prop · GG03142 · 1992-12-31 00:00:00 — Regeringens proposition 1992/93:142 om åtgärder mot bruk av narkotika samt ringa narkotikabrott Regeringenföreslår att anta de förslag som har tagits upp i bifogade utdrag urregeringsprotokollet . Ipropositionen föreslås att den sttaffrättsliga regleringen av eget bruk av narkotikaoch andra ringa narkotikabrott skall skärpas. Vidare föreslås att det införs stönemöjligheter att använda drogkonttoller i kriminalvården. Förslagen syftar bl.a.till att ge möjligheter att ingripa ticUgt och med kraft förhindra att ungamänniskor fasmar i missbmk och tiU att förbättta behandlingen av demissbrukare som avtjänar sttaff Fängelseförs in i sttaffskalan för eget bmk av narkotUca. Detta innebär att det blirmöjligt att ta exempelvis urinprov för att konttollera misstänkt narkotikabrukoch att den som brukat narkotika kan dömas till en påföljd som innefattar behandlmgav ntissbmket. Densärskilda regeln om ansvarsfrihet när bmket uppdagas vid en vård-eUerbehandlingskontakt föreslås utmönsttad. Ipropositionen lämnas också en redogörelse för gränschagningen mellan I och 2 §§narkotikasttafflagen (1968:64) och motsvarande bestämmelser i lagen (1960:418)om sttaff för varasmuggling. Det föreslås att 2 § narkotikasttafflagentillförs nya rekvisit i syfte att främja en enhetiig och restriktiv tillämpning. De ikriminalvårdsanstalt intagnas generella skyldigheter enligt 52 d § lagen(1974:203) om kriminalvård i anstaU att lämna urin- och utandnings-provutvidgas till att omfatta även blodprov. 1 1992/93. För dem som är villkoriigtfrigivna, dömda till skyddstillsyn eller place- Prop. 1992/93:142 radeutanför anstalt enligt 34 § lagen om kriminalvård i anstalt samt undergårnågon form av vård eller behandling för sitt missbruk föreslås en skyldighetatt lämna blod-, urin- eller utandningsprov för att konttollera att de inte ärpåverkade av beroendeframkallande medel. Ändringarnaavses ttäda i kraft . Propositionens lagförslag Prop. Härigenomföreskrivs att 26 kap. 15 § samt 28 kap. 6 och 6 a §§ skall haföljande lydelse. 15§1 När det fmns skäl att anta att den frigivne för sin anpassning i samhälletbehöver stöd av en särskild föreskrift om vad han har att iaktta ,får en sådan föreskrift meddelas eller tills vidare. 1. vistelseort eller bostad , högst åt gången, 2. arbetsanställning, annan förvärvsverksamhet eUer utbUdning, 3. läkarvård, nykterhetsvård eller annan vård eller behandling i eller utomsjukhus eller annan dylik inrättning. Omden frigivne skall undergå vård eller behandUng enUgt första stycket 3, får detföreskrivas att han därvid skall vara skyldig att lämna blod-, urin- eller utandningsprovför kontroll av att han inte är påverkad av beroendeframkallande medel. Hai denfrigivne förpliktats ersätta genom brottet uppkommen skada, må meddelas föreskrifterrörande tid och sätt för skadeståndsskyldighetens fullgörande i den mån sådanaföreskrifter ej med hänsyn till den frigivnes ekonomiska situation och övrigaomständigheter kan antagas motverka hans anpassning i samhäUet. Omden frigivne står under övervakning, får särskUd föreskrift meddelas om vad somskall gälla för denna. 1 sådan föreskrift får anges på vilket sätt och i vilkenomfatming den frigivne skall hålla kontakt med övervakaren eller frivårdsmyndigheten.Vidare får föreskrivas skyldighet för den frigivne att lämna undenättelse tillövervakaren eller frivårdsmyndigheten om utevaro från arbetsplats, skola ellerannan i föreskriften angiven verksamhet eller inrättnmg. Vadsom föreskrivs i 26 kap. 12- Vad som föreskrivs i 26 kap. 12- 17 §§ skall tillämpas på motsva- 17 §§ skall tillämpas på motsva rande sätt bettäffande den som har rande sätt bettäffande den som har dömts till skyddstillsyn. Rätten skall dömts till skyddstillsyn. Rätten skall dock i domen förordna övervakare, dock i domen förordna övervakare, om inte särskilda skäl talar mot det. om inte särskilda skäl talar mot det. 'Senaste lydelse 1990:1009. 2 Senaste lydelse 1988:942. Vidarefår rätten i domen meddela föreskrifter enligt 26 kap. 15 § första och andrastyckena samt 27 kap. 5 § andra stycket. får ändra ellerupphäva en föreskrift av sistnämnda slag när det finns skäl till det Vidarefår rätten i domen meddela föreskrifter enligt 26 kap. 15 § försia-tredjestyckena samt 27 kap. 5 § andra stycket. får äncha ellerupphäva en föreskrift av sistnämnda slag när det finns skäl till det. 1fall som av.ses i 30 kap. 9 § andra stycket 3 skall rätten, om den planeradebehandlingen är av avgörande betydelse för att döma till skyddstillsyn, idomslutet ange hur långt fängelsesttaff som skuUe ha ådömts, om fängelse istället hade valts som påföljd. I sådant fall skall vidare i domen alltid meddelas föreskrift om den behandlingsplan som den dömde har åtagit sig att följa. I sådant fall skall vidare i domen alltid meddelas föreskrift om den behandlingsplansom den dömde har åtagit sig att följa. En sådan behandlingsplan får innehållabestämmelser om att den dömde är skyldig att genomgå kroppsvisita-tton ochkroppsbesiktning för kontroll av att han inte missbrukar beroendeframkallandemedel. 1 samband med en sådanbehandlingsplan får föreskrivas att den som ansvarar för behandlingen skallanmäla till frivårdsmyndigheten och åklagaren om den dömde allvariigtåsidosätter sina åligganden enligt planen. Dennalag ttäder i kraft . 'Senaste lydelse 1990:1009. 2 Förslag till Prop. Lag om ändring i lagen (1974:203) om kriminalvård ianstalt Härigenom föreskrivsatt 34 och 52 d §§ lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt' skall haföljande lydelse. Kanen intagen genom vistelse utanför anstalt bli föremål för särskilda åtgärdersom kan antas underlätta hans anpassning i samhället, kan han få medgivande attför sådant ändamål vistas utanför anstalten , om särskildaskäl föreligger. Därvid skall särskilt beaktas om den intagne behöver vårdeller annan behandling mot missbrak av beroendefram-kallatide medel. För vistelsen skall ställas de villkor som kan anses erforderliga. Vistelse utom eller behandling bör inte påbörjas så tidigt att den planerade vård- eller behandlingstiden blir kortare än den beräknade återstående verkställighetstiden. För vistelsen skall de vilUcor ställas som kan anses erforderliga. / sambandmed vård eller annan behandling får det föreskrivas att den intagne skall varaskyldig att lämna blod-, urin- eller utandningsprov för kontroll av att haninte är påverkad av beroendeframkallande medel. Vistelseutom eller behandling bör inte påbörjas så tidigt att denplanerade vård- eller behandlingstiden blU konare än den beräknade återståendeverkställighetstiden. Första stycket gäller ej en intagen som avses i 7 § ttedjestycket. En intagen är skyldig attpå anmaning lämna urinprov för kontroU av huruvida han är påverkad av narkotikasamt utandningsprov för kontroll av huruvida han är påverkad av alkohol, ominte annat föranleds av medicinska eller liknande skäl. En intagen är, om inteannat föranleds av medicinska eller liknande skäl, skyldig att på anmaninglämna blod-, urin- eller utandningsprov för kontroll av att han inte ärpåverkad av beroendeframkallande medel. Dennalag ttäder i kraft . Ijgen omtryckt 1990:1011. Lag om ändring i narkotikastrafflagen (1968:64) Härigenom föreskrivsatt 2 § narkotUcasttafflagen (1968:64) skall ha följande lydelse. Är brott som avses i 1§ att anse som ringa, döms till böter eller fängelse . Bestodgärningen endast i eget bruk av narkotika, döms böter. Om en sådan gärninghar uppdagats genom att gärningsmannen sökt eller underkastat sig vård ellernågon annan behandling, skall inte dömas ansvar. Är brott som avses i I medhänsyn tUl arten och mängden nar-kotika samt övriga omständigheter att anse somringa, döms till böter eller fängelse . Dennalag ttäder i kraft . 'Senaste lydelse 1988:286. Utdragur protokoll vid regeringssammanttäde Närvarande:statsministem Bildt, ordförande, och statsråden . , ,, , , , , , , ,, , , , , , , Proposition om åtgärder mot bruk av narkotika samt ringanarkotikabrott Förhållandetmellan I och 2 §§ narkotikasttafflagen (1968:64) har varit föremålför lagstiftarens uppmärksamhet. Den nu gällande gradindelningen avnarkotikabrottet har varit i kraft . somdärefter förflutit har vid återkommande tillfällen behandlat fråganom 2 § borde ges en ny utformning. Kritiker av nuvarande ordning har hävdatatt bestämmelsen tillämpas vid hantering av så pass stora mängder narkotika attbrotten inte lämpligen bör kunna betecknas som ringa. Enligt deras uppfattningborde bestämmelsen därför ges en mera restriktiv utformning. Eget bmk av narkotika varlänge sttaffritt men kriminaliserades genom en lagändring som trädde i kraftden . Det egna bmket särbehandlas dock i förhållande till andraformer av hantering av narkotika genom en särskild ansvarsfrihetsregel och enbegränsning av sttaffet till enbart böter. Mot denna bakgrund har debatten omden sttaffrättsliga behandlingen av eget brak av narkotUca fortsatt även efter1988 års lagändring. Narkotikalagstiftningen isin nuvarande utformning speglar enligt min bedömning inte sttaffvärdet av egetbrak av narkotUca. En omotiverad skillnad görs mellan eget bmk och andraformer av narkotikahantering, särskilt innehav av narkotika avsedd för eget bmk.De rättstillämpande myncUghetema salcnar möjlighet att säkra bevisning medhjälp av tvångsmedel i form av kroppsvisitation och kroppsbesiktning, som enföljd av den lägre sttaffskalan för eget bmk av narkotika. Straffskalan lämnardessutom inte uttymme för vårdinriktade påföljder. Bland annat mot bakgrandav ovan beskrivna förhållanden upprättades departementspromemorian(Ds 1992:19) Åtgärder mot bruk av narkotika samt ringa narkotikabrott.Departementspromemorian redovisar olika överväganden. Dessa utmynnar i förslagom en mer restriktiv tillämpning av det ringa narkotikabrottet och en merdifferentierad påföljdspraxis Vidare föreslås i promemorian att sänegleringen av eget Prop.1992/93:142 narkotUcabruk upphävs. Medstöd av ett regeringsbeslut i febmari 1990 tillkallade dåvarande chefen förJustitiedepartementet en särskild uttedare med uppdrag att se över vissakriminalvårdsfrågor. Utredningen, som tog namnet Påföljdsuttedningen,överlämnade ett betänkande, SOU 1991:45, som främst avser formemaför verkställighet av fängelsesttaff I betänkandet -som har varit föremål för remissbehancUing- tar uttedningen upp frågor om urinprovskontroll i anstalt men även inomfrivården. Enligt nu gällande lagstiftning kan chogkonttoll, bl.a. genom urinprovsanalys,utföras enbart vid krintinalvård i anstalt och vid skyddstiUsyn i form av konttaktsvård.Vissa delar av uttedningens förslag behancUas i ovanstående departementspromemoria.Förslagen innebär att möjlighetema tiU drogkonttoll inom såväl anstalt sominom frivården utvidgas. Promemorians lagförslag bör fogas tiU protokollet i detta ärende som bilaga1. ■ Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över remissinstansemabör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 2 . Ensammanställning av remissytttandena har upprättats i ochfinns tillgänglig i lagstifmingsärendet (dnr 92-1124). Regeringenbeslutade att inhämta Lagrådets ytttande över de lagförslagi ärendet som upprättats inom . Lagrådsrentissenslagförslag och Lagrådets yttrande bör fogas till protokollet i detta ärendesom bilaga 3 resp. bilaga 4. Lagrådethar haft synpunkter på förslaget till änching i narkotikasttafflagen såvitt gällereffektema av att den särskilda ansvarsfrihetsregeln utmönsttas. Jag återkommeri det följande till dessa synpunkter. Iförhållande till lagrådsremissen har vissa änchingar av redaktionell karaktärgjorts i lagtexten. I l§ narkotikasttafflagen finns straffbestämmelser om uppsåtiiga förfaranden med narkotUca.Förfarandena tas upp under sex punkter och som gemensam förutsättning för sttaffbarhetgäller att narkotikahanteringen är olovUg. Inom det sttaffbara området faller 1) överlåtelse av narkotUca, 2) framställning av narkotika som är avsedd för missbruk, 3) förvärv av narkotUca i överiåtelsesyfte, 4) anskaffning, bearbeming, förpackning, ttansport, förvaring eUer någon annanbefatming med narkotika som inte är avsedd för eget bruk. 5) utbjudandeav narkotika till försäljning, förvaring eller beforchan av Prop.1992/93:142 vederlag för narkotika, förmedling av kontakter mellan säljare och köpare ellernågon annan sådan åtgärd, om förfarandet är ägnat att främja narkotikahandel,samt 6) innehav,bmk eller någon annan befatming med narkotika. Sttaffet för narkotikabrott är fängelse i högst tte år. Omett brott som avses i 1 § är att anse som ringa skall sttaffet enligt 2 § bestämmastill böter eller fängelse . I 2 § finns dämtöver tvåsärskilda föreskrifter för det fall att gämingen endast har bestått i eget brukav narkotika. För dessa fall är straffskalan inskränkt till böter. Vidaregäller en regel om ansvarsfrihet när gämingen har uppdagats genom att gämingsmännenhar sökt eller underkastat sig vård eller någon annan behandling. Narkotikasttafflagenträdde i Icraft . Redan i den ursprungliga lydelsen innehölllagen en indelning av det uppsåtiiga brottet i tre svårhetsgrader.Narkotikabrott besttaffades med böter eller fängelse i högst , medanstraffskalan för den lägre graden, som hade benämningen narkotikaförseelse,endast innehöll böter. För grovt narkotikabrott föreskrevs fängelse i lägst sexmånader och högst . Fråganhur en gäming skulle rubriceras i det enskilda fallet fick ingen närmarebelysning i förarbetena till lagen (prop. 1968:7, bet. 1968:ALU 1, rskr. Somen allmän vägledning uttalade dock chefen för att en graderingskulle ske efter omständighetema vid brottet. Narkotikasttafflagenänchades i skärpande riktning såväl som (prop. 1969:13, bet.1969:ALU7, rskr. 33 och prop. 1972:67, bet. l972:JuUl4, rskr. Dessaändringar avsåg straffskalan för grovt narkotikabrott. höjdesstraffminimum för grovt narkotikabrott och Sttaffmaximum för narkotikabrott (prop.1980/81:76, bet 1980/8 l:JuU25, rskr. Den senaste lagändringen som rördegraderingen av narkotikabrottet trädde i kraft (prop.1984/85:46, bet. l984/85:JuUl2, rskr. I 1 § gjordes den ändringen att bötessttaffetslopades, vilket fick till följd att straffskalan enbart omfattade fängelse. Sttaffskalanenligt 2 § skärptes till böter eller fängelse i högst sex månader.Utöver straffskärpningama vidtogs dessutom den ändringen att den särskildabrottsbenämningen narkotikaförseelse fick utgå ur 2 §. Enutförlig redovisning av praxis vad gäller gränsdragningen mellan ringanarkotikabrott och narkotikabrott finns i avsnitt 2.2 (s. 12-22) i departementspromemorian(Ds 1992:19) Åtgärder mot bmk av narkotUca samt ringa narkotikabrott. Förhållandetrneilan 1 och 2 §§ narkotikastrafflagen har behandlats under de senasteriksmötena (se tex. 1989/90:JuU30 s. 5 f och bet. 1990/9l:JuU32 s. 17 f).Därvid har kritiska röster höjts mot den nu gällande ordningen. Enligt kritikemahar 2 § kommit att omfatta narkotikamängder som inte rimligtvis kan bettaktassom ringa. 1en motion till 1990/anfördes att innehav av narkotika idagsläget kunde utgöra ringa brott ända upp till mängder om can- nabiseller marihuana, amfetamin, heroin eller ko- Prop.1992/93:142 kain. En minoritet av ledamötema inom uttaladeatt dessa gränser var alltför höga och inte kunde godtas (bet. 1990/91:JuU32 s.25). Bestämmelsen i 2 § narkotikasttafflagen borde därför enligt deras uppfattningändras så att den endast blU tillämplig vid hantering av obetydliga mängdernarkotika. Utskottetsmajoritet fann dock inte skäl att inskrida mot den rådande ordningen.Majoriteten betonade betydelsen av en enhetlig rättstillämpning, men anfördesamtidigt att vissa variationer fick accepteras i ett system med självständigadomstolar. Som majoriteten såg på saken var det också vUctigt att man frigjordesig från ett strikt mängdtänkande i narkotikamål. följdeutskottsmajoriteten (rskr. 2.2 Smuggling av narkotika Smugglingav narkotika bestraffas enligt reglema i lagen (1960:418) om sttaff förvarusmuggling som trädde i kraft den (prop. 1960:115, bet 1960:FLUuti.34, rskr. Närdet gäller narkotUcasmugg-ling har lagen fått enutformning som i allt väsentiigt stämmer överens med narkotikastrafflagen ochde båda lagama har delvis haft en parallell utveckling. Förvarusmuggling döms bl.a. den som utan att ge det till känna hos vederbörligmyndighet till riket inför eller från riket utför gods, för vilket tull, annanskatt eller avgift skall erläggas till staten eller som enligt stadgande i lag eUernågon annan författning inte får införas eller utföras. Enligt huvudregeln sttäckersig straffskalan för brott enligt mellangraden från böter till fängelse (1 §). Vid ringa brott är påföljden - också som en huvudregel - böter.Vid bedömningen av om brottet är ringa beaktas godsets värde och övrigaomständigheter (2 §). För grov varasmuggling är den allmänna Sttaffskalanfängelse i lägst och högst (3 §). Närvarasmuggling avser narkotika gäller särskilda sttaffskalor som svarar mot bestämmelsemai 1-3 §§ narkotikasttafflagen. Vid vamsmuggling enligt mellangraden är detalltså fråga om fängelse i högst , vid ringa brott böter eller fängelse ihögst och vid grov vamsmuggling fängelse i lägst två och högst tioår. Densttaffskala som gäller när narkotikasmugglingen bedöms som ringa brott harvarit i kraft sedan den (prop. 1984/85:46, bet. l984/85:JuUl2, rskr.103). Lagänchingen skedde parallellt med de ovan nämnda ändringarna av 1 och 2 §§narkotikasttafflagen. Som skäl för ändringen av 2 § varusmugglingslagenanfördes (a. prop. s.l9) att vissa sttaffskalor i lagen var anpassade till narkotUcasttafflagenoch att en sådan anpassning borde ske även i detta sammanhang. Man villesåledes åstadkomma en enhetlig straffmätning för narkotikahantering och den skullegälla oberoende av om den ena eller andra lagen var tillämplig. När det gälldegränsdragningen mellan brotten enligt I och 2 §§ varusmugglingslagen hänvisadeförecUagande statsrådet till de uttalanden som hanhade gjort under förarbetena tiU motsvarande bestämmelser i narkotika- Prop.1992/93:142 sttafflagen. Idetta sammanhang kan det framhållas att Varusmugg-lingsuttedningföreslår att alla sttaffbestämmelser om otillåtna förfaranden med narkotUcaskall finnas i narkotUcasttafflagen. Gämingsformema i lagens I § skulle dåutvidgas till att omfatta även fall där någon olovligen till landet inför ellerur landet utför narkotUca (SOU 1991:84 s. 287 ff, 540 f). 2.3 Särregleringen vid eget bruk NarkotUcakonsumtionensom sådan var inte kriminaliserad enligt den urspmngliga lydelsen av narkotikasttafflagen.Frägan om en kriminalisering diskuterades inte heller under lagförarbetena. Fråganom en kriminalisering av eget bruk av narkotika behandlades av vidnågra tillfällen före lagändringen . l981/82:JuU47 s. 16 och bet l984/85:JuU26s. 25 f). Genomen änching som ttädde i kraft kriminaliserades det egna bmket (prop.1987/88:71, bet. 1987/88:JuU13, rskr. Den särskilda straffskalan för dembrott omfattar enbart böter Ett starkt intresse av att missbmkare sökte vårdfrivilligt utgjorde motiv för en särskild regel om ansvarsfrihet, när gärningenuppdagades i samband med att gärningsmannen sökt eller underkastat sig vårdeller någon annan behandling. Fleramotionärer har kritiserat den lägre sttaffskalan med enbart böter. Enligt derasmening har straffskalan lett till att kriminaliseringen av det egna bmket harblivit verkningslös; endast med fängelse i sttaffskalan kan erforderligatvångsmedel komma till användning. De anser också att sttaffskalan för eget bmkmåste svara mot gämingens sttaffvärde jämfört med Sttaffvärdet av andra brott. Fråganhar fler gånger behandlats av och då gett upphov till delademeningar (bet. 1989/90:JuU16 s. 19, bet 1989/90:JuU30 s. 4 f och bet. 1990/91 :JuU32s. 16 f). En minoritet inom utskottet har tillstyrkt motionerna och åberopat deskäl som däri anförs. De har tillagt au en Sttaffskala med fängelse gör detmöjligt att döma brakaren till vård. RUcspolischefenhar fört fram lUcnande tankar i anslutning till Rikspolisstyrelsensanslagsframställning för budgetperioden /93-1994/95 (s.29f,bil. 2.4 Kontroll av drogfrihet vid verkställighet av påföljd 2.4.1 Kriminalvård i anstalt Lagbestämmelserom urinprovstagning infördes ursprungligen (prop. 1978/79:62, bet. l978/79:JuU15,rskr. Urinkonttoller hade förekommit inomkriminalvården men då på frivillig basis. Enallmän möjUghet att genomföra urinprover och annan drogkonttoll infördes år1982 och gäller alltjämt (prop.l98l/82:l4l, bet. l981/82:JuU49 och 60, rskr.361). EnUgt52 d § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt, KvaL, är en Prop.1992/93:142 intagen skyldig att på anmaning lämna urinprov för konttoll av omhan är påverkad av narkotika samt utandningsprov för konttoll av om han är påverkadav alkohol. Undantag från dessa skyldigheter gäller vid mecUcinska ellerliknande skäl. Om den intagne utan godtagbar anledning vägrar att lämnaurinprov eller om provet är positivt kan det påverka hans möjUgheter att fåregelbunden pemtission. När frågan om korttidspermission är under övervägandeskall det nämligen beaktas om den intagne har nyttjat eller förfarit olagligtmed narkotika eller om han utan giltigt skäl vägrat att lämna urinprov (32 § KvaL).Den intagne kan ockå straffas disciplinärt (47 §). DärtUl kan provtagningen fåbetydelse för hans möjligheter till obevakade besök och vistelse utanföranstalt Enligtuppgifter från Krintinalvårdsstyrelsen tas omkring 70 000 urinprov på kriminalvårdsanstaltema.Vidare uppskattar Krintinalvårdsstyrelsen att av de intagnaär narkotikamissbmkare. Kriminalvårdsstyrelsenhar genom allmänna råd preciserat när urinprov skall tas och hur självagenomförandet skall gå till (ARK 1991:3). Provtagning genom stickprovskonttollbör ske vid ankomsten till en krinti-nalvårdsanstalt liksom när det föreUggermisstanke om narkotikamissbrak. Vidare bör samma typ av konttoll ske när denintagne har haft ett obevakat besök eller när han har vistats utanföranstalten. KontroU av samtliga intagna vid en avdelning eUer en anstalt börske när narkotika har påttäffats där eller när det föreligger misstanke om attnarkotika förekommer. För dem som har lämnat ett negativt ankomstprov bördärutöver bara stickprovskontroller förekomma om han inte är eller har varitkänd som missbmkare. För avdelningar eller anstalter som är avsedda för behancUingav narkotikamissbrakare gäller särskilda råd om täta konttoller. Bettäffandesjäva provtagningen innebär råden att noggranna ratiner måste tillämpas. Omanalysen är utförd vid en anstalt skall provet sändas till Statens rättskemiskalaboratorium för verifikationsanalys innan det får läggas till grand för besttaffningeller ingripanden mot den intagne. Påföljdsuttedningenhar i sitt betänkande, SOU 1991:45, bl.a. uppehållit sig vid frågan om urinanalysemasvärde. Enligt uttedningen beror tillförlitligheten av tte faktorer. Fördet första måste sjäva provtagningen ske under betryggande former så attmanipulationer och förväxlingar uite kan förekomma. Fördet andra är tillförlitiigheten beroende av analysmetoden. Flera olUca metoderförekommer och säkerheten är varierande. Dentredje faktom av betydelse är tolkningen av analysresultatet' Provresultatetkan påverkas av olika faktorer och resultatet måste ses i belysning avprovgivarens individuella förhållanden. Motbakgmnd av det anförda anser uttedningen att det finns anledning attställa sig tvivlande till analysresultatens tillförlitUghet och att man därför börvara restriktiv med att lägga urinanalyser till grund för en sanktion. Uttedningenföreslår också att varje intagen bör ha en kontaktman, något somenligt uttedningens mening bör kunna öka möjlighetema att upptäcka narkotikamissbrakhos de intagna. TUl det anförda kommer att provtag- ningen- med uttedningens sätt att se på saken - innebär ett långtgående in- Prop.1992/93:142 ttång i den intagnes personliga integritet Uttedningensslutsats är att det alltjämt bör fmnas möjligheter att genomföra urinproveroch att någon lagändring således inte bör ske. Särskilt gäller detta med hänsyntill att positiva urinprov endast i begränsad utsttäckning ligger till grundför disciplinpåföljder.