prop · GF0394 · 1992-01-01 00:00:00 — Enligt kommittén skall bidraget beräknas behovsrelaterat och bygga på offentlig nationell statistik. Kommitténs förslag omfattar inte särvux och de fristående särskolorna. Remissinstanserna: I sina huvuddrag tillstyrks förslaget av de flesta remissinstanserna. Skälen för min bedömning: (1990:04) har slutfört sitt arbete. Kommittén redovisar sina förslag i betänkandet (SOU 1991: 98) ekonomi i samhällsekonomisk balans - statsbidrag för ökat handlingsutrymme och nya samarbetsformer. föreslår att bidragen till driften av särskolan och särvux inordnas i ett nytt generellt bidragssystem i form av ett statligt utjämningsbidrag. Kommittén har i sina beräk-?ningar med hänsyn till nuvarande ansvarsförhållanden valt att räkna in bidragen till särskolan och särvux i skatteutjämningsbidraget till landstingen. Kommunalekonomiska kommitténs förslag är föremål för remissbehandling. En proposition med anledning av kommitténs förslag kommer att föreläggas . Därvid kommer också skatteväxlingsfrågan att behandlas. I detta sammanhang bör också särskolekommitténs förslag om bidrag till särskolan att behandlas. Det är naturligt att då även behandla bidraget till särvux. I enlighet med vad jag har anfört har inom upprättas förslag till lag om ändring i skollagen (1985:1100). Det förslag jag lägger fram innebär att skolplikten inom särskolan minskas från Barnens rätt till utbildning kvarstår emellertid orubbad. Jag anser därför att lagrådets hörande i detta ärende skulle sakna betydelse. Förslag till ändring i skollagen 1 kap. Allmänna föreskrifter För barn och ungdomar som inte kan gå i och gymnasieskolan därför att de är psykiskt utvecklingsstörda finns särskolan. Kommunerna är huvudmän för särskolan. Kommuner och landsting är huvudmän för komvux. Kommunerna är huvudmän för särvux och sfi. Av den allmänna motiveringen (avsnitt 2.3) framgår att särskolan även i fortsättningen skall vara en särskild skolform. Förslaget om övergång från landstingskommunalt till kommunalt huvudmannaskap har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.1). I punkt 2 i övergångsbestämmelserna behandlas frågor i samband med övergången som skall vara genomförd före . Av den allmänna motiveringen (avsnitt 2.2) framgår att Dammsdalskolan i , Salbohedskolan i och den yrkesutbildning för hörselskadade psykiskt utvecklingsstörda elever som anordnas i tills vidare kan få vara landstingskommunala särskolor. Huvudmannaskapet för dessa skolor behandlas i punkt 3 i övergångsbestämmelserna. Skolplikt och motsvarande rätt till utbildning Styrelsen för särskolan i hemkommunen prövar om ett barn skall tas emot i särskolan under sin skolpliktstid. Fråga om mottagande får även väckas av barnets vårdnadshavare. Huvudmannen för specialskolan prövar om ett barn skall tas emot i specialskolan under sin skolpliktstid. Fråga om mottagande får väckas av barnets vårdnadshavare eller av barnets hemkommun. Om ett barn, som har tagits emot i särskolan, bedöms kunna gå över till , skall styrelsen för särskolan besluta att barnet inte längre skall vara elev där. Motsvarande gäller för huvudmannen för specialskolan, om den som tagits emot i specialskolan, bedöms kunna gå över till eller särskolan. Frågan om prövning av personkretstillhörigheten samt om beslut om mottagande i särskola har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.3). Bestämmelsen i första stycket innebär att den styrelse som ansvarar för särskolan i barnets hemkommun alltid prövar frågan om personkretstillhörighet, även i de fall då hemkommunen kommer överens med någon annan kommun om att barnet skall få sin särskoleutbildning där. Ändringarna i andra och tredje styckena motiveras av det ändrade huvudmannaskapet. Sådana frågor som avses i tredje stycket skall styrelsen för särskolan självfallet vid behov ta upp på eget initiativ. En sådan fråga kan väckas också av vårdnadshavaren. Av den allmänna motiveringen (avsnitt 2.5) framgår att styrelsen för utbildningen i hemkommunen också skall pröva personkretstillhörigheten för elever som skall få sin utbildning i en fristående särskola. En bestämmelse med sådan innebörd har tagits in i en ny paragraf, 2 a §, i 9 kap. Att stor vikt alltid måste tillmätas den uppfattning som en elevs vårdnadshavare har när det gäller att bedöma vilken skolform som är bäst för eleven är en självklarhet. Samråd med eleven och dennes vårdnadshavare skall därför alltid ske före beslut om att placera eleven i särskola. Skolplikten upphör vid utgången av vårterminen det kalenderår då barnet fyller eller, om barnet fullgör särskild skolplikt i specialskolan, . Om barnet tillfredsställande slutför högsta årskursen i eller motsvarande i någon annan skola där barnet får fullgöra sin skolplikt, upphör därmed denna. Skolplikten upphör också, om barnet vid särskild prövning visar att det har motsvarande kunskaper. Sådan prövning anordnas av styrelsen för utbildningen. Beslut av styrelsen för utbildningen i ärende om skolpliktens upphörande får överklagas hos skolväsendets överklagandenämnd. Ändringen i första stycket är en följd av att skolpliktstiden för särskolans elever minskas från tio till . Den ändrade skolplikten har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.4). Se även specialmotiveringen till 6 kap. 3 §. Övergången till nioårig skolplikt behandlas i punkt 4 i övergångsbestämmelserna. Kommunen skall se till att skolpliktiga elever i dess grundskola och särskola fullgör sin skolgång. Kommunen skall också se till att skolpliktiga barn, som är bosatta i kommunen men inte går i dess grundskola eller särskola, på något annat sätt får föreskriven utbildning. Huvudmannen för specialskolan skall se till att skolpliktiga elever i skolor under dess ledning fullgör sin skolgång. Om en skolpliktig elev i en skola utanför det offentliga skolväsendet för barn och ungdom är frånvarande i stor utsträckning utan giltig orsak, skall huvudmannen för skolan anmäla förhållandet till barnets hemkommun. Kommunen skall pröva om barnet skall åläggas skolgång i eller särskolan eller, om skäl föreligger, överlämna anmälan till huvudmannen för specialskolan, som skall pröva om barnet skall åläggas skolgång där. Beslut om att ålägga barnet skolgång får överklagas hos kammarrätten. Ändringarna i 13 och 14 §§ är en följd av att kommunerna övertar huvudmannaskapet för särskolan. I detta kapitel ges föreskrifter om sådan utbildning inom det offentliga skolväsendet för barn och ungdom som är avsedd att påbörjas av ungdomar efter avslutad grundskoleutbildning eller motsvarande fram till och med det första kalenderhalvåret det år de fyller . Denna utbildning bildar gymnasieskolan. I 13 § ges dessutom föreskrifter om mottagande i gymnasieskolan av vissa elever från särskolan. Bestämmelserna i detta kapitel gäller endast ungdomar som är bosatta i landet, om inte regeringen föreskriver annat. Genom ändringarna i detta kapitel har de elever som har gått i särskolan men som bedöms kunna gå i gymnasieskolan en rätt att göra detta. I specialmotiveringen till paragrafen i prop. 1990/91:85 s. 180 sägs att gymnasieskolan inte är öppen för elever från särskolan. Den nya bestämmelsen i 13 § innebär emellertid att särskoleelever kan tas in i gymnasieskolan. En upplysning om det har tillförts paragrafen. Varje kommun är skyldig att erbjuda utbildning på nationella program för samtliga de ungdomar i kommunen som avses i 1 § första stycket förutsatt att de 1. har slutfört sista årskursen i eller motsvarande och 2. inte har gått igenom utbildning på ett nationellt program eller likvärdig utbildning. Erbjudandet skall omfatta ett allsidigt urval av nationella program. Antalet platser på de olika programmen och deras grenar skall anpassas med hänsyn till elevernas önskemål. Erbjudandet skall avse utbildning som anordnas inom kommunen eller i en annan kommun eller ett landsting i enlighet med samverkansavtal. Två eller flera kommuner som gemensamt erbjuder en utbildning på ett nationellt program bildar ett samverkansområde för den utbildningen. Kommuner som har slutit samverkansavtal med ett landsting om en viss utbildning bildar ett samverkansområde för den utbildningen. Genom att det i första stycket endast hänvisas till 1 § första stycket framgår det att särskoleeleverna inte har möjlighet att gå på ett nationellt program. Varje kommun är skyldig att erbjuda gymnasieutbildning i form av individuella program för de ungdomar i kommunen som avses i 1 § första stycket och som inte har tagits in på något nationellt program. I fråga om elever från särskolan gäller också sådan skyldighet, dock endast om eleven vid prövning enligt 6 kap. 7 § inte tas emot i särskolan, därför att eleven bedöms kunna gå i gymnasieskolan. Ett individuellt program bör motsvara ett nationellt program eller syfta till att stimulera eleven att senare gå över på ett sådant program. Utbildningen på ett individuellt program skall följa en plan, som skall fastställas av styrelsen för utbildningen. I första stycket har tagits in en bestämmelse som gör det möjligt för elever som har fullgjort skolplikt i särskolan att genomgå utbildning på individuella program. De närmare skälen för den nya bestämmelsen har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.4). Av den plan för det individuella programmet som styrelsen för utbildningen skall fastställa skall det t.ex. framgå vad utbildningen syftar till, vilka kurser som ingår i programmet och hur som planen omfattar (jfr prop. 1990/91:85 s. 186). Av 5 kap. 1 § följer att utbildningen för ungdomar på det individuella programmet skall ha påbörjats senast under det första kalenderhalvåret det år de fyller . Enligt 20 § i samma kapitel har den som har påbörjat en utbildning på ett individuellt program i en kommun rätt att fullfölja programmet enligt den plan som fanns när utbildningen inleddes. Särskolan omfattar obligatorisk särskola (grundsärskola och träningsskola) samt frivillig särskola (yrkesutbildning, yrkesträning och verksamhetsträning). Grundsärskolan och träningsskolan skall ha nio obligatoriska årskurser, årskurserna 1-9, och en för eleverna frivillig årskurs, årskurs 10. Av dessa utgör 1-3 lågstadium, 4-6 mellanstadium och 7-10 högstadium. Träningsskolan är avsedd för elever som inte kan gå i grundsärskolan. Styrelsen för särskolan avgör om en elev som tas emot i särskolan skall gå i grundsärskolan eller träningsskolan. Den frivilliga särskolan bygger på den obligatoriska särskolan. Styrelsen för särskolan avgör om en elev i den frivilliga särskolan skall få yrkesutbildning, yrkesträning eller verksamhetsträning. I första stycket införs benämningarna obligatorisk särskola och frivillig särskola. Den obligatoriska särskolan omfattar grundsärskolan och träningsskolan. Den frivilliga särskolan omfattar yrkessärskolan. Det frivilliga tionde skolåret som skall anordnas inom ramen för den obligatoriska särskolan regleras närmare i den nya 3 a §. Övergången till nioårig skolplikt medför att skolplikten upphör vid utgången av vårterminen det kalenderår då eleven fyller , dvs. när eleven gått igenom årskurs 9. Med styrelsen för särskolan i andra och tredje styckena avses givetvis styrelsen i hemkommunen utom i de fall då en elev får utbildning i en annan kommun än hemkommunen. I ett sådant fall beslutar styrelsen för särskolan i den mottagande kommunen om form av särskola. Att styrelsen för särskolan skall samråda med eleven och dennes vårdnadshavare före beslut som avses i paragrafen är en självklarhet. De ungdomar som har slutfört årskurs 9 i särskolan har rätt att få fortsatt utbildning i årskurs 10 i den obligatoriska särskolan. I en ny paragraf, 3 a §, har införts bestämmelser om det för eleverna föreslagna frivilliga tionde skolåret som kommunerna skall vara skyldiga att erbjuda samtliga elever i årskurs 9. Förslaget har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.4). Kommunens skyldighet att anordna ett tionde skolår följer av 6 kap. 5 §. Införandet av det tionde frivilliga skolåret är särskilt reglerat i punkt 5 i övergångsbestämmelserna. För var och en som enligt denna lag har rätt att gå i särskolan skall hemkommunen sörja för att sådan utbildning kommer till stånd. Denna skyldighet skall fullgöras genom att hemkommunen anordnar särskola i den omfattning som krävs för att bereda utbildning åt samtliga i kommunen som har rätt till sådan eller kommer överens med någon annan kommun att denna i sin särskola skall ta emot elever vars särskoleutbildning hemkommunen har att sörja för. Första stycket innehåller föreskrifter om kommunernas skyldighet att anordna särskola. Av 1 kap. 16 § första stycket, 3 kap. 3 § samt 3 a och 7 §§ i detta kapitel följer vilka som har rätt att gå i särskolan. I 1 kap. 15 § definieras ordet "hemkommun". Av andra stycket framgår att denna skyldighet kan fullgöras genom att hemkommunen själv anordnar särskola eller beslutar att elever som tillhör särskolans personkrets i stället skall tas in i någon annan kommuns särskola. I det sistnämnda fallet krävs att de berörda kommunerna träffar ett samverkansavtal. En sådan samverkan mellan kommuner blir aktuell bl.a. när underlaget för att anordna särskola är för litet i en kommun. Samverkan kan t. ex. även ske genom att en kommun anordnar särskoleutbildning för ett visst slag av särskoleelever och därvid tar emot särskoleelever från andra kommuner. Exempel på detta är placeringsbehov i specialklasser för elever med svåra tilläggshandikapp och yrkessärskola. Någon reglering i lag av ersättningen mellan samverkande kommuner görs inte. Så är inte heller fallet när det gäller gymnasieskolan (se prop. 1990/91:85 s. 70). Varje kommun som anordnar särskola är skyldig att så långt det är möjligt organisera särskolan så att ingen elev blir tvungen att bo utanför det egna hemmet på grund av skolgången. Även i övrigt skall vid utformningen av särskoleverksamheten beaktas vad som ur kommunikationssynpunkt är ändamålsenligt för eleverna. Kommunen skall eftersträva att eleverna vid fördelningen på olika skolor placeras så att de får så kort skolväg som möjligt. att deras barn skall tas emot vid en viss skola inom kommunen med särskoleutbildning skall beaktas så långt det är möjligt med hänsyn till andra elevers berättigade krav på att få så kort skolväg som möjligt. Varje kommun är skyldig att för eleverna i sin särskola anordna kostnadsfri skolskjuts, om sådan behövs med hänsyn till färdvägens längd, trafikförhållandena, elevens handikapp eller någon annan särskild omständighet. I lagen (1985:568) om särskilda omsorger om psykiskt utvecklingsstörda m.fl. finns föreskrifter om särskilda omsorger i form av boende i familjehem eller elevhem för barn och ungdomar som behöver bo utanför föräldrahemmet. I ett nytt andra stycke införs en bestämmelse att kommunen skall eftersträva att eleverna vid fördelningen på olika skolor med särskoleutbildning placeras så att de får så kort skolväg som möjligt. Vidare införs en bestämmelse som ger vårdnadshavare ökat inflytande i fråga om deras barns placering vid en viss skola med särskoleundervisning. Bestämmelser med i huvudsak samma innehåll finns för del i 4 kap. 6 §. De har kommenterats utförligt i prop. 1990/91:115 s. 58-60. Bakgrunden till de nya bestämmelserna finns i den allmänna motiveringen ( avsnitt 2.3). Där sägs att närhetsprincipen inte kan ges så hög prioritet att den enskilde elevens behov kommer i andra hand. Det kan således vara befogat att placera en elev vid en annan skola än den som är närmast hemmet, om en sådan placering bättre skulle tillgodose elevens behov av en utbildning som är anpassad till dennes förutsättningar och behov. En skolorganisation som innebär att elever med likartade förutsättningar placeras i samma klass kan också motivera avsteg från närhetsprincipen. Vid behandlingen av val av skola () i prop. 1990/91:115 s. 60 berördes de fall då enskilda elever behöver särskilt stöd av något slag. Därvid anfördes följande: "I de flesta fall skall sådant stöd naturligtvis lämnas i den skola som de har närmast till. Skulle detta dock inte vara möjligt måste den reglering som jag har föreslagit tolkas så att de skall placeras på den skola i kommunen som har sådana resurser och ligger närmast deras bostad. Självfallet är det mycket viktigt att sådana beslut fattas i samförstånd med elevens vårdnadshavare. Eftersom det är kommunens oavvisliga skyldighet att ge särskilt stöd till alla elever som behöver det, måste kommunen ytterst ha möjlighet att även mot vårdnadshavarens vilja placera eleven i en skola där sådant stöd kan lämnas." En kommun bör inte vara skyldig att tillgodose vårdnadshavares önskemål om sina barns placering vid en viss skola, om dessa är förenade med betydande praktiska eller ekonomiska svårigheter. I tredje stycket avses med kommun antingen hemkommunen eller den mottagande kommunen. Hemkommunen är skyldig att sörja för kostnadsfri skolskjuts för elever i hemkommunens särskola. Motsvarande skyldighet gäller för en kommun som genom samverkansavtal i sin särskola tar emot elever för vars särskoleutbildning kommunen inte är skyldig att sörja. Den mottagande kommunens rätt till ersättning för skolskjutskostnaderna regleras inte i lagen, eftersom det finns ett samverkansavtal. Ungdomar har rätt att efter skolpliktens upphörande tas emot i den frivilliga särskolan i utbildning som är avsedd att påbörjas fram till och med det första kalenderhalvåret det år de fyller om 1. styrelsen för särskolan i hemkommunen bedömt att de inte kan gå i gymnasieskolan därför att de är psykiskt utvecklingsstörda och 2. de inte bereds utbildning i specialskolan. Varje kommun är skyldig att erbjuda sådana ungdomar utbildning i den frivilliga särskolan. En elev som har påbörjat utbildning i den frivilliga särskolan före utgången av det första kalenderhalvåret det år eleven fyller har rätt att fullfölja utbildningen. Dessa bestämmelser har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.4). Kommunens skyldighet att erbjuda ungdomar utbildning i den frivilliga särskolan omfattar alla ungdomar i angiven ålder som är psykiskt utvecklingsstörda och därför inte kan gå i gymnasieskolan. En kommun är inte skyldig att erbjuda en elev utbildning i den frivilliga särskolan . Kommunens skyldighet att erbjuda gymnasieutbildning i form av individuella program för sådana ungdomar som slutfört årskurs 9 eller fått fortsatt utbildning i årskurs 10 i särskolan och som bedöms kunna gå i gymnasieskolan regleras i 5 kap. 13 §. I tredje stycket tillförsäkras eleven en rätt att slutföra utbildningen. I 5 kap. 20 § som avser utbildning på individuella program i gymnasieskolan finns en liknande bestämmelse. En bestämmelse om att personkretstillhörigheten skall prövas av styrelsen för särskolan i hemkommunen även när det gäller ungdomar som har för avsikt att gå i en fristående skola som motsvarar den frivilliga särskolan har tagits in i en ny paragraf, 8 a §, i 9 kap. Skolplikt får fullgöras i en fristående skola, om skolan är godkänd för ändamålet. Ärenden om godkännande för vanlig skolplikt prövas av statens skolverk. Såvitt gäller särskild skolplikt prövas 1. sådant godkännande som avser en skola som motsvarar särskolan av statens skolverk och 2. sådant godkännande som avser en skola som motsvarar specialskolan av styrelsen för den specialskola som ansvarar för utbildning av samma handikappgrupp där skolan är belägen. Av 9 kap. 1 § följer att särskild skolplikt får fullgöras i en fristående skola som motsvarar särskolan, om skolan godkänts av styrelsen för särskolan där den fristående skolan är belägen. Av den allmänna motiveringen ( avsnitt 2.5) framgår att ärenden om godkännande i fortsättningen skall prövas av statens skolverk. Ett barn får fullgöra sin skolplikt i en fristående skola som är godkänd för särskild skolplikt och som motsvarar särskolan endast om styrelsen för särskolan i barnets hemkommun har bedömt att barnet har särskild skolplikt. Om ett barn har handikapp som enligt 3 kap. 3 § kan vara grund för särskild skolplikt, får barnet fullgöra sin skolplikt i en godkänd fristående skola som motsvarar specialskolan endast om 1. skolan är godkänd för elever som har särskild skolplikt på grund av samma handikapp som barnet eller 2. huvudmannen för specialskolan bedömer att barnet ändå kan tillgodogöra sig utbildningen vid skolan. Bakgrunden till den nya bestämmelsen i 2 a § framgår av den allmänna motiveringen (avsnitt 2.5). I fristående särskolor tas i vissa fall även in andra elever än sådana som är psykiskt utvecklingsstörda eller som enligt skollagen jämställs med dem. För att undvika att andra elever än de som tillhör personkretsen fullgör skolplikt i en fristående särskola skall styrelsen för särskolan i hemkommunen pröva personkretstillhörigheten även för barn som önskar gå i en fristående särskola. De bestämmelser som finns i 9 kap. 3 § gäller särskild skolplikt i både fristående skolor som motsvarar särskolan och fristående skolor som motsvarar specialskolan. De bestämmelser som är tillämpliga för fristående särskolor har brutits ut ur 3 § och tagits in i 2 a §. I 3 § kommer därför enbart att regleras särskild skolplikt i fristående specialskolor. Ungdomar kan tas emot i en fristående skola som motsvarar den frivilliga särskolan, om styrelsen för särskolan i hemkommunen har bedömt att de är psykiskt utvecklingsstörda. Av den allmänna motiveringen (avsnitt 2.5) framgår att styrelsen för särskolan i hemkommunen skall pröva personkretstillhörigheten för samtliga elever som avses få sin utbildning i en fristående särskola. Beslut av statens skolverk i ärenden om godkännande eller återkallande av godkännande för en fristående skola enligt 1, 4 eller 6 § får överklagas hos kammarrätten. Beslut av styrelsen för utbildningen i ärenden om godkännande eller återkallande av godkännande för en fristående skola för särskild skolplikt enligt 1 eller 6 § får överklagas hos kammarrätten. Beslut av styrelsen för utbildningen i ärenden som avses i 2 a, 3 och 8 a §§ får överklagas hos skolväsendets överklagandenämnd. Beslut som avses i 2 a § får överklagas endast av barnets vårdnadshavare. Beslut som avses i 8 a § får överklagas endast av eleven eller företrädare för denne. Beslut som styrelsen för särskolan fattar enligt 2 a och 8 a §§ bör kunna överklagas på samma sätt som gäller i fråga om beslut om mottagande i särskolan enligt 3 kap. 5 §. Jfr även 6 kap. 8 §. vuxenutbildning (komvux) Bestämmelserna om komvux gäller inte vuxna som behöver undervisning motsvarande den obligatoriska eller frivilliga särskolans. Beträffande sådana vuxna gäller i stället lagens bestämmelser om särvux. Ändringen är en följd av den ändring som görs i 12 kap. 1 §. Vuxenutbildning för psykiskt utvecklingsstörda (särvux) Särvux syftar till att ge vuxna som är psykiskt utvecklingsstörda kunskaper och färdigheter motsvarande de som ungdomar kan få i den obligatoriska särskolan och i den del av den frivilliga särskolan som omfattar yrkesutbildning. Av den allmänna motiveringen (avsnitt 2.7) framgår att särvux kan omfatta också yrkesutbildning. Kommunerna skall erbjuda särvux. De skall härvid sträva efter att erbjuda utbildning som svarar mot behov och efterfrågan. Varje kommun skall informera om möjligheterna till särvux samt verka för att vuxna psykiskt utvecklingsstörda deltar i sådan utbildning. Varje kommuninnevånare är behörig att delta i särvux om han är bosatt i landet och i övrigt uppfyller föreskrivna villkor, 1. det år han fyller , eller 2. när han har slutfört utbildning i den frivilliga särskolan. Regeringen får föreskriva att också den som inte är bosatt i landet skall vara behörig att delta. Föreskrifter om ytterligare behörighetsvillkor och om urval mellan behöriga sökande meddelas av regeringen. Bestämmelserna i denna paragraf gäller inte den som är intagen i kriminalvårdsanstalt. En kommun är skyldig att till sin särvux ta emot en sökande som kommer från en annan kommun, om hemkommunen har åtagit sig att svara för kostnaderna för elevens utbildning. Kommuner får uppdra åt andra att anordna särvux.