prop · GG03214 · 1992-12-31 00:00:00 — lagstiftning tillkom efter nordiskt samarbete.Sådant samarbete har föregått också senare ändringar i upphovsrättslagen ochfotografilagen och vår nuvarande lagstiftning motsvaras av nästan likalydandelagar i de övriga nordiska ländema. Både i utredningen och blandremissinstanserna har det framhållits att denna rättslikhet är betydelsefullbåde för den omfattande handeln med rättigheter mellan de nordiska ländema och för ländernas möjligheteratt i Prop. 1992/93:214 intemationeUa sammanhang hävda sin syn påupphovsrätten. Jag ansluter mig helt till vad som sålunda anförts. Somjag redan antytt har det nordiska samarbetet präglat även departementsbehandlingenav de nordiska utredningamas respektive förslag. Omfattande samråd har såledesförekommit mellan företrädare för vederbörande departement i de nordiskaländema. Detta samråd har glädjande nog i mycket stor utsträckning resulterat ien gemensam syn på vilka förslag till förändringar i gällande regler som börläggas fram. I presenterade ettutkast till en ny lag om upphovsrätt jämte motiv. Utkastet är baserat på dendanska upphovsrättsutredningens arbete. Den utredningen lade fram ett förslagtill en ny upphovsrättslag. Den svenska utredningen hann inte med att se över helaupphovsrättslagen. I de betänkanden som ligger till gmnd för detta lagstiftningsärendeuppehöll sig utredningen väsentligen vid dels fotografirätten, dels bestämmelsernaom inskränkningarna i upphovsrätten. Det lagförslag jag nu lägger fram avser iprincip endast sistnämnda bestämmelser, dvs. bestämmelserna i 2 kap.upphovsrättslagen. Det kan förväntas att det läggs fram en danskproposition i vilken också reglema om dels upphovsrättens föremål och innehåll,dels upphovsrättens övergång behandlas. Reglema härom finns intagna i I kap.respektive 3 kap. upphovsrättslagen. De förändringar av gällande regler som ärav väsentlig betydelse och som har diskuterats under det nordiska samrådet rördock, bortsett från fotografirätten, nästan uteslutande inskränkningama iupphovsrätten. Den nordiska rättslikheten kan alltså i allt väsentligtbibehållas trots att det kan förväntas att den danska propositionen kommer attavse också andra frågor än dem som jag nu behandlar. - Det står ännu inte klarthuruvida propositionerna i övriga nordiska länder kommer att avse också andrafrågor än dem jag nu tar upp. I anslutning till frågan om nordisk rättslikhet bör ocksåföljande nämnas. I sitt betänkande bet. 1985/86:LU32 uttalade riksdagenslagutskott bl.a. (s. 8) att det fmns behov av ett skydd för producenter när detgäller föreställningar av sceniska och musikaliska verk, att utskottet hadeförståelse för att ett sådant skydd inte föreslogs infört i det aktuellalagstiftningsärendet eftersom det inte hade uppnåtts nordisk enighet om att ettsådant skydd skulle införas och att frågan i lämpligt sammanhang åter borde tasupp till överväganden på det nordiska planet. Utskottet hemställde (s. 10 f.)att som sin mening skulle ge regeringen till känna vad utskottet hadeanfört om fömyade överväganden i nordiskt samarbete beträffande producentskyddför sceniska och musikaliska verk. biföll utskottets betänkande(rskr. 1985/86:293). Fråganom införande av ett sådant skydd har behandlats vid de Prop. 1992/93:214nordiska överläggningar som hållits i anslutning till detta lagstiftningsärende.Det har därvid framkommit att det kan förväntas att ett sådant skydd intekommer att införas i något annat nordiskt land. Jag anser redan på denna gmndatt ett dylikt skydd inte heller bör införas i . Mångaremissinstanser har pekat på att upphovsrättslagen är en svåröverskådlig ochlagtekniskt komplicerad lag vars tillämpning bereder problem. Remissinstansemahar anfört att utredningen föreslagit nya detaljregler som ytterligareförsämrar lagens tillgänglighet och hävdat att utredningen i stället borde haarbetat i syfte att förenkla lagen. Man har menat att det är angeläget att enredaktionell översyn av reglema om inskränkningama i upphovsrätten kommer tillstånd. Jaginstämmer i denna remisskritik. Enligt min uppfattning bör det noggrant prövasom lagen behöver vara så detaljrik som den är . Och lika noggrant börprövas om det är erforderligt att införa ny reglering av särfall.Upphovsrättslagen är redan nu en svårtillgänglig lag. Om den belastas medytterligare regler finns det en risk för att lagen i praktiken endast kantolkas av ett fåtal experter på området. Allmänheten och näringslivet kommer istor utsträckning i kontakt med de frågor som regleras i upphovsrättslagen. Detär därför av synnerlig vikt att lagen har en utformning som är så enkel somförhållandena medger. Enredaktionell översyn av bestämmelserna om inskränkningarna i upphovsrätten harlänge varit påkallad, särskilt sedan nya regler efter hand tillkommit. Mittförslag till lagändringar innefattar att reglerna i andra kapitletsystematiseras på ett nytt sätt och att undermbriker används. Enligt förslagetbehandlar kapitlet i tur och ordning inskränkningarna beträffandeexemplarframställning, spridning, visning, offentligt framförande samtåtergivning. Därefter följer de särskilda reglema om radio och TV samt omdatorprogram varefter kapitlet avslutas med gemensamma bestämmelser omavtalslicenser. Det kan förväntas att denna systematik, som går tillbaka på ettförslag av den danska utredningen, kommer att införas också i övriga nordiskaländer. Mångaremissinstanser har även anfört att utredningens förslag på många punkter inteutgör en rimlig avvägning mellan å ena sidan upphovsmännens och andrarättighetshavares intressen och å andra sidan användamas behov; det har hävdatsatt många förslag på ett ensidigt sätt tillgodoser rättighetshavarna. Utgångspunktenför den upphovsrättsliga lagstiftningen är redan nu att upphovsmannen skallförbehållas rätt att - bortsett från vissa inskränkningar - ekonomiskttillgodogöra sig alla sådana utnyttjanden av verket som har praktisk betydelse(prop. 1960:17 s. 60). också vara allmänt erkänt i vårt land att det ärväsentligt att upphovs- Prop. 1992/93:214 män, utövande konstnärer och andrarättighetshavare tillförsäkras ett starkt rättsligt skydd för sinaprestationer. Ett sådant skydd stimulerar till skapande och annan verksamhet pådet litterära och konstnärliga området samt bidrar till att rättighetshavamafär de ekonomiska fömtsättningar som krävs för att de skall kunna verka. Detfinns också andra skäl som talar för att det är nödvändigt atträttighets-havamas rätt står stark. Den tekniska utvecklingen har inneburit ökade möjligheteratt på olika sätt utnyttja skyddade verk och prestationer. Otaliga exempel pådetta kan ges; jag nöjer mig här med att hänvisa till den apparatur för ljud- ochbildåtergivning samt ljud- och bildkopiering som finns att tillgå. Jagdelar utredningens uppfattning att det krävs en förstärkning avrättighetshavamas rättsliga skydd för att denna utveckling inte skall gröpa urderas rättigheter. Det är med tillfredsställelse jag noterar att ansvarigaföreträdare för övriga nordiska länder och för också synes görabedömningen att den tekniska utvecklingen kräver förstärkt upphovsrättsUgtskydd. Vad som sagts hindrar emellertid inte att det fortfarandefinns fall i vilka det - sett från allmän synpunkt - föreligger övervägandeskäl för att låta rättighetshavamas rätt stå tillbaka. I viss mån kan jagbiträda remissynpunkter av innebörd att utredningen emellanåt inte tagittillräcklig hänsyn till dessa skäl. Jag återkommer i det följande på skildapunkter till detta. Ett ytterligare förhållande som har berörts av mångaremissinstanser är att handeln med upphovsrättsliga rättigheter har tenderatatt bli allt mer kollektiviserad och monopoliserad. Denna utveckling harförstärkts av att det i lagstiftningen har införts bestämmelser om s.k.avtalslicens. Utredningen har föreslagit att bestämmelser om sådana licenserskall införas på en rad ytterligare områden. Flera remissinstanser haremellertid uttalat att så inte bör ske utan att effekterna av kollektivberingenoch monopolberingen analyseras. För egen del gör jag följande bedömning av frågan. Med bestämmelser om avtalslicens avses bestämmelser ivilka anges att en part, som har träffat avtal om användning av verk med enorganisation som företräder ett flertal svenska upphovsmän på området, iprincip har rätt att använda också verk av upphovsmän som inte företräds avorganisationen. I upphovsrättslagen förekommer tre sådanabestämmelser; de avser dels fotokopiering i undervisningsverksamhet (15 a §),dels radio- och TV-sändning (22 § andra stycket) och dels vidaresändning avradio- och TV-sändning (22 d §). Utredningen har föreslagit att sammanlagt åttaytterligare sådana regler skall införas i upphovsrättslagen. Förslagen avserföljande områden: I. Fotokopiering av tidningar och tidskrifter för interninformation till anställda hos bl.a.myndigheter och företag. Framställningav ljud- och bildupptagningar i undervis ningsverksamhet (främst kopiering av radio- och TV-program). Kopiering av radio- öch TV-program förtidsförskjutet nyttjande inom sjuk- och åldringsvård. Kopiering av radio- och TV-program för inteminformation i politisk, ekonomisk eller religiös dagsfråga till anställda hosbl.a. myndigheter och företag. Kopiering av fotografier hos arkiv och museer förforskning och vetenskapliga ändamål. Fotokopiering i utlåningsverksamhet hos bibliotekför annat biblioteks räkning. Återgivning av verk i samlingsverk förundervisningsbmk. Framställning av ljudupptagningar av litterära verkför användning av blinda och andra läshandikappade (s.k. talböcker). Enavtalslicensbestämmelse utgör en inskränkning i den principiella ensamrätt somvarje upphovsman har till sitt verk. Som skäl för att ha en bestämmelse avdetta slag, i stället för att låta ensamrätten gälla, bmkar anföras att det ivissa fall är nödvändigt eller önskvärt att användama ges fördelen av att kunnagenom avtal med en enda part - den relevanta organisationen av svenskaupphovsmän - skaffa sig rätt att använda alla verk (jag bortser då från attavtalslicens-bestämmelsema normalt ger rätt för de upphovsmän, som inteföreträds av den avtalsslutande organisationen, att inlägga veto mot att derasverk används med stöd av bestämmelsen; sådana veton är i praktiken mycketsällsynta.) Avtalslicensen,som alltså kan betraktas som en modell för utformningen av vissainskränkningsbestämmelser inom upphovsrätten, förekommer endast i de nordiskaländema. Modellen kom till användning i början av 1960-talet.Den infördes då på området för radio- och TV-sändningar. I har den, somframgår ovan, därefter införts på ytterligare två områden. Ocksåen bestämmelse om s.k. tvångslicens ger användarna fördelen av att kunna bmkaalla verk. Tvångslicens innebär å ena sidan att användning kan ske helt utanavtal men å andra sidan att upphovsmannen har rätt till ersättning förnyttjandet av hans verk. En väsentlig skillnad mellan en bestämmelse om avtalslicensoch en bestämmelse om tvångslicens är att den förra inte inskränker denprincipiella ensamrätten för de upphovsmän som - enligt av dem utfärdadefullmakter - företräds av den avtalsslutande organisationen; bestämmelsen utgördärigenom en mindre ingripande inskränkning i upphovsmännens rättigheter än enbestämmelse om tvångslicens. Detta är också huvudskälet för att i vissa fallvälja avtalslicensmodellen i stället för tvångslicensmodellen när eninskränkning i ensamrätten krävs. Utredningen har tagit fasta på dessaomständigheter och som framgår ovan föreslagit avtalslicenslösningen på en långrad områden. Jag har ovan anfört att det är nödvändigt atträttighetshavamas rätt står stark. 1 linje med detta är jag enig med utredningenom att inskränkningsbestämmelser inte bör göras mer ingripande än syftet meddem motiverar. Liksom utredningen anser jag att det på varje område noggrantbör prövas om någon inskränkningsbestämmelse alls behövs. Inte minst det ovanbehandlade önskemålet om att lagen förenklas talar för att behovet avinskränkningsbestämmelsema bör granskas kritiskt. Ur nu berörda synvinklar ärdet alltså att föredra om ensamrätten kan gälla i stället för eninskränkningsbestämmelse och, om en sådan ändå bedöms erforderlig, omavtalslicenslösningen kan väljas före tvångslicenslösningen. Med avtalslicensmodellen följer emellertid vissanackdelar. Som framgått bygger modellen på att de avtal som användamaträffar med svenska upphovsmannaorganisationer ger dem rätt att använda, fömtomverk av upphovsmän som företräds av organisationerna, verk av upphovsmän somstår utanför dessa. Organisationerna ges alltså - förenklat uttryckt - rättatt i förhållande till användarna företräda utanförstående upphovsmän. I förstahand är det utländska upphovsmän som står utanför; dessa upphovsmän ärnaturligt nog inte medlemmar i de svenska organisationema. Emellertidrepresenteras vissa av dem ändå här i landet av en svensk organisation.Utländska och svenska organisationer har nämligen träffat s.k.ömsesidighetsavtal av innebörd att varje nationell organisation företräderalla organisationernas medlemmar när det gäller nyttjanden i det land i vilketden nationella organisationen verkar. Fömtom beträffande musikverk är dessaavtal dock långt ifrån heltäckande. Avtalslicensmodellen bygger vidare på att användarna,genom avtal med den organisation som företräder flest svenska upphovsmän påområdet (huvudorganisationen), förvärvar rätt att nyttja alla verk av detaktuella slaget. Modellen ger alltså de svenska organisationema rätt attupplåta rättigheter till det samlade världsutbudet av verk. Den innebär att detär tillräckligt - och i många fall också nödvändigt - för användama att träffaavtal med de organisationer som är svenska huvudorganisationer för varje slagav verk. Dessa omständigheter medför självfallet att nämnda huvudorganisationerfår en starkare ställning än de annars skulle ha haft i förhållande till såvälsina motparter i avtalen (användama) som eventuella konkurrerande svenskaorganisationer. Det kan mot denna bakgmnd inte bortses ifrån att den risk förnackdelar i form av monopolinslag, som fmns inbyggd redan i den upphovsrättsligaensamrättskonstmktionen, förvärras om avtalslicensbestämmelser införs på bredfront. Min slutsats av det anförda är att avtalslicensmodellenendast bör användasi sådana fall i vilka det för det första är nödvändigt med en Prop. 1992/93:214bestämmelse som inskränker ensamrätten och för det andra bedöms att användningav verk av upphovsmän, som enligt fullmakter företräds av organisationerna påområdet, bör få ske endast efter avtal med dessa organisationer. Näravtalslicensmodellen används medför modellen som framgått den effekten attanvändama kan förvärva i princip samtliga rättigheter till verk av visst slagfrån en och samma motpart. Min slutsats är alltså - annorlunda uttryckt - attavtalslicensmodellen endast bör komma till användning i de fall denna effektär önskvärd (eller åtminstone kan tolereras med hänsyn till de motstående skälsom i det enskilda fallet kan tala för användning av avtalslicensmodellen istället för bibehållen ensamrätt eller användning av tvångslicensmodellen). Enhel del remissinstanser har anfört att det är beklagligt att utredningen intehann med att göra en allmän översyn av upphovsrättslagen. Särskilt harframhållits att tredje och femte kapitlen - om upphovsrättens övergångrespektive om närstående rättigheter - bör ses över. Jagdelar dessa åsikter. Tredje kapitlet innehåller t.ex. regler om förlagsavtalvilka förefaller vara föråldrade. Betydelsen av att vissa bestämmelser i tredjekapitlet torde vara otidsenliga skall emellertid inte överdrivas. I princip ärreglerna i detta kapitel dispositiva (vilket innebär att de kan ersättas avavtalsvillkor) och i praktiken avtalas en stor del av dem regelmässigt bort.Att regleringen i viss utsträckning ter sig föråldrad har därför - såvitt jagvet - inte orsakat problem på marknaden för upphovsrättsliga rättigheter. Vadsom nu sagts kan emellertid inte undanskymma att det hade varit önskvärt att utredningenhade hunnit se över bestämmelserna. Jag vill dock nämna att reglema i femtekapitlet kommer att bli föremål för översyn i samband med införlivandet isvensk rätt av ett EG-direktiv om uthyrning och utlåning av skyddade verk ochprestationer samt om närstående rättigheter (se vidare nedan). Närdet gäller de delar av upphovsrättslagen som den svenska utredningen inte hannbefatta sig med och vilka inte heller aktualiseras i samband med EG:s arbete(se vidare nedan) är någon omedelbar översyn inte aktuell. Jag är dock allmäntav uppfattningen att en genomgång av också dessa delar av upphovsrättslagen börkomma till stånd i lämpligt sammanhang. lade fram sitt slutbetänkande har det inom EG varit en febrilaktivitet på upphovsrättens område. En rad olika projekt rörande harmoniseringav medlemsstaternas upphovsrättslagar har inletts eller aviserats, och vissa avdessa projekt rör frågor som harlagt förslag om. Endast två av projekten . 1992/93:214 har slutförts; jagåterkommer till dessa. Depågående projekt, vilka avser samma frågor som utredningen befattat sig med, ärföljande: Aviseratförslag om ett direktiv angående privat kopiering av ljud- och bildupptagningar. Förslaget avses omfatta bl.a. avgifter på oinspelade ljud- och videoband samt på liknande ljud- och bildbärare. Förslag om ett direktiv angående harmonisering avde skyddstider som gäller för upphovsrätten, fotografirätten och de närståenderättighetema. En studie av reglema om reprografisk framställningav skyddade verk. Studien skall ligga till gmnd för ett initiativ på området. En studie av reglema om rätt för konstnären tillersättning vid yrkesmässig vidareförsäljning. Studien skall ligga till gmnd förbeslut humvida ett initiativ skall tas på området. Frånsvensk sida följs arbetet inom EG noggrant. Verksamheten inom EFTA:s gmpp avimmaterialrättsexperter innebär att svenska synpunkter på arbetet blirframförda och bedömda. Gmppen har regelbundna möten med ansvariga företrädareför . Mötena syftar till att ge EFTA-staterna möjUghet attpåverka resultatet av EG:s arbete. Också på andra sätt framförs från svensksida synpunkter på den upphovsrättsliga utvecklingen inom EG till dem som ärmed och formar denna utveckling. Somjag nämnde har två projekt slutförts. För det första antogs ettdirektiv om rättsligt skydd för datorprogram. åtog sig i EES-avtaletatt anpassa sin lagstiftning till detta direktiv och nödvändiga ändringar iupphovsrättslagen har gjorts (prop. 1992/93:48, bet.1992/93:LUI7,rskr.I992/93:125,SFS 1992:1687). För det andra antogs i november1992 ett direktiv om uthyming och utlåning av skyddade verk och prestationersamt om närstående rättigheter. Inom ramen för pågår förhandlingarmellan och beträffande frågan hur EFTA-statemaskall anpassa sin lagstiftning till direktivet. Sedan dessa förhandlingaravslutats avser jag att ta upp frågan om vilka lagändringar som kan visa signödvändiga med anledning av förhandlingsresultatet. Bortsettfrån dessa båda direktiv är det ännu för tidigt att säga vad arbetet inom EGslutligen kommer att avkasta. Arbetet bedrivs emellertid skyndsamt och såvittnu kan bedömas kommer klarhet om resultaten beträffande många frågor att vinnasrelativt snart. Enligt min uppfattning bör förslag till lagändringar på gmndvalav arbete inte utan särskilda skäl läggas fram nu beträffandefrågor som är föremål för behandling inom EG och som kan förväntas blislutbehandlade . Om sådana förslag skulle läggas fram nu och antas,finns nämligen en beaktansvärd risk för att de nya reglerna skulle behöva underkastasgmndläggande Prop. 1992/93:214 förändringar till följd av resultatet av EG:sarbete samt . Jag anser rent generellt att det är av vikt attundvika täta lagändringar, och detta är särskilt betydelsefullt på ett områdesom det nu aktuella vilket - som jag tidigare anfört - allmänheten ochnäringslivet i stor utsträckning kommer i kontakt med. Det anförda föranleder att jag inte i detta sammanhang ärberedd att ta ställning till utredningens förslag om avgifter på oinspeladeIjud-och videoband samt om rätt för konstnären till ersättning vid yrkesmässigvidareförsäljning av konstverk, s.k. droit de suite. När det gäller reglema omreprografi anser jag, av skäl som framgår nedan, att utredningens förslag intebör leda till lagstiftning. Beträffande droit de suite kan nämnas att sådan rätt finnsi och på samt att det i finns en offentligrättslig avgiftpå vissa försäljningar av konstverk. Humvida - sedan den nämndastudien färdigställts - kommer att ta ett initiativ på detta område står somframgått inte klart. Skulle kommissionen inte komma att ta något initiativ avdetta slag får frågan om en svensk lagstiftning om droit de suite tas upp pånytt. Beträffande avgifter på oinspelade band och Uknande ljud-och bildbärare vill jag tillägga följande. Det är oomtvistligt att rättighetshavamapå det upphovsrättsliga området förlorar inkomster på gmnd av denprivatkopiering som är tillåten enligt 11 § upphovsrättslagen. Modem teknik harmedfört att kopieringen kan ske snabbt och enkelt samt ge kopior av mycket godkvalitet. Den digitala teknikens genombrott förbättrar fömtsättningama förprivatkopieringen ytterligare. Den utmstning som är nödvändig förprivatkopiering finns numera till hands för många. Mot bakgmnd härav, och eftersomrättighetshavama svårligen kan få skälig kompensation för privatkopieringen påannat sätt, ställer jag mig principiellt positiv till införandet avupphovsrättsliga avgifter på oinspelade band och liknande ljud- och bildbärare. I flera andra länder, däribland , ochIsland, har bestämmelser om sådana avgifter redan införts. Regelmässigt innebärbestämmelsema att avgiften skall erläggas av den som antingen tillverkar band idet aktuella landet eller importerar band till landet. För de länder inom EGsom har infört bestämmelser om bandavgifter har uppstått vissa problem närdet gäller möjligheterna att ordna en effektiv uppbörd av avgiftema. Skälethärtill är tillskapandet av den inre marknaden med fria vamrörelser ikombination med det faktum att vissa länder, t.ex. och ,helt saknar bestämmelser om bandavgifter (samt att avgiftsnivån är mycket olikai de länder som har bestämmelser om sådana avgifter). Att EG-kommissionenaviserat ett direktivförslag om bl.a. bandavgifter skall ses i belysning av-jämte annat - detta. Enligt kommissionen kan, av det skäl som nämndes,funktionen av de nationella bandavgifts- Prop. ordningama komma attskadas, vilket motiverar att en gemensam ordning för hela EG införs.Denna ordning torde komma att innebära bl.a. att avgiften tas utav den som antingen tillverkar band inom EG eller importerar band tillEG, att de band, för vilka avgift har betalats, förses med ettsärskilt märke och att detaljister, som säljer band utan märken, blirsolidariskt betalningsansvariga för avgiften. Det får fömtsättas attEFTA-statema inom ramen för kommer att knytas an tillsystemet på lämpligt sätt. Försvenskt vidkommande är det, sedan har trätt i kraft, möjligt att eneffektiv uppbörd av bandavgifter endast kan ske med en ordning, liknande densom aviserat, gällande för hela EES-området. Enligt minuppfattning måste det vara en gmndläggande fömtsättning för införandet avbandavgifter att uppbörden blir effektiv. Om den inte blir det, utan det finnsfömtsättningar för att en avgiftsfri ("grå") marknad för band skalluppstå, kan seriösa -avgiftsbetalande - aktörer drabbas av en konkurrensnackdeli förhållande till dem som är beredda att utnyttja att uppbörden kan kringgås.En sådan effekt kan inte tolereras. Jagavser att uppmärksamt följa utvecklingen när det gäller dels vilka nationellalösningar som väljs för att åstadkomma en effektiv uppbörd i de stater inomEES-området vilka redan har bestämmelser om bandavgifter, dels hur dessalösningar kommer att fungera i praktiken. Om det visar sig att det är möjligtatt åstadkomma en effektiv uppbörd redan inom ramen för en nationellbandavgifts-ordning kan det för svenskt vidkommande finnas skäl att införa ensådan ordning, även om det slutliga resultatet av EG:s arbete på området vidden tidpunkten ännu inte står klart.