prop · GG0338 · 1992-12-31 00:00:00 — Regeringens proposition 1992/93:38 om ändring i produktansvarslagen (1992:18) m.m. Regeringen föreslår att anta de förslag som har togitsupp i bifogade utdrag ur regeringsprotokollet . I propositionen föreslås en ny paragraf i produktensvarslagen(1992:18) som iimebär att skadeståndet skall jämkas efter vad som är skäligt,om vållande på den skadelidandes sida har medverkat till skadan. En motsvarandebestämmelse föreslås bli införd i lagen (1902:71 s. 1), innefattonde vissabestämmelser om elektriska anläggningar. I produktansvarslagen finns det en bestämmelse om att densom importerar en produkt till är skadeståiidsskyldig om produkten orsakaren skada. Som en följd av avtelet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet(EES) föreslås att den bestämmelsen skall ändras så att skadeståndsskyldighetenåvilar dels den som har importerat produkten till EES, dels den som har importeratprodukten från en EFTA-stot till EG eller från EG till en EFTA-stot eller frånen EFTA-stot till en annan EFTA-stot. Ansvaret vid import mellan länder inomEES skall dock inte gälla i vissa fall, om en dom till fönnån för denskadelidande mot den som har tillverkat produkten eller mot den som harimporterat den till EES är verkställbar enligt . De nya regleraa om jämkning på grand av den skadelidandes medvållandeföreslås träda i kraft , medan lagändringen i fråga omimportörsansvaret föreslås träda i kraft den dag regeringen bestämmer. 1 1992/93. Lag om ändring i produktansvarslagen (1992:18) Härigenomföreskrivs i fråga om produktensvarslagen (1992.18) delsatt nuvarande 10 och 11 §§ skall betecknas 11 respektive 12 §, debatt 6 och 7 §§ skall ha följande lydelse, delsatt rabriken närmast före nuvarande 10 § skall sättos närmast före nya 11 §, debatt rabriken närmast före nuvarande 11 § skall sättos närmast före nya 12 §, deb att det skallinföras en ny paragraf, 10 §, och närmast före denna paragraf en ny rabrik avföljande lydelse. Skadeståndsskyldiga enligtdenna lag är 1. den som har tillverkat, frambringat eller insamlatden skadegörande produkten, 2. den som har importerat produkten för att sätta deni omlopp här i landet, och 3.den som har marknadsfört produkten som sin genom att förse den med sitt namneller varamärke eller något Skadeståndsskyldigaenligt denna lag är 1. den som har tillverkat, frambringat eller insamlatden skadegörande produkten, 2. den som har importerat produkten till Europeiskaekonomiska samarbetsområdet för att sätta den i omlopp där, 3. den som för att sätta produkten i omlopp har importeratden från en stat som ingår i (EFTA-stat)till Europeiska gemenskapen (EG) eller från EG till en EFTA-stat eller från enEFTA-stat till en annan EFTA-stat, och 4. den som har marknadsfört produkten som sin genomatt förse den med sitt namn eller varamärke eller något annat särskiljande kännetecken. Förstastycket 3 gäller inte vid import mellan stater som har ratificerat konventionenden om domstob behörighet och om verkställighet av domar på privaträttensområde, om en dom i importlandet till den skadelidandes förrrtån mot någon somär skadeståndsskyldig enligt första stycket 1, 2 eller 4 är verkställbarenligt konventionen i den stat där den skadeståndsskyldige har hemvist. Framgår det inte av en skadegörande produkt som är tillverkad, frambringad eller insamlad här i landet vem som är skadeståndsskyldig enligt 6 §, är var och en som har tillhandahållit produkten skyldig att betola skadestånd enligt denna lag, om han inte inom den i tredje stycket angivna tiden anvisar någon som har tillverkat, frambringat eller insamlat produkten eller marknadsfört den som sin eller tillhandahållit den för honom. Framgårdet inte av en importerad produkt som har orsakat skada vem som har importeratden, är var och en som har fillhandahållit produkten skyldig aft betola skadeståndenligt denna lag, om han inte inom den i tredje stycket angivna tiden anvisar någonsom har importerat produkten eller tillhandahållit den för honom. Framgårdet inte av en importerad produkt som har orsakat skada vem som är importörenligt första stycket 2 eller 3, är var och en som har tillhandahållitprodukten skyldig att betola skadestånd enligt denna lag, om han inte inom deni tredje stycket angivna tiden anvisar en importör som anges i 6 § förstastycket 2 eller 3 eller den som har tillhandahållit produkten för honom. 1* 1992/93. Nuvarande lydebe Föreslagen lydelse Prop. Enanvisning enligt försto eller andra stycket skall ges inom efter detatt den skadelidande framställt krav på ersättning eller på annat sätt påkallaten sådan anvisning. Skadestånd enligt denna lag jämkas efter vad som är skäligt, omvållande på den skadelidandes sida har medverkat till skadan. Denna lag träder i kraft, i fråga om 6 och 7 §§ ideras nya lydelse, den dag regeringen bestämmer och i övrigt den I januari1993. Lagen tillämpas inte beträffande någon som har sattden skadegörande produkten i omlopp före ikraftträdandet. 2 Förslagtill Prop. Lag om ändring i lagen (1992:668) om ändring i lagen (1902:71s. 1), innefattande vissa bestämmelser om elektriska anläggningar Härigenomföreskrivs att 7 § lagen (1902:71 s. 1), innefattonde vissa bestämmelser omelektriska anläggningar i paragrafens lydelse enligt lagen (1992:668) omändring i nämnda lag skall ha följande lydelse. Från ersättningsskyldighet, som i 4 § sägs, vare elektriskanläggnings innehavare fri, där den, som skadan led, genom överträdelse av gällandeföreskrifter eller annan grov vårdslöshet själv vållade skadan, eller skadanvar föranledd genom hans uraktlåtenhet att fullgöra honom jämlikt åtogandeeller av annan grand åliggande skyldigheter emot den elektriska anläggningensägare eller innehavare. I fråga om personskada gäller dock 6 kap. I §skadeståndslagen (1972:207). Varägaren av skadad egendom jämlikt åtagande eller av annan grand pliktig attvidkännas den från anläggningen härrörande faran för skada å egendom, vareändock till ersättning berättigad, där skadan föranleddes av vårdslöshet vidanläggningens utförande eller skötsel. Skadestånd enligt 4 a § jämkas efter vad som är skäligt, om vållande på den skadelidandes sida har medverkat till skadan. I fråga om jämkning av skadestånd enligt 4 a på grund avmedvållande på den skadelidandes sida tillämpas 6 kap. 1 § skadeståndslagen. Utdragur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande:stetsministem Bildt, ordförande, och stotsråden B. , ,, , , , , , , ,, , , , Proposition om ändring i produktansvarslagen (1992:18) m.m. 1990/91:197 Produktskadelag föreslog regeringen en särskild laginnefattande ett skärpt skadeståndsansvar för produktskador. Förslaget byggerpå ett EG-direktiv om produktansvar (85/374/EEG), som omfattos av EES-avtolet.Genom detta avtal har , liksom övriga EFTA-länder, åtagit sig attanpassa sin lagstiftning till EG:s produktens varsdirekti v. Dengrandläggande principen i propositionens lagförslag var att den som tillverkareller importerar en produkt skulle vara strikt ansvarig för skador som orsakasav en säkerhetsbrist i produkten. Ersättningsskyldigheten skulle omfatta delspersonskador, dels skador på sådan egendom som till sin typ vanligen är avseddför enskilt ändamål, om den skadelidande vid tiden för skadan använde egendomenhuvudsakligen för enskilt brak. Förslaget till produktskadelag innefattadeinte någon heltäckande reglering av rättsområdet. 1 sådana avseenden där intenågra särskilda regler föreslogs var avsikten att allmänna skadeståndsreglerskulle tillämpas, i första hand skadeståndslagen. Den17 antog propositionsförslaget med några ändringar; bl.a.beslöt att lagen skulle benämnas produktansvarslag. Vidare gjorderiksdagen två tillkännagivanden. Dennya produktansvarslagen utfärdades (SFS 1992:18) och skallträda i kraft . Iett av de båda tillkännagivandena tog upp frågan om jämkning på grandav den skadelidandes medvållande. Propositionens lagförslag innehöll inte någonbestämmelse härom. Tanken var att i stället skadeståndslagens jämkningsreglerskulle tillärapas vid ansvar Dessa regler innebär attskadeståndet vid Prop. 1992/93:38 personskada inte kan jämkas i lika storutsträckning som enligt motsvarande regler i EG-direktivet. anslötsig till ett uttolande av lagutskottet (bet. 1991/92:LU14 s. 13 f.) om attproduktansvarslagen inte borde avvika från EG-direktivet på denna punkt. Regeringenborde därför återkomma till med förslag till en särskildjämkningsregel i produktonsvarslagen, om inte storka skäl tolade mot en sådanreglering. Under förhandlingama om EES-avtolet aktualiserades ensärskild fråga som rörde EG-direktivet om produktonsvar. Direktivets regel omimportörens produktonsvar är konstraerad så att ansvaret åvilar den som importeraren produkt till gemenskapen men inte den som importerar en produkt från ettland till ett annat inom gemenskapen. I EES-avtolet ingår nu en överenskommelseom att undantoget från importörsansvaret skall utvidgas till att - på vissavillkor - gälla handel mellan länder inom hela EES. För att skallinfria sitt åtogande i denna del måste produktonsvarslagen ändras. Till skillnad från EG-direktivet omfattar den svenskaproduktansvarslagen inte skador som orsakas av elektricitet. Regler omskadeståndsansvar för skador som orsakas av elektriska anläggningar finns ilagen (1902:71 s. 1), innefattande vissa bestämmelser om elektriskaanläggningar (ellagen). 1991/92:135 om produktansvar för skadororsakade av elektrisk ström har regeringen föreslagit ändringar i ellagen sominnebär att det införs ett produktansvar för skador som orsakas av elektriskström. har antogit lagförslaget (bet. 1991/92:NU31, rskr.1991/92:287, SFS 1992:668). De beslutode ändringaraa i ellagen ansluter näratill regleringen i produktansvarslagen. Ett utkast till lagrådsremiss som i huvudsaköverensstämmer med förslagen i denna proposition har lämnats för synpunktertill ett antol myndigheter och organisationer. Utkastet har diskuterats vidöverläggningar i , då följande myndigheteroch orgamsationer var företrädda: , ,, , , , , , . Minnesanteckningar från överläggningarna finnstillgängliga i lagstiftningsärendet (diarienummer91-4107). Skriftliga synpunkter på utkastet har lämnats av . Regeringen beslutode att inhämto Lagrådetsyttrande över förslag till ändring i produktonsvarslagen m.m. som hade upprättotsinom . Lagförslagen bör fogas till protokolleti detto ärende som bilaga 1. Lagrådet har yttrat sig över förslagen. Yttrandet börfogas till protokollet i detto ärende som bilaga 2. Lagrådet har föreslagit en omformulering i den remitteradelagtexten (7 § andra stycket produktonsvarslagen) men har i övrigt godtogit förslagen.Lagrådet har också kommenterat vissa uttolanden i motiveringarna till denföreslagna jämkningsregeln i produktansvarslagen. Som framgår av det följandeansluter jag mig i allt väsentligt till Lagrådets synpunkter. Jag har i ärendetsamrått med chefen för . 2.1 Jämkning vid medvållande I 6 kap. 1 § skadeståndslagen föreskrivs att skadeståndkan jämkas under vissa föratsättningar när vållande på den skadelidandes sida harmedverkat till skadan. Olika regler gäller för å ena sidan personskada och åandra sidan sakskada och ren förmögenhetsskada. Det fmns också en särskildregel för vissa fall av personskada vid trafiknykterhetsbrott. Den sistnämndaregeln saknar intresse i detto sammanhang och jag skall inte behandla den i detföljande. förmögenhetsskada ersätts inte enligt produktansvarslagen ochskall inte heller behandlas vidare. Skadestånd med anledning av personskada kan enligt 6 kap.1 § försto stycket skadeståndslagen jämkas, om den skadelidande själv uppsåtligeneller genom grov vårdslöshet har medverkat till skadan. Har personskada letttill döden, kan skadestånd till efterlevande också jämkas, om den avlidne uppsåtligenhar medverkat till dödsfallet. Enligt andra stycket i samma paragraf kanskadestånd med anledning av sakskada jämkas, om vållande på den skadelidandessida har medverkat till skadan. Jämfört med vad som gäller för sakskada är sålunda möjligheteraaatt jämka skadeståndet vid personskada begränsade i två hänseenden. Vid sakskada kan skadeståndet jämkas inte bara när denskadelidande själv är medvållande uton även när vissa andra personer som står iett särskilt förhållande till honom - t.ex. hans anställda - har medverkat tillskadan. Man talar då om passiv identifikation mellan den skadelidande och denmedverkande personen. kommer passividentifikation i fråga bara på så sätt att skadestånd till Prop. 1992/93:38efterlevande kan jämkas, om den avlidne uppsåtligen har medverkat tilldödsfallet. I andra fall av personskada är det en föratsättning för jämkningatt den skadelidande själv har medverkat till skadan. Vidareär möjligheten att jämka skadestånd vid personskada begränsad till fall där denskadelidande har medverkat till skadan uppsåtligen eller genom grovvårdslöshet. I förarbetena till bestämmelsen (se prop. 1975:12 s. 133)framhålls att en vårdslöshet skall vara av mycket allvarligt slag för att denskall kunna betecknas som grov. Denna jämkningsmöjlighet får därför begränsadpraktisk betydelse. Endast när den skadelidandes handling vittnar om en betydandehänsynslöshet eller nonchalans, som har medfört avsevärd risk även för andra änhonom själv, eller när han har visat uppenbar likgiltighet för sitt eget liv ellersin egen hälsa, kan det enligt motiven bli aktuellt att jämka skadeståndet pådenna grand. I6 kap. I § tredje stycket skadeståndslagen anges efter vilka granderskadeståndet skall jämkas. Jämkningen skall ske efter vad som är skäligt medhänsyn till graden av vållande på ömse sidor och omständighetema i övrigt.Sådana omständigheter är framför allt parteraas ekonomiska förhållanden (jfr prop.1975:12 s. 173). Denuvarande reglema i skadeståndslagen om jämkning vid medvållande kom till genomen lagändring . gällde att, om vållande på denskadelidandes sida hade medverkat till skadan, skadeståndet skulle jämkas eftervad som var skäligt. Bestämmelsen var tillämplig såväl vid personskada som vidsakskada och ren förmögenhetsskada (beträffande skälen för förslaget attbegränsa jämkningsmöjligheterna vid personskada, se prop. 1975:12 s. 130 f.). Avsiktenvar att de nya medvållandereglerna skulle slå igenom även när ersättning utgårenligt speciallagstiftning, om inte storka skäl -såsom hänsyn till interaationellakonventioner - tolade mot det (prop. 1975:12 s. 135). Så har också blivitfallet. Vissa speciallagar innehåller bestämmelser med samma eller liknandeinnebörd som skadeståndslagens bestämmelser (se t.ex. 12 § trafikskadelagen).Det finns också speciallagar som uttryckligen hänvisar till 6 kap. I §skadeståndslagen (se t.ex. 2 kap. 4 § järavägstrafiklagen). I andra fall blirskadeståndslagens jämkningsregler tillämpliga därför att speciallagen inteinnehåller någon bestämmelse i ämnet (t.ex. miljöskadelagen). Inågra speciallagar finns dock särskilda medverkansregler som avviker från 6kap. 1 § skadeståndslagen (jfr , Skadeståndsrätt, fjärde upplagan, s.194). Om en sådan specialregel innebär att skadeståndet vid personskada kanjämkas i större utsträckning än vad skadeståndslagen medger, torde det iallmänhet förklaras av att regeln grandar sig på en internationell konvention(se t.ex. 2 kap. 6 § jära- vägstrafiklagen).Den svenska skadeståndslagen begränsar nämligen Prop. 1992/93:38 möjlighetemaatt jämka skadestånd med anledning av personskada mer än vad som är vanligt imånga andra länder, även våra nordiska grannländer. EG-direktivetinnehåller i artikel 8 andra stycket en regel enligt vilken skadeståndsansvaretkan jämkas, om skadan beror på både en defekt i produkten och vållande av denskadelidande eller någon som han svarar för. Denna regel medger såledesjämkning såväl vid personskada som vid sakskada i samma utsträckning somskadeståndslagen föreskriver vid sakskada. Härvidbör dock noteras att direktivet också innehåller en regel (artikel 13) enligtvilken direktivet inte skall påverka de rättigheter som en skadelidande kan haenligt den skadeståndslagstiftning som gäller när direktivet blir bindande för medlemsländeraa. Ipropositionen om produktskadelag föreslogs att den nya lagen inte skulleinnehålla någon särskild regel om jämkning vid den skadelidandes medvållande.Skadeståndslagens regler om detto borde gälla även för produktskador. Häromanförde den föredragande justitieministern i huvudsak följande (se prop.1990/91:197 s. 62 f.). Detfinns inte anledning att befara att skadeståndslagens jämkningsregler skullebli alltför stränga mot den produktonsvarige. För ansvar enligt produktonsvarslagenkrävs att produkten har satts i omlopp i en näringsverksamhet. Av ennäringsidkare kan krävas att han håller sig med ett försäkringsskydd som - iden mån det är möjligt - täcker det skadeståndsansvar som kan uppkomma inäringsverksamheten. Den principen bör i allmänhet gälla också i fråga ommindre företogare, även om en mildare bedömning kan vara befogad när det gällerden som driver ett mindre jordbrak utan anställda och liknande fall (jfr prop.1975:12 s. 176). Emellertid påpekas också i motiven till jämkningsregeln (se prop.1975:12 s. 174) att hänsynen till de skadelidande inte får drivas så långt att resultotetter sig obilligt mot den ansvarige. Den allmänna jämkningsregeln i 6 kap. 2 §skadeståndslagen bör också kunna användas för att rätto till resultotsom aimars skulle bli oskäliga. Engrandläggande tonke bakom utformningen av produktansvarslagstiftningen är attvaror i det moderna samhället tillverkas och distribueras i sådana former attdet är omöjligt för enskilda människor att själva undersöka och bedöma varornasegenskaper. De tvingas lito på att tillverkaren och distributören noggrantkontrollerar sinaprodukter och tydligt informerar om eventuella skaderisker. 1992/93:38Intresset av ett fullgott konsumentskydd gör sig således särskilt storkt gällandevid produktskador. Mot denna bakgrand vore det enligt justitieministemfrämmande för våra höga ambitioner i fråga om konsumentskydd att på just dettoområde göra ett avsteg från de allmänna medvållanderegleraa i skadeståndslagenoch därigenom ställa större krav på den som lider skada. OmEG-direktivets regler om jämkning vid personskada införs i den svenska produktonsvarslagen,skulle det utgöra en försämring av den skadelidandes ställning jämfört medgällande rätt. En sådan försämring borde enligt den dåvarande justitieministernom möjligt undvikas. Artikel 13 i EG-direktivet erbjuder en sådan möjlighet.Med stöd av den regeln kan skadeståndslagens jämkningsregel tillämpas även isådana fall som faller under produktonsvarslagen uton att den svenskaregleringen kommer att strida mot EG-direktivet. Medanledning av propositionen väcktes i ett flertal motioner. I en avdem (mot. 1991/92:L2 yrkande 4) begärdes att skulle besluto att i produktonsvarslageninföra en särskild jämkningsregel vid medvållande som överensstämde med EG-direktivetsregel härom. Vid en jämförelse mellan propositionens förslag och EG-direktivetsregel framstod enligt motionären inställningen inom EG som en rimligare ståndpunkt.Motionären påpekade också att EG:s regel överensstämmer med Europarådskonventionenom produktonsvar samt med norsk och finsk lagstiftning. Imotionen begärdes vidare (yrkande 9) förslag från regeringen om en motsvarandeändring av skadeståndslagens jämkningsregel. Lagutskottetuttolade (bet. 1991/92:LU14 s. 13) att enligt utskottets principiellauppfattning produktansvarslagen inte borde avvika från EG-direktivet på dennapunkt. Också andra skäl tolade enligt utskottet för att jämkning av skadeståndvid produktskada borde ske, om den skadelidande genom vårdslöshet medverkattill skadan oavsett om det var fråga om personskada eller sakskada. Ett storktsådant skäl var enligt utskottets mening att svenska företog skall hamöjligheter att konkurrera utomlands på likvärdiga villkor med företogen inom EG-länderaa.Utskottet kunde dock inte överblicka de konsekvenser som enjämkningsbestämmelse i enlighet med motionärens förslag kunde få för bl.a. deskadelidande. Med hänsyn till att lagen skall träda i kraft först den 1 januari1993 fanns det dock utrymme för ytterligare överväganden i frågan, ochutskottet var därför inte berett att då förorda en särskildjämkningsbestämmelse i produktansvarslagen i enlighet med EG-direktivet.Regeringen borde efter överväganden av 1" 1992/93. spörsmålet återkomma tillriksdagen med förslag till en särskild Prop. 1992/93:38 jämkningsregel i produktonsvarslagen,om inte storka skäl tolade mot en sådan reglering. Detto borde ske i sådan tidatt bestämmelsen kunde träda i kraft som produktonsvarslagen iövrigt. Lagutskottetssocialdemokratiska ledamöter reserverade sig till förmån för propositionensförslag i denna del. Som motivering anförde de i huvudsak samma synpunkter somlåg till grand för propositionens förslag. Riksdagenbeslöt (rskr. 1991/92:78) att som sin mening ge regeringen till känna vadutskottet hade anfört. Närdet gällde den mer övergripande frågan om ändring i skadeståndslagens allmännaregel om jämkning vid personskada kunde lagutskottet i än mindre grad än på produktonsvarsområdetöverblicka konsekvenseraa av en sådan lagändring. Spörsmålet måste enligtutskottets mening ses i ett större sammanhang än inom ramen för det aktuellaärendet. Det kunde dock inte uteslutas att utformningen av skadeståndslagensjämkningsbestämmelse kunde komma att aktualiseras i samband med deöverväganden rörande jämkning vid produktskador som utskottet förordat. 2.1.2 En ny Jämkningsregel Mittförslag: I produktansvarslagen införs en ny paragraf av innebörd attskadeståndet skall jämkas efter vad som är skäligt, om vållande på denskadelidandes sida har medverkat till skadan. En motsvarande bestämmelse försin i ellagen. Skälenför mitt förslag: har uttalat som sin principiella uppfattning attproduktansvarslagen inte bör avvika från EG-direktivets regel om jämkning pågrand av den skadelidandes medvållande (bet. 1991/92:LU14 s. 13). Också andraskäl talar enligt lagutskottet för att jämkning av skadestånd vid produktskadabör ske, om den skadelidande genom vårdslöshet medverkat till skadan, oavsettom det är fråga om personskada eller sakskada. Som exempel på ett storkt sådantskäl har utskottet nämnt att svenska företog skall ha möjligheter attkonkurrera utomlands på likvärdiga villkor med företagen inom . ändå inte föreslog att införa en jämkningsregelav EG-direktivets innebörd var det därför att utskottet ansåg sig inte kunnaöverblicka de konsekvenser som en sådan jämkningsregel kan få för bl.a. deskadelidande. Av utskottets uttolande framgår dock att utskottet har denuppfattningen att den ifrågasatte regeln skall införas, om det inte finnsstarka skäl som tolar Vaddet nu gäller är således att undersöka vilka konsekvenser det får, om detinförs en särskild jämkningsregel i produktonsvarslagen av innebörd attersättning för personskada får jämkas - eventuellt ända till noll - närvårdslöshet på den skadelidandes sida har medverkat till skadan. Vid dennaundersökning är det i försto hand konsekvenseraa för den skadelidande som skallanalyseras. Utgångspunkten är att regeln skall införas, om inte konsekvenseraablir oacceptobla. Idetto sammanhang finns det anledning att erinra om jämkningsbe-stämmelseraasfunktion i produktansvarsregleringen. Som påpekas i propositionen (prop.1990/91:197 s. 63) måste det vara fastslaget att skadeståndsskyldighetföreligger innan det kan bli aktuellt att överväga jämkning på grand av medvållande.Det måste alltså vara utrett att produkten är behäftod med en säkerhetsbristoch att den på grand härav har orsakat skadan. Först därefter kan det bliaktuellt att - i den produktonsvariges intresse - överväga att jämkaskadeståndet på grand av den skadelidandes vårdslöshet. Dentänkto jämkningsregeln skiljer sig från den nu gällande regeln i 6 kap. 1 §försto stycket skadeståndslagen i två hänseenden. Dels skall ersättningen kunnajämkas redan om enkel vårdslöshet har medverkat till skadan; det skall inte somi gällande svensk rätt krävas uppsåt eller grov vårdslöshet.