prop · GF03113 · 1992-01-01 00:00:00 — I samband med införandet av lagen om värdepappersrörelse behandlades kommitténs förslag att lämna regeringen möjlighet att meddela föreskrifter om courtagets storlek, dock utan att någon lagregel härom infördes (prop. 1990/91:142 s. 138). Föredraganden anförde däremot att han, om det skulle visa sig att kostnaden för mindre värdepappersaffärer blir omotiverad hög, var beredd att ompröva sin ståndpunkt. Min inställning är densamma. Emellertid kan ses tecken på en ökande priskonkurrens inom mellanhandsledet, t.ex. har vissa mellanhänder slopat avgifter för depåhantering. Min förhoppning är att de förbättrade konkurrensmöjligheterna på börsområdet även kommer att ha effekt på prissättningen inom detta område. Med hänsyn härtill är jag inte beredd att införa någon prisreglering för börshandeln. Mitt förslag: Börs som är aktiebolag skall ha ett aktiekapital som med hänsyn till verksamhetens art och omfattning är tillräckligt stort. För ekonomisk förening skall motsvarande krav avse summan av gjorda medlemsinsatser och förlagsinsatser. Kommitténs förslag: Kommittén föreslår att ett aktiebolag som är börs skall ha ett aktiekapital som uppgår till minst 10 milj. kr. För ekonomisk förening föreslås att summan av gjorda medlemsinsatser och förlagsinsatser skall uppgå till minst samma belopp. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser kommenterar inte förslaget eller lämnar det utan erinran. Bankorganisationerna och efterlyser dock en möjlighet att medge lägre belopp i enskilda fall. Skälen för mitt förslag: En börs tillhandahåller en marknadsplats för handel med finansiella instrument. Det företag som driver börsen deltar inte i handeln. Följaktligen utsätts företaget inte för de risker som hör samman med handeln. Börsen ansvarar normalt heller inte för hanteringen av betalningar och värdepapper. Ansvaret härför ligger på medlem marna och clearingorganisationen, om någon sådan finns. Något behov av att på en börs ställa sådana kapitaltäckningskrav som gäller för t.ex. banker finns därför inte. För det fall ett företag utöver börsverksamhet även bedriver clearingverksamhet ställs andra och i vissa hänseenden hårdare krav på företaget (avsnitt 3.3.3). Däremot förekommer andra typer av risker som gör att en börs kan behöva visst reservkapital. Exempelvis kan börsen ådra sig ersättningsskyldighet för olika fel som uppstår i verksamheten. Det kan röra sig om fel som begås av anställda vid börsen eller tekniska fel för vilka börsen inte kan få ersättning av någon utomstående. En annan tänkbar källa till skadeståndskrav kan vara felaktiga beslut om att avföra emittenters värdepapper från notering på börsen. Det får anses viktigt att ett företag som erhåller statlig auktorisation har tillräckligt kapital för att klara av skadeståndskrav som kan uppkomma i verksamheten. Av ett börsdrivande företag bör därför krävas att ett visst kapital, som står i rimlig proportion till risken, finns bundet i företaget. Även från mer allmänna synpunkter finns det skäl att ställa krav på god finansiell styrka hos företag som får statlig auktorisation för börsverksamhet. Detta ökar utsikterna för att verksamheten får viss varaktighet och stabilitet och kan klara av t.ex. tillfälliga nedgångar i omsättningen. Därmed stärks också den allmänna tilliten till börsverksamhet. Jag kan instämma i att en regel med ett i lagtext bestämt belopp i fråga om krav på kapitalstyrka onekligen har fördelen av att vara enkel att tillämpa. Nackdelen är bristen på flexibilitet. Det får förutsättas att de börser som auktoriseras kan variera avsevärt i fråga om storlek och inriktning. Det finns ett behov av att kunna anpassa kravet på kapitalstyrka efter förhållandena i det enskilda fallet. Det bör därför överlåtas på regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, finansinspektionen att vid behov meddela närmare föreskrifter i saken. Prövning av det börsdrivande företagets kapital bör ske inte bara vid auktorisationstillfället utan fortlöpande . bör därför kunna kräva att kapitalet i ett företag som driver börsverksamhet ökas när det växer i storlek eller ändrar inriktning på sin verksamhet. Å andra sidan bör inspektionen också kunna medge att kravet sänks när utvecklingen av verksamheten gör det motiverat. Bedömning av vilket krav på kapitalstyrka som skall ställas i det enskilda fallet bör göras utifrån börsverksamhetens omfattning och art. I en sådan bedömning bör även andra finansiella resurser som börsen har eller kan utnyttja vägas in. Det kan vara förekomsten av försäkringar, garantier, fonderade medel eller säkerheter som helt eller delvis tar hand om någon eller några av de risker som det börsdrivande företagets kapital annars kan få tas i anspråk för. Mitt förslag: En börs får, utöver själva börsverksamheten, ägna sig endast åt verksamheter som har nära samband med denna. Om särskilda skäl finns, skall tillstånd dock kunna ges även till andra verksamheter. Förvärv av organisationsaktier m.m. kräver finansinspektionens tillst Kommitténs förslag: Kommittén tillåter att börsverksamhet och clearingverksamhet bedrivs inom samma företag. I övrigt behandlas inte frågan. Remissinstanserna invänder inte mot kommitténs förslag. Hearingsynpunkter: framhåller att det bör krävas tillstånd från inspektionen för att en börs skall få bedriva annan verksamhet jämte börsverksamheten. Skälen för mitt förslag Sidoverksamhet Lagen om ger inget besked i frågan huruvida fondbörsen får ägna sig åt annan verksamhet än den som regleras i lagen, nämligen fondbörsverksamhet. Emellertid driver fondbörsen ett externt informationssystem (SIX) som bl.a. erbjuder kursinformation från flera utländska marknadsplatser. anser jag att börsverksamhet och clearingverksamhet bör få bedrivas i ett och samma företag. Verksamheterna är intimt förknippade med varandra och det kan finnas uppenbara fördelar från både kostnads- och effektivitetssynpunkt med att integrera dem inom ett företag. I säkerhetshänseende kan en sådan integrering också vara för- delaktig. Härtill kommer att det i andra länder accepterats att börs- och clearingverksamhet får bedrivas i ett och samma företag. Vad gäller andra med börsverksamhet närliggande verksamheter ser jag inget hinder mot att börser får ägna sig åt sådana marknadsinformationstjänster som fondbörsen erbjuder allmänheten och utbildningsverksamhet med anknytning till den handel som bedrivs vid börsen. Det bör även kunna godtas att en börs bedriver annan verksamhet som har nära samband med driften av marknadsplatsen, än de nu nämnda. Det är emellertid inte möjligt att i lag ange exakt vilka verksamheter som därvid kan komma i fråga. Behovet av annan verksamhet kan skifta med hänsyn till företagets organisation, men också den tekniska och den allmänna utvecklingen inom börsområdet kan spela en stor roll. Något särskilt tillståndsförfarande för verksamheter som har nära samband med börsverksamheten anser jag inte behövligt, utan det får ankomma på finansinspektionen att vid auktorisationsprövning och tillsyn av varje enskild börs bedöma vilka sambandsverksamheter som är lämpliga och därmed acceptabla utifrån kravet på en sund verksamhet. Däremot är det tveksamt om ett företag som driver börsverksamhet skall få syssla med verksamhet av helt annat slag, t.ex. industriell verksamhet eller försäljning av varor och tjänster som inte har någon anknytning till börsverksamhet. Det finns enligt min mening flera viktiga skäl som talar mot en sådan ordning. För det första kan en sådan verksamhet komma att påverka den ekonomiska stabiliteten i börsverksamheten på ett icke önskvärt sätt. För det andra finns uppenbar risk att det allmänna förtroendet för börsverksamhet skulle påverkas i negativ riktning om detta tilläts obehindrat. Slutligen måste också beaktas att auktorisationsprövningen och tillsynen av en börs kan kompliceras på ett sätt som inte kan överblickas. Det kan uppstå betydande svårigheter för finansinspektionen när det gäller bl.a. bedömningen av företagets finansiella resurser och avgränsningen av tillsynen. Mot bakgrund av vad som angetts finns anledning att inta en restriktiv hållning vad gäller möjligheterna för en börs att ägna sig åt verksamhet som inte har ett påtagligt samband med börsverksamheten. Jag vill dock inte helt utesluta att det kan finnas förutsättningar för att tillåta en börs att driva sådan verksamhet. Vilken annan verksamhet som kan tillåtas avgörs lämpligen av finansinspektionen från fall till fall. För tillstånd bör krävas särskilda skäl. Förvärv av organisationsaktier m.m. En börs kan vilja förvärva större eller mindre andelar i andra företag som ett led i organisationen av verksamheten. Organisationsförvärv kan exempelvis ske i samband med att en börs för över eller förlägger delar av själva börsverksamheten, eller sådan verksamhet som har nära samband med denna, till ett företag som inte står under tillsyn. Det är angeläget att finansinspektionen kan få insyn även i ett sådant företag och har möjlighet att få uppgifter om detta. Dessutom bör kontrolleras att sådana engagemang inte får en omfattning och inriktning som kan äventyra börsens stabilitet och styrka. Det bör därför krävas tillstånd till förvärv i organisationssyfte av aktie eller andel i företag. En börs bör inte vara betagen möjligheten att förvärva aktier och andra finansiella instrument i placeringssyfte och jag ser det inte heller som nödvändigt att kräva tillstånd för sådana förvärv. Förvärv av finansiella instrument kan t.ex. ingå som ett naturligt led i förvaltningen av börsens likvida medel. Risken för intressekonflikter bör dock observeras. Det kan knappast anses som lämpligt att en börs annat än för långsiktiga innehav, gör placeringar i finansiella instrument som är noterade vid börsen. Eftersom börsen i sin verksamhet får tillgång till icke offentliggjorda upplysningar om de emittenter som har fondpapper inregistrerade vid börsen, kan misstanke uppkomma att börsen utnyttjar dessa vid sina värdepappersaffärer. Det spelar ingen roll om en sådan misstanke har fog för sig eller inte. Redan risken för att den kan uppkomma är skäl nog för börsen att hålla sig borta från transaktioner med sådana finansiella instrument som är föremål för notering vid börsen, om affärerna inte sker för en långsiktig placering. löpande tillsyn av en börs bör inrymma en kontroll av att börsens eventuella innehav av finansiella instrument inte tar sådana proportioner och former att dess stabilitet och styrka kan hamna i farozonen. Mitt förslag: En börs får som medlemmar ha endast 1. , 2. värdepappersinstitut med tillstånd att driva kommissions- handel, förmedlingsverksamhet eller handel för egen räkning, och 3. utländska företag som i sitt hemland har rätt att delta i börshandel av liknande slag och som där står under tillsyn av myndighet eller annat behörigt organ. Den som antas som medlem skall ha tillräckliga finansiella resurser och i övrigt vara lämplig att delta i handeln vid börsen. Kommitténs förslag överensstämmer i huvudsak med mitt. Remissinstanserna lämnar kommitténs förslag i stort sett utan erinran. anför att en alltför ensidig begränsning av kretsen som har rätt till börsanslutning kan ge bilden av ett skråväsende som inte är ägnat att uppehålla allmänhetens förtroende. uttalar att handel vid börs också kan bedrivas från terminaler som utplaceras hos inte bara fondkommissionärer utan även stora institutionella placerare och att några avgörande skäl mot sådan handel inte föreligger. Skälen för mitt förslag: Enligt 11 § lagen om kan endast den som har fondkommissionstillstånd eller motsvarande tillstånd som värdepappersinstitut och som är lämplig bli medlem vid fondbörsen; ansökan om medlemskap prövas av börsens styrelse. Börsstyrelsens lämplighetsprövning kan omfatta även annat än vad som varit föremål för prövning i tillståndsärendet hos finansinspektionen (prop. 1978/79:9 s. 165). För att en börs skall fungera väl, måste dess medlemmar motsvara högt ställda krav på kompetens och finansiella resurser. Så länge endast sådana aktörer är anslutna till en börs föreligger goda förutsättningar för att de värdepappersaffärer som görs upp på börsen kan fullföljas. Detta skapar en trygghet i handeln som är av fundamental betydelse eftersom parterna i datoriserade handelssystem oftast inte får reda på varandras identitet förrän avslut redan är träffat. En möjlighet att uppnå detta mål kan vara att som villkor för börsanslutning kräva att sökanden har tillstånd att driva värdepappersrörelse. Eftersom det enligt lagen om värdepappersrörelse går att få särskilt tillstånd för olika sorters verksamheter inställer sig frågan vilket eller vilka av dessa tillstånd som bör kunna ligga till grund för börsmedlem Denna fråga berördes i motiven till vissa ändringar i lagen om i samband tillkomsten av lagen om värdepappersrörelse (prop. 1990/91:142 s. 180). Där konstaterades bl.a. att de uppgifter som fondkommissionärerna utför i handeln på börsen hänför sig till två av de verksamheter som enligt värdepappersrörelselagen är tillståndspliktiga, nämligen kommissionsverksamhet och handel för egen räkning. Det ansågs inte nödvändigt att kräva att båda dessa tillstånd måste innehas av ett värdepappersinstitut som vill bli medlem vid fondbörsen. Därvid konstaterades att tillståndet att handla för egen räkning endast behövdes om institutet skulle fungera som marknadsgarant (på engelska market maker) i OTC-handeln. Av de verksamheter som enligt lagen om värdepappersrörelse är tillståndspliktiga är det de som avser kommissionsverksamhet, handel för egen räkning och förmedlingsverksamhet som normalt sett bör ge den kompetens som behövs för börsmedlemskap. Kommittén har övervägt om även andra aktörer än de nu nämnda skall ha möjlighet att få bli börsmedlemmar och därigenom kunna handla direkt på en börs utan att behöva gå via en mellanhand. Det kan gälla t.ex. industriföretag, försäkringsbolag, finansbolag m.fl. företag eller t.o.m. privatpersoner. Tanken härpå avvisas emellertid av kommittén, som anser att nackdelarna med en sådan ordning skulle bli större än fördelarna. För egen del är jag i och för sig inte främmande för att göra börsmedlemskap öppet även för andra aktörer än sådana som har tillstånd enligt lagen om värdepappersrörelse, förutsatt att de uppfyller nödvändiga krav i fråga om bl.a. kompetens och finansiella resurser. Emellertid finns en internationell aspekt på frågan om börsmedlemskap. Vid utländska börser gäller överlag att inga andra än yrkesmässigt verksamma, och i regel auktoriserade, mellanhänder - dvs. kommissionärer, förmedlare, de som handlar för egen räkning etc. - och i vissa länder även banker tillåts att agera direkt på börserna. Det finns en viss risk för att tilltron i utlandet till de svenska börserna kan påverkas negativt om vi i detta hänseende avviker från den utomlands gällande ordningen. En sådan osäkerhet kring det svenska börssystemet kan försvåra det internationella samarbetet inom börsområdet. Detta bör undvikas. Framtiden får utvisa om det på internationell nivå kan ske en attitydförändring i börsmedlemskapsfrågan. Innan det har visats några tecken härpå anser jag det inte lämpligt att i införa en ordning som avviker från det internationella mönstret. Mot bakgrund av vad som anförts anser jag att - av aktörerna inom landet - endast sådana som fått tillstånd enligt värdepappersrörelselagen till kommissionsverksamhet, förmedlingsverksamhet eller handel för egen räkning bör få komma i fråga för börsmedlemskap. kan som aktör på penningmarknaden vilja delta i en eventuell börs på denna marknad och bör därför ingå bland dem som får antas som börsmedlem. Medlemskap vid en börs har traditionellt endast varit aktuellt för företag som har haft en egen organisation uppbyggd på eller i direkt anslutning till börsen. Genom införande av elektroniska handelssystem möjliggörs deltagande i börshandeln från etableringar i andra länder. Denna utveckling avspeglar sig i det förslag till direktiv om investeringstjänster på värdepappersområdet (COM(89)629) som utarbetats inom EG. Enligt bestämmelserna i direktivförslaget skall företag som i sitt hemland fått auktorisation för endera mäklarverksamhet, handel för egen räkning eller verksamhet som marknadsgarant ha rätt att ansluta sig till en börs eller annan organiserad marknadsplats i ett annat . I fråga om anslutning till elektroniska handelssystem skall detta vara möjligt utan att företaget behöver ha någon etablering i det medlemsland där handels- systemet har sin bas. kan komma önskemål från utlandsbaserade företag om medlemskap vid svenska börser. För den svenska värdepappersmarknaden finns det anledning att se positivt på arrangemang som ökar möjligheterna att samla handel till svenska marknadsplatser. Börsmedlemskap bör därför vara tillgängligt för sådana utländska företag som i sitt hemland har rätt att delta i börshandel av liknande slag. En ytterligare förutsättning bör vara att det utländska företaget i sitt hemland står under tillsyn av myndighet eller annat behörigt organ. Till skillnad från kommittén anser jag att det, på samma sätt som för svenska företag, bör ligga på den aktuella börsen att pröva om förutsättningarna är uppfyllda när ett utländskt företag söker medlemskap där. En sådan medlem skall naturligtvis följa de likvid- och leveransregler som gäller här i landet. Det bör påpekas att börsmedlemskap för ett utlandsbaserat företag inte innefattar rätt att driva värdepappersrörelse i . För detta fordras särskilt tillstånd enligt lagen om värdepappersrörelse. Utöver dessa krav av formell art bör det gälla ett allmänt lämplighetskrav för börsmedlemskap. En börs bör alltså inte kunna nöja sig med att en sökande t.ex. har tillstånd enligt lagen om värdepappersrörelse utan bör härutöver vara skyldig att göra en prövning av om sökanden är lämplig som medlem. Ett led i denna prövning bör avse sökandens finansiella styrka. En börsmedlem måste uppfylla de krav på finansiell styrka som är befogade att ställa med hänsyn till hur handeln är organiserad och i vilken omfattning medlemmen avser att delta i handeln. Han måste bl.a. kunna medverka till att ingångna avtal fullföljs och avvecklas i vederbörlig ordning, även om han t.ex. inte får överenskommen betalning från en uppdragsgivare. Prövningen skall också avse sökandens allmänna lämplighet. Denna prövning måste ske på objektiva och sakliga grunder. Den får naturligtvis inte vara diskriminerande i något avseende, t.ex. på grund av nationalitet. Börser skall således tillämpa en princip om fritt tillträde. Denna kan emellertid inte tillämpas utan urskillning. I vissa fall kan det vara orimligt och kanske t.o.m. direkt olämpligt att begära att en börs alltid skall vara skyldig att låta alla som uppfyller villkoren delta i börshandeln. Inskränkningar i tillträdet kan vara motiverade på grund av fysiska eller tekniska hinder. Om handeln på börsen utförs på ett börsgolv med kringutrymmen är det inte säkert att alla intresserade aktörer kan beredas plats där. Detta kan medföra att sådana som i och för sig är behöriga att ansluta sig till börsen inte kan få detta. Också olika tekniska hinder kan medföra en begränsning i tillträdet till börsen, t.ex. att ett datoriserat handelssystem inte har kapacitet som är tillräcklig för att tillåta samtliga intresserade att delta. nämnda typer av hinder bör dock endast temporärt kunna inskränka tillträdet. Jag menar nämligen att det av en marknadsplats med offentlig auktorisation bör krävas att den vidtar åtgärder så att den volym- och resursmässigt anpassar sig till det intresse för del- tagande i handeln som finns. Om anslutningsmöjligheterna är begränsade på grund av fysiska eller tekniska hinder bör regler som rör begränsningssituationen vara neutralt utformade och naturligtvis även tillämpas på detta sätt. Som jag tidigare antytt är jag inte främmande för att öppna för att även andra aktörer än värdepappersinstitut och deras utländska motsvarigheter skall kunna bli börsmedlemmar, förutsatt att de uppfyller nödvändiga krav i fråga om bl.a. kompetens och finansiella resurser. Även med den lösning som har valts kan man ifrågasätta om det är nödvändigt att helt utestänga t.ex. försäkringsbolag, fondbolag och större industriföretag från att mer direkt delta i handeln än vad som sker. När handeln vid en börs sker på elektronisk väg bör enligt min mening i vart fall inte lagstiftningen utgöra hinder mot att börsmedlemmar låter kunder av nämnda slag genomföra sina affärer över egna terminaler. Eftersom medlemskapet vid börs bygger på ett avtalsförhållande får det ankomma på varje enskild börs att avgöra om och i så fall under vilka förutsättningar medlemmarna skall kunna överlåta på sina kunder att på detta sätt direkt delta i börshandeln. En given förutsättning är härvid att det ej görs avkall på de krav som börsen annars ställer upp för del- tagande i handeln, vilket är särskilt betydelsefullt i sådana system där avslut sker automatiskt utan att parterna känner till vem som är motpart. Det kan inte komma i fråga att kundföretaget tillåts utföra annat än egna affärer eftersom det annars skulle bli fråga om verksamhet som fordrar tillstånd enligt lagen om värdepappersrörelse. Börsen bör endast ge en medlem tillåtelse att låta kundföretaget genomföra sina egna värdepappersaffärer om handeln kan ske under betryggande former, såväl säkerhetsmässigt som i övrigt, och under förutsättning att kundföretaget har personal som är kompetent och ordentligt utbildad på det handelssystem som används vid börsen. Självklart får börsmedlemmen bära det fulla ansvaret gentemot börsen för eventuella felaktigheter som kan uppstå när kunden på egen hand genomför sina värdepappersaffärer och för att utförda affärer fullföljs på vanligt sätt, vilket sannolikt kräver att kundföretaget har acceptabel kapitalstyrka. Det kan tänkas att begränsningar införs för kundföretagen i fråga om hur stora affärer som får utföras. Ett sätt att garantera att affärer fullföljs kan t.ex. vara att kräva att företaget ställer säkerhet. har vid hearingen hävdat att en delegationsregel likt den som finns i 3 kap. 1 § tredje stycket aktiekontolagen bör införas, om börsmedlem skall kunna överlåta på en kund att utföra sina egna affärer i ett datoriserat handelssystem. I anledning härav vill jag anföra följande. Den nämnda bestämmelsen innebär att kontoförande institut efter tillstånd - som meddelas av finansinspektionen - får sätta annan i sitt ställe i fråga om rätten att vidta registreringsåtgärder i avstämningsregistret hos värdepapperscentralen. För att bli kontoförande institut krävs tillstånd enligt aktiekontolagen. Den nämnda delegationsrätten tillkom för att dåvarande och skulle ha möj- lighet att delegera vissa av sina kontoförande funktioner till de lokala föreningsbankerna resp. sparbankerna trots att dessa var fristående rättssubjekt (prop. 1991/91:106 s. 44, 45 och 80, LU33, SFS 1991:205). Syftet var att likställa samtliga banktyper när det gäller hantering av aktier och andra rättigheter enligt aktiekontolagen. Jag menar att bestämmelsen i aktiekontolagen inte kan användas som mönster i detta fall. Den börslagstiftning som här föreslås innehåller inte några bestämmelser om vilka förutsättningar och regler som skall gälla för börsmedlemmars deltagande i ett datoriserat handelssystem. Det ankommer alltså i första hand på börsen att på egen hand eller i avtal med börsmedlemmarna bestämma vad som skall gälla. Det skulle vara en uppenbar inkonsekvens att med en sådan ordning ta in en bestämmelse i lagen som inskränker börsens bestämmanderätt enbart med avseende på frågan om börsmedlem bör tillåtas att låta kundföretag utföra sina egna värdepappersaffärer i börsens handelssystem. 3.1.7 Finansiella instrument som får noteras och handlas vid en börs Mitt förslag: Notering och handel vid en börs skall kunna avse alla typer av finansiella instrument. Notering av och handel med ett visst finansiellt instrument får inte inledas förrän börsen lämnat sitt godkännande till detta.