prop · GG0360 · 1992-12-31 00:00:00 — har pekat på det olämpliga i all under det utvecklingsskedesom vi fortfarande befinner oss i dels ge breda bemyndiganden till statligamyndigheter att på otillräcklig kunskapsgrund föreskriva om innehållet i MKB,dels kräva miljökonsekvensbeskrivningar i samband med fysiska planer enligt PBL.Den centrala utgångspunkten för sfyrelsens ställningstagande var och ärfortfarande att del är olämpligt att lagstifta kring ett begrepp varsdefinition, innehåll och funktion behöver utvecklas ytterligare innan slutligställning tas till lämplig lagstiftning. Ett formellt krav pä MKB i fysiska planer ger i sig ingamiljövinster. Grunden för en större hänsyn till miljöfrågorna finns enligtstyrelsen mening i PBL:s och NRL:s inledande bestämmelser. Kraven päavvägningar mellan olika intressen, som utgör basen för arbetet med fysiskaplaner, uppväger mer än väl de krav på miljökonsekvensbeskrivningar som ställsi EG-lagstiftningen. Det saknas därför enligt sfyrelsens mening skäl attförändra vår internationellt erkända fysiska planeringsprocess med hänvisningtill EES-avlalet. Förbundet har i en s.k. minirapport utvecklat idéerom hur MKB kan utnyttjas som elt stöd vid projektering och fysisk planering ochdärmed integreras i den svenska fysiska planeringstraditionen ulan att försväradenna. Enligt sfyrelsen är det behoven i det enskilda fallet som ska avgöra huren s.k. MKB kan förfydliga och förbättra de ställningstaganden som ska göras ien fysisk plan och inte ett formellt krav. Sfyrelsenkan heller inte ställa sig bakom promemorians resonemang om att påbörja en MKB-process i översiktsplanen och fullfölja den i detaljpla nens programskede. Fysisk planering och MKB utgör parallella och till stora delar sammanvävda skeenden. I de inledande och mera översiktliga skedena handlar det mera om att klargöra förutsättningar och bedöma behoven av mer detaljerade utredningar i senare skeden. I de allra flesta planuppdrag 175 ingärredan nu en form av miljöanalys i klarläggandet av planeringsförutsätt- Prop.1992/93:60 ningama. Alternativt kan givetvis en MICB göras eller ännu bättre ens.k. Bilaga 2 riktningsanalys, det senare något som förbundet presenterade i enannan minirapport och som enligt sfyrelsens mening kanske är det bästlämpade instrumentet för att verkligen utröna hur elt planförslagsmiljökonsekvenser påverkar möjligheterna att åstadkomma en uthålligsamhällsutveckling. Riktningsanalysen är föremål förutvecklingsinsatser. Mot bakgrund av vad som anförts, anser sfyrelsen att deallmänna kraven på planeringsunderlag och avvägningar i fysisk planering, somåterfinns i 2 kap. PBL, tillsammans med reglerna om MKB i nalurresurslagen (NRL)samt förordningen om MICB väl uppfyller de intentioner som ligger bakom EG:sdirektiv om miljökonsekvensbeskrivningar. Styrelsen avsfyrker därmed förslagetatt MKB ska ingå i underlaget för fysiska planer enligt PBL. 6.3 Naturresurslagen (järnvägsprojekt) 6.3.1StatensJärnvägar: SJ delar promemorians bedömning att de miljökrav som ställs i EG:srättsakter i praktiken sä gott som alllid uppfylls i . SJ delar ocksåbedömningen att miljökonsekvensbeskrivningar bör vara obligatoriska för större jämvägsprojekt.Här är dock parallellitet med väglagen en viktig princip. SJ ställer sig därförhelt avvisande till en särskild skrivning i 4 kap NRL angåendejärnvägsanläggningar, och förordar i stället alt bestämmelser ommiljökonsekvensbeskrivningar inarbetas i den s.k. "banlagen", dvs.det förslag till lag om markanvändning för järnväg (Ds 1989:69) som f.n. beredsinom , och som kan väntas föreligga redan underhösten 1992.1 promemorian konstateras (s 45) att en skrivning enligt ovan i banlageninnebär att de aktuella EG-direktiven blir uppfyllda utan särskildatilläggsregler i NRL. 6.3.2Banverket:Banverket förordar en prövning enligt särskild järnvägslagstiftning.Fördelarna är främst följande: - Den föreslagna banlagen är välgenomarbetad och har i sina huvuddrag tillsfyrkts av de väsentligaremissinstanserna. - Banlagen ger en med väglagen hellanalog lösning bl.a. innebärande att väg- och banprojekt kan prövas . Dellaär av stor befydelse då om-och nybyggnad av järnväg kräver betydandeomläggningar av vägnätet för att skapa planskilda korsningar mellan väg ochjärnväg. - Banprojekt bör prövas pä etl enhetligtsätt och beaktande att den tekniska lösningen uppfyller skäliga krav på etlekonomiskt rimligt sätt. Del väsentligaste är att avsett ändamäl uppnås vilketofta är en svär teknisk-ekonomisk avvägningsfråga med aspekter som regionalutveckling och alternativa kommunikationslösningar. Därvid måste alltid inträngoch olägenheter för omgivningen minimeras men är ändå enbart en delfråga i dentotala sammanvägningen. - Banlagen innehåller inte bararegler för tillståndsprövning av järnväg utan även bestämmelser om borttagandeav vägkorsningar i samma plan samt möjlighet till skogsröjning utefterbefintlig järnväg. Dessa senare aspekter av väsentlig betydelse förtrafiksäkerheten och driften av banan. - Kravet påmiljökonsekvensbeskrivningar för järnväg kan utformas helt Prop. 1992/93:60analogt med kraven för vägobjekt. - Genom den med väglagen analoga delegeringentill en myndighet vad gäller den grundläggande prövningen kan regeringenavlastas arbete genom den sortering som sker på lokal och regional nivå genommarkägare, kommun respektive länssfyrelse så att endast de frågor som är avriksintresse eller är stridiga på lokal respektive regional nivå förs vidare.Bred erfarenhet från väglagens tillämpning finns såväl hos kommuner och länssfyrelsersom hos konsulterna. - Hittillsvarande prövning medanvändning av expropriationslagen har visat sig mycket tidsödande ochohanterlig och bör ersättas. kan endast i andra hand tänka sig en prövning avjärnvägsprojekt enligt naturresurslagen (NRL). Denna ska då enbart omfattaobjekt där befydande påverkan på miljön kan antas. En fömtsättning är dock attett tillägg görs i naturresurslagens 4 kap. liknande det som föreslagits, dvs.en ny paragraf (la) införs. Tillägget får dock inte ha den föreslagna lydelsen, om ettgenerellt krav på tillståndsprövning av järnvägsprojekt för fjärrtrafik.Departementets förslag till tillägg i naturresurslagen bör därför omformuleras.Prövningen bör avse alla järnvägsprojekt som avser ny- eller väsenfligombyggnad som kan antas medföra befydande påverkan på miljön. En generell prövning är både kostsam, tidskrävande och urmiljösynpunkt onödig. Risken är uppenbar att angelägna projekt försenas ochfördyras utan att nägra egentliga miljövinster görs. EG-direktiven har inteheller för avsikt att få till stånd en generell tillståndsprövning. Fördelen med att införa en speciell paragraf (la) i 4 kap.naturresurslagen är att inte bestämmelserna om det kommunala vetot enligt 4kap. 3 § inte blir tillämpliga. Järnvägsprojekt berör ju och korsarregelmässigt ett stort antal kommuner. Länssfyrelsen bör ensam få rätten att hos regeringenbegära att en anläggning ska NRL-prövas. Som ett tredje alternativ kan en prövning avjärnvägsprojekt ske enligt miljöskyddslagen i de fall en befydande påverkan påmiljön kan antas. Länssfyrelsen torde vara mest lämplig för att hålla i ensådan tillståndsprövning. Länssfyrelsen svarar ju normalt för tillsynen överplan- och byggväsendet inom länet och ska samverka med kommunerna i deraslångsiktiga planläggning av mark- och vattenområdena. Enligt plan- ochbygglagen åligger det länssfyrelsen att särskilt att bevaka riksintressen, mellankommunalaintressen och olika hälso-och säkerhetsfrågor. Järnvägsprojekt som berör flera län kan prövas avkoncessionsnämnden. Krav på tillstånd för vissa järnvägsprojekt införs då imiljöskyddsförordningen med ev. följdändringar i miljöskyddslagen. Dennaprövning skulle då ersätta en NRL-prövning. 6.3.3 : harsedan länge önskat en järnvägslagstiflning knuten till NRL och förslaget ärfrån den utgångspunkten välkommet. Till formen framställs det som enövergångslösning, som kan komma att ersättas med en ny lag efter mönster av Väglagen,vad 12 1992/93. gäller kravet på miljökonsekvensbeskrivningar. Tekniskthar förslaget utfor- Prop. mats så att det inte omfattas av det kommunala vetotenligt 4 kap 3 § NRL Bilaga 2 och att underlåtenhet att söka tillstånd inte ärstraffbart enligt 4 kap. 6 § NRL, om förseelsen är ringa. Detta kan möjligen varapraktiskt motiverat i avsaknad av en särskild järnvägslag, men btyter mönstret i4 kap. NRL på ett sätt som gör att det inte kan ses som etttillfredsställande alternativ till en 6.3.4 : Syftet med att införa 4 kap prövning förjärnvägslinjer är att uppfylla EG:s krav på miljökonsekvensbeskrivningar. EG:skrav på MKB för järnvägar återfinns dels i bilaga I med obligatorisk MKB(järnvägslinjer för fjärrtrafik) och dels i bilaga II där MKB kan villkoras (spårvägar, upphöjda ellerunderjordiska järnvägar m m i huvudsak för passagerartrafik). Förslaget innebäratt EG-kraven på MKB uppfylls. Förslaget följer i flera avseenden inte det mönster som nupräglar 4 kap. Del framgår inte direkt av lagen vilka projekt som ärprövningspliktiga. Undanlag görs för det kommunala vetot och ringa förseelser undantasfrån straffansvar. Det bör föreligga starka skäl för sådana artfrämmande förändringar,och enligt mening är enbart kravet på MKB inte tillräckligt skäl. För förslaget talar emellertid det förhållandet, att detnu saknas möjlighet till en tidig prövning av järnvägar, där planeringsttyggheterhålls genom besked om projektets tillåfiighet och lokalisering. Detta gällerinte bara järnvägar utan även andra infrastrukturprojekt som t ex vägar. Avdetta skäl anser att förslaget ändå är acceptabelt som en temporärlösning. En bredare översyn av NRL bör följa. En möjlig lösning, som i samarbete med Banverketför närvarande undersöker, är att använda reglerna om områdesbestämmelser. Detavser såväl möjligheten att skapa en form av lösensrätt (jämför begreppet vågrätt)som att reglera de fysiska åtgärderna för att minimera ingreppen i miljön. har följande detaljsynpunkter på förslaget. Inle alla fjärrjärnvägar medför sådan miljöpåverkan att en4 kap prövning är behövlig, och möjligheten att medge undantag med stöd av 4 §är därför viktig. I dessa fall torde emellertid inte MKB-kravet blitillgodosett, med mindre kravet återfinns i annan prövning av projektet. Sä ärinte fallet i dagslägel, dä lagen om markanvändning för järnväg inlefullföljts. För övriga järnvägar krävs att de innebär befydandemiljöpåverkan, för att prövning enligt 4 kap ska bli aktuell. Närmare stöd förtolkningen av detta väsentliga kriterium anges inte, utöver hänvisning till EG'skriterier att projektets art, storlek samt lokalisering inverkar på bedömningen.En inledande bedömning av projektets följder bör, till stöd för projektörens bedömningav prövningsplikten, göras tillsammans med berörda länssfyrelser, med tanke pålänsstyrelsens bevaknings- och samordningsroll i MKB-sam-manhang samt 4 kap 2 §2 st. Detta bör framgå av exempelvis MKB-förord-ningen. Hanteringen av undantag enligt 4 § kan komma att innebäraen onödig vill framhålla möjligheten att även i denna del nyttja länssfyrelsen, som normalt deltari tidiga samråd i Prop. 1992/93:60 projekten, för att göra en initial bedömning i frågan. Undantaget från det kommunala vetot är motiverat vidinfrastrukturprojekt. har närmare utvecklat synpunkterna i yttrandentill angående och Rödkobbsleden (M90/3590 resp3015/7). 6.3.5 : anserdet angeläget att en särskild järnvägslag utarbetas med bestämmelser om miljökonse kvensbeskrivningar som överensstämmer med väglagens bestämmelser. Verket har i awaktan på utarbetandet av en sådan lagövervägt två alternativ, antingen en lösning som föreslagits i promemorian omen utvidgning av NRL eller genom att införa förprövningsplikt enligtmiljöskyddslagen, som innehåller en MKB-bestämmelse som motsvarar NRL:s. Enligt verkets mening åstadkommas syftet, att temporärtfinna en lösning som säkerställer att en MKB utarbetas som beslutsunderlag vidutbyggnad av järnvägsföretag, på ett smidigare sätt genom attjärnvägsanläggningar göras förprövningspliktiga enligt miljöskyddslagen.Anläggningar som ingår i fjärrtrafiknätet skulle därvid kunna införas som"A-anläggningar" och mera lokala sträckningar som "B-anläggningar". I fall att regeringen ändock väljer att använda NRL villverket bl.a. peka på följande. Den föreslagna 1 a § i 4 kap NRL anger som prövningsgrundatt anläggningen kan antas medföra en befydande miljöpåverkan. I 4 kap 2 §föreskrivs att regeringen i ett visst fall kan besluta att anläggning elleråtgärd av befydande omfattning eller ingripande beskaffenhet inte får utförasulan tillstånd enligt bestämmelserna i detta kapitel. Om NRL-lösningenbibehålls är det angeläget att det i motivskrivningen klarläggs på vilket sättde båda prövningsgrunderna skiljer sig åt. Prövningsgrunden i 1 a § kan snarastuppfattas snävare än i 2 § och skulle kunna tolkas som att t.ex. hushållningsaspekternainte utgör motiv för en prövning. Förslaget om undantag i 4 § från 1 a § är inkonsekvent ochbör utgå. Behovet av att ha en undantagsregel föreligger endast vad gäller 1 §,enligt vilken samtliga däri angivna anläggningar oeh åtgärder, oavsettomfattning och karaktär, är prövningspliktiga. I del fall en NRL-lösning välj i awaktan på att enangelägen järnvägslag läggs fram, föreslår verket att byggande av järnvägslinjeför fjärrtrafik tas in i 4 kap. 1 § som ett tredje sfycke, medan övrigaanläggningar för spårbunden trafik hänförs till 2 §. 6.3.6 : Konsekvenserna av denförslagna 4 kap 1 a § är omfattande och den föreslagna ändringen förefaller gå längre än som be hövs för att uppfylla . Paragrafen innebär en kortslutning av ML itan vetorätt. Det skulle vara i bättre enlighet med utvecklingen av svensk miljölagstiftning alt tillslåndsplikten för där angivna projekt inför des i ML samt att koncessionsnämnden blev tillståndsmyndighet. Även pä det sättet utlöses krav på MKB. Denföreslagna ändringen i 4 § gör det svårt att överblicka kravet pä MKB i enlighet med EG-direktivet. En MKB-lag (ett MKB-kapitel i en miljöbalk) skulle däremot lösa detta och många andra liknande problem. på kan en enkel och hundraprocentig koppling mellan svensk lag och EG- 179 6.3.7 : Vad gäller den ipromemorian föreslagna nya § Prop. 1992/93:60 NRL 4:1 a, vore det kanske mer i linje med kapitlet i övrigt att i 4 kap 1§ Bilaga 2 införa en punkt 12, och, om det befinns nödvändigt, etttillägg till 4:3.2. Om man tillsvidare väljer att behälla den splittraderegleringen av MKB borde det i promemorian (s. 45) omtalade alternativet attreglera MKB för järnvägar i en särskild lagom markanvändning för järnväg varaatt föredra. 6.3.8Länsstyrelsen iStockholms län: Länssfyrelsen har i flera sammanhang med anledning av aktuellaprojekt inom regionen framhållit önskvärdheten av en reglering av förfarandetvid byggande av järnväg. - De föreslagna ändringarna i naturresurslagen tillsfyrks. 6.3.9Länsstyrelsen iMalmöhus län: Förslaget att införa krav pä prövning även för järnvägsprojekt tillsfyrksmot bakgrund av den omfattning och befydelse för miljön dylika projekt för medsig. En sädan prövning innebär automatiskt krav på enmiljökonsekvensbeskrivning. Användandet av sädana beskrivningar vid störrejärnvägsprojekt i länet har redan börjat tillämpas. 6.3.10Länsstyrelsen iSkaraborgs län: Det är bra att konsekvenserna för infrastrukturen beaktas, mendessa kan fydligare belysas om väg- och järnvägsbyggandet jämställs, vilketbäst sker i en egen järvägslag. 6.3.11Uppsala kommun:Under rubriken miljökonsekvensbeskrivningar behandlas i promemorian också ettförslag till utvidgning av 4 kap 1 a § i naturresurslagen. Den föreslagnabestämmelsen innebär att "tillstånd av regeringen krävs för att byggajärnvägslinjer för fjärrtrafik eller anläggningar för annan spårbunden trafiksom kan antas medföra en befydande miljöpåverkan". Den föreslagnautformningen och placeringen i lagtext innebär att ett kommunalt veto inte kangöras gällande. kommun avvisar tanken på en sådan konstruktion ochhävdar att det är naturligt och skäligt att vetorätt kan görasgällande i della sammanhang. 6.3.12Göteborgskommun: Att större järnvägsanläggningar omfattas av tillståndsplikt förefallerrimligt. Väglagen föreskriver endast attmiljökonsekvensbeskrivningar utarbetas i arbetsplanerna. I konsekvens medförslaget om järnvägsanläggningars tillståndsplikt förefaller det rimligt attinföra tillståndsprövning baserad på en miljökonsekvensbeskrivning också förstörre väganläggningar. 6.3.13Umeå kommun: Ipromemorian föresläs att järnvägslinjer för fjärrtrafik eller anläggningar förannan spårbunden trafik som kan antas medföra befydande miljöpåverkan prövasenligt naturresurslagen 4 kap la §. Detta bedöms rimligt då denna typ avanläggningar har stor påverkan på omgivningen. Den kommunala vetorätten skalldock gälla också här. Styrelsen är positiv till att järnvägslinjer för fjärrtrafikblir föremål för pröv ning enligt bl.a.'haturresurslagens regler i fjärde kapitlet. Utan tvekan har sådana järnvägslinjer så stor omgivningspåverkan att de bör prövas. Men sfyrelsen kan inte förstå att järnvägslinjers interkommunala utbredning mo- i og tiveraretl undantag från den kommunala vetorätten med hänvisning till Prop. 1992/93:60EES-avtalet. Ska vetorätten åter ifrägasättas, bör detta ske från andra grun-Bilaga 2 der och utredas i särskild ordning med möjligheter till bred lokaldebatt. Därvid bör uppmärksammas att flertalet av de anläggningar som f.n.omfattas av reglerna i 4:e kapitlet NRL i regel påverkar fler än den kommundit de lokaliseras. När det gäller järnvägar finns det enligt sfyrelsen mångaskäl lill att kommunerna ska kunna påverka bl.a. linjesträckningen så att säkerhets-och miljöproblem så långt möjligt kan förebyggas. Kommunernas pådrivandearbete i de järnvägsprojekt som är aktuella i , längs Norrbotlenskustenoch längs visar att kommunerna knappast lär fördröja prövning genomatt missbruka vetorätten. har denna utnyttjats endast i fem fall. Sfyrelsenkan inte finna att kan motivera att undandra stora järnvägslinjerfrån den kommunala vetorätten. 6.4.1Svea hovrätt-Vattenöverdomstolen: Vattenöverdomstolen är tveksam till förslagetatt i lagen (1970:244) om allmänna vatten- och avloppsanläggningar (va-lagen)låta införa en bestämmelse om krav på miljökonsekvensbeskrivningar. Ipromemorian (s. 50) hänvisas till punkten 10 i) i bilaga 2 till direktivet 85/337/EEGsom avser anläggning av vattenledningar över långa avstånd. Mänga av deanläggningar som regleras av va-lagen, kanske till och med de flesta, tordeemellertid inte vara sådana som avses i direktivet. Mot bakgrund av syftet meddirektivet passar också den föreslagna bestämmelsen mindre väl in i va-lagensregelsystem. De miljökonsekvensbeskrivningar som upprättats i enlighet meddirektivet skall bl.a. göras tillgängliga för allmänheten och skall,tillsammans med berörda myndigheters och enskildas yttranden, beaktas vid fillståndsgivningen.Va-lagen reglerar huvudsakligen förhällandet mellan anläggningens huvudman ochbrukarna av denna och lagen innehåller inte några bestämmelser om fillståndskraveller informationsplikt. Vattenöverdomstolenifrågasätter om inte det behov av miljökonsekvensbeskrivningar som möjligenkan föreligga i fråga om va-anläggningar blir fillräckligt tillgodosett genomden i promemorian föreslagna ändringen i 5 kap. 18 § plan- och bygglagen.Förslaget innebär att paragrafen i ett nytt andra sfycke upptar bestämmelsermed krav på program och miljökonsekvensbeskrivning i fräga om detaljplaner sominnebär att ett område får användas för bl.a. sammanhållen bebyggelse,industrianläggningar och fritidsanläggningar. Med hänsyn fill kraven på godhygienisk standard är det självfallet nödvändigt för kommunen att samordnabebyggelseplaneringen och genomförandet av planerna med utformningen av detallmänna va-nätet. Mot denna bakgrund synes det enligt vattenöverdomstolennaturligt att såväl den planerade bebyggelseutyeckligen som dess effekter förva-nätet behandlas i miljökonsekvensbeskrivningen enligt 5 kap. 18 § plan- ochbygglagen. Om förslaget i denna del genomförs, förefaller därmed det eventuellabehovet av miljökonsekvensbeskrivning för va-utbyggnader bli tillgodosett. Idetta sammanhang vill vattenöverdomstolen erinra om att bestämmelser om' anläggande av va-ledningar m.m. finns även i expropriafionslagen (2 181 kap. 3 §), ledningsrättslagen(2 §) och vattenlagen (8 kap. 1 §). Krav på mil- Prop. 1992/93:60 jökonsekvensbeskrivningfinns endast i vattenlagen (13 kap. 19 §). Det kan Bilaga 2 finnasanledning att beakta även dessa bestämmelser när behovet av miljökonsekvensbeskrivningarför vattenledningar nu övervägs. 6.4.2 i : Enligt länssfyrelsensmening finns inte skäl att generellt kräva miljökonsekvensbeskrivningar vidplanering av allmänna va-anläggningar. Sådana anläggningar har vanligen i sigmycket liten miljöpåverkan. Däremot medför användningen av en allmänavloppsanläggning stora miljövinster. Länssfyrelsen anser således att kravetpå miljökonsekvensbeskrivning i va-lagen endast bör avse större allmännava-anläggningar som kan antas medföra en befydande miljöpåverkan exempelvisvattenledningar över långa avstånd. 6.4.3 i län: Länsfyrelsen vill understtykabehovet av miljökonsekvensbeskrivningar när det gäller planering av allmänna VA-an-läggningar.Behovet av miljökonsekvensbeskrivningar är redan ofta fillgo-dosett eftersommånga allmänna va-anläggningar omfattas av tillståndsplikt enligtmiljöskyddslagen. 6.4.4 : Större enskilda va-anläggningaromfattas inte av kravet på miljökonsekvensbeskrivning enligt va-lagen (12 a §).Sådana anläggningar bör rimligen omfattas av samma villkor som allmänna anläggningar.Frågan kan prövas inom ramen för utredningen om en sammanläggning avmiljölagstiftningen lill en miljöbalk. 6.4.5 : Styrelsen är också tveksamtill behovet av särskilda regler om MKB för allmänna va-anläggningar medhänvisning till . Eftersom alla va-anläggningar med betydandemiljöpåverkan prövas enligt reglerna i miljöskyddslagen, där det redan finnsett krav på MKB, så ser styrelsen inget behov av en ändring av va-lagen isamband rned . Det är enligt styrelsens uppfattning under ingaomständigheter rimligt att kräva MKB vid planering av alla nya allmännava-anläggningar eftersom många av dessa är mycket begränsade. Styrelsenkonstaterar också att enskilda va-anläggningar kan ha stor omgivningspåverkan.Dessa faller utanför kravet på MKB med den lösning som presenteras ipromemorian. De tillLagrådet remitterade lagförslagen Lag omändring i miljöskyddslagen (1969:387) Härigenom föreskrivs i fråga om miljöskyddslagen(1969:387)' deb att 22 och 45 §§ skall ha följande lydelse, deb att det i lagen skall införas en ny paragraf, 5 a §,av följande lydelse. Prop.1992/93:60 Bilaga 3 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer fåri fråga om miljöfarlig verksamhet meddela sådana föreskrifter om skyddsåtgärder,begränsning av verksamheten och försiktighetsmått i övrigt som behövs för attuppfylla av godkända åtaganden enligt avtalet om Europebkaekonombka samarbetsområdet. Den somfått tillstånd enligt denna lag till miljöfarlig verksamhet kan ej på grund avbestämmelse i lagen eller i hälsoskyddslagen (1982:1080) eller irenhållningslagen (1979:596) åläggas att upphöra med verksamheten eller attmed avseende på denna vidtaga försiktighetsmått utöver vad som anges i tillståndsbeslutet,om ej annat följer av 23-25 §§, 29 § andra stycket eller 40 § andra stycket. Den somfått tillstånd enligt denna lag till miljöfarlig verksamhet kan inte på grundav bestämmelse i lagen eller i hälsoskyddslagen (1982:1080) eller irenhållningslagen (1979:596) åläggas att upphöra med verksamheten eller att medavseende på denna vidta försiktighetsmått utöver vad som anges i tillståndsbeslutet,om inte annat följer av föreskrifter som meddelats med stöd av 5 a§ eller av23-25§§, 29§ andra stycket eller 40 § andra stycket. 45 § Den som med uppsåt eller av oaktsamhet 1. btyter mot förbud som har meddelatsmed stöd av 8, 23 eller 41 § eller åsidosätter sädana bestämmelser som harmeddelats med stöd av 2 § tredje stycket,