prop · GF03127 · 1992-01-01 00:00:00 — I detta avseende är bestämmelsen mera restriktiv än den motsvarande bestämmelsen i 5 kap. 3 § expropriationslagen. Medgivandena bör givetvis på lämpligt sätt komma till uttryck i förrättningshandlingarna. Med berörda sakägare avses här endast de som är parter i tvisten. Hänsyn måste dock givetvis tas till övriga sakägares intresse av att förrättningen inte fördröjs. Att de ersättningsfrågor som avses i första stycket inte skall bedömas enligt fastighetsbildningslagens regelsystem hindrar inte att lagens förfaranderegler bör vara tillämpliga vid fastighetsbildningsmyndighetens handläggning och vid överklagande av fastighetsbildningsmyndighetens beslut. I andra stycket av förevarande paragraf anges därför att bestämmelserna i 4 kap. och 15--18 kap. skall tillämpas i dessa fall. Till grund för den prövning som sker vid förrättningen måste ligga klara yrkanden och grunder. får givetvis inte gå in på andra ersättningsfrågor än dem som sakägarna vill ha prövade. Är de ense om vissa sakförhållanden, är detta bindande för fastighetsbildningsmyndigheten. I så måtto bör alltså förfarandet präglas av en dispositionsprincip. I övrigt bör emellertid fastighetsbildningsmyndigheten handlägga nu aktuella frågor på samma sätt som frågor om s.k. annan ersättning. Har ett yrkande väl framställts, bör fastighetsbildningsmyndigheten alltså klarlägga vad som gäller och vilken utredning som behövs. Liksom i frågor om annan ersättning bör det i första hand ankomma på sakägaren att ta fram den skriftliga bevisning som denne har tillgång till. Om sakägarna begär det, bör fastighetsbildningsmyndigheten också själv kunna föranstalta om utredning, framför allt när det gäller värderingsutlåtanden. I andra meningen av förevarande stycke har intagits bestämmelser om ansvaret för och fördelningen av kostnader som uppkommer vid prövningen av de nu aktuella frågorna. Det är naturligt att kostnaden för fastighetsbildningsmyndighetens arbete bärs av de berörda sakägarna, dvs. av dem som är parter i den tvist som prövas. Det har ansetts att parterna gentemot staten bör svara för dessa kostnader solidariskt. Fördelningen av förrättningskostnaderna mellan parterna är en fråga som i första hand har överlämnats till dem själva att avgöra. ges visserligen möjlighet att förordna om fördelning av förrättningskostnaderna mellan de berörda sakägarna, men myndigheten skall därvid vara bunden av vad sakägarna har kommit överens om. Det torde rentav vara lämpligt att myndigheten, innan den påbörjar prövningen av den särskilda ersättningsfrågan, fäster sakägarnas uppmärksamhet på kostnadsfrågan och uppmanar dem att träffa överenskommelse om hur kostnaderna skall fördelas. Om sakägarna kommer överens om att någon fördelning av förrättningskostnaderna inte skall ske, gäller givetvis denna överenskommelse. Finns inte någon sådan överenskommelse men har sakägarna i stället träffat avtal om någon särskild fördelningsgrund -- exempelvis fördelning efter huvudtalet eller fördelning enligt regler -- är fastighetsbildningsmyndigheten bunden därav. Föreligger det inte någon överenskommelse om vilken fördelningsgrund som skall tillämpas, får fastighetsbildningsmyndigheten -- såsom anges i lagtexten -- fördela kostnaderna enligt de grunder som anges i 13 § i förevarande kapitel av fastighetsbildningslagen. Detta innebär en fördelning med hänsyn främst till den nytta som varje sakägare har av förrättningen och föranleder normalt att kostnaderna fördelas på samma vis som beträffande kostnaderna för de egentliga förrättningsfrågorna. En sådan fördelning torde vara naturlig i de fall där kostnaden för den särskilda ersättningsfrågan är av mindre omfattning i jämförelse med de egentliga förrättningskostnaderna. Anser någon av sakägarna att denna fördelningsgrund skulle ge ett orimligt resultat och kan han inte träffa överenskommelse med motparten om någon annan fördelningsgrund, har han möjlighet att motsätta sig att fastighetsbildningsmyndigheten överhuvudtaget prövar den särskilda ersättningsfrågan. Den nu angivna bestämmelsen avser endast förrättningskostnader. Förslaget ger inte fastighetsbildningsmyndigheten någon möjlighet att besluta om fördelning av parternas egna kostnader. Om ett beslut som fastighetsbildningsmyndigheten har fattat med stöd av förevarande paragraf överklagas, skall domstolsprövningen ske enligt samma regler som vid överklagande av andra frågor som har prövats vid förrättningen. Det innebär bland annat att rättegångskostnaderna i fastighetsdomstolen skall fördelas enligt 16 kap. 14 § första stycket fastighetsbildningslagen. Det finns givetvis inte något utrymme för att tillämpa den särskilda rättegångskostnadsregel som gäller i mål om inlösenersättning m.m. Reglerna i 5 kap. är särskilt avpassade för fastighetsregleringssituationer. De bör därför inte gälla vid fastighetsbildningsmyndighetens prövning av nu aktuella frågor. Det har inte ansetts erforderligt att särskilt erinra om detta i lagtexten, eftersom det följer direkt av förutsättningen i paragrafens första stycke att det är fråga om ett rättsförhållande som inte skall prövas enligt denna lag. beslut i en sådan ersättningsfråga som avses i första stycket av förevarande paragraf skall således inte tas upp i avräkningsinstrument. Bestämmelserna om förfallotidpunkt och ränta i 15 § skall inte tillämpas. Den beslutade ersättningen skall inte inbetalas till enligt bestämmelserna i 16 § och innehavare av pantbrev i de berörda fastigheterna kan inte rikta några anspråk på ersättningen. I stället för fastighetsbildningslagens ränteregler kommer räntelagens (1975:635) regler att bli tillämpliga. Enligt 4 § andra stycket räntelagen löper en skadeståndsfordran med ränta från och med efter det att borgenären har framställt krav på ersättning och lagt fram den utredning som med hänsyn till omständigheterna skäligen kan begäras av honom; gäldenären är dock inte skyldig att utge ränta för tid innan han fick del av kravet och utredningen. Enligt 4 § tredje stycket räntelagen gäller vidare att ränta på förfallen fordran börjar utgå senast vid delgivning av ansökan om betalningsföreläggande eller stämning. Mellan ägarna av de fastigheter som ingår i regleringen skall fastighetsbildningsmyndigheten upprätta avräkning utvisande vad som skall mottagas och utges i ersättningar för varje fastighet. Berör ersättningsbeslut annan än fastighetsägare, skall avräkningen avse även honom. Avräkningen skall omfatta även kostnad som avses i 13 §, om och i den mån det lämpligen kan ske och beloppet fastställts av fastighetsbildningsmyndigheten eller blivit slutligt bestämt genom godkännande eller på annat sätt. För belopp som skall betalas enligt första stycket fastställes förfallodag. Om betalningsskyldigheten behöver fördelas , avpassas förfallodagarna så, att minst en femtedel av beloppet erlägges . Om betalningen inte sker inom den tid som har fastställts enligt andra stycket, utgår ränta på obetalt belopp från förfallodagen enligt 6 § räntelagen (1975:635). Har tillträde ägt rum före förfallodagen, utgår ränta på ersättningen även enligt 5 § räntelagen för tillträdet till dess att betalning sker eller förfallodagen inträder. Om tillträde har skett endast delvis och skyldighet att i sådant fall betala ränta på hela ersättningen skulle vara oskälig, får räntebeloppet jämkas. (Jfr 5 kap. 15 § i departementspromemorian Ds 1988:41) I enlighet med vad som har anförts i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.3.2) har ränteregeln i tredje stycket ändrats och utformats efter mönster av ränteregeln i 6 kap. 16 § expropriationslagen (ang. den bestämmelsen se prop. 1975:102 s. 151). Äldre bestämmelser skall dock fortfarande gälla i fråga om ränta för tid före ikraftträdandet. Har skyldighet att utge ränta uppkommit före ikraftträdandet, gäller äldre bestämmelser även för tiden därefter (se punkt 6 i övergångsbestämmelserna till förevarande lag). Om en fastighet, som undergår värdeminskning genom regleringen eller som helt eller delvis inlöses, svarar för en fordran, skall fastighetsbildningsmyndigheten besluta att sådan ersättning jämte ränta som, efter avräkning om sådan behövs, tillkommer fastighetsägaren och som ej utgör ersättning enligt 12 § första stycket, 27 § eller 30 § tredje stycket skall inbetalas till den myndighet som regeringen bestämt. Detta gäller dock inte, om innehavarna av samtliga fordringar, för vilka fastigheten svarar, medgivit att ersättning utbetalas direkt till fastighetsägaren. Besväras fastigheten av gemensam inteckning, fordras dessutom de medgivanden från fastighetsägare och fordringshavare som föreskrivs för relaxation i 22 kap. 11 § jordabalken. Om regleringen är väsentligen utan betydelse för någon rättsägare, krävs dock inte något medgivande av denne. Inbetalda medel fördelas av . Därvid äger bestämmelserna om fördelning av köpeskilling för fast egendom som sålts på exekutiv auktion motsvarande tillämpning. Har medel inbetalats för fastighet som i sin helhet inlösts eller eljest tagits i anspråk vid regleringen, har dock innehavare av fordran, som utan inskrivning är förenad med rätt till betalning ur fastigheten, rätt att för kapitalvärdet av belopp, som fastställts men ännu ej förfallit till betalning, få utdelning med samma rätt som för fordringen i övrigt. Kapitalvärdet beräknas efter en räntefot av . Sammanträde för fördelningen hålles så snart det kan ske. Kallelse till sammanträdet sändes till rättsägarna minst i förväg. Även i annat fall än som avses i första stycket får fastighetsbildningsmyndigheten förordna att in- och utbetalningar av belopp, som skall utgå med anledning av regleringen, skall ske genom myndighets förmedling. Närmare föreskrifter härom meddelas av regeringen. Skall medel inbetalas till myndighet på grund av bestämmelserna i denna paragraf, ankommer det på myndigheten att vidtaga behövliga åtgärder för att uttaga medlen hos den betalningsskyldige. (Jfr 5 kap. 16 § i departementspromemorian Ds 1988:41) Första stycket har jämkats redaktionellt så att ''''''''ersättning för personlig skada'''''''' bytts ut mot ''''''''ersättning enligt 12 § första stycket''''''''. Om samfälld mark som förvaltas av samfällighetsförening berörs av en förrättning, skall föreningen utge ersättning för mark som tillförs samfälligheten och ta emot ersättning för mark som frångår den. Detsamma gäller ersättning med anledning av att servitut bildas, ändras eller upphävs. Förvaltas samfälligheten av en styrelse eller förvaltare med befogenhet att uppbära medel som tillkommer samfälligheten, skall ersättningen betalas ut till styrelsen eller förvaltaren, om inte någon delägare begär att den ersättning som belöper på hans andel skall utbetalas till honom. Endast om en sådan begäran framställs, skall fastighetsbildningsmyndigheten i ersättningsbeslutet ange varje delägares andel. Ersättning som enligt 16 § första stycket skall inbetalas till myndighet skall räknas av innan utbetalning sker till en samfällighetsförening, styrelse eller förvaltare. (Paragrafen saknar motsvarighet i lantmäteriverkets rapport) I paragrafens första stycke finns ett stadgande om skyldighet för samfällighetsförening att utge ersättning för mark som tillförs samfälligheten och om rätt för sådan förening att ta emot ersättning för mark som frångår den. I konsekvens med ändringen i 6 kap 6 § fastighetsbildningslagen (jfr den allmänna motiveringen, avsnitt 2.5.3) har bestämmelsen utvidgats till att omfatta även ersättning i anledning av att servitut bildas, ändras eller upphävs. Från nedan angivna bestämmelser i detta kapitel till skydd för enskilt intresse får avsteg göras i följande avseenden 4 § första stycket och 5 § första stycket, om ägarna av de fastigheter som beröres av regleringen medger det, 6 § andra stycket, 7 och 10-12 §§ samt 15 § tredje stycket, om de sakägare vilkas rätt är beroende av åtgärden samtycker till det, 8 §, om fastighetens ägare och, om fastigheten är upplåten med tomträtt, även tomträttshavaren medger det, 13 och 14 §§, om det medges av den som ålägges att betala mer än han annars skulle ha varit skyldig att betala och om avvikelsen från bestämmelserna icke sker i otillbörligt syfte. Avser regleringen fastighet som svarar för fordran, får avsteg från 10--14 §§ med stöd av ägarens samtycke ske endast om även fordringens innehavare medger det. Besväras fastigheten av gemensam inteckning, fordras dessutom de medgivanden från fastighetsägare och fordringshavare som i 22 kap. 11 § jordabalken föreskrives för relaxation. Medgivande av rättsägare fordras ej, om regleringen är väsentligen utan betydelse för honom. Ägares och tomträttshavares medgivande enligt första stycket 3 till minskning av fastighets graderingsvärde skall upprättas skriftligen. Beträffande rätten att lämna sådant medgivande gäller samma villkor som för överlåtelse av fast egendom. Sådant samtycke av sambo som avses i 17 § lagen (1987:232) om sambors gemensamma hem krävs dock endast om ärende om anteckning i fastighetsboken av anmälan enligt 2 § andra stycket samma lag var upptaget på inskrivningsdag när medgivandet gjordes. Medgivande eller samtycke enligt första stycket till åtgärd som berör samfälld mark skall, om samfälligheten förvaltas av en samfällighetsförening, lämnas av föreningen i stället för av delägarna. (Jfr 5 kap. 18 § i departementspromemorian Ds 1988:41) Genom ändringen av första stycket 2 har parterna möjlighet att komma överens om att avvika från den nya ränteregeln i 15 § tredje stycket. Avser fastighetsregleringen en fastighet som har upplåtits med tomträtt, tillämpas 16 § i fråga om ersättning som tillkommer tomträttshavaren samt 12 a § andra stycket och 18 § andra stycket beträffande fordran i tomträtten. (Paragrafen saknar motsvarighet i lantmäteriverkets rapport) När det är fråga om ersättning till tomträttsinnehavare kan ett beslut att skjuta upp en ersättningsfråga enligt 12 a § få betydelse även för fordringsägare med säkerhet i tomträtten. Det i 12 a § andra stycket stadgade kravet på medgivande har därför ansetts böra gälla även innehavare av fordran i tomträtt. beslut att med stöd av bestämmelserna i detta kapitel förplikta någon att lämna ersättning till en sakägare får verkställas enligt utsökningsbalkens bestämmelser. (Paragrafen saknar motsvarighet i lantmäteriverkets rapport) Paragrafen är ny. Den behandlar frågan om verkställighet av ersättningsbeslut som fattas av fastighetsbildningsmyndigheten. Vid fastighetsbildningslagens tillkomst förutsattes att fastighetsbildningsmyndighetens ersättningsbeslut skulle kunna verkställas på samma sätt som domstols lagakraftägande dom och att avräkningsinstrumentet därvid skulle fungera som exekutionsurkund. Någon uttrycklig bestämmelse om detta ansågs inte vara nödvändig (se prop. B 433 f.). I fastighetsbildningslagen finns därför inte några föreskrifter om verkställighet av beslut rörande skyldighet för sakägare att utge ersättning till andra sakägare. Frågor om verkställighet regleras huvudsakligen i utsökningsbalken. Enligt 3 kap. 1 § 6 p. utsökningsbalken får verkställighet ske av förvaltningsmyndighets beslut som enligt särskild föreskrift får verkställas. Då fastighetsbildningslagen saknar sådana föreskrifter ger lagrummet inte stöd för verkställighet av beslut enligt fastighetsbildningslagen. I 13 § lagen (1981:775) om införande av utsökningsbalken anges emellertid att en förvaltningsmyndighets beslut, som meddelats enligt en bestämmelse som tillkommit före balkens ikraftträdande, får verkställas utan hinder av 3 kap. 1 § 6 p. utsökningsbalken om ett sådant beslut före ikraftträdandet har fått verkställas utan stöd av särskild föreskrift. Eftersom fastighetsbildningsmyndighetens ersättningsbeslut i fastighetsbildningsfrågor redan före utsökningsbalkens tillkomst varit verkställbara utan särskild verkställighetsföreskrift, utgör stadgandet i 13 § promulgationslagen grund för verkställighet av fastighetsbildningsmyndighetens beslut i fastighetsbildningsfrågor. Det ger emellertid inte stöd för verkställighet av beslut som fattas med stöd av den nya bestämmelsen i 5 kap. 12 c §. Det har därför ansetts nödvändigt att ta in en bestämmelse rörande verkställbarhet i fastighetsbildningslagen. Att införa en sådan bestämmelse i fall som omfattas av 5 kap. 12 c § utan att införa motsvarande för andra ersättningsbeslut kan leda till missförstånd. Det har därför ansetts att det i 5 kap. bör tas in en allmän föreskrift om att verkställighet får ske av beslut om att någon skall utge ersättning till en sakägare. Denna bestämmelse bör införas i en ny 36 §. Flertalet beslut, som det här är fråga om, upptas normalt i det avräkningsinstrument, som fastighetsbildningsmyndigheten har att upprätta enligt 5 kap. 15 §. Detta omfattar först och främst beslut om inlösen- och intrångsersättning jämte ersättning för övrig skada. I avräkningen skall normalt även beaktas respektive sakägares ansvar mot annan sakägare för förrättningskostnader (jfr 5 kap. 15 §). Även ersättning för rivning eller flyttning av byggnad kan vara att beakta i avräkningen (jfr 5 kap. 24 och 27 §§). Alla ersättningsbeslut behöver dock inte tas upp i avräkningen. Beslut om att sakägare skall ersätta annan sakägare för förrättningskostnader eller flyttningskostnader kan tas upp på annat sätt (jfr 5 kap. 15 och 27 §§). Beslut om förskott i samband med förtida tillträde samt beslut om ersättning i fall som omfattas av 12 c § skall tas upp på annat sätt. Även sådana fristående ersättningsbeslut omfattas av den föreslagna verkställighetsföreskriften. Det bör påpekas att föreskriften endast berör det kostnadsansvar som någon har gentemot en sakägare. Vid en fastighetsreglering aktualiseras även andra ersättningsfrågor. En sakägare ådrar sig vanligen kostnadsansvar gentemot staten för olika förrättningskostnader. Han kan även bli skyldig att utge förskott till syssloman. I dessa fall gäller andra verkställighetsföreskrifter. En sakägares ersättningsskyldighet gentemot staten för taxeavgift och för kostnader för hantlangning samt andra förrättningskostnader som staten har förskjutit regleras i lantmäteritaxan (1971:1101). Kostnaderna skall debiteras respektive sakägare i särskilda räkningar. Erläggs inte debiterat belopp får utmätning ske. Beslut om förskott till syssloman skall enligt 9 kap. 3 § fastighetsbildningslagen tas upp i en särskild debiteringslängd. Ett belopp som är debiterat och förfallet till betalning får enligt 9 kap. 4 § fastighetsbildningslagen tas ut enligt utsökningsbalkens bestämmelser. Den nu angivna regleringen gäller oförändrad. Den föreslagna föreskriftens placering och utformning medför att den blir direkt tillämplig endast på ersättningsbeslut som fattas i samband med fastighetsreglering. Till följd av bestämmelsen i 11 kap. 8 § fastighetsbildningslagen, som stadgar att bestämmelserna i 5 kap. om ersättning till sakägare skall äga motsvarande tillämpning vid klyvning, kommer den emellertid att gälla även ersättningsbeslut som fattas i samband med klyvning. Däremot finns det inte något behov av motsvarande verkställighetsföreskrift vid andra former av fastighetsbildning eller vid fastighetsbestämning. I sådana fall kan det nämligen inte komma i fråga att ålägga en sakägare att utge ersättning till annan sakägare. 6 kap. 6 § Överförs mark från en samfällighet eller upplåts eller ändras servitut i samfälld mark, utgår ersättning endast till delägare som har framställt yrkande om det under förrättningen. Ersättning till en delägare skall dock fastställas utan yrkande när den kan antas överstiga av det basbelopp enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring som gällde året innan förrättningen påbörjades. Ersättning skall alltid fastställas utan yrkande när samfälligheten förvaltas av en samfällighetsförening eller när i annat fall ersättning enligt 5 kap. 17 § andra stycket skall utbetalas till någon som företräder delägarna. Om en samfällighet inte brukas av delägare för gemensamt ändamål och det är uppenbart att ersättning enligt 6 § inte behöver fastställas utan yrkande, får underrättelse om förrättningsansökningen lämnas till någon eller några av de delägare som inte på annan grund är sakägare i förrättningen. Fastighetsbildningsbeslut får i sådana fall meddelas och förrättningen avslutas utan att samtliga delägare i samfälligheten har fått tillfälle att yttra sig i förrättningen. (Jfr 6 kap. 6 § i lantmäteriverkets rapport) Ändringarna i dessa bestämmelser har berörts i den allmänna motiveringen, avsnitt 2.5.3. De förenklade regler som tillämpas vid överföring av samfälld mark utvidgas nu till att gälla även när servitut upplåts i samfälld mark. 7 kap. 2 § Servitut som avser skogsfång eller rätt att dra ledning enligt ledningsrättslagen (1973:1144) får inte bildas genom fastighetsreglering. Servitut som kan upplåtas till förmån för ett vattenföretag enligt 8 kap. 1 § vattenlagen (1983:291) får bildas genom fastighetsreglering endast om tillstånd till företaget har meddelats enligt vattenlagen eller om det är uppenbart att varken allmänna eller enskilda intressen skadas genom företagets inverkan på vattenförhållandena. Andra servitut som kan upplåtas enligt vattenlagen får inte bildas genom fastighetsreglering. Servitut, som kan upplåtas efter prövning vid särskild förrättning i andra fall än som anges i första och andra styckena, får bildas genom fastighetsreglering endast om åtgärden sker i samband med en annan fastighetsbildningsåtgärd och är av betydelse för denna. (Jfr 7 kap. 2 § i departementspromorian Ds 1988:41) Ändringen av denna paragraf innebär att undantagsregeln i sista stycket upphävs. Enligt den regeln gäller inte första-tredje styckena servitut som avser avloppsledning för en fastighet eller ledning för vatten till husbehovsförbrukning. Genom den föreslagna ändringen av ledningsrättslagen (se avsnitt 4.3) blir undantagsregeln obehövlig såvitt avser första stycket. Undantagsregeln i övrigt torde ha betydelse endast för de vattenrättsliga servituten, dvs. för fall som regleras i andra stycket (se prop. B 549 f). Bestämmelserna i detta stycke är emellertid utformade så att de inte torde kunna hindra servitut som avses med undantagsregeln (jfr 4 kap. 1 a och 2 §§ vattenlagen). 15 kap. a5.52 § beslut skall överklagas särskilt, om myndigheten 1. avvisat ansökan om fastighetsbildning eller fastighetsbestämning eller avvisat ombud eller biträde, 2. ogillat jäv mot förrättningsman, 3. beslutat i fråga om förskott enligt 5 kap. 30 § fjärde stycket eller tidpunkt för rättighetshavares skyldighet att avträda mark enligt 5 kap. 30 b §, 4. beslutat i fråga om ersättning till sakkunnig eller syssloman eller till sådan skadelidande som avses i 4 kap. 38 §, 5. beslutat i fråga om rättelse av förrättningsbeslut, karta eller annan handling, 6. beslutat att gemensamt arbete skall utföras enligt denna lag eller att fråga om sådant arbete skall prövas enligt annan lagstiftning, 7. beslutat enligt 9 kap. 3 § om fördelning av kostnader för gemensamt arbete eller enligt 9 kap. 4 § om utdebitering av sådana kostnader, 8. beslutat att syssloman som fått i uppdrag att ombesörja gemensamt arbete skall skiljas från uppdraget, 9. avvisat överklagande, 10. beslutat i fråga om hänvisning enligt 5 kap. 12 a §, 11. beslutat att inte pröva en fråga som avses i 5 kap. 12 c §. Skrivelsen med överklagande enligt denna paragraf skall ges in till fastighetsbildningsmyndigheten från den dag då beslutet meddelades. Överklagande får göras av sakägare. Beslut som avses i 1, 4, 5 och 8 får överklagas även av annan som beslutet rör. (Paragrafen saknar motsvarighet i lantmäteriverkets rapport) Tiden för överklagande av fastighetsbildningsbeslut är normalt från det att förrättningen avslutades eller förklarades inställd. Vissa beslut får emellertid överklagas endast från den dag då beslutet meddelades. Det senare gäller bl.a. sådana ställningstaganden under pågående förrättning som är av betydelse för det följande förrättningsförfarandet.