärderaktualiseras. är det fråga om en tids vistelse på behancUingshem.Det är inte ovanligt att analys av t.ex. blod- eller urinprover ingår som ettled i behandlingen. När någon vistas där på grund av en brottmålsdom är detdock tveksamt om det är förenligt med gällande lagstiftning att han åtar sig enskyldighet att lämna prov. Uttryckligt lagstöd finns bara vid konttaktsvård. 1övriga situationer saknas förutsättningar att särskilt besluta att den dömdeskall lämna prov. Det får också anses osäkert i vilken mån ett medgivande frånhans sida verkligen kan läggas tUl grand för provtagning. Den rådande osäkerhetenkan inte anses tillfredsställande. Enligt ntin be- Prop. 1992/93:142 dömningfinns det ett starkt behov av möjligheter till kontrollåtgärder vid s.k. § 34-placeringaroch inom frivården. Päföljdsuttedningensförslag innebär att provtagning för drogkonttoll skall kunna ske i stöne utsttäckningän . Förslaget är dock begränsat till § 34-placeringar och för defallen är förslaget knutet till vistelse i be-handUngshem eller nägon annanliknande inrättning. Detfinns vissa minche, praktiska svårigheter som talar mot en mera generell drogkonttollgenom analys av kroppsvätskor eller utandningsprover. Av annan natur är deinvändningar som avser respekten för den dömdes person och tillförlitiighetenav analysresultatet. Jag vill dock peka på att såväl kränkningen som felkällomakan begränsas genom ändamålsenliga rutiner. När det finns fömtsättningar attgenomföra konttollema under betryggande former, anser jag att det bör varamöjligt att utföra drogkontroller inom frivården. Enligt min bedömning måsteintresset av drogfrihet anses väga så tungt att det motiverar intrånget i dendömdes integritet, givetvis under de tidigare angivna föratsättningama att konttolleni det enskilda fallet är av väsentlig betydelse för en behandling och dessutomkan genomföras under godtagbara former. Jagär medveten om att dessa fömtsättningar kan vara högst varierande inomfrivården. 1 vissa fall är de goda. Vid en del behandingshem för narkomaner,alkoholister eller andra missbrakare är chogkonttoller vanligt förekommandeoch personalen har fått en avsevärd vana att bemästta de olika problem som kanuppkomma. Även polikliniska program kan vara av stort värde och provtagningarsom sker i lämpliga former kan utgöra ett betydelsefullt led i dessa. Jaganser inte att det finns något bärande skäl för att skilja mellan olUca fomerav frivård. Drogkontroller bör kunna komma till stånd inom ramen för de olika påföljdemaom det är motiverat från behandUngs- och konttoll-synpunkt samt underförutsättning att ordnade former för provtagning och analys står till buds. Detär alltså behovet av chogkonttoller och möjligheten art tillgodose detta behovsom bör ges den avgörande betydelsen. Jagvill betona att det oavsett om den dömde vistas i behandlingshem eller intebör vara så att drogkonttollema knyts till en föreskrift om vård ellerbehandling av något slag. Utfallet av proverna måste följas upp och sättas in isitt sammanhang. 1 annat fall kommer provema att fungera som en renodlad konttollav den dömdes vilja och förmåga att rätta sig efter gällande regler. En sådan konttollkan i sig vara värdefull men bör underordnas ansttängningama att finna en mera långsUctiglösning på den dömdes drogproblem. Föratt uppnå en verkningsfuU drogkonttoll anserjag att det är tiUräckligt av kroppsvätskor eller av utandningsluft Härigenom ges möjligheter attundersöka om vederbörande är påverkad av droger under verkställighetstiden.Däremot finns det inte i dessa utgångspunkter något mera uttalat behov av attsöka igenom kläder, väskor eller liknande för att efterforska om han tar någonannan befattning med droger. Det syns inte heller varanödvändigt att vid sidan av provtagningen utföra besUctningar av krop- pen.Tvärtom är det angeläget att begränsa kontrollformerna till vad som Prop.1992/93:142 direkt är motiverat avsyftet att motverka droganvändning. reglemaom konttaktsvård medger visserligen sådana åtgärder (28 kap. 6 a § ). Avmotiven till reglema (prop. 1986/87:106 s. 51 f) framgår dock att de tarsikte på konttoller just i form av blod-, urin- eller utandningsprov.Sådana konttoller får därför anses vara tilhäckliga. Jagvill i detta sammanhang framhålla att skälen för en mer generell drogkonttollgör sig gällande vid alla sorter av beroendeframkallande medel, således inteenbart narkotUca. VidviUkorlig frigivning och skyddstillsyn bör den dömdes skyldighet att medverkavid provtagning åläggas genom en särskild föreskrift. Den bör ses som ettkomplement till en föreskrift om att han skall underkasta sig läkarvård,nykterhetsvård eller någon annan vård eller behandling ieller utom sjukhus eller vid annan dylUc inrättning. Självfallet kan en sådanföreskrift också ingå i en behandlingsplan som ligger till grund för konttaktsvård. Närskyldigheten åläggs i en föreskrift blir följden att provtagningen i likhet medövriga inslag i behandlingen står under överinseende av övervakningsnämnd,kriminalvårdsnämnd eller frivårdsmyndighet. Det får därför normalt ankomma pådessa myndigheter att efter samråd med vårdgivaren eller någon annan avgöra omprovtagning bör utgöra ett led i behandlingen. Därvid har myndighetema attbeakta om provtagningen är ägnad att göra behandlingen mera effektiv, liksomatt pröva om provtagningen kan ske under godtagbara fomer. Jag gör denbedömningen att det hos dessa myndigheter finns den sakkunskap och inte minstden kännedom om enskilda vårdinrättningar, som erfordras för ett avgörande av deaktuella frågoma. Vid skyddstillsyn får även domstolen befogenhet att föreskrivaom provtagning. torde det finnas fömtsättningar för ett sådantförordnande i domen. Om domstolen, som ofta förekommer, lämnar en allmänföreskrift om att den dömde skall underkasta sig den vård som frivårdsmyndighetenefter samråd med läkare, vårdgivare eller någon annan finner erforderlig, böremellertid frågan om denna föreskrift bör förenas med en skyldighet au genomgåprovtagning inte tas upp av domstolen. Den frågan får i stället prövas senareunder verkställigheten. Omden dömde vägrar att medverka till provtagningen blU det att se som en form av misskötsainhet,eftersom han då har åsidosatt vad som har ålegat honom inom ramen förpåföljden. Liksom vid provtagning i anstalt bör han dock kunna slippa om detföreligger medicinska eller liknande skäl. Vid misskötsamhet finns detmöjlighet att inskrida med vaming eller andra påföljder (26 kap. 18 och 19 §§samt 28 kap. 7 och 8 §§ brottsbaUcen). Ytterst kan det alltså bli fråga om attförklara en viUkoriigt medgiven frihet förverkad eller att undanröja en dom påskyddstillsyn och förordna om någon annan påföljd. Jag vill här återigenbetona att arbetet i första hand bör inriktas på att den dömde skall bli bätttemotiverad för vård. Sådana åtgärder skapar ofta en bättte grogmnd förlångsiktiga lösnuigar än vad besttaffningar gör. Närdet gäller § 34-placeringar bör fömtsätmingama för drogkonttoller vägasin i bedömningen av om placering kan ske utanför anstalt Om drog- konttollenses som ett väsentligt inslag i den enskildes vård, bör konttollen Prop.1992/93:142 utgöra ett villkor för medgivande om § 34-placering. Även här måstebeaktas att det i enstaka situationer kan finnas medicinska eller liknandehinder mot provtagningen. Deföreslagna ändringama bör träda i kraft . Med hänsyn tillden tid som kommer att förflyta innan fattar beslut i lagstiftningsärendettorde en lämplig tidpunkt vara . Denya reglema om drogkonttoll i och KvaL bör bli omedelbarttillämpliga. Detta innebär alltså att beslut om chogkonttoll kan fattas även ifall där någon har börjat verkställa påföljden innan lagändringen har ttätt ikraft Ett tillkommande beslut om drogkonttoll innebärformellt sett inte att en redan ådömd påföljd skärps i efterhand och möterdärför inte något pruicipiellt hinder. InomJustitiedepartementet har beräkningar gjorts av vilka effekter ett genomförandeav förslagen skulle få. Borttagandet av sänegleringen för eget bruk medför ennågot ökad belastning på kriminalvården, även om utgångspunkten alltjämt skallvara att det egna bruket besttaffas med böter. Jaganser inte att det är nödvändigt att öka resurserna hos de brottsbekämpandemyndigheterna av det skälet att ytterligare tvångsmedel blh tilllämpliga vidmisstanke om konsumtion som utgör ringa narkotikabrott Någon markant ökning avantalet lagföringar är inte att vänta och förbättrade bevismöjligheter torde iviss mån kunna motverka sanningslösa föme-kanden och på så sätt medföra enförenkling av lagföringen. någon mån ökade tillämpningen av andra påföljder än böter kan komma attmedföra ett visst merarbete för rättsväsendet, främst genom att sttafföreläggandeär uteslutet vid ancha påföljder än böter. De fall som det är fråga om synes emellenidinte bli av mera komplicerad eller resurskrävande natur. Det är däremotuppenbart att det förhållandet att saken förs till domstol i stället för attavgöras genom sttafföreläggande medför ökade kostnader för såvälåklagarväsendet som domstolsväsendet Enökning av antalet chogkonttoller inom kriminalvården kan i någon mån föra medsig högre kostnader. Själva provtagningen är förenad med vissa utgifter. I storutsttäckning går det dock an bygga vidare på nuvarande ordning. Vidkriminalvård i anstalt tillämpas drogkontroller . När det gäller § 34-placeringoch frivård bör, i enlighet med vad jag har sagt ovan, chogkonttoller främstkomma i fråga vid vårdhem och liknande inrättningar där konttoller redan ingårsom ett inslag i behandlingen, Uksom vid poliklinisk eller annan vård där konttollanordnas under betryggande former. Jagbedömer att samtiiga dessa kostnader kommer att rymmas inom Prop.1992/93:142 ramen för befintliga medel genom omprioriteringar inomJustitiedepartementets anslagsram. Ienlighet med vad jag nu har anfört har inom upprättatsförslag tUl 1. lag om ändring i , 2. lag om ändring i lagen (1974:203) om krintinalvård i anstalt, 3. lag om ändring i narkotikasttafflagen (1968:64). Förslagen hargranskats av Lagrådet 5.1Förslaget till lag om ändring i 26 kap. 15 § Ändringeninnebär att paragrafen tillförs en bestämmelse om drogkonttoll. Bestämmelsensätts in som ett nytt andra stycke och medför därigenom en förskjutning av deregler som har utgjort paragrafens andra respektive ttedje stycke. Dennya bestämmelsen knyter an till redan befintliga möjligheter att föreskrivavård eller behandling enligt första stycket 3. Det är alltså fråga om läkarvård,nykterhetsvård eller någon annan vård eller behandUng i eller utom sjiUchuseller vid annan dylik inrätming. Om den frigivne har meddelats en sådanföreskrift, får det bestämmas att han skall vara skyldig att lämna blod-, urin-eller utandningsprov för kontroll av att han inte är påverkad av beroendeframkallandemedel. Drogkonttollenär således att se som ett inslag i en vård eller en behandling somvederbörande skall genomgå i anslutning tiU en vilUcorUg frigivning. Ettbeslut om chogkonttoll skall grundas på en bedömning av den frigivnes missbmkssituationoch den vård eller behancUing som är aktuell. En sådan konttoll som således kanske utan samtycke av den frigivne, bör beslutas bara om den kan antas i väsentiigmån bidra till en effektivare vård eller behandUng. Detta mnebär att ett konttollförfarandeuite bör föreskrivas om det saknas ett vårdprogram för honom. Enytterligare omständighet som skall vägas in i bedömningen är de praktiska förutsättningamaför själva provtagningen. Framför allt när det gäller urinprovema har formemaför provtagningen stor betydelse och det är angeläget att inttånget i den frigivnesintegritet blh begränsat. Drogkonttoll får förekomma bara om provtagningen kangenomföras på ett lämpligt sätt, något som självfallet gäller även enprovtagning som avser blod eller utanchiingsluft. Det har inte ansetts nödväncUgtatt ta in en erinran om det i lagtexten. Om frivårdsmyndighetenfinner att de angivna förutsättningama är för Prop. 1992/93:142 handen, kansaken på myndighetens initiativ tas upp i övervakningsnämnden. Provtagningenkan omfatta blod, urin eller utandningsluft. Vanligen blu det fråga om urinprovnär konttollen avser narkotikapåverkan och utandningsluft när fråga är om ettalkoholtest. Blodprov kan komma till användning vid olika sorters drogkonttoller.Av de skäl som jag har anfört i min allmänna motivering (avsnitt 3.5.1) tordedet inte bli aktuellt att använda blodprover i någon stöne omfattning. Denföreslagna bestämmelsen ger dock inte försteg för någon kontrollmetod framförandra eller någon koppling mellan en viss metod och en viss sorts drog. Detfinns därför utrymme för beslut som kan anpassas till vad som är meständamålsenligt i det enskilda fallet. Av beslutet bör emellertid framgå vilken konttollformsom är aktuell, så att detta står klart för den frigivne. Ienlighet med vad som anges i den gällande bestämmelsen i 52 d §KvaL skall provtagningen avse den dömdes påverkan av beroendeframkallandemedel. Paragrafeninnehåller en hänvisning till vissa regler i 26 kap. brottsbaUcen om villkorligfrigivning från fängelsesttaff Hänvisningen avser bl.a. 15 § och omfattarsåledes den nya bestämmelsen om drogkontroll i andra stycket. Härigenom blirdet möjligt att föreskriva chogkontroll vid varje form av skyddstillsyn och dendömde kan åläggas skyldighet att lämna blod-, urin- eller utandningsprov somett led i en vård eller behandling av honom. Vadsom har anförts i specialmotiveringen till 26 kap. 15 § gäller i tilllämpligadelar vid skyddstillsyn. När det gäller denna påföljd kan även domstolenföreskriva att den dömde skall underkasta sig vård eller behandling. Dennabefogenhet skall även omfatta föreskrifter om drogkontroll. En hänvisning även tilldet nya stycket i 26 kap. 15 § tas därför in i tredje meningen i förevarandeparagraf De föreskrifter som meddelas av domstol är vanligen ganska allmänthållna; vid kontraktsvård blir det dock fråga om att meddela en föreskrift omden behandlingsplan som den dömde har åtagit sig att följa. Den föreslagnaregleringen om drogkontroller hindrar inte att föreskrifterna i ett domslut gesen mera allmän utformning. har att uppmärksamma frågan om drogkontrolläven efter en dom på skyddstillsyn med föreskrift. Vid domstolens prövning kandet - utom vid kontraktsvård - ofta saknas förutsättningar för deförhållandevis detaljerade bedömningar som skall ske vid ett beslut om chogkonttoll. Densärskilda regeln om kroppsvisitation och kroppsbesiktning vid konttaktsvårdupphävs. Genom den hänvisning som finns i 28 kap. 6 § bltt deallmänna reglema i 26 kap. 15 § tillämpliga vid skyddstiUsyn. Dettagäller inte bara vid konttaktsvård utan även vid skyddstillsyn i övrigt Prop.1992/93:142 Hithörande frågor har jag behandlat i den allmänna motiveringen(avsnitt 3.5.2), liksom i specialmotiveringen till 26 kap. 15 § och 28 kap. 6 §. 5.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt Paragrafenutökas med en regel om drogkonttoll. En bestämmelse härom förs in i andrastycket. Innebörden av regeln är att den som medges vistelse utanför anstaltenfår åläggas skyldighet att lämna blod-, urin- eller utandningsprov. Härigenomblir det möjligt att konttollera om den dömde är påverkad av beroendeframkallandemedel som verkställighet sker utanför anstalt. Liksomvid villkorlig frigivning och skyddstillsyn skall konttollen utgöra en del aven behandUng som den dömde undergår. Drogkonttoll bör medges bara när den i detenskilda fallet framstår som eu värdefullt inslag i vården och det dessutom ärmöjligt att ordna godtagbara förhållanden för själva provtagningen. Denintagnes skyldighet att medverka vid provtagning utvidgas enligt förslagettill att avse även blodprover. Som framgått av vad jag har sagt i det föregående(avsnitt 3.5.1) är avsikten att blodprover skall kunna utgöra ett komplementvid drogkonttollema. Däremot torde det inte bli aktuellt att använda blodprovermera regelmässigt. Blodprover kan - som nämnts -komma till användning vid olikasorters choger. Lagbestämmelsen har därför omformulerats sä att provtagning kanavse varje form av beroendeframkallande medel och någon specificering av medletsker inte längre genom lagtexten. Genom de vidtagna ändringama får bestämmelsenett innehåll som svarar mot föreskrifterna om drogkonttoll i 26 kap. 15 § och28 kap. 6 § samt 34 § KvaL. 5.3 Förslaget till lag om ändring i narkotikastrafflagen (1968:64) Densärskilda regleringen av eget narkotUcabruk upphävs. och ttedje meningarnai den senast gällande lydelsen får därför utgå ur lagtexten. Sttaffskalankommer därmed att omfatta böter eller fängelse . Somrekvisit för au bedöma eu narkotikabrott som ringa införs att hänsyn skall tastill arten och mängden narkotika samt till övriga omständigheter. Frågan om gränschagningenmellan det ringa brottet och brott av normalgraden har jag behandlat utförligti den allmänna motiveringen (avsnitt3.2). Här kan dock särskilt framhållas an med övriga omständig- Prop.1992/93:142 heter avses tex. typen av befattning. Detringa brottet reserveras huvudsakligen för gämingar som endast innefattat egetbmk eller innehav av narkotika för eget bmk. Medhänvisning till det anförda hemställer jag att regeringen föreslär rUcsdagenatt anta förslagen till 1. lag om ändring i brottbalken, 2. lag om ändring i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt, 3. lag om ändring i narkotikasttafflagen (1968:64). Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genomproposition föreslå att anta de förslag som förechaganden har lagtfram. 294 Riksdagen1992/93. Promemorians lagförslag Prop. Bilaga I 1 Förslag till Lag om ändring i Härigenomföreskrivs aU 26 kap. 15 § samt 28 kap. 6 och 6 a §§ skall haföljande lydelse. Närdet finns skäl au anta au den frigivne för sin anpassning i samhället behöverstöd av en särskild föreskrift om vad han har att iaktta , fåren sådan föreskrift meddelas eller tills vidare. 1. vistelseort eller bostad , högst åt gången, 2. arbetsanställning, annan förvärvsverksamhet eller utbildning 3. läkarvård, nykterhetsvård eller annan vård eller behandling i eller utomsjukhus eller annan dylik inrättning. Omden frigivne skall undergå vård eller behandling på grund av en sådanföreskrift som avses i första stycket 3, får det bestämmas att han därvid skallvara skyldig att lämna blod-, urin- eller utandningsprov för kontroll av atthan inte är påverkad av beroendeframkallande medel. Har den frigivneförpliktats ersätta genom brottet uppkommen skada, må meddelas föreskrifterrörande tid och sätt för skadeståndsskyldighetens fullgörande i den mån sådanaföreskrifter ej med hänsyn till den frigivnes ekonomiska situation och övrigaomständigheter kan antagas motverka hans anpassning i samhället Omden frigivne står under övervakning, får särskild föreskrift meddelas om vadsom skall gälla för denna. I sådan föreskrift får anges på vilket sätt och ivilken omfattning den frigivne skall hålla kontakt med övervakaren eller frivårdsmyndigheten.Vidare får föreskrivas skyldighet för den frigivne au lämna undenättelse tillövervakaren eller frivårdsmyndigheten om utevaro från arbetsplats, skola ellerannan i föreskriften angiven verksamhet eller inrättning. Vad som föreskrivs i26 kap. 12- Vad som föreskrivs i 26 kap. 12- 17 §§ skall tillämpas på motsva- 17 §§ skall tillämpas på motsva rande sätt bettäffande den som har rande sätt bettäffande den som har dömts tUl skyddstillsyn. Rätten skall dömts till skyddstillsyn. Rätten skall dock i domen förordna övervakare, dock i domen förordna övervakare. 1 Senaste lydelse1990:1009. - Senaste lydelse 1988:942. ominte särskilda skäl talar mot det. Vidare får rätten i domen meddela föreskrifterenligt 26 kap. 15 § första och andra styckena samt 27 kap. 5 § andra stycket.Övervakningsnämnden får äncha eller upphäva en föreskrift av sistnämnda slagnär det finns skäl till det ominte särskilda skäl talar mot det. Vidare får rätten i domen meddela föreskrifterenligt 26 kap. 15 § första, andra och tredje styckena samt 27 kap. 5 § andrastycket.