prop · GG03210 · 1992-12-31 00:00:00 — Underremissbehandlingen har det emellertid från polishåll pekats på behovet avanmälningsskyldighet vid bl.a. rockgalor och liknande konserter inomhus inomområden som redovisas i detaljplan lUcsom vid nya typer av evenemang, som utgöroffentiiga tillställningar, utanför sådana områden, t.ex. orienterings- ochpimpelfisketävlingar. Det gemensamma för dessa sammankomster ochtillställningar är att de kan samla en stor publik eller ett stort antaldeltagare som med hänsyn till ordningen eller säkerheten vid evenemanget ellerfrån trafiksynpunkt gör det påkallat att polisen får underrättelse om attevenemanget är avsett att äga rum. Ävenjag anser att det bör finnas en skyldighet att underrätta polisen i fall av detnyssnämnda slaget. Skyldigheten bör emellertid inttäda först när det med hänsyntill det föiväntade antalet deltagare vid sammankomsten eller tillställningenfinns risk för att ordningen störs eller säkerheten äventyras vid den eller föratt ttafiken störs. Mitt förslag innebär därför att en bestämmelse av dennainnebörd tas in i den nya ordningslagen och får ersätta de nuvarandeföreskriftema om befogenhet för att i liknande fall föreskrivaanmälningsskyldighet Iövrigt innebär mitt ställningstagande, som i sak överensstämmer meduttedningens, att det i motsvarighet till nuvarande ordning skall gälla anmälningsskyldighetför den som avser att inom område som redovisas i detaljplan anordna en allmänsammankomst utomhus eller offentlig tillställning som inte omfattas avtillståndskrav. 4.2.4 Polisensmöjligheter att ingripa mot allmänna sammankomster och offentligatillställningar vid ordningsstörningar m.m. Mittförslag: De nuvarande reglerna om polisens befogenheter att av ordningsskälm.m. ingripa mot allmänna sammankomster och offentiiga tillställningar behållsi huvudsak oförändrade. Även allvarligare trafikstörningar som föranleds av ensammankomst eller tUlställning skall emellertid kunna utgöra grund för attupplösa sammankomsten eller tillställningen eller för att förbjuda att ensammankomst eller tillställning av samma slag hålls på nytt. Vidareskall en allmän sammankomst på offentlig plats för att framföra ettmusikaliskt eller något annat konstnärligt verk - exempelvis gatumusik - elleren offendig tillställning få upplösas av polisen, om sammankomsten ellertillställningen genom ljud eller på något annat sätt medför allvarlig störningav ordningen i den närmaste omgivningen. Denna befogenhet för polisen gällerdock inte i den mån sammankomsten eller tillställningen äger rum i enlighetmed meddelat tillstånd. Utredningensförslag överensstämmer i huvudsak med mitt. Även utredningen anser att polisenbör ges befogenhet att ingripa mot gatumusik som är störande för omgivningen.Enligt utredningen krävs för det att RF ändras så att mötes- ochdemonsttationsfrihetema får begränsas av hänsyn till ordning och säkerhet intebara vid själva sammankomsten. Promemorieförslaget, somöverensstämmer i sak med mitt, innebär att polisen skall få upplösa en allmänsammankomst för att framföra ett konstnärligt verk, om sammankomsten vållarallvarlig olägenhet i den närmaste omgivningen genom störande ljud eller pånågot annat jämförbart sätt. En förutsättning är att sammankomsten inte ägerrum i enlighet med meddelat tillstånd. Vad som i promemorian föreslåsbeträffande de ifrågavarande sammankomsterna är avsett att omfatta ävenoffentliga tillställningar. Remissinstanserna har mednågra undantag berört enbart problemet med störande gatumusik. De alha flestainstanserna ansluter sig uttryckligen tiU uttedningens ställningstagande liksomställningstagandet i promemorian att polisen bör ha befogenhet att ingripa motgatumusik o.d. som är störande för omgivningen. JO delar emellertid inteuppfattningen om behovet av en lagändring och menar att promemorieförslagetinnebär en inskränkning av mötesfriheten som det saknas påtagliga skäl för. Flera remissinstanserkritiserar begreppet "allvarlig olägenhet" i promemorieförslaget. RAanser att Ijudstömingar kan vara av sådan art att de kan ge upphov till svårareoordning men att utttycket "olägenhet" kan toUcas som ett vidarebegrepp än "oordning". RÅ föreslår därför att utttycket "vållarallvarlig olägenhet" i promemorieförslaget ersätts av utttycket"allvarligt stör ordningen". Enligt bör störandegatumusik sorteras in under begreppet allmän ordning, och tillämpningen bör härknyta an till vad som utgör sanitär olägenhet enligt hälsoskyddslagen Prop. 1992/93:210 (1982:1080). EnligtRA bör frågan hur s.k. blandade utttycksformer skall bedömas belysasytterligare. Överåklagaren vid i anser attbegreppen musikalisk och konstnärlig båda kan behövas som bestämning av deverk framförandet skall avse. i pekar på att problemetmed ordningsstörningar vid allmänna sammankomster för att framförakonstnärligt verk inte bara gäller gatumusik. RPSanser att rätten att upplösa en sammankomst av det aktuella slaget bör gällaäven i det fall tillstånd lämnats medan har uppfattningen atten allmän sammankomst bettäffande vilken det råder tillståndskrav bör kunnaupplösas redan på den grunden att tillstånd inte har inhämtats. Bl.a.RPS och (hälso- och miljöskyddsnämnden) anser att polisenbör kunna ingripa även mot en offentlig tillställning som är störande för dennärmaste omgivningen. Bakgrundentill mitt förslag: Bland de grundläggande fri- och rättigheterna i 2 kap. 1 §RF ingår mötes- och demonsttationsfriheterna. Dessa friheter får enligt 2 kap.14 § första stycket RF begränsas endast av hänsyn till rikets säkerhet, tillordning och säkerhet vid sammankomsten eller demonstrationen eller tilltrafiken eller för att motverka farsot. De allmänna villkor för begränsningar ide grundläggande fri- och rättigheterna som anges i 2 kap. 12 § RF gällerockså. Dessa innebär bl.a. att en sådan begränsning i princip skall ske genomlag. Enligt10 § första stycket LAS fåi" polisen upplösa eller inställa en allmänsammankomst, om beslut har meddelats att sammankomsten inte får äga rum.Detsamma gäller om sammankomsten hålls i sttid med ett förbud som enligt 2 § ikrigssituationer m.m. har meddelats av regeringen eller motsammankomster i ett visst län eller en viss del av länet. Enligt 19 § första stycketförsta meningen AOst jämförd med 11 § stadgan gäller motsvarande ordningbettäffande offentliga tiUstäUningar. Vidarehar enligt 10 § första stycket andra meningen LAS polisen befogenhet attupplösa en allmän sammankomst, om sammankomsten föranleder svårare oordningeller avsevärd fara för de närvarande och andra åtgärder har visat sigotillräckliga för att återställa ordningen eller bereda skydd för denäi-varande. Bettäffande offentliga tillställningar gäller här enligt 19 §första stycket andra meningen AOst att polisen har rätt att upplösa en tillställning,om det vid denna förekommer något som strider mot lag eller om tillställningenföranleder oordning eller fara för de närvarande och andra åtgärder har visatsig vara otilhäckliga för att förebygga fortsatt lagstridigt förfarande,återställa ordningen eller bereda skydd för de närvarande. Polisenfår enligt 11 § LAS förbjuda förnyande av en allmän sammankomst, omsammankomsten hai' visat sig föranleda svåiare oordning eller avsevärd fara förde närvarande och detta inte kan förebyggas genom ordningsföreskrifter ellernågra andra åtgärder. Enligt 20 § AOst gäller i detta avseende bettäffandeoffentliga tillställningar att polisen får förbjuda förnyande av entillställning som åsyftar eller innebär något som suider mot Sådant förbud fårenligt sistnämnda paragraf också meddelas, om Prop. 1992/93:210tillställningen har visat sig föranleda oordning eller fara för de närvarandeoch detta inte kan förebyggas genom ordningsföreskrifter eller några andraåtgärder. 110§ LAS regleras endast polisens möjUghet att inställa eller upplösa en allmänsammankomst som sådan, däremot inte polisens möjligheter att ingripa mot enenskild deltagare. Detta förhållande betonades i det lagstiftningsärende genomvilket paragrafen fick sin nuvarande lydelse (prop. 1970:125 s. 61).Bestämmelser om ingripande mot en enskild person som stör ordningen eller begårbrott finns i 24 kap. RB (gripande och medtagande till förhör) och i 13 §polislagen (1984:387). Enligt sistnämnda paragraf får en polisman, om det ärnödvändigt för att ordningen skall kunna upprätthållas, avvisa eller avlägsnaden som genom sitt uppttädande stör den allmänna ordningen eller utgör enomedelbar fara för denna från något visst område eller omhänderta honom.Detsamma gäller enligt paragrafen, om en sådan åtgärd behövs för au ensttaffbelagd handling skall kunna avvärjas. Bestämmelsernai 13 § polislagen anses inte utgöra någon begränsning av mötesfriheten. De kantillämpas också beträffande den som deltar i ett grundlagsskyddat möte, t.ex.en gatumusikant, och som därvid stör ordningen eller begår brott. Paragrafenfår emellertid inte användas så att bestämmelserna i om upplösning avallmänna sammankomster kringgås. Detta innebär att ett ingripande inte fårgrundas enbart på den omständigheten att någon deltar i ett möte. I så fallanses ingripandet nämligen vara riktat också mot själva mötet. Skälenför mitt förslag: Uttedningens ställningstagande innebär att nuvarande ordningnär det gäller polisens befogenheter att av ordningsskäl m.m. ingripa motallmänna sammankomster eller offentliga tillställningar behålls i huvudsakoförändrad. Jag kan, utom i ett avseende som jag sttax skall återkomma till,ansluta mig till detta ställningstagande som i stort sett hai- lämnats utanerinran vid remissbehandlingen. 1 saklig överensstämmelse med vad uttedningenhar föreslagit anser jag att även allvarliga trafikstörningar som föranleds aven sammankomst eller tillställning skall kunna utgöra grund för att upplösasammankomsten eller tillställningen eller för att förbjuda att en sammankomsteller tillställning av samma slag hålls på nytt. Detproblem som uttedningen har uppehållit sig särskilt vid i detta sammanhang ochsom också har behandlats i den inom upprättadepromemorian, som jag nämnt inledningsvis, gäller störande gatumusik. uppfattning är en ordning som innebär att samhället inte kaningripa mot störande gatumusik oacceptabel. Den analys utredningen har gjort avlagstiftningens innebörd näi" det gäller polisens möjligheter att ingripamot gatumusik som är störande för omgivningen visar emellertid enligtutredningen att dessa möjligheter är begränsade. Problemet hade enligt uttedningensin grund i att 2 kap. 14 § första stycket RF i dess lydelse då uttedningenlade fram sitt betänkande innebar att mötes- ochdemonstrationsfriheterna fick begränsas av hänsyn till ordning och säkerhetbara vid själva sammankomsten eller demonsttationen.Detta medförde enligt utredningen i sin tur att polisen inte Prop.1992/93:210 har eller i vanlig lag kan ges befogenhet att ingripa mot gatumusUcsom var uppenbart störande för de kringboende, såvida inte sammankomsten ocksåmedförde svårare oordning vid själva sammankomsten eller för de närvarande. inom upprättade promemorian görs en annan tolkning av2 kap. 14 § första stycket RF i dess då gällande lydelse, som innebar att ävenhänsynen till ordning och säkerhet i den omedelbara omgivningen av en allmänsammankomst fick beaktas vid begränsning av mötes- och demonsttationsfrihetemai den mån det var fråga om stömingar som utgjorde en direkt följd avsammankomsten eller demonsttationen. Mot bakgrund av denna tolkning föreslås ipromemorian att polisen skall få upplösa en allmän sammankomst för att framföraett konstnärligt verk, om sammankomsten vållar allvarlig olägenhet i dennärmaste omgivningen genom störande ljud eller på något annat jämförbart sätt. Befogenhetenatt upplösa sammankomsten skall emellertid enligt förslaget inte gälla, omsammankomsten äger rum i enlighet med meddelat tillstånd. Föregen del konstaterar jag liksom uttedningen att gatumusik kan vara ettuppskattat inslag i gatubilden som berikar stadsmiljön. stadsdelen i , däi" kommunen under förstahälften av fick ta emot många klagomål på grund av stömingar istadsmiljön, visar emellertid att gatumusik som utövas på ett hänsynslöst sättkan vara utomordentligt störande för dem som bor eller arbetar i näite-ten. 1enlighet med uttedningens uppfattning och med mitt ställningstagande nyssangående ordningen med tillståndskrav bettäffande allmänna sammankomster(avsnitt 4.2.3) vill jag emellertid till en början slå fast att det inte ärmotiverat att nu rucka på de lättnader i tillståndskravet för gatumusik som harinförts genom bestämmelsen i 3 § tredje stycket LAS, som trädde 1983(prop. 1982/83:9, bet. 1982/83:JuU6, rskr. 1982/83:58). Bestämmelsen innebäratt gatumusik faller utanför tillståndskravet, om den med hänsyn till detväntade deltagarantalet, den utvalda platsen och tiden för sammankomsten samtde anordningar som avses förekomma kan antas äga rum utan fara för trafik ellerallmän ordning. Vidareinnebär mitt ställningstagande nu angående möjligheterna att upplösasammankomster att det inte heller i fortsättningen skall vara möjligt attupplösa en sammankomst enbart av det skälet att tillstånd till den saknasdärför att någon ansökan inte har gjorts. Jag delar utredningens uppfattningatt det inte bör komma i fråga att göra ett undantag från denna princip justför gatumusik. anser jag emellenid att det bör finnas möjligheter att ingripa motgatumusik som visar sig vai"a störande för omgivningen. Men sedan år 1985då utredningen lades fram och promemorian upprättades fiamstår de rättsligaförutsättningarna här som delvis förändrade. Regeringsrättenhai- sålunda (5582-1985, 5756-1985) prövat huruvida ett beslut avmiljö- och hälsoskyddsnämnden i med stöd av hälsoskyddslagen attbegränsa gatumusik i stått i strid med RF.Nämndens beslut innebar att gatumusik i viss, mindre del av stadsdelen . 1992/93:210 fick förekomma endast och under vissaytterligare villkor för musicerandet, bl.a. att det inte uppstod sanitärolägenhet för närboende m.fl. Regeringsrättenfann att beslutet hade övervägande karaktär av beslut i ett särskilt fall ochatt det därför hade stöd i 14 § hälsoskyddslagen. Denna bestämmelse gernämligen en miljö- och hälsoskyddsnämnd befogenhet att i särskilda fall meddelade villkor som behövs för att hindra uppkomsten av sanitär olägenhet och föratt undanröja sådan olägenhet vid viss verksamhet eller i samband medutnyttjande av en plats eller en lokal som allmänheten har tillträde till.Regeringsrätten fann vidare att nämndens beslut, som grundats påhälsoskyddslagens regler om sanitär olägenhet och som sålunda inte avsåg den iRF grundlagsskyddade mötesfriheten, inte kunde anses som enrättighetsbegränsning. Inte heller i något annat hänseende fann Regeringsrättenatt beslutet stted mot RF. Jagkonstaterar mot bakgmnd av Regeringsrättens avgörande att det numera inte kananses råda någon tvekan om att det med stöd av hälsoskyddslagen är möjligt attbegränsa gatumusik på platser där sådan kan ge upphov till sanitär olägenhet.Härigenom är det möjligt att på förhand förbjuda gatumusik på känsliga platsereller på platser där sådan tidigare medfört sanitära olägenheter. Vidsidan av denna ordning bör det emellertid med stöd av ordningslagstiftningenfinnas möjligheter för polisen att i det enskilda fallet avbryta musicerande,som är störande för omgivningen, genom att kunna upplösa den sammankomst somgatumusiken innefattar. Jagvill här peka på att föredragande statsrådets ställningstagande ilag--stiftningsärendet med anledning av Yttrandefrihetsuttedningens förslag (seprop. 1986/87:151 s. 74) innebar att det dä inte fanns anledning att ändraregleringen i 2 kap. 14 § första stycket RF om möjligheterna att inskränkamötes- och demonsttationsfrihetema. Genom det ärendet fick emellertid 2 kap. 14§ första stycket RF en delvis ny utformning. 1 specialmotiveringen tillpaiagrafen (prop. 1986/87:151 s. 182 i.) pekade förech-aganden på att detgjorts gällande att det inte var möjligt att begränsa mötes- eller demonstrationsfrihetenpå grund av bullerstörningar som inttädde som en följd av en sammankomst meninte drabbade dem som deltog i sammankomsten utan endast andra som vistades inärheten. Enligt föredraganden måste emellertid utttycket "vidsammankomsten eller demonsttationen" anses ge ett sådant uttymme förbegränsningar av dessa friheter. Inte bara ordningen och säkerheten bland justde personer som deltog i sammankomsten utan också ordnings- ochsäkerhetsproblem som uppstod i sammankomstens omedelbara omgivningoch var en direkt följd av sammankomsten kunde således ligga till grund förbegränsningar av mötes- och demonstrationsfrihetema. Föredraganden pekade härpå den nu aktuella promemorian. Uttalandena föranledde inga erinringar vidriksdagsbehandlingen (jfr bet. 1987/88:KU36 och 1988/89:KU2). Motbakgrund av de uttalanden som har gjorts i det nyssnämnda lagstift- ningsäiendetangående innebörden av bestämmelsen i 2 kap. 14 § första stycketförsta meningen RF, som fick sin lydelse åi-1988, står det enligt min mening klart att det finnsrättsliga förutsättningar för att kunna ingripa mot Prop. 1992/93:210 gatumusiksom är störande för omgivningen. I linje med promemorieförslaget anser jagdärför att det i den nya ordningslagen bör införas en bestämmelse om att ensammankomst på offentlig plats för att framföra konstnärligt verk bör kunnaupplösas om sammankomsten genom ljud eller på något annat sätt allvarligt störordningen i den närmaste omgivningen. Begreppet "konstnärligt verk"bör här väljas i stället för "musikaliskt verk" med hänsyn tillinttesset av att undvika gränsdragningsproblem vid sammankomster där detförekommer blandade uttrycksformer. Jag vill också peka på att den tilltänktanya bestämmelsen inte bara omfattar gatumusik och liknande utan även t.ex.konserter inomhus. 1likhet med ställningstagandet i promemorian anser jag att det inte bör vara möjligtatt upplösa en sammankomst på den nu aktuella grunden om sammankomsten äger rumi enlighet med meddelat tillstånd. Om det exempelvis i tillståndet för ettevenemang som villkor har angetts och denna överskridits, bör dock dennya regeln kunna tillämpas. Regeln bör naturligtvis, inte minst med tanke påproblemet med gatumusik, kunna tillämpas också i de fall då en sammankomst intehar omfattats av kravet på tillstånd. Somhar påpekats vid remissbehandlingen finns det behov av motsvarande möjlighetatt upplösa offentliga tillställningar. Här krävs inte såsom vid allmännasammankomster stöd i regleringen i RF. Den nuvarande befogenheten enligt 19 §första stycket andra meningen AOst för polisen att upplösa en offentligtillställning, bl.a. om den "föranleder oordning", torde i och försig omfatta även allvarligare bullerstömingar i närheten av den plats där entillställning äger rum. Enligt min uppfattning får det emellertid inte rådanågon tvekan om att det finns lika stora möjligheter att ingripa mot offentligatillställningar som ger upphov till bullerstörningar och liknande sombettäffande allmänna sammankomster. 1 enlighet med promemorieförslagetsinnebörd bör därför den nya bestämmelsen omfatta även offentliga tiUstäUningarutan någon begränsning till tillställningar av något visst slag. Fråganom möjligheterna att ingripa mot en gatumusikant i dennes egenskap av enskildmötesdeltagare tar jag upp i specialmotiveringen. 6Riksdagen 1992/93. 4.2.5Säkerhetsföreskrifter för mötes- och föreställningstält Mittförslag: Ett tält skall få användas vid en allmän sammarUcomst eller offentligtillställning bara om det erbjuder betryggande säkerhet mot brand och andraolycksfall. Tält som är avsedda för flera än 150 personer och som får uppförasutan bygglov (samlingstält) skall vara besiktigade och godkända. VidbesUctningen skaU särskilt tältets brandtålighet och stabilitet och dessinredning prövas. BesUctningskall ske innan ett samlingstält första gången tas i bruk i och vidregelbundet återkommande tillfällen. Om tältet har änch-ats i ett avseende somhar väsentlig betydelse för säkerheten, skall det åter besiktigas. Ettgodkännande skall gälla för av minst tre och högst . Omett samlingstält på grund av skada eller av någon annan orsak inte erbjuderbetryggande säkerhet mot brand och andra olycksfall, skall polisen få förbjudaatt tältet används så länge felet består. Utredningensförslag överensstämmer i huvudsak med mitt. Enligt utredningsförslaget skallemellertid en riksprovplats få utfärda användningsförbud och polisen fåmeddela interimistiska förbud. Remissinstanserna:Förslaget tillstyrks uttryckligen av polismyndigheterna i , Boråsoch , , och . är positivt till att en reglering medkrav på provning och kontroll på området införs. i haringen erinran mot förslaget men anser att det inte medför att polisens lokalakonttoll av föreställningstält kan minskas. Mot den bakgrunden ifrågasätterpolismyndigheten, om inte anordnande av en cirkusförestäUning bör krävatillstånd oberoende av var föreställningen äger rum. iHelsingborg anser att polisen bör ha större möjUgheter än utredningenförutsätter att på anordnarens bekostnad anlita sakkunnig hjälp, t.ex. när detgäller elinstallationer. anser att förslaget är onödigt komplicerat. Enligt förbundetbör tältduk brandprovas vid medan konttoUen avläktare och sittplatser, som inte avser den mekaniska hållfastheten utan hurtältet byggts upp på den aktuella platsen, kan utföras av polisen. Statenskulturråd anser att regleringen bör utformas så att alla typer avföreställningar och sammankomster likställs när det gäller kraven påsam-lingstält. Enligt kultunidet innebär förslaget en diskriminering avcirkusfö-reställningai- med hänsyn till utredningens ställningstagande attsådana föreställningar även i fortsättningen skall utgöra offentligatillställningar; pekar därvid på bl.a. att den som anordnar enallmän sammankomst i ett tält som inte är uppfört på allmän plats inteunderkastas tillståndsprövning med krav på bevis om att tältet har godkänts.Akademien för cirkuskonstens bevarande i anför Uknande synpunkter. tillstyrker förslaget att riksprovplats ombesörjer besUct- Prop.1992/93:210 ning och godkännande av samlingstält. Bakgrundentill mitt förslag: Enligt LAS och AOst forchas i olika fall tillstånd avpolisen för att få anordna allmänna sammankomster och offentligatillställningar. Med undantag för vissa mindre sammankomster för framförande avkonstnärligt verk fordras alltid tillstånd, om en sammankomst ellertillställning skall hållas på allmän plats. För cirkusföreställningar ochvissa andra tillställningar fordras tillstånd oavsett var de hålls. Prövningenav en tiUståndsansökan skall alltid ske utifrån ttafikens samt den allmännaordningens och säkerhetens inttessen. Varken LAS eller AOst innehåUer någrabestämmelser om hur prövningen av säkerheten hos de anordningar som avsesförekomma vid en sammankomst eller tillställning skall gå till eller vilkakriterier som skall gälla för prövningen. I 14 § ttedje stycket AOst finnsemellertid en bestämmelse som ger polisen befogenhet att vid en tillställningpå anordnarens bekostnad anlita sakkunnig för en undersökning som kräversärskild fackkunskap. Enpraxis har utbildats för polisens prövning av ärenden om tillstånd att anordnasammankomster och tillställningar i tält. Vissa riktiinjer har utarbetatsinternt inom de olika polismyndigheterna medan andra har tillkommit efter rådoch anvisningar från någon annan myndighet. Enligt 26 § AOst skall polisen vidhandläggningen av bl.a. ärenden om tillstånd att anordna offentligatillställningar samråda med annan myndighet som berörs av ärendet. Polisenremitterar därför regelmässigt ansökningar om tillstånd att anordnacirkusföreställningar till den eller de nämnder för räddningstjänsten som finnsi kommunen (för enkelhetens skull i det följande benämnd räddningsnämnd). Ettsådant remissförfarande kan också - utan utttyckligt författningsstöd -förekomma vid ansökningar om tillstånd att anordna sammankomster i tält ellervid anmälningar om sådana sammankomster. Innanpolisen ger tillstånd att anordna en sammankomst eller en tillställning i etttält, t.ex. en cirkusföreställning, bmkar man vidare besiktiga tältet och deanordningar som finns i detta.