prop · GG0310 · 1992-12-31 00:00:00 — Regeringens proposition 1992/93:10 Film- och videoavtalet och statens stöd till filmkulturellverksamhet Regeringenöverlämnar denna proposition till . Chefenför har varit föredragande vid regeringssammanträdet. Det StatUgafihnstödet utgår genom dels film- och videoavtalet dels statens direkta stödtill filmkulturell verksamhet. Med anledning av att det nu gällande film- ochvideoavtalet löper ut har förhandlingar förts mellan staten,film- och videobranschen samt TV-företagen och . Förhandlingama ledde fram till att partema den 3 september 1992kunde enas om ett nytt avtal. Till skillnad fråntidigare avtal behandlar det nu träffade avtalet endast stöd till svenskfilmproduktion. Stödet till den filmkulturella verksamheten övertas helt avstaten och regleras utanför avtalets ramar. Stöd till svenskfilmproduktion kommer att utgå genom dels ett förhandsstöd dels ettefterhandsstöd. Förhandsstödet skall fördelas av ett antal konsulenter medanefterhandsstödet skall utgå i proportion till hur många besökare filmenerhåller. Det statiiga stödet till fihnkulturellverksamhet skall, tills vidare, i stort bedrivas som . Den nyastyrelsen för uppmanas dock att se över verksamheten för attåterkomma till regeringen med förslag på vilka verksamheter som böringå i det fihnkulmrella uppdraget 1 1992/93. Film- ochvideoavtalet och statens stöd till Prop.1992/93: lO 1 Ärendet och dess beredning 1.1 Inledning När1982 års film- och videoavtal löpte ut valde partema att, efter vissakorrigeringar, förlänga avtalet . Med anledning av detta tillsattedåvarande chefen för en särskildutredare, landshövdingen , som fick i uppdrag att se över det statiigafilmstödet och komma med förslag till en framtida utformning. I uppdragetingick att belysa behovet av ett statligt ansvarslagande inom filmområdet, attredovisa och analysera det befintiiga filmstödets effektivitet och rationalitetsamt att lämna förslag till alternativa modeller för en framtida utformning avett statligt filmstöd inom ramen för oförändrade statiiga ekonomiska insatser. Densärskilde utredaren avlämnade betänkandet (SOU 1991:105)Filmproduktion och filmkulturell verksamhet. En sammanfatming av utredningensöverväganden och förslag redovisas i bilaga I. Betänkandet har remissbehandlats. Iutredningen slås fast att staten även fortsättningsvis bör anslå medel för stödtill svensk filmproduktion. Utredaren menar att ett statligt filmstöd garanteraren viss omfattning på den nationella filmproduktionen, vilket anses nödvändigtför att man ska kunna upprätthälla en svensk filmtradition samt kunnabehålla yrkeskunniga personer i branschen. En avveckling av det statligafilmstödet skulle, enligt utredaren, innebära att , som enda land iEuropa, inte skulle fä en nationell filmproduktion stödd av statliga medel. 1utredningen redovisas två alternativa förslag för ett framtida statligt filmstöd,vilka kortfattat presenteras nedan. Utredningensförstahandsalternativ förutsätter att ett nytt film- och videoavtal kan träffasoch att och därvid inträder som nyaparter. föresläs bidra med ochNordisk med . För innebärdetta en fördubbling av bidraget jämfört med . Förslaget bygger vidare påatt en upphovsrättsligt grundad avgift införs på tomkassetter. Avgiften förvideokassetter föresläs bli . Avsikten med avgiften är att kompensera upphovsmännenför den privatkopiering som, enligt utredaren, äger rum i allt störreomfattning och innebär stora ekonomiska Den föreslagna avgiften på videokassetter för- Prop. 1992/93:10 väntas enligt utredaren inbringa . Utredaren bedömer att 60%av de insamlade medlen () kan fördelas direkt tillupphovsmännen och indirekt till dessa genom att de tillförs ,där de skall användas för att stödja produktion av svensk film. Avsätmingenav medel till bör enligt utredaren ske genom en frivilligöverenskommelse mellan de upphovsrättsliga organisationerna. 1förstahandsaltemativet föreslår utredningen vidare en delad finansiering avinstitutets olika verksamheter. De rent filmkulturella aktiviteterna, såsom arkivering,dokumentering, stöd till bam- och ungdomsvisning m.m. föresläs finansieras medenbart statUga medel medan produktionsstödei samt biograf-och branschstödetföreslås finansieras med de intäkter som avtalet genererar. Utredaren föreslåratt skall erbjuda staten de filmkultureUa tjänstema och att deti princip skall stå staten fritt att acceptera eller förkasta förslagen.Enligt utredarens beräkningar skulle kostnaden för denna filmkulturellaverksamhet vara lika stor som det totala statiiga stöd som utgår till Filminstitutetsolika verksamheter. Utredningensandrahandsalternativ, som berörs mycket kortfattat av utredaren, innebär attbiobiljetter och visningsrätter på film beläggs med mervärdesskatt. Dettainnebär, enligt utredaren, att grunden för ett nytt film- och videoavtal medmedverkan från film- och videobranschema inte längre finns, vilket leder tillatt filmstödet i sin heUiet måste fmansieras av staten. Dådet nuvarande avtalet innebär alt både film- och videobranschen avsätter medeltiU filmstödet har vissa av de befintliga stödformema karaktären av branschstödtill både film- och videobranschen. I det moms-finansierade altemativet har debranschrelaterade stöden tagits bort, antalet stödformer skurits ned ochendast sådana stödformer som har befunnits kulturpolitiskt angelägnainkluderats. Blandremissinstansema kan man urskilja en skiljelinje mellan de statiiga myndigheter,som beretts tillfälle att yttra sig, och film- och visningsorgani-sationema.Bland de senare har förslaget om en tomkassettavgift bemötts mycket positivtmedan fiertalet av de statiiga myndighetema är kritiska till en sädan avgift.Dessa hävdar att en tomkassettavgift i princip skulle innebära ett återinförandeav den kassettskatt som beslutat avskaffa per . TV-bolagenoch videobranschen anser att de av utredningen föreslagna avgiftema tillFilminstitutet är för höga och menar att deras behållning av avtalet är förlitet. Båda dessa parter deklarerar dock att man är intresserade av att delta ikommande förhandlingar om etl nytt avtal. Flertalet av remissinstansemahar inte kommenterat utredningens andra- Prop. 1992/93: 10 handsaltemativmed en momsbeläggning av biografbiljetter. är den enda instanssom förordar detta altemativ. SverigesTelevision och ett fåtal andra instanser önskar emellertid få effektema av enmomsbeläggning noggrannare utredd och anser att utredaren har ägnat detta altemativaUtför begränsad uppmärksamhet Ensammanstälhiing av remissyttrandena presenteras i bilaga 2. 1.4 beredning av frågan Underregeringskansliets beredning av filmutredningens förslag om en upphovsrättsligavgift, altemativt införande av moms på biografbiljetter, befanns att inget avdessa förslag var lämpliga. Momsförslagetansågs leda till allt för höga biljettpriser och dessutom hämma verksamhetenför de mindre biograferna ute i landet. Den upphovs-rättsliga avgiften kundebefaras inte Ugga i linje med de intemationella åtaganden på upphovsrättensområde som gjort. Bl.a. ansågs förfarandet med att låta en del avkollektivt insamlade upphovsrätisliga avgifter avsättas till stöd för svenskfilm kunna vara diskriminerande mot utländska upphovsmän och därmed strida motBemkonventionen. Dåinget av de båda alternativen i filmutredningen befunnits lämpliga ansåg regeringenatt vi under vissa fömtsättningar skulle kunna tillskjuta det belopp (63miljoner kronor) som den särskilde utredaren hade räknat med skulle inkommafrån de upphovsrättsliga avgifterna. Partemai filmavtalet samt TV-företagen och Nordisk TelevisionAB inbjöds därefter till förhandlingar om ett nytt film-och videoavtal. 1.5 Ett nytt film- och videoavtal Den11 inleddes förhandUngar meUan staten, filmbranschen, videobranschensamt TV-företagen och om ett nyttfilm- och videoavtal. Partemaenades om ett nytt film- och videoavtal. Avtalets innehållpresenteras närmare under avsnitt 5 nedan. Avtalet i sin helhet bifogas sombilaga 3. 2.1 Besöks- och biografutvecklingen Under1930- och var filmen det dominerande publiknöjet i . Antaletsvenska spelfilmspremiärer varierade mellan 20 och 40 . Det totalaantalet biografer uppgick till ca 2500. Tillföriitiigstatistik över biografbesöken i hela riket finns inte för tiden före 1956.Detta år gjordes emeUertid nära 80 mUjoner biobesök i Televisionens genombrottfrån mitten av innebar att biograffilmens dominans vad gällerdistribution av rörliga bilder bröts. Antalet biobesök minskade hastigt, tUl40 miljoner och tUl drygt 20 miljoner . /91uppgick det totala antalet biobesök i tiU 15,7 miljoner. De minskande besökssiffromahar fått till följd att många biografer lagts ned. fanns det nära 2200biografer i , hade siffran sjunkit till 920 biografer med I 160biografsalonger. Även den svenska spelfilmsproduktionen sjönk kraftigt underböljan av men har därefter hållit sig runt en nivå på 20 premiärerper år. Figur 1 nedan visar utvecklingen av antalet biografbesök i år 1955. Pilarna visar hur introduktionen och utvecklingen av TV-medietpåverkat antalet biobesök. 1992/93: 10 film ■ Svensk film 60/61 65/66 70/71 75/76 80/81 Antalet biobesök i 1955-1991 Detsjunkande besöksantalet har drabbat svensk och utländsk film lika hårt. Det börunderstrykas att den kraftiga nedgången av antalet biobesökare har drabbatsamtliga västeuropeiska länder; i flertalet länder har nedgången varitkraftigare än i . Som framgår av figur 1 kanman härleda den tidiga nedgången av antalet Prop. 1992/93: 10 biografbesökaretill televisionens införande. Konkurrensen från TV-utbudet har i varittämligen . En normal vecka har Televisionsänt ungefär 5 spelfilmer. har emellertid dennakonkurrens skärpts betydligt i och med att allt fler hushåll fått tillgång tillbåde reklam- och betalfinansierade TV-kanaler. hade de fyrasvenska kanalerna ett sammanlagt utbud på ca 30 filmer , lägger mandärtill de olika betal-TV kanalerna kommer man upp i över 100 filmer per vecka.Denna kraftiga utbudsökning har emellertid inte ökat TV-tittandet mer änmarginellt. 1 stället har TV-publiken fördelats över fier kanaler än tidigare.Jämfört med introduktionen av TV2 och video har påverkan på antaletbiografbesökare också varit tämligen måttiig. Det finns emellertid fog för atttro att de senaste två årens minskning av antalet biobesök delvis kan härledasfrån den ökade tiUgängUgheten tiU reklam- och betalfinansierade kanaler. 2.2 Tillkomsten av film- och videoavtalet Föreår 1951 förekom inga statUga bidrag tiU svensk fihnproduktion. I stället varbiografverksamheten belagd med nöjesskatt. Under större delen av 1950-taletuppgick skattesatsen till av bUjettpriset. De stödformer som utveckladesunder hade formen av återbäring av erlagd nöjesskatt tillsvenska filmer. Stödet hade delvis en inriktning som skulle främja produktionav kvalitetsfilmer. Detkraftigt sjunkande besöksantalet och den minskade filmproduktionen under slutetav ledde till krav på en ändrad filmpolitik. En åtgärd i denriktningen var att biografnöjesskatten sänktes till . Åx1963 träffades det första filmavtalet mellan staten och filmbranschen vilket i gmndenändrade förutsättningarna för svensk filmproduktion. Avtalet innebar att den 25-procentiganöjesskatten avskaffades samt att biografer med mer än fem förestälhiingar iveckan skulle eriägga av bruttobiljettintäk-tema till den genom avtaletbildade stiftelsen . Stiftelsens ändamål var bl.a. attfrämja den svenska filmproduktionen, att sprida kunskap om filmen samt attbevara filmer och material av filmhistoriskt intresse. Avgiftsintäktemafördelades lUl olika ändamål enUgt procentsatser som angavs i filmavtalet.Huvudprincipen var att av intäktema skulle användas för produktionsstöd i olUcaformer och återstoden för övriga ändamål. 1963års filmavtal ändrades under 1970-taleL Den vUctigasteändringen var att fick särskilda resurser för att bedriva en egenproduktion av film. År1982 omförhandlades filmavtalet viUcet ledde till att videobranschen kom in somny avtalspart; avtalets benämning är film- och videoavtalet.Videobranschen accepterade att betala en avgift tUl respektive köpkassett som var i omlopp. Staten tillät i gengäldvideobranschen att reducera kassettskatten med de Prop. 1992/93: 10 beloppsom man betalade in till . Kassettavgiften är 40kr per hyrkassett och per köpkassett. Enav de bärande idéerna med film- och videoavtalet är att alla filmer via biobiljettavgiftenoch videoavgiften ska medverka till att finansiera produktion av svensk filmoch att man härigenom skall få ett brett och kvalificerat utbud av svenskafilmer. Biljettavgiften och videoavgiften förväntas för /92inbringa 75 respektive . SverigesTelevision har varit part i film- och videoavtalet men harsedan 1975 haft ett separat avtal med som inneburit att bolagetlämnat ett årligt bidrag på ca , penningvärde, tUlinstitutet. Detta har ansetts rimligt med tanke på att det ligger i televisionensintresse att det vidmakthålls en levande fUmkultur i landet. Frånoch med har staten bidragit med direkt stöd till FihninstituteL /92 uppgår statens sammanlagda stöd till ,varav ungefär hälften går till film- och videoavtalets ändamål och hälften tiU filmkulturellverksamhet. Filminstitutetsextema intäkter har minskat med ifast penningvärde vilket motsvarar en nedgång av intäktema från 1988.Minskningen beror främst pä videomarknadens tillbakagäng och de minskadevideoavgifter som detta inneburit för institutet. Filminstitutethar sedan sin tillkomst haft en central roll i svensk filmpolitik. Institutetshuvudsakliga verksamhet består i att stödja produktion av svensk film genom attförmedla produktionsstöd. Denna del av verksamheten står för knappt 60%av institutets totala kostnader. Huvuddelenav institutets stödinsatser för filmproduktion utgår som stöd till extemafilmproducenter. Institutet medverkar också som medfinansiär tUl fUmprojektsamt bedriver viss egen produktion av kort- och dokumentärfilm. Denresterande delen av verksamhet utgörs dels av biograf-ochbranschstöd dels av s.k. filmkulturella aktiviteter. Biografstödet innefattarstöd till upprustning av biografer på landsorten samt stöd till s.k. parallelldistribution.Det senare innebär att extra kopior bekostas av och distribueras tUlbiografer på mindre och medelstora orter paraUellt med att filmen visas på premiärbiografemai storstädema. Den filmkultureUa verksamheten består bl.a av en omfattandedokumentations- och arkivverksamhet, stöd till import och visning av bam- ochkvalitetsfilm samt utgivning av tid-skifter och andra publUcationer.Filminstitutet bedriver också ett viktigt arbete för att sprida kännedom omsvensk fUm utomlands. Filminstitutetvar från början tänkt att fylla en rent stödjande funktion. Den vUctigasteuppgiften skuUe vara att fördela bidrag till extema filmproducenter. Med tidenhar emeUertid institutets roll som finansiär och egen filmproducent har emeUertid instimtetsroll som finansiär och egen filmproducent . 1992/93:10 blivit alltviktigare. Förskjutningen i rollfördelningen mellan institutet och filmproducenternabör ses mot bakgrund av att det numera endast finns några få filmproduktionsföretagsom kan satsa det riskkapital som behövs i filmprojekt. Medhjälp av det produktionsstöd som fördelar till svensk film har iSverige kunnat produceras både långfilmer och kortfilmer som vunnit stort intemationellterkännande och fått mottaga en mängd priser vid intemationeUa filmfestivaler. Dethar emellertid förekommit kritUc mot fördelningen av produktionsstödet.Fördelningssystemet med nämnder som fördelar stödet har liknats vid ett kollegialtkösystem där filmare med jämna mellanrum kunnat dela ut stöd tUl varandra. Underden senaste tjugå års perioden har producerat mellan femton och tjugo biograffUmerper år. En svensk långfdm kostar meUan tio och attproducera och behöver runt 600 000 besökare för att producenten skall få igensin insats. har endast fyra svenska filmer -Jönssonligan, Macken, Den ofrivillige golfaren och Änglagård - kommit upp isådana publiksiffror. Rertalet svenska filmer har publUcsiffror mellan 5 (X)0och 100 000 besökare och skulle således inte kunna produceras utan stöd frånFilminstitutet. Antaletbiografbesökare på de svenska filmerna är mycket ojämnt fördelade. Ett fåtalfilmer, oftast komedier, står för huvuddelen av den totala pu-blUcsiffran. Figur2 nedan visar hur publiken var fördelad på de sexton svenska filmer som hadepremiär under /91, vilket väl representerar hur fördelningen harsett ut under de senast tio åren. Figuren visar att den samlade publikandelenför de fjorton minst populära filmerna var något fnedan de tvåresterande filmerna stod för av det totala besöksantalet. -"-- 1- 6 8 10 12 Publik-koncentrationen för svensk film 1990/91 3.3 Förutsättningarna för ett nytt filmavtal Film-och videoavtalets konstruktion, där kommersiella aktörer tillsammans med statentar ett gemensamt ansvar för ett kulturområde är unik såväl inom som utanförSverige. Avtalet har inneburit att större bidrag har kunnat kanaliseras tinFilminstitutet än vad som varit möjligt med enbart kulturpolitiskt motiverade stafligaanslag. För film- och videobranschen har avtalet inneburit att man kunnatsprida riskema för kommersiellt osäkra projekt på flera parter viUcet gynnat enbred produktion av svensk fdm. Avtaletsparter har under större delen av avtalsperioden varit nöjda med dennaöverenskommelse. har dock avtalets avgiftsnivåer ifrågasatts avflera parter. Biografbranschenhar anfört att den breddade momsen slagit hårt mot den integrerade film- ochbiografindustrin i och med att man inte har någon utgående moms. Krav hardärför framförts om en sänkt biografavgift, förslagsvis runt sju procent.Videobranschen har konstaterat att kassettskatten tas bort den I januari 1993och att möjligheten tiU skattereduktion för de avgifter man betalar uU Fihninstitutetinte längre utgör ett incitament för branschen att medverka i avtalet.Dessutom har man framhållit att den sjunkande lönsamheten inom branschen gjortdet svårare att motivera branschens aktörer att delta i avtalet. Det har ocksåifrågasatts vilken egentiig nytta branschen har av att vara part i avtalet SverigesTelevision och har, lUcsom videobranschen, ifrågasatt vUkennytta bolagen har av verksamhet. Bolagen har deklarerat att deavgiftsnivåer som den särskilde utredaren föreslagit är oacceptabelt höga för har vidare framhållit det faktum att bolaget befinner sig iett uppbyggnadsskede och långt ifrån har samma relativakapacitet som vUket gör att man inte anser Prop.1992/93: 10 sig kunna delta annat än i mycket begränsad omfatming. 4Utgångspunkter för regeringens förslag Densvenska filmpolitiken syftar till att inom vårt begränsade språkområde uppehåUaen filmproduktion av en sådan omfattning att vi kan behålla en egen filmidentitet.Förekomsten av ett brett svensk filmutbud har blivit änviktigare som ett komplement tUl det massiva utbud av utländsk fUm som erbjuds aUmänhetengenom de växande antalet TV-kanaler och genom en utbyggd videodistribution. Defilmpolitiska åtgärdema syfur också till att främja en aktiv filmkulttir samtbevara och levandegöra det svenska fihnkiUtu-rella arveL Regeringendelar filmutredningens uppfatming om nödvändigheten av ett intäktstillskott tiUFilminstitutet. Institutets intäkter har under en följd av år minskat samtidigtsom kostnadsökningen för filmproduktion överstigit den allmännaprisutvecklingen, främst beroende på den breddade momsen som slagit hårt motfilmbranschen. De minskade intäktema har lett tiU en nedgång avfilmproduktionen i och tUl en mindre filmkulturell verksamhet vilketsammantaget försämrat det allmänna filmklimatet i landeL har som ett Utetland relativt begränsade resurser inom det audiovisuella området. Med tanke påde höga kostnader som ofta är förknippade med projekt inom detta område har detvarit regeringens inriktning att ett nytt film- och videoavtal bör träffas föratt därigenom stimulera till samverkan mellan de svenska audiovisuella aktörema.En sådan samverkan torde öka möjligheten för att kunna producera ettstort och intressant utbud av inhemsk film. Det har vidare varit regeringensförhoppning att ett nytt avtal ska underlätta för de filmer som produceras attnå en stor publik genom att dessa bereds möjlighet till distribution inom såvälbiografledet som genom uthyming och försäljning av videogram samt genom TV-visning. När regeringen inleddeförhandlingar med partema om ett nytt film- och videoavtal deklarerades att denunder vissa fömtsättningar var beredd att fördubbla det statiiga bidraget tillfilmavtalet och ta hela ansvaret för institutets filmkulturellaverksamhet. Fömtsättningama för denna statUga för-stärknuig var att de andrapartema sammantaget skuUe kvarstå med sina insatser samt att det nya filmavtaletkunde få en sådan utformning att det stimulerar till en svensk filmproduktionsom vänder sig tiU en bredare publik än vad som varit fallet ochdessutom främjar en visning av de producerade fUmema på såväl biograf och videosom TV. konstmktion,med ett beroende till film- och videobranschernas omsättning gör attFilminstitutets intäkter har varierat över tiden. Regeringen anser det inteskäligt att institutets filmkulturella verksamhet bedrivs under sådana instabilafinansieUa premisser. Vi anser det därför lämpligare att den filmkulturellaverksamheten behandlas utanför avtalet och att staten tar hela det finansieUaansvaret för denna verksamhet. 5 Det nyafilmavtalet m.m. 5.1 Statens stöd till svensk filmproduktion Regeringensförslag: Staten lämnar ett årligt bidrag om tiU stöd försvensk filmproduktion m.m. Bidraget skall räknas upp enligt de regler somgäller för statUg bidragsverksamhet. Utredningensförslag: föreslår att ett nytt filmavtal tecknas och attSveriges Television och därvid inträder som nyaavtalsparter. Utredningen föreslår vidare att en upphovsrätlslig avgift införspå tomkassetter och att intäktema från denna avgift, uppskattningsvis 63miljoner kronor, tUlförs filmavtalet. Utredningen menar att det är nödvändigtmed en finansiell förstärkning av avtalet för att det fortsättningsvis skallvara attraktivt för övriga parter att delta. Remissinstanserna;De flesta remissinstansema är positiva till ett nytt filmavtal. Flertaletinstanser anser emellertid att staten bör öka sin andel i avtalet och därmed taett större fdmpolitiskt ansvar. Skälentill regeringens förslag: Utifrån de fömtsättningar som redogjorts för ovananser regeringen att det är nödvändigt med ett kraftigt finansiellt tillskotttill avtalet för att därmed bibehålla intresset hos de övriga partema för attdelta. Vi föreslår därför att staten fördubblar sitt bidrag för stöd tillsvensk filmproduktion m.m. genom att bidra med tUlfilm- och videoavtalets ändamål. och Nordisk TelevisionAB, som bidrar till stöd för svensk filmproduktion genom i avtalet fastställdabelopp, har accepterat att deras bidrag räknas upp med ett index.Staten bör göra motsvarande åtagande. Regeringen anser därför att statensbidrag för stöd till svensk filmproduktion skall räknas upp enligt de reglersom gäller för statiig bidragsverksamhet. Vi återkommer till anslagsberäkningenför tiden - i avsnitt 7. Nedan redogörs översUctUgtför övriga delar av film- och videoavtalets innehåll. 5.2 Övrig finansiering och ändamålen i det nya filmavtalet Detnya avtalet behandlar finansieringen av stöd till svensk fUmproduktionsamt visst stöd tUl biograf- och branschfrämjande verksamheter. Institutetsfilmkulturella verksamhet berörs inte i avtalet utan kommer att finansierashelt av staten utanför avtalets ramar. För filmbranschen innebäravtalet att den tio-procentiga biografavgiften kvarstår och att man sammantagetkommer att bidra med ca . För videobranschen sänks avgiftemaför köp- respektive hyrvide-ogram från 15 respektive till 5 respektive 30kr. Fr.o.m. ändras avgiftema för köp- respektive hyrvideogramtill 2,50 respektive Totak kommervideobranschens årliga bidrag, fömtsatt oförändrad Prop. 1992/93:10 omsättning,att uppgå tiU 25 mUjoner kronor. Avtaletinnebär vidare att TV-företagen och Nordisk TelevisionAB ingår som nya avtalsparter. Företagen bidrar med totalt ,vilket är en fördubbling jämfört med det avtal som i daghar med .