prop · GG0375 · 1992-12-31 00:00:00 — Inte heller andra TV-företag somvänder sig lill en svensk publik med ell allmänt inriktat programutbud torde ilängden kunna undgå att uppfyUa tämligen högt ställda anspråk på svenska ochandra europeiska program. Å andra sidan kan det för specialinriktadeprogramtjänster, t.ex. sådana som vänder sig till utomeuropeiska invandrare,vara omöjligt att uppfylla ett krav på en viss andel europeiska program. Deregler om vissa andelar för europeiska program och program av oberoendeproducenter som finns i TV-direktivet ger utrymme för en betydande flexibilitetSkyldigheten att uppnå angivna andelar gäller endast där det är praktisktmöjligt och anpassningen skaU ske successivt under hänsynstagande uUprogramföretagens ansvar gentemot publiken med avseende på information,UtbUdning, kultur och underhåUning. Reglerom andelen europeiska program och prograra av oberoende producenter bör därförutformas utifrån de nu angivna fömtsätmingama. Förpliktelsen försalellitprogramföretagen bör gälla bara om inte särskilda skäl föranlederannat, i enlighet med duktivets flexibla regler på denna punkt BertaletTV-företag torde inte ha några svårigheter att uppfyUa de angivna målen. Motdenna bakgmnd ter det sig inte rimligt att införa sanktioner mot de företag sominte oraedelbart kan uppnå de angivna andelama. Vid beräkningen avandelama europeiska program resp. program av oberoende producenter bör bortsesfrån sändningstid för nyheter, sport, tävlingar och annonser. Regeringenåterkommer till detta i specialmotiveringen. För prograraijänsler somvänder sig till en svensk publik bör - efter mönster av avtalen mellan slatenoch och - gälla att program påsvenska språket, program med svenska artister eller av svenska upphovsmän skallförekoraraa i betydande orafattning. Även en sådan föreskrift bör gälla ominte särskilda skäl föranleder annat Den nu föreslagna regeln torde i praktikentill stora delar sammanfalla med regeln om europeiska program.Regeln har också ett stöd i direktivels artikel 8, där språkpolitiska skälanges sora gmnd för att medlemsstatema får ha mer detaljerade eller strängareregler för programmens urspmng. Avsiklen med bestämmelsen är inte alldiskriminera utiändska upphovsmän ulan att väma den svenska kulturen. Effektenav bestämmelsen bör studeras noga med utgångspunkt i att den inte skall ha endiskriminerande verkan. Enligt TV-direktivet skallvarje land lämna uppgift om hur programföretagen följer bestäraraelsema. Föralt skall kunna uppfylla denna förpUktelse bör det föreskrivasskyldighet för salellitprogramföretagen alt till tillsynsmyndighetenredovisa hur stora andelar av programtjänsterna som har utgjorts av europeiskaprogram resp. program av obeoende producenter. Regeringensförslag: Felaktiga uppgifter som har förekommit i ett program skall beriktigasnär del är befogat skall kunna ålägga ettsalellilprogramföreiag att på lämpligt sätt offentliggöra elt beslut avmyndigheten enligt vilket företaget har bmiii mot bestämmelsen om beriktigande. Utredningensförslag överensslämmer med regeringens. Remissinstanserna delartill övervägande del utredningens mening. gäller tex.Tidningsutgivarföreningen och . Etl fåtal instanser, blanddem och vid ,anser dock all lagförslaget inte tillgodoser direktivet utan att en rätt tillgenmäle bör skrivas in i lagen och inle enbart en bestämmelse om beriktigande.Radionämnden anser alt reglema om beriktigande bör behandlas i en särskildbestämmelse och alt särskUda förfaranderegler skall las in lagen. Skälenför regeringens forslag: Artikel 23 i direktivet (se avsnitt Prop. 1992/93:752.1.9) behandlar rätten lill beriktigande (right of reply). Den föreskriver attvarje land skall se till att alla fysiska och juridiska personer, oberoende avnationalitet eUer vistelseort, skall ha rätt till beriktigande eller liknandeåtgärd. De tidsmässiga och andra vUUcoren skall vara sådana att denna rätt kanutövas effektivt Direktivet kräver också att det skall vara möjligt allunderkasta tvister rättslig prövning. Enligt7 § första stycket första punkten och 17 § andra stycket radiolagen får i avlalmeUan regeringen och programföretagen föreskrivas skyldighet att sändaberiktigande och genmäle samt skyldighet att sända redogörelse för beslut avradionämnden där nämnden förklarat att programföretaget bmtit mot reglema iradiolagen eller avtalet med slalen. Bestäraraelser raed den nu angivnainnebörden har tagits m i avtalen för Radio-koncemen och för , som sänder den iredje marksända TV-kanalen. Dessa skyldigheterskall ses mot bakgmnd av dels bestämmelsema i radiolagen att varjeprogramföretag ensamt avgör vad som skall sändas, dels kraven på de nu berördaprogramföretagen såvitt avser opartiskhet och saklighet Genmäle respekliveberiktigande är åtgärder mot partiskhet och osaklighet (se prop. 1966:149 s. 391). Ifråga om marksänd television uppfyller de angivna reglema väl de krav om rättenull beriktigande som ställs i direktivet särskilt som reglema kompletteras avbestämmelser om ärekränkning i yttrandefrihetsgmndlagen och 5 kap.brottsbalken. När det gäller juridiska personer finns regler om otillbörligmarknadsföring vid misskredilering från andra näringsidkares sida. Liknandebestämmelser bör införas för satellitsändningar. För de sändningar somomfattas av saielUUagen kan det inte finnas motsvarande möjlighet att i avlalföreskriva skyldigheten att sända beriktigande. Bestämmelsema måsie därför tasin i lagen. Eftersom satellitlagen inte innehåller något uttryckUgt krav omsaklighet och opartiskhet (.se avsnitt 3.7.1) ställer sig saken här dock någotannorlunda. Förde sateUitsändningar som ansvarar för enligt lagen är bestämmelsema omärekränkning och oiUIbörUg marknadsföring lUlärapUga. I något faU kan dockfrågan uppkomma om räckvidden av den svenska straffrättsliga regleringen. Dennafråga bör överlämnas till avgörande i rättstUlämpningen. I lagrådsremissenansåg regeringen vidare att det i den föreslagna lagen dämtöver borde angesatt uppgifter som förekommit i etl program skall beriktigas, när det är befogatVidare borde föreskrivas att - ora nämnden finner alt ettprogramföretag bmtit mot bestämmelsen om beriktigande - får ålägga företagetatt offentiiggöra beslut om detla på lärapligt sätt. För att inle inkräkta påden ansvarige utgivarens ensamrådighel beträffande programmens innehåll bordedet stå programföretaget fritt att välja i viUcen form företaget vUl ge etlberiktigande offentiighet Av reglema för god pubUcistisk sed följer att etllUlräitaläggande skall publiceras sä att det har den åsyftade effekten. Lagrådet har i frågan om beriktigande anfört Prop. 1992/93: 75 Enligt 14 § skall uppgifter som förekommit i ett programberiktigas när det är befogat. Enligt 29 § får kabelnämnden ålägga ettsatellitprogramföretag att på lämpligt sätt offenUiggöra ell beslut av nämndenenligt vilket företaget har bmtit raol bestämmelserna i 14 § om beriktigande. Bestämmelserna skall tillgodose bl.a. artikel 23 i EG:sdirektiv (89/552/EEG) om TV-sändningar. Artikeln föreskriver bl.a. att allafysiska och juridiska personer, vilkas legitima intressen har skadats avpåståenden om felaktiga fakta i ett TV-program skall ha rätt till genmäle(right of reply) eller motsvarande åtgärd. Enligt artikeln skallmedlemsstaterna också fastställa vissa procedurregler m.m. för utövandet avrätten. Den rätt till genmäle eller motsvarande åtgärd som sålundatillförsäkras enligt direktivel får i och för sig anses kunna tillgodoses genomvad sora i förslaget betecknas om beriktigande. Bestämmelsema i 14 och 29 §§ger emellertid enligt lagrådet anledning till iveksamhet i ett annat avseende.Regeringen framhåller sålunda i remissen att - för att inle inkräkta på denansvarige utgivarens ensamrådighel beträffande programmens innehåll - det börslå programföretaget fritt att välja i vilken form företagel vill ge ell beriktigandeoffentiighet Vidare sägs att eftersom satellitprogramföretaget inle är tvungetatt offentliggöra beslutet i det egna mediet bestiimmelsen i 29 § är förenligmed yttrandefrihetsgmndlagens princip om den ansvarige utgivarens ensam ansvar. Regeringen syftar här uppenbarligen på bestämmelsen i 3kap. 4 § yttrandefrihetsgmndlagen, som föreskriver att den som sänderradioprogram självständigt avgör vad som skall förekomma i programmen. Någolundanlag i yttrandefrihetsgmndlagen som ger möjlighet all införa bestämmelserom all beriktigande skall ske i programmen finns inte. EG-direktivet kräver inte uttryckligen att beriktigandetsker i TV-pro-grammen. Del får dock anses ligga i sakens natur all så bör skeom inle annat sägs och del mesta talar alltså för att också direktivet hardenna utgångspunkt Regeringen uttalar i sammanhanget alt av reglema för godpublicistisk sed följer all ell lUlräitaläggande skall publiceras så att dethar den åsyftade effekten och vidare att offentliggörandet skall ske på etlsådant sätt all dess spridning slår i rimligt proportion lill den spridning somden felaktiga uppgiften hade och att det har en geografisk anknytning till delkränkta subjektet Dessa uttalanden framstår i och för sig som rimliga menändrar inle på det förhållandet all del inte finns någon möjlighet altframtvinga ett offentliggörande av beriktigandet i del egna mediet, men någonmöjlighet att föreskriva detta finns som sagt inte. Slutsatsen av del anförda blir att med den nuvarandegmndlagsregleringen rätten till beriktigande kan ha ett begränsat värde.Lagrådet vill ifrågasätta om inte yttrandefrihetsgmndlagen bör ändras så attdet blir möjUgt för alt besluta att elt beriktigande skall ske ietl program som företaget sänder. En sådan ordning är också mera i direktivelsanda. 1 avbidan på en gmndlagsändring bör det av 29 § klarare framgå vilkabegränsningar som gäller för beriktigande. Lagrådet föreslår att paragrafen fårföljande lydelse "får ålägga ell salellilprogramföreiagatt på lämpligt sätt offentliggöra etl beslut av nämnden enligt vilket förelagethar bmtit mol bestämmelserna i 14 § om beriktigande. Föreläggandet får dockinte innebära all offentliggörande måste ske i etl program som företagetsänder. Föreläggandel får förenas med vite." Regeringen har inle någoninvändning mot vad Lagrådet föreslagit ora bestämmelsens utformning.Radiolagsutredningen torde få anledning återkomma lUl reglema om beriktigandei sitt arbete med en ny radiolag. Den får då imledning att ytterligare övervägareglemas förenlighet med yttrandefrihetsgmndlagen (jfr prop. 1986/87:151 s. Genom bl.a. särskildaregler i lagen raed förskrifter på tryckfrihetsförordningens ochyttrandefrihetsgmndlagens områden och i den föreslagna lagen oraslelliisändningar och televisionsprogram tUl allmänheten om registrering ochbevarande av inspelningar möjliggörs att rätlen till beriktigande kan utövaseffektivt (se avsnitt 3.9). 3.8.1 Allmänna regler for reklamen, inplacering i program m.m. Regeringensförslag: De bestämmelser för sponsring och reklam som finns i radiolagen, börligga till gmnd för regleringen av sateUitsändningar. Delta leder liU attlikartade regler råder för alla sändningar under svensk lag. Något förbud motannonsdiskriminering införs dock inte för sateUitsändningar. Radiolagsutredningensförslag överensslämmer med regeringens, med undantag för att utredningenföreslår en regel mot annonsdiskriminering. Marknadsföringsutredningensbedömning är alt radiolagen tillgodoser direktivets bestämmelser. Remissinstansernaansluter sig till övervägande del till förslag. En delinstanser, bl.a. , Filmnet, SAF, anser dock all de restriktivare svenska reglema medför enrisk för obalans raellan de svenska satellitsändningarna och utiändskasändningar NO och motsätter sig att det införs ettförbud mot annonsdiskrirainering. Radionämndenanser att den föreslagna bestäraraelsen ora förbud raot gynnande av kommersielltintresse är otydlig och bör utformas på så sätt att det framgår att ett förbudmot dolda reklambudskap avses. har en liknande uppfattning.Kabelnämnden anser all direktivets konkreta reklamregler bör motsvaras avkonkreta bestämmelser och adekvata sanktioner i svensk lag. En Uknandeuppfattning har . Skälenför regeringens förslag: Det är enligt regeringens uppfattning rimligt alt haell enhetligt regelsystem för all annonsering och för program som bekostas avannan (sponsras) i televisionssändningar under svensk jurisdUction, oavsettdislributionsmeiod. De regler som råder för annonsering i marksändtelevision beslöts under stor enighet av under behandlingen avlagstiftningen om reklam i svensk marksänd television. Reglema var då redanutformade för all passa ihop med konventionen om gränsöverskridande television(se prop. 1990/91:149, KU 39, rskr. Konventionens regler överensstämmeremellertid i allt väsentiigt med direktivets bestämmelser. Regeringen anserdärför övervägande skäl tala för att samma regler som gäller för marksändningarockså bör gälla för satellitsändningar. Detta medför visserligen i vissaavseenden en konkurrensnackdel för svenska programföretag i förhållande tillutiändska, men enligt regeringens uppfatming väger önskemålet om en enhetiigsvensk lagstifming tyngre. Någon bestämmelse omförbud mot annonsvägran bör enligt regeringens uppfatming däremot inte införasi lagen om satellitsändningar av TV-pro-grara. En sådan bestäramelse kan varamotiverad när det gäller marksänd television eftersom det där i praktikenråder ett monopol på sändningar med reklam. Däremot kan man inte hävda attsamma regel är lUca naturlig i en situation raed konkurrerandereklamsändningskanaler vilket gäller för sateUit-sänd television. Direktivets arlikel 12 gervissa allmänna minimiregler för hur reklam skall vara beskaffad. Regeringenföreslår (avsnitt 3.7.1) att det i den nya lagen -efter mönster från dennuvarande radiorättsliga regleringen - skall tas in bestämmelsema altprogramverksamheten som helhet skall präglas av det demokratiska statsskicketsgmndidéer samt principen om alla människors lika värde och den enskildamänniskans frihet och värdighet. På samma sätt föreslås alt varje salellitprogramföretagnär del gäller programmens ämnen och utformning, samt tiden för sändning avprogrammen skall ta hänsyn till televisionens särskilda genomslagskraft. Dessabestämmelser gäller också reklam. Artikelns bestämmelser under punktema d oche om att TV-reklam inte får uppmuntra beteenden som är skadliga för hälsa,säkerhet eller miljö tillgodoses i annan svensk lagstiftning, främst imarknadsföringslagens regler om otillbörlig marknadsföring. Genom dessabestämmelser är direktivets krav tillgodosedda. Regeringensförslag: Tillämpningsområdet för generalklausulen om otillbörlig marknadsföringi 2 § marknadsföringslagen utvidgas tiU att också avse reklam i sådanatelevisionssändningar som avses i den nya lagen om satellitsändningar avtelevisionsprogram till allmänheten. Radiolagsutredningensförslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstansernai fråga om förslag har i allmänhet sammamening. Marknadsföringsutredningensförslag: Överensstämmer delvis med regeringens. Utredningen har dämtöverföreslagit motsvarande utvidgning beträffande 3 § marknadsföringslagen. Vidarehar utredningen föreslagit att 2 och 3 §§ inle skall tillämpas på lelevisionssändningarfrån något annat land Prop. 1992/93: 75 om en iniemationellöveren.skommelse påkallar det Remissinstanserna ifråga om Marknadsföringsutredningensförslag: De flesta remissinstanser som har uttalat sig i frågan är positiva ellerhar inte någon erinran mol förslagen. Några instanser är emellertid kritiskatill utredningsförslaget i denna del. Bland dessa märks JK, Marknadsdomstolenoch , som anser att utredningens förslag om att inskränkamarknadsföring.slagens tillämpningområde går längre än vad som krävs. Skälen för regeringens förslag: Som redovisats i avsnitt3.8.1 tillgodoses TV-direktivels reklamregler i viss utsträckning avmarknadsföringslagens regler om otillbörlig marknadsföring. Direktivets reglerom ansvarigt land (anikel 2) väcker emellertid frågan om humvidamarknadsföringslagens lillämpningsområde behöver inskränkas eller utvidgas.Marknadsföringslagens generalklausul om otillböriig marknadsföring innebär attmarknadsföringen av en vara eller tjänst vid vite kan förbjudas avMarknadsdomstolen om den bedöms strida mot god affärssed. I förarbetena tillgeneralklausulen om otillböriig marknadsföring uttalades alt klausulen inte ärformellt begränsad till . Vidare uttalades i fråga om lagenstillämpning på marknadsföringsåtgärder med intemationell anknytning följande(prop. 1970:57 s. 93): Huvudsyftet med den föreslagna lagstiftningen är alt sörjaför all vissa normer iakttas inom reklam och marknadsföring på den svenskamarknaden. Avgörande för om generalklausulen skail tillämpas på svensk publikbör därför vara om åtgärden är inriktad pä svensk publik. Var åtgärden harföretagits är däremot i princip ulan betydelse. GeneraUdausulen bör sålundakunna till-lämpas exempelvis i tVåga om reklammaterial som har producerats iutlandet och därifrån distribuerats till mottagare i . Detta bör gällavare sig reklamen är särskilt inriktad pä eller vänder sig lill eninternationell publik, däribland den svenska . Om däremot reklamen i och försig avser bara cn vi.ss utländsk marknad bör generalklausulen inle anseslillämplig. Del bör sålunda inle vara möjligt att ingripa mol en annons i enutländsk tidning, vilken inte primärt är avsedd för spridning t andra länder,även om vissa exemplar av tidningen skulle förekomma här i landet. Del nusagda gäller även ål-gärder som vidtas av svenska företag. Det sagda innebärall generalklausulen i och för sig kan tillämpas även på handlingar som företasutanför gränser. De praktiska möjlighetema all i sådana fall nå denansvarige med delgivning av ett vitesföreläggande eller att verkställa ettbeslut om utdömande av vite torde emellertid vara begränsade. Uttalandena i förarbetena till generalklausulen i 2 § handen att marknadsföringslagen kan tillämpas på annonsörer som genoraTV-sändningar från andra länder sprider reklam i . Man kan ocksåingripa mol den som handlar på annonsörens vägnar eller som annars väsentiigthar bidragit till handlingen. anser alt EG-direkiivetssändariandsprincip medför att man måste undanta .sändningar som kommer frånandra länder från svensk marknadsföringslagstiftning. ärenligt utredningens uppfattning förhindrad att tillämpa sven.sklagstiftning påsändningar till en intemationell publik,även om de riktas speciellt till . Direktivet fäster enligt utredningensuppfattning inte någon vikt vid viUcen publUc TV-sändningar i första hand ärriktade lill. Detta medför att man inte heller kan tillämpa generaUdausulen påsvenska företag sora använder utiändska sändningar för sin marknadsföring. I likhet med fleraremissinstanser, däribland JK, och , anserregeringen att den tolkning av TV-direktivet som Marknadsföringsutredningengör, när det gäller möjlighetema att tillämpa marknadsföringslagen påTV-sändningar från ett annat land går längre än vad direktivet kräver. Enligtregeringens uppfatming torde direktivet inte hindra ett mottagarland attingripa mot reklam som en annonsör under detta landsju-risdiktion sprider medhjälp av TV-sändningar från andra länder. Någon uttrycklig regel om altraarknadsföringslagen inte skall tillämpas, ora en internationell förpliktelsekräver det behövs enligt regeringens mening inte. Det bör i StäUet överiämnasåt aU i sin tUlämpning beakta vad som i detta hänseendeföljer av de intemationella reglema. Marknadsförings-uU"edningen har ocksåi sill betänkande pekat på detta sora en möjUg lösning. För frågan om enun/idgning av tillämpningsområdet för generalklausulen i 2 §marknadsföringslagen till TV-sändningar sora kan tas emot utanför Sverigeställer sig saken däremot annorlunda. Somframgår av redovisningen av förarbetena lill marknadsföringslagen, kangeneralklausulen i 2 § inte tillämpas på reklam som visserligen framställs häri landet men är avsedd bara för en viss utländsk marknad. För att ett ingripandeskall kunna ske med stöd av 2 § marknadsföringslagen mot TV-reklam som omfattasav de berörda delama av direktivet måste paragrafens tillämpningsområdeutvidgas till reklam i satellitsändningar av program även ora de bara kan taseraot i något annat EES-land. TiUämpningsområdetför generaUdausulen i 3 § marknadsföringslagen ora inforraationsskyldighetbehöver däremot inte utvidgas. Något krav på information vid marknadsföringställs inte upp i TV-direktivet 3.8.3 Reklam riktadtill barn Regeringensförslag: För satellitsändningar skall gälla samma restriktioner för reklamriktad till bam under som för marksänd television. Delta innebär delsförbud mot reklam riktad till bam, dels förbud mot alt personer som spelar enframträdande roU i TV-program för bam uppträder i reklam och dels förbud raotreklam i anslutning tiU bamprogram. Radiolagsutredningensförslag överensstämmer med regeringens. förslag: Det nuvarande förbudet i radiolagen och kabellagen raot TV-reklara riktad tillbam står enligt utred- ningen t strid med Utredningen föreslår därföratt dessa be- Prop. 1992/93:75 stämmelser avskaffas. Remissinstanserna är delade i fråga om förbud motTV-reklam riktad mot bam under , men har i stort sett inga invändningarmot de andra reglema. anser alt ell förbud går för långt.Marknadsdomstolen föreslår alt direktivets regler för reklam lill bam skaUinfogas i lagen men att inget förbud mot sådan reklam införs. En likandeuppfattning har , ochandra näringslivsorganisationer samt Filmnet. vidStockholms universitet anser att förslag inte kan ansesförenligt med EG-rätten. KommerskoUegium, Statskontoret, , ,, och samt organisationer somHusmodersförbundet och Samhälle, , Hem och Skola och avstyrker däremot mentillstyrker förslag. Skälen for regeringens forslag: Artikel 16 i direktivetställer upp följande krav på TV-reklam riktad till bam: -- den får inte direkt uppmana minderåriga alt köpa envara eller tjänst genom alt umyttja deras oerfarenhet eller godtrogenhet, - den får inle direkt uppmunöa minderåriga allövertala föräldrar eller an dra att köpa de annonserade varoma eller tjänsterna, ~ den får inte dra fördel av del sär.skilda förtroende somminderåriga har för föräldrar, lärare eller andra personer, - den får inle ulan saklig gmnd visa minderåriga i farUgasituationer. ArtUcel 16 föreskriver således inte något absolut förbudmot att rikta TV-reklam till bam ulan bygger i stället på enmissbmksprincip.Vidare innehåller den regler som syftar lill att skyddaminderåriga mot TV-reklam som kan förorsaka moralisk eller fysisk skada. Denartikel som innehåller allmänna programregler för skydd av minderåriga (arlikel22) har behandlats tidigare (se avsnitt 3.7.1). Den omfattar även reklam. Den svenska marknadsföringslagstifmingen gäller för allkommersiell reklam på den svenska marknaden. Lagen är därmed även tillämplig påTV-reklam riktad tiU bam. Enligt generalklausulen i 2 § marknadsföringslagen kanMarknadsdomstolen, ora en näringsidkare vid marknadsföring av en vara, tjänsteller någon annan nyttighet företar reklamålgärd eller annan handling, somgenom alt strida mot god affärssed eller på annat sätt är otillbörlig motkonsumenter eller näringsidkare, förbjuda näringsidkaren alt fortsätta meddetta eller att företa annan lUcnande handling. Hänvisningen lill uttrycket "god affärssed"syftar bl.a. på Intemationella H;indelskammarens Gmndregler för n;klam. I förarbetena till marknadsföringslagen (prop. 1970:57 s.60) anges att generalklausulen redan från början kunde få en betydande stadgaom man till utgångspunkt för tillämpningen tog detta utomrättsliga normsystem. I Gmndregler för reklam anges all reklam inle får utnyttjabams naturliga godtrogenhet eller ungdomars bristande erfarenhet och fårinte utsätta deras lojalitetskänsla förpåfresming (artUcel 13:1). Vidare får reklam som riktas tUl Prop.1992/93:75 eller är ägnad att påverka bam eller ungdom inte innehållaframställning i ord eller bild som kan medföra fysiska skadeverkningar ellerpåverka dem negativt i psykiskt eller moraliskt avseende (artikel 13:2).