prop · GG0332 · 1992-12-31 00:00:00 — En ökning av samebyns andel till hälften av intäktenkan därför enligt Lantbruksstyrelsen anses motiverad. Bättre kompensationdirekt till berörd sameby är rättvisare än transferering via Samefonden. Det ärdessutom troligt att en ökad intäktsandel till samebyarna medför att flervatten ställs till förfogande för sportfiske, vilket i sin 1992/93:32 Bilaga 2 Jordbruksdep, tur medför ökade intäktertill Samefonden. Lantbruksstyrelsen föreslår därför att inkomsterna avfiskeupplåtelser skall delas lika mellan samebyn och Samefonden. Som jag redogjort föruppgick länsstyrelsernas intäkter för fiskeupplåtelserna till 4,7 miljonerkronor /92. Samebyarna erhöll medanSamefondens andel av upplåtelseavgifterna uppgick till 3,5 miljoner kronor.Jag delar Lantbmksstyrelsens uppfattning att i fortsättningen hälften av upplåtelseavgUternaför fisket bör tillfalla berörd sameby och den andra hälften tillfallaSamefonden. Som jag redogjort för bör kostnaderna för bl.a.fiskevårdsåtgärderna och fiskebevakningen inte längre utgå ur Samefonden. Ävennär det gäller fisket bör således ta ut en särskildadministrationsavgift för att täcka dessa kostnader liksom kostnaden föradministrationen av själva upplåtelserna. 1992/93:32 Bilaga 2 Jordbruksdep. Jaktenoch fisket bedrivs ofta långt från körbar väg och inte sällan under dåligaväderleksförhållanden. De längre jakttiderna efter bl.a. älg och kraven på enökad och effektivare avskjutning medför att jägare uppehåller sig längre tidinom avlägset belägna ödemarksområden. I första hand nätfiskarna använder sigofta av tung och otymplig utmstning. Detta kan enligt min mening tala för attjägare och fiskare under vissa omständigheter skall kunna få tillstånd attinneha enklare kojor på statens mark ovanför odlingsgränsen och pårenbetesfjällen. har det genom dagens moderna transportmedel som exempelvissnöskoter blivit lätt att ta sig långa sträckor även i svår terräng och dåligtväder. Viss ökad möjlighet att få tillstånd att uppföra koja bör enligt minmening ändå övervägas. Ett tillstånd att uppförajakt- eller fiskekoja bör i första hand ges till de personer som helt ellerdelvis är beroende av jakt eller i första hand nätfiske för sin försörjning.Tillståndet bör vara personligt och endast avse den tid som jakt- ellerfiskeupplåtelsen omfattar. Vidare bör gälla att jakt- eller fiskeområdet ärbeläget på långt avstånd från körbar väg. i bevUjarexempelvis tillstånd att uppföra en koja per älgjaktslag samt tillyrkesfiskare. En fömtsättning för tillstånd är att avståndet meUan jaktområdetoch bUväg överstiger . Denna sträcka kan enligt min uppfattning utgöra enlämplig norm för när tillstånd bör beviljas. För yrkesfiskare kan det finnasskäl att medge upplåtelse även i närheten av en väg. Ett tillstånd fårsjälvfallet inte beviljas i strid mot exempelvis bestämmelserna i 32 §rennäringslagen, bestämmelsema i om uppförande av byggnadereller mot naturresurslagens bestämmelser om bebyggelse och anläggningar i vissafjällområden. Tillståndet bör endast avse byggandet av enklare kojor. I den månkojan har en vedeldad uppvärmningsanordning bör tillståndet även kunnainnefatta rätt att på statens mark ta ved för uppvärmningen. Det är angelägetatt i sin tillstånds- och tillsynsverksamhet beaktar attbyggnaderna inte får karaktär av fritidsbebyggelse. När jakt- ellerfiskeupplåtelsen upphör skall kojan avlägsnas från platsen. Länsstyrelsensbeslut med stöd av 32 § rennäringslagen i ärenden om upplåtelse av jakt ellerfiske på statens mark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen fåröverklagas till . beslut kan överklagastill regeringen. har i fråga om flertalet ärendegmpper inomJordbruksdepartementets område beslut fattats om lag- och förordningsändringarsom innebär att regeringen befriats från att pröva överklaganden iförvaltningsärenden. Starka skäl talar för att så borde ske också när detgäller ärenden om upplåtelser inom renskötselområdena. Frågan behöver beredasytterligare men i ett avseende är jag beredd att redan i det här sammanhangetföreslå en ändring. Enligt 33 § första stycket jaktlagen (1987:259) gäller somhuvudregel att jakt efter älg endast får ske efter licens av ochinom ett område som registrerat, licensområde. Enligt 54 §jaktlagen får beslut om registrering av licensområde överklagas hoskammarrätten. beslut i övriga frågor, exempelvis vad gäller detantal älgar som får fällas inom ett licensområde, får däremot inte överklagas.Som jag redogjort för krävs för att annan än samebymedlem skall fåjaga på statens mark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen ävenlänsstyrelsens upplåtelse med stöd av 32 § rennäringslagen. Länsstyrelsensbeslut i detta avseende får alltså överklagas till och därUråntill regeringen. De överklaganden överlänsstyrelsens beslut som prövas av avser mestadels frågan omupplåtelse av älgjakt till enskild person, jaktområdets storlek, det antalälgar som får fällas och tiden för upplåtelsen. Möjligheterna att ändra ettöverklagat beslut till den klagandes fördel i dessa avseenden är små efter detatt länsstjrelsen bestämt hur många älgar som får fällas. Regeringens prövningav ett från överklagat ärende hinns ofta inte med föreälgjaktens början. Jag anser mot denna bakgrund att möjligheten att överklagaJordbruksverkets beslut i en dit överklagad fråga som avser upplåtelse av rätttill jakt efter älg bör begränsas. När en sameby överklagar dessa beslut äranledningen att upplåtelsen anses medföra avsevärd olägenhet för renskötselneller besvärande intrång i samebymedlems rätt till jakt. Regeringen bör hamöjlighet att pröva överklagade beslut av denna karaktär. Jag föreslår såledesatt beslut i en överklagad fråga som avser upplåtelse av rätt tUljakt efter älg endast får överklagas av sameby. Förslaget föranleder en ändringi rennäringslagen. Jag avser att i annatsammanhang återkomma till regeringen med förslag till de ändringar i rennäringslagstUtningensom föranleds av vad jag nu har anfört om upplåtelsema inom renskötselområdet. Prop.1992/93:32 Bilaga 2 Jordbruksdep. 2.15Åtgärder för att förbättra vilt- och fiskevården Mittförslag: En sameby skall kunna undanta visst område från medlemmamasanvändning för jakt eller fiske om det behövs av hänsyn tUl vilt- ellerfiskevården eller av annat särskilt skäl. Lantbruksstyrelsensförslag överensstämmer med mitt. Remissinstanserna:Förslaget tillstyrks eller lämnas utan erinran. Skälenför mitt förslag: För att jakten och fisket på renbetesfjällen och Jordbruksdep. ovanförodlingsgränsen skall ge en optimal avkastning krävs en effektiv vilt- Viltvårdenhar behandlats i prop. 1986/87:58 om jaktlag, m.m. och prop. 1991/92:9 om jaktoch viltvård. 14 § jaktiagen (1987:259) anges bl.a. att viltet skall vårdas isyfte att bevara de viltarter som tillhör landets viltbestånd och att främja enmed hänsyn till allmänna och enskUda intressen lämplig utveckling av viltstammama.I viltvården ingår att genom särskilda åtgärder söija för att viltet får skyddoch stöd. Jakten skall anpassas efter tillgången på vilt. JaktlagstUtningen ärsåledes uppbyggd på principen att jakt är tUlåten om den är försvarlig frånviltvårdssynpunkt. Desärskilda åtgärder för viltet som närmast kommer i fråga ovanför odlingsgränsenoch på renbetesfjällen är mink- och mårdfångst, avskjutning av mås- och kråkfågelsamt bränning av ris. Sådan viltvård sker framför allt inom de områden somarrenderas av jakt- och fiskevårdsföreningama. Inom övriga områden ovanförodlingsgränsen och på renbetesfjällen får viltvårdsarbetet betraktas someftersatt. De tillstånd tillsmåviltsjakt som utfärdas av innefattar vanligen även enförpliktelse att tUl rapportera skjutet vilt. För att få enlämplig utveckling av vUtstammarna är det vUctigt att en avskjutnings-statistiksom gmndas på dessa rapporter tas frcun. Det bör enligt min mening ankomma pålänsstyrelsen att i samråd med jägarnas organisationer och berörda samebyarutveckla ett program för det framtida vUtvårdsarbetet. Möjlighetenatt bedriva en effektiv fiskevård på statens vatten ovanför odlingsgränsen ochpå renbetesfjällen är starkt beroende av ett direkt bestämmande över fiskerättsupplåtelsema.Gmnden för fiskevården måste vara att så långt det är möjligt anpassa fiskettill de biologiska förhållandena. Fiskbestånden skall skyddas och bevaras såatt en hög och jämn avkastning blir möjlig både kvantitativt och kvalitativt.Detta sker genom reglering av fisket med avseende på total beskattning avfiskbestånden, beskattningens inriktning pä fiskarter och årsklasser ochfredande av fiskens lek och uppväxt. Därtill kommer åtgärder för att förbättrafiskens livsmiljö, s.k. biotopförbättrande åtgärder. Dessa kan bestå iundanröjande eller byggande av vandringshinder, anläggande av lekplatser,uppväxtområden och ståndplatser, vegetationsbekämpning m.m. Först därefterkommer inplantering av fisk och näringsorganismer. Genom inventeringar ochundersökningar finns kunskap om fiskbeståndens beskaffenhet. Tillståndetpräglas av stor variation. Några vatten är utarmade genom alltför hårt fiskeeller ensidigt fiske efter begäriiga fiskarter. Andra åter beskattas inte allseller i obetydlig omfattning med bestånd av mageroch i växten avstannad fisk som resultat. Det är sällan positivt frånfiskevårdssynpunkt att ett vatten inte utnyttjas för fiske under någon längretid. Ett alltför litet utnyttjande av bl.a. fjällsjöarna främjar framför alltdvärgbestånd av fisk. Det råder obalans i utnyttjandet av fiskevattnen. Enviktig del av fiskevärden är en väl fungerande fiskebevakning. En sådanbevakning är angelägen speciellt i de vatten som ofta drabbas av olovligt fiskemed exempelvis nät. Entilltagande och oroande faktor för fisket i framför aUt ärförsurningen. Skadorna av försurningen visar sig bl.a. i form av kraftigtminskade eller helt utslagna bottenorganismer. Kalkning av försurade vattendragresulterar oftast i en klar förbättring av bottenfaunan. Fråganom ett effektivt utnyttjande av fiskevattnen bör i första hand lösas genom enstyrning av upplåtelserna. Den kan även tas upp i samebyarnas markanvändnings-och utvecklingsplaner. Attuppnå en väl avvägd beskattning av alla vatten är omöjligt. Mycket kanemellertid göras genom att styra och reglera fisket i olika hänseenden, t.ex.genom att iaktta fredningstider och minimimått. Regleringenav fisket kan ske genom att fiskerättsägarna själva beslutar i fiskevårdsområdesföreningareller samfällighetsföreningar. Samebyarna kan på motsvarande sätt besluta vadgäller bymedlemmarnas fiske. När det gäller fiske i samband med upplåtelserankommer det på att efter hörande av samebyarna besluta om hurfisket får bedrivas. Vidkostnadskrävande fiskevårdsåtgärder är det av avgörande betydelse att fiskeinte bedrivs på ett sådant sätt att åtgärderna spolieras. Speciellaproblem finns med vatten där både staten och enskilda äger fiskerätt. Iallmänhet bör det gå att få till stånd en överenskommelse med samebyn ombegränsning av fisket. Samebyn får då fatta beslut om hur bymed-lemmarna skallutnyttja fisket. Föratt öka möjligheterna att bedriva en effektiv jakt- och fiskevård föreslår Lantbmksstyrelsenatt en sameby skall kunna undanta visst område inom byn från medlemmarnasanvändning för jakt eller fiske. Mot bakgmnd av vad jag har anfört om behovetav sådana vårdinsatser ansluter jag mig till styrelsens förslag. En bestämmelseom detta bör därför införas i 35 § rennäringslagen. Somjag redogjort för i det föregående (avsnitt 2.14) finansieras viltvården ochfiskevården av medel från Samefonden. Jag har i det avsnittet föreslagU attlänsstyrelsen i fortsättningen skall ta ut en avgUt för att bl.a. täcka dessakostnader. får därigenom större möjligheter att bedriva en effektivvilt- och fiskevård. 1992/93:32 Bilaga 2 Jordbruksdep. Minbedömning: Annan verksamhet än renskötsel skall inte heller i fortsättningen fåbedrivas i samebyns regi. De medlemmar i en sameby som vill bedriva annanverksamhet än renskötsel får göra det enskilt eller i exempelvis bolagsform. Rennäringskommitténsförslag: Konstruktionen med samebyn som ägare till en juridisk person börprövas. Lantbruksstyrelsensförslag: Frågan om samebyns rätt att bedriva annan ekonomisk verksamhet änrenskötsel bör bli föremål för närmare utredning. Remissinstansema(såvitt avser Lantbmksstyrelsens förslag): Remissinstanserna instämmer iLantbruksstyrelsens bedömning om behovet av kompletterande Sysselsättning församebymedlemmarna. Förslaget att samebyn skall få bedriva annan ekonomiskverksamhet än renskötsel tillstyrks i allmänhet. anser dock attbolag eller ekonomiska föreningar bör bildas för drift av andra verksamheter.Skogsägarnas riksförbund anser att det är viktigt att möjligheterna tillkompletteringsverksamhet inte förbehålls en befolkningsgrupp. () anser att det är viktigt att samebyns möjligheter att drivaannan ekonomisk verksamhet än renskötsel blir föremål för närmare utredning. Skälenför min bedömning: För renskötseln finns samebyar. En sameby har enligt 9 §rennäringslagen till ändamål att för medlemmarnas gemensamma bästa skötarenskötseln inom byns betesområde. Samebyn får inte driva annan ekonomiskverksamhet än renskötsel. Medlemi sameby är enligt 11 § rennäringslagen i den nuvarande lydelsen den som är renskötselberättigadoch deltar i renskötseln inom byns betesområde, renskötselberättigad som hardeltagit i renskötseln inom betesområdet om han har haft renskötsel somstadigvarande yrke och inte övergått till annat huvudsakligt förvärvsarbetesamt den som är make eller hemmavarande barn, efterlevande make eller underårigtbarn till avliden renskötselberättigad medlem. Sameby kan enligt 12 § sommedlem även anta annan renskötselberättigad om han avser att med egna renardriva renskötsel inom samebyns betesområde. Den som deltar i renskötseln inomsamebyns betesområde är således automatiskt medlem i samebyn. Medlemskap i ensameby är en förutsättning för att driva renskötsel inom renskötselområdet. Samebymedlemsrätt att delta i beslut om hur byn skall styras utövas enligt 58 § förstastycket rennäringslagen på bystämman. I fråga om rösträtt och beslut påbystämman gäller enligt 59 § punkten 1 lagen att varje myndig medlem har enröst i frågor som rör utseende av ordförande på bystämman, beviljande avansvarsfrihet för styrelsen och vid vissa beslut om stadgeändringar. I övrigafrågor tUlkommer rösträtt endast renskötande medlem. Med renskötande medlemavses enligt 13 § lagen den som själv eller genom sitt husfolk driverrenskötsel med egna renar inom byns betesområde. Sådan medlem har enligt 59 §punkten 2 en röst för varje påbörjat hundratal renar som enligt gällanderenlängd innehas av honom. Ingen får dock rösta för mer än en femtedel av detpå stämman företrädda röstetalet. Den som inte fullgjort sinbetalningsskyldighet gentemot samebyn har enligt 58 § andra stycket lagen interösträtt. Föratt leda renskötseln inom byn och ombesörja de gemensamma arbeten som behövsskall det enligt 48 § lagen finnas en styrelse. Styrelsen utses av bystämman. Kostnadernaför renskötseln skall enligt 40 § första stycket rennäringslagen fördelasmellan de renskötande medlemmarna efter reninnehavet. De renskötandemedlemmarna skall enligt 42 § första stycket lagen förskottera 1992/93:32 Bilaga 2 Jordbruksdep. demedel som behövs för renskötseln. Samebyns kostnader för renskötseln fördelasenligt 44 § lagen slutligt mellan de renskötande medlemmarna för varjeräkenskapsår. Kan medlemmen inte betala förskotts- eller slutlikviden skallbristen enligt 45 § lagen fördelas mellan övriga renskötande medlemmar iförhållande till deras inbördes skyldighet att svara för likviden. Sameby fårenligt 46 § första stycket lagen inte uppta lån som skall återbetalas senare änunder nästa räkenskapsår om inte bystämman antagit en amorterings-plan.Lånetiden får dock inte uppgå till än om inte statligkreditgaranti för lånet har bevUjats . Ett beslut om att ta upplån är enligt paragrafens andra stycke giltigt endast om flertalet av de renskötandemedlemmarna biträder beslutet och de dessutom representerar minst tvåtredjedelar av det på bystämman företrädda röstetalet. Rennäringskommitténhar övervägt möjligheten att samebyn skall få äga ett aktiebolag eller haaktiemajoritet i ett bolag som driver annan verksamhet än renskötsel. Genomett bolag med egen redovisning skulle man enligt kommittén kunna skiljarenskötseln från annan verksamhet och härigenom eliminera huvuddelen av de skälsom talar mot en utvidgad verksamhet. Ett bolag skulle kunna innefatta antingenen viss bestämd verksamhet som exempelvis stuguthyrning, fiskecamping ellerliknande verksamheter i syfte att förbättra sysselsättningssituationen för bynsmedlemmar. Möjlighetenatt driva annan verksamhet i bolagsform öppnar således nyautvecklingsmöjligheter för samebyarna och bör enligt förslaget stå öppen somett praktiskt alternativ för de samebyar som vill utveckla andra verksamheter.Det bör enligt kommittén ankomma på Lantbmksstyrelsens rennäringsgrupp attnärmare utreda frågan. Lantbmksstyrelsen anser isitt förslag att i princip hela samebyn, dvs. alla medlemmar, skall varadelaktiga i en utvidgad verksamhet. Även om verksamheten rent praktiskt skötsav en eller ett par medlemmar måste alla stå bakom den. Visserligen kan detinte krävas en lOO-procentig anslutning, eftersom vanliga majoritetsreglerskulle gälla. Men i praktiken kan enligt förslaget ingen sidoverksamhet kommatill stånd eller fungera om den inte stöds av en stark majoritet. Verksamhetendrivs i byns namn och investeringar m.m. skall alltså göras av byn, inte av enskUda.En verksamhet som drivs av en enskUd eller ett inindre antal medlemmar måstedrivas som enskild firma eller i annan form, t.ex. som aktiebolag. Är det frågaom en mycket omfattande verksamhet med dyra investeringar kan detta också varaett skäl att driva den verksamheten som ett särskUt bolag. Rösträttsreglerna måsteenligt Lantbmksstyrelsens förslag ses över. I de frågor som rör renskötseln harnu medlemmama rösträtt efter antalet renar. I ekononuska föreningar, somsamebyarna i övrigt mest påminner om, är annars principen "en man - enröst". Så bör gälla även för samebyamas utvidgade verksamhet. Att haolika regler för olika delar av verksamheten kan leda tUl komplikationer. Såkan t.ex. diskussion uppstå om skinnberedning eller rökerier skall anses varaen renskötselfråga där antalet renar bör avgöra röstetalets storlek. Myckettalar enligt förslaget för att i tveksamma fall ge s.k. tolkningsföreträde åtden mening som hävdar att det är en renskötsel-fråga. Skulle det solidariskaansvaret slopas, bör också rösträtten efter renantalet kunna avskaffas. 1992/93:32 Bilaga 2 Jordbruksdep. Omsamebyarna i egen regi skall kunna driva även annan verksamhet än renskötselger detta enligt förslaget möjlighet att behålla ett större antal medlemmar.Det kan t.o.m. medföra att medlemsantalet kan öka. Detta i sin tur fårkonsekvenser för jakten och fisket som alltså blir tillgängligt för flera.Skulle ett ökat medlemsantal få negativa följder, kan det bli aktuellt attöverväga att ge samebyarna möjlighet att på olika sätt begränsa de enskildamedlemmarnas rätt till jakt och fiske. Begränsningen torde i första hand avsedem som blir medlemmar utan att delta i renskötseln. Enutvidgad samebyverksamhet enligt denna modell är enligt förslaget främst avseddför ungdomar i samebyn som annars står inför valet att lämna byn på grund avatt de saknar inkomstmöjligheter, men kanske också för hemvändande samer som entid prövat andra yrken utanför orten. Ett krav för medlemskap i byn bör då varaatt de berörda skall bo i samebyn och ha sin huvudsakliga sysselsättning inomnågot av byns verksamhetsområden. Någon större utökning av medlemskretsen lärdärför sällan bli aktuell och därmed inte heller begränsningar i rätten tilljakt och fiske. Enutvidgad samebyverksamhet enligt den nu skisserade modellen kräver ändringar i9 § rennäringslagen samt i 12 § om rätten att anta medlem i samebyn. Lantbmksstyrelsenhar den uppfattningen att den nu diskuterade frågan om breddad sysselsättninginom samebyns ram bör utredas ytterligare, bl.a. med beaktande avföreningsrättsliga och skattemässiga konsekvenser. En utveckling av samebynsfunktion bör i första hand kunna gälla medverkan till upplåtelse av jakt ochfiske samt kringverksamhet i anslutning tiU den. Rennäringskommitténstanke att låta samebyn ha aktiemajoriteten i ett aktiebolag eller äga ett bolagsom i sin tur driver sidoordnade aktiviteter skulle likaledes fordra ändringari 9 § rennäringslagen och torde enligt Lantbruksstyrelsen utgöra ett sämrealternativ än det som diskuteras. Enligt Lantbruksstyrelsen är ett bättrealternativ i stället att - som i olika sammanhang tillämpats - enskildamedlemmar i samebyn går samman och bildar ett särskilt bolag för denna typ avverksamhet. Självgör jag följande bedömning. Frågan om samebys rätt att driva annan verksamhet änrenskötsel har diskuterats åtskilliga gånger sedan rennäringslagen trädde ikraft. Förespråkarna för en utvidgad verksamhet i samebyns regi menar att dettaskulle öppna möjligheterna att bryta in på nya verksamhetsområden, somvisserligen inte tiUhör den traditionella rennäringen, men som likväl harnaturligt samband därmed. Genom att utnyttja samebjms befintligaadministration skulle samordningsvinster kunna uppnås. Vissa samebyar medstora kapitaltillgångar skulle lättare kunna finansiera olika projekt änenskilda medlemmar eller grupper av medlemmar. Alternativet till utvidgadverksamhet i samebyns regi är att sådan verksamhet drivs fristående från byn avde personer som visar intresse och engagemang för ett visst projekt. Nuvarandelagstiftning hindrar inte att sådana initiativ tas av enskilda medlemmar ellergrupper av enskilda medlemmar inom byn. En sådan sammanslutning avintressenter skulle dä kunna välja den företagsform som befinns mest lämpligför ändamålet. En fördel med en sädan uppläggning är att den inte begränsarolika initiativ enbart till samebymedlemmarnas krets, utan 1992/93:32 Bilaga 2 Jordbruksdep. detfinns då även möjligheter för andra personer att ingå som intressenter i olikaprojekt. Denpågående rationaliseringen inom renskötseln går mot färre men störreföretag. Samebyarna tenderar att bli sammanslutningar av ett litet antalföretagare som med avancerad teknikanvändning och liten personalinsats sköterett mycket stort antal renar. Risker föreligger således för en koncentrationtill ett fåtal renägare per sameby. Rennäringsföretagen blir färre, vilket isin tur leder till minskad sysselsättning för samema. Rationaliseringenär visserligen nödvändig, men utvecklingen är inte enbart positiv. Både förbygden som sådan, för samernas sociala liv och för den ungdom som vill stannakvar i trakten är det vUctigt att en minskad sysselsättning i rennäringen kankompenseras med annan sysselsättning som kan ge inkomster. Detär mot denna bakgmnd angeläget att åstadkomma kompletterande sysselsättning förmedlemmar i samebyarna. Härvid är det vUctigt att söka finna verksamheter somär naturliga komplement till renskötselutövningen. Närmast till hands liggerslakteriverksamhet, vidareförädling av renkött och naturprodukter som fisk,vilt och bär. En annan näraUggande verksamhet är turism såsom guidning isamband med jakt, fiske och renskötsel samt uthyrning av båtar m.m. Även annanverksamhet kan vara aktuell, t.ex. reparationsverkstäder och tillverkningsindustri,allt beroende på de särskilda fömtsättningama i den enskilda samebyn. Detär i första hand samebyarnas sak att ta initiativ till en sådan utveckling.Samhället kan sedan driva på projekten genom t.ex. rådgivning. Somjag redogjort för ställer 9 § rennäringslagen upp ett bestämt hinder fören sameby mot att driva annan ekonomisk verksamhet än renskötsel. I förarbetenatill rennäringslagen diskuteras samebyamas funktion och begränsningen av derasverksamhetsområde. Förslagetfrån Rennäringssakkunniga innebar att samebyns ekonomiska verksamhetborde begränsas tUl sådan verksamhet som hade direkt samband med renskötseln.