prop · GG03159 · 1992-12-31 00:00:00 — Ingen annan enskild faktorkan sägas ha så stor betydelse för känslan av den egna identiteten som den egnabostaden. Det är i bostaden man normalt tillgodoser sina mest elementära behovoch bostaden är för de flesta människor tillsammans med arbetet den plattformfrån vilken man skapar relationer med andra människor och deltar isamhällslivet. Mångapersoner med omfattande funktionshinder tillbringar en stor del av sin dag idet egna hemmet. Därför är bostaden ännu mer betydelsefull förpersoner med funktionshinder än den är för icke funktionshindrade personer. Kommunema har det lokalaansvaret för bostadsförsörjningen. Enligt lagen (1947:523) om kommunalaåtgärder till bostadsförsörjningens främjande m.m. (bostadsförsörjningslagen) skallen kommun fortlöpande bedriva bostadsförsörjningsplanering i syfte att främjaatt alla i kommunen får en egen bostad av god kvalitet samt att ändamålsenligaåt- gärderför bostadsförsörjningen inom kommunen förbereds och genom- Prop. förs.Till gmnd för den nuvarande lydelsen av bestämmelsen i bo- Bilaga 1 stadsförsörjningslagen låg propositionen (prop. 1984/85:142, bet. 1984/85:BoU24,rskr. 1984/85:347) om förbättrade boendeförhållanden för gamla, handikappadeoch långvarigt sjuka. På grandval härav antog vissagrandläggande principer för att förbättra boendeför- hållandena för dennagrapp. Enligt dessa principer skall alla ha rätt till en bostad där friheten ochintegriteten är skyddad. stöd, hjälp eller vårdskall ha rätt att få detta i den egna bostaden. Vidare skall allamänniskor, oberoende av stöd- och vårdbehov, ha rätt till en bostad med godtillgänglighet och god standard i en miljö som ger föratsättningar förett aktivt deltagande i samhällslivet. 1socialtjänstlagen anges de socialpolitiska målen för bostadspolitiken, dels iden s.k. portalparagrafen, dels i 21 § vad gäller kommunemas särskilda ansvarför bostäder och service till personer med funktionshinder. Genomomsorgslagen ges bl.a. utvecklingsstörda personer som inte kan bo i egen bostaden rätt till boende i gmppbostad. En gmppbostad för utvecklingsstörda personerkan bestå av en eller flera lägenheter i ett flerfamiljshus eller vara inrymd ien villa eller i ett radhus. I de flesta grappbostäderna bor fyra eller fempersoner. har standarden vid nybyggnation av grappbostädersuccessivt höjts i riktning mot vanliga privata lägenheter som kompletteratsmed gemensamma utrymmen och personallokaler. Medanledmng av propositionen (prop. 1990/91:14, bet. 1990/91 :SoU9, rskr.1990/91:97) om ansvaret för service och vård till äldre och handikappade m.m.beslutade att genom en ändring av 21 § socialtjänstlagen markerakommunens ansvar för boendel än tydligare. Ändringen innebär att kommunema harålagts en skyldighet att inrätta bostäder med särskild service för den somtill följd av funktionshinder behöver sådant boende. Föratt stimulera utbyggnad av grappbostäder och andra altemativa boendeformer föråldersdementa, andra äldre långtidssjuka, utvecklingsstörda, fysiskthandikappade och psykiskt sjuka, beslutade med anledning av förslagrörande den ekonomiska regleringen av äldrereformen (prop. 1990/91:150 bU.1:3, bet. l990/9l:Sou25, rskr. 1990/91:384), att ett bidrag på sammanlagt 2miljarder kronor skall utgå för utbyggnad av sådanaboendeformer. Bidraget utbetalas med per grappboendeenhet enligtregler i förordningen (1991:1280) om tillfälligt statsbidrag till anordnandeav grappbostäder och andra altemativa boendeformer. Bidraget utbetalades förstagången för boendeenheter färdigställda under år 1991.Socialstyrelsens föreskrifter gällande tillfälligt statsbidrag till anordandeav grappbostäder och andra altemativa boendeformer innebar då bl.a. att enansökan om sådant bidrag prövades kalenderårsvis först året efter det attboendeenheten tagits i brak. Mot bakgrand av det stora behovet av grappbostäderhar beslutat att ändra sina föreskrifter så att bidrag numerakan utbetalas i omedelbaranslutning till att en grappboendeenhet färdigställts. Syftet Prop.1992/93:159 med förändringen är au påskynda utbyggnaden av grappbostäder. Detär Bilaga I ett rimligt antagande att huvudmännen härigenom tidigareläggerutbyggnader, som ändå måste komma till stånd . Verksamhetenmed bostadsanpassning har en viktig funktion att fylla för att personer medfunktionshinder skall ges möjligheter till eu självständigt boende med godtillgänglighet. Väl genomtänkta bostadsanpass-ningsåtgärder är en väsentligföratsättning för att många funktionshindrade skall kurma leva ettsjälvständigt liv utanför institutionema. trädde en nylagstiftning om bostadsanpassningsbidrag i kraft; lagen (1992:1574) ombostadsanpassningsbidrag m.m. Lagen innebär att kommunema ges en skyldighet atti vissa situationer utge bostadsanpassningsbidrag. Personermed funkfionshinder skall ha samma möjlighet som andra att själva väljabostadsform. De flesta människor vill ha en egen bostad. Det gäller självklartockså de flesta människor med funktionshinder. För människor medfunktionshinder finns enligt socialtjänstlagen en skyldighet för samhället attordna lämplig bostad och service. Som jag sagt fastställer omsorgslagen enytterligare rätt till bostad - gmppbostad - för personer som ingår i den lagenspersonkrets. Trotsdetta har bl.a. konstaterat att personer med svårafunktionshinder inte får sina behov av bostad tillgodosedda i fullutsträckning. Utredningen påvisar t.ex. att många personer med funktionshinderhar en institution som sin enda stadigvarande bostad. Många bor också, trotsatt de är vuxna, kvar hos sina föräldrar. Dessa personer kan sägas sakna egenbostad i den meningen att de inte bor på ett sådant sätt att de kan leva etteget och självständigt liv. Jaganser att det finns behov av ett lagskydd för att kunna tillförsäkra personermed omfattande funktionshinder tillgång till en lämplig och individuelltanpassad bostad med service. Även om det inte firms anledning att i detaljreglera hur boendet skall vara organiserat, anser jag att vissa huvudformer börgälla för verksamheten. Enligt min uppfattning bör de kvalitativa aspektema påbostaden ur den enskildes perspektiv vara avgörande för bedömningen av den.Kriteriema för bedömningen av en bostad bör därför avgöras med hänsyn tillt.ex. hur graden av självständighet i bostaden kan upprätthållas. Kraven påsjälvständighet föratsätter att ett litet antal personer bor tillsammans. 1samtliga former föratsätts att bostaden är personligt anpassad och att det i anslutningtill boendet ordnas erforderligt personellt stöd och service. Den enskildesönskemål om bostadsform och behovet av stöd och service bör vägas samman ibedömningen av vilken bostadsform som skall tillhandahållas. Jagkommer att i det följande (avsnitt 4) behandla frågor om bl.a. avveckling avvårdhem och specialsjukhus för utvecklingsstörda. Bilaga1 Med servicebostäder avses vanligen sådana bostäder som har tillgång till gemensam service, t.ex.restaurang, matdistribution och fast anställd Lägenheteraa äri regel anpassade efter den enskildes behov ochligger oftast samlade i samma hus eller i kringliggande hus. Serviceboendekan för vissa personer med funktionshinder vara en lämplig mellanform av bostad- mellan ett helt självständigt boende i en egen lägenhet och en lägenhet i engmppbostad. En funktionshindrad person som har stora svårigheter i sinlivsföring kan emellertid behöva ett mer omfattande och kvalificerat personligtstöd än vad som vanligen finns att tillgå i en servicebostad. Jag anser att densom önskar bo i en servicebostad i möjligaste mån skall få sitt önskemålbeaktat och tillförsäkras personligt stöd i en omfattning som gör sådantboende möjligt. Jagvill understryka att servicebostad självklart bara skall anvisas personer somuttryckligen önskar sådant boende. Det är olämpligt att yngre personer medfunktionshinder anvisas lägenhet i för äldre, enbart av det skäletatt det där finns tillgång till service. Medgmppbostad avses vanligen elt litet antal bostäder som är grappe-rade i villor,radhus eller flerfamiljshus kring gemensamma utrymmen och där service och vårdkan ges alla tider . Under framför allt senare år har grappbostädervuxk fram som altemativ till institutionsvistelse och enskild bostad för olikagrapper av människor som har omfattande behov av stöd och service. Särskiltlandstingens omsorgsverksamhet för utvecklingsstörda har erfarenhet avgrappbostäd såsom en form av särskild omsorg enligt omsorgslagen. Grappbostädskall vara ett bostadsaltemativ för personer som har ett så omfattandetillsyns- och omvårdnadsbehov att mer eller mindre kontinuerlig närvaro avpersonal är nödvändig. Jag har i det föregående föreslagit åtgärder som bl.a.syftar till att underlätta det dagliga livet för familjer med svårtfunktionshindrade bam. När ungdomar med funktionshinder växer upp bör de gesmöjlighet att som andra ungdomar flytta hemifrån och skapa sig ett eget hem.Gmppbostad är ett bra bostadsaltemativ för dem som inte kan bo iegen bostad. Också för många personer med stora funktionshinder, som trots attde nått vuxen ålder bor kvar hos sina föräldrar, kan ett grappboendevara en föratsättning för att de skall kunna flytta hemifrån. Likaså är oftaboende i grappbostäd det bästa altemativet för flertalet av dem som på grand avomfattande funktionshinder bor på institutioner av olika slag, t.ex. vårdhemför utvecklingsstörda. Vidare finns, bland dem som bor på elevhem och igrappboende enligt äldre modell med låg standard, ett antal personer som skullebehöva en bättre bostad. Bostadslägenheteni grappbostaden skall vara den enskildes permanenta bostad. Detta ställersärskilda krav på bostadsstandarden. Huvudregeln bör vara att de generellabyggbestämmelser som gäller för bo- städer i allmänhet, ocksåskall gälla för bostadslägenheter i en grapp- Prop. 1992/93:159 bostad.Däratöver bör dimensioneringen bedömas med hänsyn till den Bilaga Ienskildes servicebehov och ibland behov av utrymmeskrävande hjälpmedel. Degemensamma utrymmena bör placeras på etl sådant sätt att de kan fungera som densamlande punkten för de boende. Ytorna bör vara så dimensionerade att alla sombor i grappbostaden kan delta i olika aktiviteter. Ettpositivt socialt samspel med andra är ett nödvändigt inslag för etl gott liv ien grappbostäd. För att stärka och utveckla samspelet i grappbostaden krävsatt grappen som delar gemensamma utrymmen inte är för stor. Den bör inte varastörre än att den enskilde kan få en social roll i grappen, att knytavänskapsband och att kunna förstå och föratsäga de andras reaktioner. Principenbör vara att grappbostäder är förlagda till vanliga bostadsområden. Enligt minmening bör grappbostädema utformas och placeras så att de inte får eninstitutionell prägel. Somjag i det föregående sagt om bostad med särskildservice för barn och ungdomar, bör dock undantag i fråga om lokaliseringenkunna göras då det gäller bostäder för en mindre grapp personer, som är i såstort sjukvårdsbehov att det är nödvändigt att medicinsk vård är lätttillgänglig. Likaså bör undantag kunna göras för bostäder i anslutning tills.k. socialterapeutiskt institut, där de boende lever i bykollektiv ellerliknande tillsammans med personal och deras familjer. Flertaletpersoner med funktionshinder bor i egna bostäder. De allra flesta ungdomar medfunktionshinder önskar också att, som andra ungdomar, flytta frånföräldrahemmet till en egen bostad, ofta i samband med att de gått ut skolaneller fått någon form av anställning. Möjlighetenför de flesta personer med mer omfattande funktionshinder som bor i en egenbostad att kunna leva ett aktivt och självständigt liv är avhängigt av aubostaden är personligt anpassad och att de får tillräckligt och allsidigtpersonligt stöd. Det senare har vanligen ordnats genom socialtjänstenshemtjänstverksamhet. finns det också i vissa kommuner möjlighetatt få personlig assistans via ett kooperativ eller en annan organisation somtagit på sig arbetsgivaransvar för sådan personal. Jaganser att enskilda med svåra funktionshinder genom den nya lagen skall ges enrätt till en av kommunen anvisad lämplig bostad. I begreppet lämplig avser jagatt bostaden bör ha en viss grandanpassning. Behövligt stöd och service ianslutning till boendet bör ges inom ramen för de insatser som jag nyssföreslagit i övrigt skall gälla enligt den nya lagen, t.ex. personlig assistansoch ledsagarservice. 1992/93:159 Bilaga 1 Mittförslag: Personer som tillhör omsorgslagens personkrets skall ha rätt tilldaglig verksamhet enligt den nya lagen. Handikapputredningensförslag: Daglig verksamhet införs som en rättighet i den nya lagen för personersom tillhör den nya lagens personkrets. Remissinstanserna:Remissinstansema är med några få undantag positiva till utredningens förslagom en rätt till daglig verksamhet. Flera instanser påtalar att rätten tilldaglig verksamhet inte får leda till att personer med funktionshinderdefinieras ut från arbetsmarknaden. HCK framhåller t.ex. au gängse möjlighetertill ett arbete på öppna marknaden måste prövas innan den dagliga verksamhetenträder in. FUBunderstryker att verksamheten skall avse heldag för den som önskar detta. FUBanser också att det måste finnas speciella dagcentrer för utvecklingsstörda ochatt det måste finnas anpassad verksamhet för äldre utvecklingsstörda. RFA pekarpå behovet av alternativa verksamheter med inriktning på personer med autism. Skälenför mitt förslag: Att ha ett arbete är av mycket väsentlig betydelse för allamänniskors livskvalitet och delaktighet i samhällslivet. Det är främst genomarbetet som vuxna personer kan tillförsäkras en god materiell försörjning.Arbete gäller emellertid inte bara materiell välfärd. Det svarar också motgrandläggande mänskliga behov av gemenskap, utveckling och en meningsfulltillvaro. Densvenska arbetsmarknadspolitiken bygger på målsättningen om arbete åt alla. Detinnebär i granden att alla människor skall ha rätt till arbete oberoende avindividuella skillnader i föratsättningar, förväntningar och behov avstödinsatser. Det innebär också att samhället på olika sätt skall medverka tillatt skapa arbetsmöjligheter för den enskilde. Personermed funktionshinder har emellertid en avsevärt högre arbetslöshet ängenomsnittligt. Under de har också antaletförtidspensionärer ökat betydligt. Handikapputredningenavlämnande sitt slutbetänkande (SOU 1992:52) Ett samhälle för alla.Utredningen föreslår där flera anställningsfrämjande åtgärder för personer medfunktionshinder, bl.a. inrättande av en ny lagstiftning om arbetslivetstillgänglighet. Enligt förslaget skall arbetsgivare få skyldighet att vidtasåväl generella som individuella åtgärder för att främja anställnings- ocharbetsmöjligheter för personer med funktionshinder. Utredningen föreslår ocksåatt arbetsgivare inte skall få missgynna en arbetstagare eller arbetssökandepå gmnd av deimes funktionshinder. Huvudansvaretför arbetsmarknadspolitiken åvilar staten och arbetsmarknadsmyndighetema, somförfogar över ett stort antal åtgärder som syftar till att bereda personer medfunktionshinder arbete. /92 utgjorde kostnadema för de särskildahandikappinsatsema ungefär en femtedel av utgifteraa förarbetsmarknadspolitiska åtgärder. Jaginstänuner i de synpunkter som framförts av bl.a. flera handikapp- Prop.1992/93:159 organisationer, däribland HCK, DHR och SRF, om att åtgärdermåste Bilaga 1 vidtas för att öppna vägar till arbetslivet för personer medfunktionshinder. En rad arbetsmarknadsåtgärder är, somjag påpekat, förbehållnapersoner med arbetshandikapp. Genomsocialtjänstlagen har kommunema ett ansvar för att medverka till att enskildafår en meningsfull sysselsättning. Till allmänna mål hör attfrämja människors aktiva deltagande i samhällslivet. En central uppgift förkommunema är att främja den enskildes rätt till arbete, bostad och utbildning.Kommuneraa skall också verka för att människor som av fysiska, psykiska ellerandra skäl möter betydande svårigheter i sin livsföring får möjlighet attdelta i samhällets gemenskap. Det kan ske genom bl.a. inventering avarbetsplatser, kontaktförmedling mellan den funktionshindrade ocharbetsförmedlingen eller genom särskilt anordnade sysselsättningsverksamheter.I många kommuner bedrivs inom ram särskild sysselsättningsverksamhetför personer med funktionshinder. Tidigaresatsningar inom området har visat, att tidigt insatta vägledningsinsatser,okonventionella arbetsmetoder och en väl fungerande samordning mellan olikaaktörer på arbetsmarknadsområdet bidragit till att många unga människor medförtidspension eller sjukbidrag har kommit ut i eller tillbaka tillarbetslivet. Jagavser t.ex. den försöksverksamhet som bedrev under tiden1988-1990 med medel ur Allmänna arvsfonden och som syftade till att ökasysselsättningen för personer med funktionshinder. Syftet var att vid sidan avreguljära arbetsmarknadspolitiska åtgärder finna nya metoder och arbetssätt somunderlättar för yngre personer med funktionshinder att erhålla arbete ochsysselsättning. Kommuner och organsationer skulle stimuleras att starta projektoch därigenom på ett mer aktivt och metodinriktat sätt arbeta medsysselsättningsfrågoraa. Ett viktigt inslag i flera projekt blev därför auåstadkomma ett bättre samarbete mellan försäkringskassa, kommuner,arbetsgivare, fackliga organisationer, utbildningsväsende m.fl. samt inte minstmed handikapporganisationema, vilka genomgående fanns representerade ikommun-projekten. Jagavser också försöksverksamheten "Arbete åt unga handikappade", därAMS /87-1990/91 på uppdrag av regeringen bedrevförsöksverksamhet i hela landet för att försöka få ut unga personer medfunktionshinder i arbete. Resultaten visar att föratsättningama för ungdomarmed svåra funktionshinder att få ett arbete kan vara goda. Motsvarande insatsergörs numera inom ramen för arbetsmarknadsverkets ordinarie verksamhet. Handikapputredningenföreslår au personer som ingår i den nya lagens personkrets skall ges enlagstadagad rätt till daglig verksamhet. Utredningen bedömer att minst 34 000personer behöver mera varaktig sysselsättning. Bland dem ingår ca 17 000personer som får daglig verksamhet enligt omsorgslagen. Utvecklingsstörda m.fl.personer har genom omsorgs- Prop. 1992/93:159 lagen en sådanrätt till daglig verksamhet. Den tillhandahålls främst Bilaga 1 genomsärskilt anordnad dagcenterverksamhet. Verksamheten har under senare årutvecklats och ofta kompletterats med utflyttad verksamhet, där grapper avdeltagare utför uppgifter i arbetslivet hos olika arbetsgivare. Somjag redan framhållit är arbetslösheten större bland personer medftinktionshinder än den är bland andra människor. Enligt Handikapputredningenär det också många personer med svåra funktionshinder som saknar annan dagligsysselsättning utanför hemmet. Med hänsyn till detta vore det önskvärt att nuföreslå att den nya lagens hela personkrets gavs en lagstadgad rätt till dagligverksamhet. Med hänsyn till den statsfinansiella situationen bedömer jagemellertid inte att detta är möjligt. Jag anser däremot attpersoner som tillhör sainma grapper som omsorgslagen omfattar skall ges sammarätt till daglig verksamhet enligt den nya lagen som grappema för närvarandehar enligt omsorgslagen. Frågan om att lagstifta om en rätt till dagligverksamhet för den nya lagens hela personkrets bör enligt min mening prövas dåden ekonomiska situationen medger det. Rättentill daglig verksamhet bör primärt avse personer som förnärvarande omfattas av omsorgslagen och som saknar arbete eller annan dagligsysselsättning. Det hindrar emellertid inte att även personer som uppnåttpensionsålder bör ges möjlighet att fortsätta i daglig verksamhet för attdärigenom undvika passivering och isolering. Den dagliga verksamheten bör tillsitt innehåll kunna rymma såväl aktiviteter med habiliterande inriktning sommer produktionsinriktade uppgifter. Den bör ha som syfte att bidra till denpersonliga utvecklingen och att främja delaktigheten i samhället. Ettövergripande mål bör vara att på kortare eller utveckla denenskildes möjlighet till arbete. Närdet gäller omfattningen av daglig verksamhet, bör samma generella riktlinjeranvändas som i arbetslivet. Anpassning efter individuella önskemål och behovmåste givetvis göras. För dem som bor hos anhöriga som inte kan övertaomvårdnadsansvaret då verksamheten slutar, kan det vara nödvändigt att insatsenkompletteras med annan verksamhet och tillsyn. Sådan kan bedrivas i form avt.ex. fritidsverksamhet eller personlig assistans eller genom hemtjänst enligtsocialtjänstlagen. Inomomsorgsverksamheten utgår viss ersättning, s.k. habUiterings-ersättning, person som deltar i daglig verksamhet enligt en särskild rekommendationfrån . Syftet är att aktivt stimulera den enskilde att deltai verksamheten. Jag förordar att huvudmännen utbetalar någon form aversättning till den enskilde för medverkan i daglig verksamhet i likhet medvad som görs . Detbör understrykas att daglig verksamhet inte skall uppfattas som enanställningsform. Det är inte frågan om ett avlönat arbete och syftet är inteheller att producera varor eller tjänster. Däremot kan verksamheten med fördelutformas så att den bidrar till att öka personens föratsättningar att senarefå en anställning i arbetslivet. Det är också angeläget attmöjligheten till ett arbete på den reguljära arbetsmarknaden eller inom Samhallprövas regelbundet. 1992/93:159 Bilaga 1 Mittförslag: 1 insatser i form av daglig verksamhet, korttidstillsyn förskolungdom , korttidsvistelse, avlösarservice och boende i familjhemeller bostad med särskild service för barn, ungdomar och vuxna skall omvårdnadingå. Iinsatsema bostad med särskild service för barn, ungdomar och vuxna skall ocksåfritidsverksamhet och kulturella aktiviteter ingå. Handikapputredningensförslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstansema:Remissinstanseraa godtar utredningens förslag. Skälen för mitt förslag: 1omvårdnaden bör ligga en skyldighet att ge stöd och hjälp till enskilda med dedagliga behov som de inte klarar själva. Exempel på sådana behov kan vara hjälpatt sköta hygienen, att klä på sig, att förflytta sig, att kommunicera medandra, att komma ut bland andra människor och att hjälpa till med t.ex. inköpav olika slag. Om den enskilde har personlig assistent, bör det företrädesvisvara han eller hon som ger omvårdnaden. Dethar i undantagsfall skett att svårt funlctionshindrade personer kommit tillskada i samband med verksamhet med vård och omsorg. Inom hälso- och sjukvårdengäller i sådana situationer den s.k. lex-Maria-förordningen (SFS 1982:772) omskyldighet för landstingskommuner att anmäla till vissa skadoroch sjukdomar som inträffat i hälso- och sjukvården. Denna förordning har avSocialstyrelsen kompletterats med föreskrifter och allmänna råd (SOSFS1982:79, ändrade genom SOSFS 1988:16) om fullgörande av landstingskommunemasanmälningsskyldighet till i fråga om vissa skador och sjukdomarsom inträffat i hälso- och sjukvården. Har en utvecklingsstörd person skadatsi omsorgsverksamheten ulan alt skadan uppkommit i samband med någon hälso- ochsjukvårdande åtgärd, skall anmälan också inges till enligtstyrelsens föreskrifter (SOSFS 1983:74) om anmälan om personskador iverksamheten med omsorger om psykiskt utvecklingsstörda. 1 detta fall åvilaranmälningsskyldigheten vederbörande omsorgsnämnd eller motsvarande. Jagfinner det angeläget att utarbetar föreskrifter enligt den nyalagen som beaktar betydelsen av den enskildes säkerhet i verksamhet som kanvara förenad med viss medicinsk vård och liknande omvårdnadsinsatser t.ex.korttidsvård och bostad med särskild service. Övergrepp och andra brottsom begås mot personer med funktionshinder är ett relativt outforskat område.Del firms inga säkra uppgifter om i vilken utsträckning sådana brottförekommer. Jag har emellertid erfarit att det finns exempel på att svårtfunktionshindrade utsatts för brott av olika slag, t.ex. sexual- ochvåldsbrott. 1 sådana situationer kan personaleninom verksamheten ställas inför svåra frågor om en polisanmälan skall göraseller inte. Om en person som är under18 år utsätts för brott finns regler om skyldighet att anmäla detta tillsocialtjänsten i socialtjänstlagen.