prop · GF0346 · 1992-01-01 00:00:00 — Så kan t.ex. vara fallet om den frihetsberövade deltar i ett vårdprogram som inte är möjligt att avbryta vid den tid som framställningen avser utan att tiden för omhändertagandet förlängs (se t.ex. 20 § lagen, 1988:870, om vård av missbrukare i vissa fall). Även om den frihetsberövade själv har förklarat sig villig att medverka vid förhöret utomlands, kan det i en sådan situation finnas skäl att avslå framställningen. Av paragrafens andra stycke framgår att myndigheterna i den främmande stat där förhöret eller konfrontationen äger rum skall försätta den frihetsberövade personen på fri fot, om tiden för frihetsberövandet skulle löpa ut under vistelsen i den främmande staten. Tiden för frihetsberövandet förlängs alltså inte i en sådan situation av att den frihetsberövade personen medverkar vid förhör m.m. utomlands och något avslag på den grunden kan således inte komma i fråga. Enligt punkt 2 kan en framställning avslås, om den frihetsberövades närvaro behövs i ett brottmål som handläggs här i landet. Det gäller i första hand sådana brottmål där den frihetsberövade själv är tilltalad men det kan också avse andra brottmål, t.ex. där den frihetsberövade skall höras som vittne eller målsägande. Är brottmålet utsatt till t.ex. häktnings- eller huvudförhandling som förhöret eller konfrontationen i den främmande staten skall äga rum, bör i regel en framställning avslås. Även om förhandlingsdagen ännu inte är bestämd men på goda grunder kan förutsättas äga rum inom den tid som framställningen avser, t.ex. om den frihetsberövade är anhållen och dagen för häktningsförhandling ännu inte är utsatt, kan en framställning avslås. Enligt punkt 3 kan en framställning avslås, om den gärning som avses med framställningen inte motsvarar brott enligt svensk lag eller om den utgör ett politiskt eller militärt brott. De två sistnämnda vägransgrunderna har direkt stöd i den europeiska rättshjälpskonventionen medan kravet på dubbel straffbarhet följer av de av gjorda förbehållen till konventionen (se avsnitt 2.3). Bestämmelsen har sin motsvarighet i flera andra lagar på brottmålsområdet, t.ex. 1 § lagen (1946:816) om bevisupptagning åt utländsk domstol, 5 -- 6 §§ lagen (1957:668) om utlämning för brott och 6 § lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom. I punkt 4 anges att en framställning kan avslås, om andra tvingande skäl talar mot ett överförande. Med tvingande skäl avses såväl omständigheter hänförliga till yttre förhållanden av ordre public-karaktär (jfr artikel 2 i rättshjälpskonventionen) som omständigheter kring den frihetsberövades person. Krig eller krigsrisk i den främmande staten kan vara skäl för att avslå en framställning om överförande. En sådan möjlighet till avslag grundar sig ytterst på att har ett ansvar för den frihetsberövades säkerhet, även i situationer när han tillfälligt vistas utomlands. Staten har också ett ansvar för att frihetsberövandet är effektivt och att det skall kunna fortgå sedan den frihetsberövade har återvänt från utlandet. Om den frihetsberövade är extremt rymningsbenägen och omständigheterna ger vid handen att rimliga garantier saknas för att han kan hållas i säkert förvar, kan en framställning avslås med stöd av den förevarande bestämmelsen. Ytterligare ett exempel kan vara att en person som är intagen för psykiatrisk tvångsvård inte bör lämna sjukvårdsinrättningen på grund av sin psykiska störning eller att han är i sådant tillstånd att han över huvud taget inte kan medverka i en rättegång utomlands. Om en framställning om överförande bifalls, skall det enligt andra stycket framgå av beslutet när den frihetsberövade senast skall återföras till . Skall den frihetsberövade försättas på fri fot som han vistas utomlands, t.ex. därför att tiden för det fängelsestraff som han är ådömd löper ut, skall även det anges i beslutet. Paragrafen innehåller bestämmelser om hur en framställning från främmande stat om överförande av en frihetsberövad person skall göras, vem som beslutar och vad framställningen skall innehålla. Enligt första stycket skall en framställning om överförande ges in till . Den skall göras på diplomatisk väg, om inte i förhållande till den främmande staten har kommit överens om en annan ordning (se 5 § lagen, 1975:295, om användning av vissa tvångsmedel på begäran av främmande stat). Framställningen prövas av regeringen. I andra stycket anges under fyra punkter vad en framställning om överförande skall innehålla. Den skall innehålla bl.a. uppgifter om den frihetsberövade, var han är omhändertagen, vad förhöret eller konfrontationen i utlandet skall avse och hur den frihetsberövade behöver närvara i den främmande staten. Uppgifterna skall utgöra underlag vid prövningen av framställningen, och det är därför angeläget att de är fullständiga och korrekta. Inte minst med hänsyn till att den frihetsberövade själv skall kunna avgöra om han är villig att låta sig överföras till den främmande staten, är det angeläget att ofullständiga uppgifter i en framställning kompletteras innan yttrande inhämtas från den myndighet som avses i 5 §. Om det inte är uppenbart att framställningen skall avslås, skall yttrande inhämtas från den myndighet som svarar för omhändertagandet av den frihetsberövade. Den myndighet som avses är den som har det faktiska ansvaret för den omhändertagne och som har tillagts beslutsbefogenheter rörande frihetsberövandet, dvs. fattar beslut om permission, frigivning m.m. Är den frihetsberövade intagen i kriminalvårdsanstalt, är det en kriminalvårdsmyndighet som skall yttra sig över framställningen. Gäller det en frihetsberövad person som är häktad, är det häktet och åklagaren som skall yttra sig över framställningen. För en person som är tvångsintagen för psykiatrisk vård eller med stöd av sociallagstiftningen eller smittskyddslagen är det den myndighet som enligt lagstiftningen förestår vården eller annars beslutar angående vården som skall höras. Myndigheten skall i yttrandet lämna upplysningar som kan vara av betydelse för prövningen av ansökan enligt 3 §. Det betyder till en början att den frihetsberövades inställning till ett överförande enligt framställningen skall redovisas (3 § första stycket första meningen). I övrigt skall myndigheten yttra sig över sådana omständigheter som anges i de fakultativa avslagsgrunderna i 3 § första stycket och beträffande sådana uppgifter som anges i den paragrafens andra stycke. Överförande av en frihetsberövad person till Bestämmelsen tar sikte på den situationen att en person som är berövad friheten utomlands förs över till för att här i landet medverka vid en förundersökning i brottmål eller en rättegång. En framställning som gäller en sådan person får göras av den domstol eller åklagare där frågan om förhör eller konfrontation har aktualiserats. Inget hindrar givetvis att en advokat som t.ex. försvarar den som är misstänkt under förundersökningen själv initierar en sådan framställning genom att ta upp frågan med åklagaren (se 23 kap. 18 § RB). Framställningen skall ges in till som vidarebefordrar den till den främmande staten. Någon särskild lagbestämmelse om det har inte ansetts nödvändig. Det är tillräckligt att komplettera det cirkulär (1968:32) till de allmänna domstolarna och åklagarna som utfärdades med anledning av tillträde till rättshjälpskonventionen med en upplysning om att även denna form av internationell rättshjälp står till förfogande. Åklagaren och domstolen får bedöma i varje enskilt fall om de kostnader, besvär och tidsutdräkt som är förenade med att föra över en frihetsberövad person från utlandet står i rimlig proportion till de alternativa bevismedel eller former för bevisupptagning som kan stå till buds. Av betydelse för frågan om ett överförande bör ske är givetvis också brottets svårhetsgrad. Avsikten är främst att s.k. nyckelvittnen i allvarliga brottmål skall kunna komma i fråga för överförande. Enligt bestämmelsen skall den frihetsberövade personen vid ankomsten till tas i förvar av polismyndighet. En sådan bestämmelse är nödvändig, eftersom frihetsberövadet grundas på beslut av utländsk myndighet. Den frihetsberövade kommer därmed under vistelsen i att omfattas av lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. (se 18 § i den lagen). Transport av en frihetsberövad person genom I paragrafen ges regler om transitering av frihetsberövade personer genom . Chefen för kan enligt första stycket meddela tillstånd till transport genom av en i främmande stat frihetsberövad person som skall överföras till en annan stat för förhör eller konfrontation. Transporten kommer i regel att ske genom den främmande statens försorg. I de fall svenska myndigheter skall medverka vid transporten får polisen vid behov ta den överförde i förvar. Enligt andra stycket skall en framställning om transitering genom göras till på diplomatisk väg, om staterna inte har kommit överens om annat (se 4 § första stycket). Immunitet för vissa vittnen m.fl. 8 § Paragrafen motsvarar i sak den nuvarande 2 §. En rubrik ''''''''Immunitet för vissa vittnen m.fl.'''''''' har införts före paragrafen. 4.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt Paragrafen innehåller i första stycket bestämmelser om att intagna i kriminalvårdsanstalt i vissa situationer kan få tillstånd att lämna inställa sig t.ex. vid domstol, nämnd eller annan myndighet. Vid sådan inställelse skall enligt andra stycket tiden för inställelsen inräknas i verkställighetstiden. I andra stycket föreslås nu ett tillägg av innebörd att en intagen som skall medverka vid förhör eller konfrontation i en främmande stat med stöd av lagen (1991:435) med vissa bestämmelser om internationellt samarbete på brottmålsområdet på motsvarande sätt skall få tiden utanför anstalten inräknad i verkställighetstiden. Tredje stycket i paragrafen är oförändrat. 4.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1957:668) om utlämning för brott Den föreslagna ändringen har behandlats i den allmänna motiveringen, avsnitt 2.5. 4.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1959:254) om utlämning för brott till , , och Den föreslagna ändringen har behandlats i den allmänna motiveringen, avsnitt 2.5. Med hänvisning till vad jag nu anfört hemställer jag att regeringen föreslår att anta förslagen till 1. lag om ändring i lagen (1991:435) med vissa bestämmelser om internationellt samarbete på brottmålsområdet 2. lag om ändring i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt 3. lag om ändring i lagen (1957:668) om utlämning för brott 4. lag om ändring i lagen (1959:254) om utlämning för brott till , ,och Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition föreslå att anta de förslag som föredraganden har lagt fram. Lag om vittnesförhör med frihetsberövade personer i internationella förhållanden Härigenom föreskrivs följande. 1 § Den som är intagen i anstalt enligt lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt får efter framställning från främmande stat överföras till den staten för vittnesförhör eller konfrontation enligt vad som föreskrivs i denna lag. Vad som sägs i denna lag om intagen gäller även sådana frihetsberövade personer som omfattas av lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. 2 § Överförande enligt 1 § får inte ske utan den intagnes samtycke. Överförande får heller inte ske om den gärning som framställningen avser inte motsvarar brott enligt svensk lag eller om den utgör ett politiskt eller militärt brott. Överförande får vägras om den intagnes närvaro behövs i ett brottmål som handläggs här, om överförandet skulle kunna leda till att den intagnes vistelse i anstalt förlängs eller om andra tvingande skäl talar emot överförandet. 3 § En framställning om överförande skall ges in till . Den skall göras på diplomatisk väg om inte i förhållande till den främmande staten har kommit överens om annan ordning. 4 § Framställningen skall innehålla uppgift om den intagnes namn, brottets beskaffenhet, tid och plats för brottet och vad vittnesförhöret eller konfrontationen avser. Av framställningen skall vidare framgå den intagnes närvaro behövs i den främmande staten. 5 § Framställningen skall av genast överlämnas till som, efter hörande av riksåklagaren, prövar framställningen och överlämnar beslutet jämte handlingarna i ärendet till . Om framställningen avser en person som är anhållen eller häktad på grund av misstanke om brott skall prövningen göras av riksåklagaren. skall i sådant fall genast överlämna framställningen till riksåklagaren, som prövar den och överlämnar sitt beslut jämte handlingarna i ärendet till . Om framställningen bifalls skall det av beslutet framgå när den intagne skall återföras till eller, i förekommande fall, försättas på fri fot. 6 § En i främmande stat frihetsberövad person som efter framställning från svensk domstol eller åklagare överförs till för vittnesförhör eller konfrontation skall tas i förvar av polismyndigheten. 7 § Chefen för kan meddela tillstånd till transport genom av en i främmande stat frihetsberövad person som skall överföras till en annan stat för vittnesförhör eller konfrontation. Meddelas sådant tillstånd får polismyndigheten vid behov ta den överförde i förvar. Tillstånd får inte meddelas om transporten avser en svensk medborgare såvida inte förhöret skall äga rum i , , eller . En framställning som avses i första stycket skall göras på diplomatisk väg. Yttranden över departementspromemorian (Ds Ju 1987:12) har avgetts av justitiekanslern, riksåklagaren, , , , generaltullstyrelsen, , kronofogdemyndigheten i , , hovrätten för , , , , , och tingsrätter, ombudsmän, , , Föreningen , Föreningen , Föreningen och Föreningen . 1 Förslag till Lag om ändring i lagen (1991:435) med vissa bestämmelser om internationellt samarbete på brottmålsområdet Härigenom förskrivs i fråga om lagen (1991:435) med vissa bestämmelser om internationellt samarbete på brottmålsområdet dels att nuvarande 2 § skall betecknas 8 §, dels att det i lagen skall införas sex nya paragrafer, 2 -- 7 §§, samt närmast före 1, 2, 6, 7 och 8 §§ nya rubriker av följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Har en svensk myndighet fått upplysningar eller bevismaterial från en främmande stat för att användas vid utredning av brott eller i ett rättsligt förfarande med anledning av brott och gäller på grund av överenskommelse med den främmande staten villkor som begränsar möjligheten att utnyttja materialet, skall svenska myndigheter följa villkoren oavsett vad som annars är föreskrivet i lag eller annan författning. Vittnesförhör m.m. med frihetsberövade personer Överförande av en frihetsberövad person till en främmande stat En person i , som är berövad friheten, får efter framställning från en främmande stat föras över till den staten för förhör eller konfrontation i samband med förundersökning eller vid rättegång, om förhöret eller konfrontationen avser annat än den frihetsberövades egen brottslighet. En framställning om överförande skall avslås, om den frihetsberövade inte samtycker till åtgärden. En framställning får också avslås, 1. om ett överförande medför att tiden för frihetsberövandet förlängs, 2. om den frihetsberövades närvaro behövs i ett brottmål som handläggs här i landet, 3. om den gärning som framställningen avser inte motsvarar brott enligt svensk lag eller om den utgör ett politiskt eller militärt brott, eller 4. om andra tvingande skäl talar mot ett överförande. Om framställningen bifalls, skall det framgå av beslutet när den frihetsberövade senast skall återföras till eller, i förekommande fall, försättas på fri fot. En framställning om överförande skall på diplomatisk väg ges in till , om inte i förhållande till den främmande staten har kommit överens om en annan ordning. Framställningen prövas av regeringen. Framställningen skall innehållauppgift om 1. den frihetsberövades namn och var han är omhändertagen, 2. den brottsliga gärningen samt tid och plats där den ägde rum, 3. vad förhöret eller konfrontationen skall avse, och 4. hur den frihetsberövade behöver närvara i den främmande staten. Om det inte är uppenbart att framställningen skall avslås, skall yttrande inhämtas över framställningen från den myndighet som svarar för omhändertagandet av den frihetsberövade, Myndigheten skall i yttrandet lämna de upplysningar som kan vara av betydelse för prövningen av ansökan enligt 3 §. Överförande av en frihetsberövad person till En i främmande stat frihetsberövad person som efter framställning från en svensk domstol eller åklagare förs över till för förhör eller konfrontation skall tas i förvar av polismyndighet. Transport av en frihetsberövad person genom Chefen för kan meddela tillstånd till transport genom av en i främmande stat frihetsberövad person som skall föras över till en annan stat för förhör eller konfrontation. Meddelas sådant tillstånd, får polismyndigheten vid behov ta den överförde i förvar. En framställning som avses i första stycket skall göras i den ordning som anges i 4 § första stycket. Immunitet för vissa vittnen m.fl. I den utsträckning det har avtalats i en överenskommelse som har ingått med främmande stat, får den som efter kallelse i enlighet med överenskommelsen har rest in i från den främmande staten för att höras eller på annat sätt medverka vid utredning av brott eller i ett rättsligt förfarande med anledning av brott inte lagföras, berövas sin frihet eller på annat sätt underkastas inskränkning i denna på grund av handling, underlåtenhet eller dom som härrör från tiden före inresan i och som, när det gäller en tilltalad, inte är avsedd med kallelsen. Immuniteten upphör om den som rest hit stannar kvar i trots att han haft möjlighet att lämna landet av från det att han har fått besked från myndigheten om att hans närvaro inte längre krävs, eller om han, efter att ha lämnat landet, återvänder hit. Innehåller överenskommelsen bestämmelse att immuniteten skall ha mindre omfattning än som angetts, gäller i stället den bestämmelsen. Denna lag träder i kraft . 2 Förslag till Lag om ändring i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt Härigenom föreskrivs att 43 § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Intagen skall inställas vid domstol eller vid nämnd som avses i 37 kap. , om domstolen eller nämnden begär det. Begär annan myndighet att intagen skall inställas inför denna, prövar om det skall ske. I anslutning till inställelse varom nu är fråga får intagen tillfälligt placeras i allmänt häkte, om det behövs av säkerhetsskäl. Tiden för inställelse Tiden för inställelse som avses i första stycket som avses i första stycket inräknas i inräknas i verkställighetstiden. Detsamma gäller tid som intagen vistas utanför anstalt med stöd av 2 § lagen (1991:435) med vissa bestämmelser om internationellt samarbete på brottmålsområdet. Åtalas intagen, skall han på begäran erhålla den lättnad i verkställigheten som erfordras för utförande av hans talan i målet. Denna lag träder i kraft . Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1991-10- 15 Närvarande: f.d. regeringsrådet , justitierådet , regeringsrådet . Enligt protokoll vid regeringssammanträde har regeringen på hemställan av statsrådet beslutat inhämta lagrådets yttrande över förslag till lag om ändring i lagen (1991:435) med vissa bestämmelser om internationellt samarbete på brottmålsområdet, m.m. Förslagen har inför lagrådet föredragits av hovrättsassessorn . Lagrådet lämnar förslagen utan erinran. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närmare om den europeiska rättshjälpskonventionen10 Bör det svenska förbehållet återkallas?11 En lagreglering om överförande av frihetsberövade personer för förhör m.m. utomlands14 Beslut om ersättning till offentlig försvarare i utlämningsärenden19 Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:435) med vissa bestämmelser om internationellt samarbete på brottmålsområdet19 Förslaget till lag om ändring i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt25 Förslaget till lag om ändring i lagen (1957:668) om utlämning för brott25 Förslaget till lag om ändring i lagen (1959:254) om utlämning för brott till , , och Norge25