prop · GF03139 · 1992-01-01 00:00:00 — Lönegarantiavgifter förs Lönegarantiavgifter förs till en fond, benämnd till en fond, benämnd lönegarantifonden, med vars lönegarantifonden, med vars tillgångar kostnaderna tillgångar kostnaderna för ersättningar enligt för ersättningar enligt lagen (1970:741) om statlig lönegarantilagen (1992:000) lönegaranti vid konkurs skall täckas. Denna lag träder i kraft . Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: justitierådet , regeringsrådet , justitierådet . Enligt protokoll vid regeringssammanträde har regeringen på hemställan av statstrådet beslutat inhämta lagrådets yttrande över förslag till 1. lönegarantilag, 2. lag om ändring i konkurslagen (1987:672), 3. lag om ändring i lagen (1981:691) om socialavgifter. Förslagen har inför lagrådet föredragits av hovrättsassessorn Tuula . Förslagen föranleder följande yttrande av lagrådet: Genom lagen (1970:741) om statlig lönegaranti vid konkurs infördes som en nyhet i vår rättsordning att staten i viss utsträckning skulle svara för arbetstagares och anhörigas löne- och pensionsfordringar m.m. hos en arbetsgivare som försatts i konkurs. Det nu remitterade förslaget till lönegarantilag bygger till stor del lönegarantilag. Bland annat behålls kopplingen mellan lönegarantin samt fordringar på lön eller annan ersättning med förmånsrätt enligt 12 § förmånsrättslagen (1970:979) och fordringar på pension med förmånsrätt enligt 12 eller 13 § samma lag. Förslaget innefattar emellertid också betydande ändringar i förhållande till nuvarande ordning. Den mest framträdande ändringen kan sägas vara att maximiersättningen enligt garantin för fordringar med förmånsrätt enligt 12 § förmånsrättslagen begränsas från nuvarande belopp, som motsvarar tolv gånger basbeloppet enligt lagen om allmän försäkring, till ett fast belopp om . Vidare kan nämnas att beslut om lönegaranti i konkurser utan bevakning skall fattas av konkursförvaltaren och inte, som , av kronofogdemyndigheten. Dessutom föreslås bestämmelser om upplysningsskyldighet för arbetstagare, om konkurs utomlands och om överprövning av förvaltarens beslut. Det framlagda lagförslaget föranleder i huvudsak inte någon erinran från lagrådets sida. Lagrådet vill emellertid göra följande anmärkningar och påpekanden. Den grundläggande bestämmelsen i 1 § -- om statens ansvar för betalning av arbetstagares fordran hos en arbetsgivare som har försatts i konkurs -- överensstämmer med motsvarande regel lag. Bestämmelsens utformning leder, även om det inte direkt utsägs, närmast tanken till fall då ett svenskt företag har försatts i konkurs här. Regeln i förevarande 2 § saknar motsvarighet lag. Vad som föreslås är att garantin skall gälla endast för fordran som avser anställning med övervägande anknytning till eller svenska förhållanden. Den mest närliggande tolkningen av 2 § är att den utgör en inskränkning av de allmänna villkoren i 1 §. Fråga skall inte vara endast om ett svenskt företag som satts i konkurs i . Det skall även krävas att arbetstagarens anställning har den angivna anknytningen. Lokalanställda vid ett svenskt företags filial i utlandet torde därigenom inte komma att omfattas av lönegarantin. Ett gränsfall skulle kunna vara att en utländsk arbetstagare utfört arbete såväl utomlands som i . En annan situation som kan vara svår att bedöma är den, att en svensk arbetstagare före konkursutbrottet varit placerad i utlandet för det svenska företagets räkning. Ytterligare tveksamma fall låter sig väl tänkas. På vilket sätt och i vilken mån den föreslagna bestämmelsen avsetts medföra en inskränkning av lönegarantiområdet kan inte utläsas av lagtexten. Inte heller de i lagrådsremissen anförda motiven ger någon ledning i detta avseende. Tydligt är emellertid att avsikten med bestämmelsen varit att i ett visst hänseende åstadkomma en utvidgning av det i 1 § angivna lönegarantiområdet. Av den allmänna motiveringen framgår nämligen att med konkurs som inträffat i skall kunna likställas konkurs som beslutats i något av de övriga nordiska länderna. Vid konkurs i annat nordiskt land skall således ersättning från den svenska lönegarantin kunna utgå till arbetstagare som varit sysselsatt i . Det synsätt som ligger till grund för en sådan tillämpning av bestämmelsen anges ligga i linje med två nordiska konventioner, den nordiska konventionen om konkurs av och den nordiska konventionen om social trygghet av . I den förra föreskrivs att en konkurs i något av de nordiska länderna omfattar gäldenärens egendom i övriga nordiska länder. Enligt den senare skall en nordisk medborgare omfattas av sysselsättningslandets lagstiftning om sociala förmåner. Den i motiven åsyftade utvidgningen av lönegarantiområdet till att omfatta även övriga nordiska länder -- men inga utomnordiska länder -- framgår inte av den föreslagna lagtexten. Att denna avsikt redovisats i motiven är inte tillräckligt. I remissen är inte heller belyst om en sådan tillämpning av bestämmelsen skulle stå i överensstämmelse med de internationella åtaganden som kan komma att följa av ett . Av det anförda följer att, om förändringar av det i 1 § angivna lönegarantiområdet åsyftas, detta bör komma till uttryck tydligare än som skett i förevarande paragraf. Beroende på den slutliga utformningen av 2 § kan följdändringar bli nödvändiga i denna paragraf. 29 och 30 §§ Enligt dessa båda paragrafer kan en arbetstagare resp. tillsynsmyndigheten få förvaltarens beslut i en lönegarantifråga överprövat genom att väcka talan vid tingsrätt (jfr 32 §). Avsikten är uppenbarligen att rätten till talan mot beslutet går förlorad, om talan inte väcks inom den föreskrivna tiden. Detta får anses vara tydligt även utan något uttryckligt stadgande härom (jfr däremot t.ex. beträffande av bodelning 17 kap. 8 § andra stycket ). Lagrådet lämnar förslagen utan erinran. Proposition 1 Propositionens huvudsakliga innehåll 1 Propositionens lagförslag 3 1Förslag till lönegarantilag 3 2Förslag till lag om ändring i konkurslagen (1987:672) 7 3Förslag till lag om ändring i lagen (1981:691) om socialavgifter 8 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde 9 1Inledning 9 2Allmän motivering 10 2.1Allmänna utgångspunkter 10 2.2Lönegarantisystemet 13 2.3Lönegaranti i andra länder 18 2.4Garantins omfattning 20 2.4.1Maximibeloppet 20 2.4.2Krav på anknytning till 23 2.5Enhetlig handläggning och förbättrad tillsyn 26 2.5.1Förvaltarbeslut i lönegarantifrågor i konkurser utan bevakning 26 2.5.2Överprövning av förvaltares beslut 32 2.6Reformerad utbetalning av garantibelopp 36 2.6.1Utbetalning av garantibelopp 36 2.6.2Utbetalningsfunktionen renodlas 37 2.7Rättegångskostnader m.m. 41 2.8Organisatoriska frågor 43 2.9Ikraftträdande och övergångsbestämmelser 44 3Upprättade lagförslag 44 4Specialmotivering 44 4.1Förslag till lönegarantilag 44 4.2Övriga lagförslag 52 5Hemställan 53 6Beslut 53 Bilaga 1 Sammanfattning av lönegarantiutredningens betänkanden Bilaga 1 Ändringar i lönegarantisystemet (Ds A 1983:15) 54 Bilaga 1 Ny lönegarantilag (SOU 1986:9) 55 Bilaga 3 Lagrådets yttrande 67 1 Lagen omtryckt 1989:633