prop · GG03200 · 1992-12-31 00:00:00 — En annan användningsform, som kan sägas Ugga närainformationsöverföringen, är radiobestämning (radiofyrar, radar m.m.).Radiovågoma har även här funktion som budbärare, men den information somerfordras för att bestämma position, etc. utvinns genom mätning av egenskaperhos den mottagna signalen (riktning, tidsfördröjning m.m.). Vidare kanradiovågor umyttjas för överföring av energi. Denna tiUämpning används i vissaapparater för värmealstring. Sägas bör också att det krävs en sändare och enmottagare för att det skaU vara möjUgt att använda sig av radiovågor förexempelvis informationsöverföring. Radioanvändningenär, som redovisas längre fram, i betydande utsträckning intemationeUtreglerad. Behovet av intemationeU samordning framstår som naturUgt med tanke påatt radiostrålningen inom betydande delar av radiofrekvensspektmm mednödvändighet påverkar radioanvändningen utanför det lands gräns där enutsändning sker. Mot bakgmnd härav får den intemationeUa regleringen betydelseför den nationeUa radioanvändningen. Hur denna användning med utgångspunkt ibl.a. vad som har överenskommits mtemationeUt hänförs tiU olika frekvensområdenfiramgår av den svenska frekvensfördelningsplanen. Den finns återgiven iFrekvensrättsuttedningens betänkande Lag om radiokommunUcation, m.m. (SOU1991:107 s. 40). 3 Nuvarande ordning - författningsreglering m.m. påtelekommunikationsområdet Telekommunikationsområdethar i regleringshänseende traditioneUt delats in i tele- och radioområdet.Gränsen har aUtmer kommit att suddas ut genom att olikakommunikationsformer mer än tidigare griper in i varandra. Den som är verksampå teletjänstmarknaden berörs därför i allmänhet av bestämmelser inom bådaområdena, dvs. av regleringen på hela telekommunikationsområdet. Olikafaktorer har haft betydelse för omfattningen och utformningen av föreskrifter inom tele- resp. radioområdet. Radioanvändningen har på gmnd av radiovågomas ud)redning och begränsningen av radiofirekvens- spektmmet tiUbaka reglerats såväl intemationeUt som na- 56 tioneUt.Denna reglering har i stor utsträckning varit tekniskt betingad. Prop.1992/93:200 På teleområdet är det i princip först som detträflFats bindande intemationeUa överenskommelser och då från delvis andra utgångspunkterän på radioområdet. Nationellt präglas teleområdet fortfarande - om än imindre utsträckning än tidigare - av reglering kring uppgifter som utövas avTeleverket. Idet följande redogörs kortfattat för huvuddragen i den mtemationeUa regleringenpå telekommunikationsområdet. Efter det redovisas nationeUa regler på tele-resp. radioområdet. En beskrivning lämnas också av nuvarande ordning påradioområdet i fråga om tiUståndsgivning och frekvenstiUdehiing m.m. För ennärmare redogörelse i dessa hänseenden hänvisas tiU betänkandena Lag omradiokommunikation, m.m. (SOU 1991:107) och Telelag (SOU 1992:70). 3.1 Internationell reglering på telekommunikationsområdet DenintemationeUa telekonventionen (TTC) är den intemationeUa överenskommelse påvUken verksamheten inom den mtemationeUa teleunionen (ITU) bygger. Den nugäUande konventionen, som antogs i , ratificerades av år1985 (SÖ 1985:66). ITU skaU bl.a. upprätthåUa och utvidga det internationellasamarbetet mellan medlemmarna för förbättring och rationellt bmk av varje formav telekommunikation samt erbjuda utvecklingsländerna tekniskt bistånd momteleväsendet. Konventionsbestämmelsema har främst karaktär av att varagemensamma avsiktsförklaringar från de deltagande statema. Medlen för att nåmålen för det internationella samarbetet får sitt närmare innehåU genom desärskUda tiUämpningsföreskrifter kaUade reglementen för radio, telegrafi ochtelefoni som kompletterar konventionen. Medlemsstatema är skyldiga att följabestämmelsema i konventionen. Detsamma gäUer bettäffande reglementena. Debestämmelser i konventionen och i reglementet som gäller specifikt påteleområdet utgörs av rekommendationer i olika frågor. Några bindande reglerförekommer i princip inte. Nämnas särskilt bör emeUertid konventionensbestämmelser om RPOA (). EnUgt artikel 44 ikonventionen är medlemsstatema förpliktade att följa konventionen i fråga omegen intemationeU telekommu-nikabonsverksamhet och sådan verksamhet som på ettskadUgt sätt kan störa andra länders radioförbindelser. En förpUktelse gäUervidare att vidta nödvändiga åtgärder för att sådana privata operatörer somerkänts eUer fått s.k. auktorisation, RPOA, för att driva och etableratelekommunikationer efterlever konventionens bestämmelser. Påradioområdet har det internationella samarbetet mom ITU och andra organhittills fört med sig fler bindande överenskommelser än på teleområdet. Irrc anges att medlemsstatema är skyldiga att se tiU att konventionen följs av sådana radioanvändare som har fått tillstand av staten för inter- 57 nationeU radiotrafik eUerför radiotrafik som kan orsaka stömingar i EnUgt engmndläggande bestämmelse i konventionen Prop. 1992/93:200 (artikel 33) skaUmedlemsstatema sträva efter att begränsa antalet tiUdelade frekvenser ochtiUdelat frekvensutrymme tiU vad som behövs för att på ett tiUfredsstäUandesätt tiUgcxlose nödvändiga tjänster. Därvid skaU de senaste tekniska framstegenumyttjas så snart som möjUgt. Det sägs också i konventionen att medlemsstatemaåtar sig att se tiU att radio-användtungen sker på sådant sätt att skadUgastömingar från radioanvändning och från elektriska apparater inte uppkommer(artUcel 35). Vidare slås skyldigheten att vidta åtgärder vid nödanrop ochliknande fäst i konventionen (artikel 36) liksom en betydande fiihet förmedlemsstatema att utforma radionät för försvarsändamål (artikel 38). Konventionensradioreglemente är en sanding regler för radioanvändning som skaU gäUa meUande stater som genom ratifikation av den internationella telekonventionen haråtagit sig att se till att dessa regler iakttas. En central del av reglementetär den s.k. frekvensfördelnings-tabeUen. I denna fördelas frekvensspektmmet påolUca slag av radiottafik. Det finns ett stort antal ttafikslag (ellerradiotjänster), t.ex. fäst radio, landmobU radio, luftmobU radio, maritim mobilradio, mndradio, fest satelUttadio, satelUtmndradio, radionavigation,amatörradio, radio-asttonomi och radiolokaUsering. Ettflertal rättsakter på telekommunUcationsområdet har beslutats mom ramen för denpågående liberaliserings- och harmoniseringsprocessen inom EG. Ettav de vUctigaste direktiven inom telekommunikationsområdet är kommissionensdirektiv /388/EEG om konkurrens på marknadema för teletjänster, det s.k.tjänstedu-ektivet. Detta direktiv medför att teletjänstmarknaden öppnas förkonkurrens utom beträffande telefoni som får förbehåUas en monopoloperatör.Vidare får exklusiva eUer specieUa rättigheter UpprätthåUas förtillhandahållande och drift av allmänt tiUgängUga telenät. 1 så fåU skaUnödvändiga åtgärder vidtas så att vUUcoren för att få tiUgång tiU den aUmänttillgängliga infrastmkturen är objektiva och icke-diskriminerande. I direktivetföreskrivs dessutom att medlemsstatema skaU säkerstäUa att bevUjande avdriftlicenser, konttoU av typgodkännanden, tUldelning av frekvenser,övervakning av användningsvillkor och andra myndighetsuppgifter utförs av ettorgan som är oberoende av teleorganisationema, dvs. att regulators- ochoperatörsfunktionema skUs åt. Centralarättsakter är vidare kornmissionens direktiv (88/301/EEG) om konkurrens på marknadenför teleterminalutmsming samt rådsdirektivet (91/263/EEG) om tUlnärmning avmedlemsstatemas lagstiftning om teleterminalutmstning och om erkännande avutmstningens överensstämmelse, det s.k. terminaldirektivet. Terminaldirektivetsyftar tiU en fiiUständig UberaUsering av teleterminalmarknaden. (Jfr dennyUgen beslutade lagen (1992:1527) om teleterminalutmsming.) Nämnaskan också rådsbeslutet (87/95/EEG) bettäffande standardi- Prop. 1992/93:200sering inom området för informationsteknologi och telekommunUcation. Förtekområdet särskUt bör nämnas rådsdirektivet (90/387/EEG) om upprättandet avden inre marknaden för teletjänster genom att tillhandahåUa öppna nät, dets.k. ONP-direktivet (Provision). Syftet med direktivet, som är ettramdirektiv och skaU följas av specifika direktiv och rekommendationer förolika områden, är att främja ett fiiU-ständigt genomförande av en marknad förteletjänster genom harmoru-serade principer och villkor för att tillhandahåUaöppna nät. TiUgången tiU nät får inte hindras annat än av hänsyn tillallmäninttessen vilka betecknas som "väsentUga krav". Sådanainskränkningar skaU vara objektivt motiverade och får inte överdrivas iförhåUande tiU det mål som eftersträvas. Den5 antogs ett direktiv avseende ONP för uthyrda festa förbindelser(94/44/EEG). Direktivet mnehåUer regler som har betydelse för huröverenskommelser om att hyra festa förbmdelser med avseende på villkor m.m. kanutformas. Medlemsstatema skaU garantera att förekommande restriktioner i frågaom tiUgängUgheten tiU och användningen av hyrda förbmdelser har sin gmnd i s.k.väsentUga krav som upprätthåUs av resp. lands telemyndighet. Inga tekniskarestriktioner får införas eUer behåUas beträffande anslutning av olika hyrda förbmdelsertiU varandra eUer för sammankoppling av hyrda förbindelser och allmänt tiUgängUgatelenät. En medlemsstats telemyndighet ges i direktivet vissa befogenheter somhar betydelse för de vUlkor som kan användas. En särskUd ordning skaU finnasför myndigheten att på kortast möjUga tid pröva om de begränsningar som staUsupp av den som tUlhandahåUer hyrda förbindelser skaU tiUåtas. Begränsningarnakan avse vägran, avbrott eUer reducering i tUlhandahåUandet av förbindelser.Förfärandet skaU inte begränsa partemas rätt tiU domstolsprövning.Telemyndigheten skaU garantera att den som tiUhandahåller förbindelser följerprincipen om icke-dis-kriminering när det aUmänt tUlgängUga telenätet användsför att tiUhandahåUa tjänster som kan tillhandahåUas även av andra. När hyrdaförbindelser används för att tillhandahåUa tjänster som inte reserverats genomspecieUa eUer exklusiva rättigheter, måste samma slag av hyrda förbindelsererbjudas användare på lika villkor. Medlemsstatema skaU garantera att taxoma förhyrda förbindelser följer gmndläggande principer om kosmadsorientering ochöppenhet (ttansparens). För att åstadkomma detta skaU det garanterasatt den som tiUhancfe-håUer förbindelser använder ett redovisningssystem somgör det möjUgt att konttoUera att principema följs. Fömtom att de ovanbeskrivna aUmänna principema för tiUhandahållande av festa förbindelser skaUiakttas åläggs i direktivet medlemsstatema att säkerstäUa att de som harspeciella eUer exklusiva rättigheter med avseende på telenät tillhandahåUer ens.k. minimiuppsättning festa teleförbindelser för uthyming. Rådsrekommendationerfinns vidare bettäffande ONP för paketicopplad datakommunikation (92/382/EEG) och ISDN () (92/382/EEG). bereds inom EG dessutom ett direktiv gäUande s.k. ONP för taltelefoni (voice telephony), 59 (COM(92)247 - SYN 437). På radioområdet har ivissa fåU beslutats du-ektiv i firekvensfrågor; av- Prop. 1992/93:200göranden i dessa firågor har i övrigt lämnats över tiU medlemsstatema och tiUsamarbetet inom ITU och i viss mån inom CEPT. Följande direktiv rör reserveringav frekvensband. -rådets du-ektiv (90/544/EEG) omreservering av firekvensband för det samordnade införandet av aUeuropeisk,landbaserad, allmänt tiUgängUg personsökning inom gemenskapen (ERMES) -rådets direktiv (87/372/EEG) omreservering av frekvensband för det samordnade mförandet av allmänt tUlgängUg,aUeuropeisk, ceUulär, digital, landbaserad inobilkommunikation inom gemenskapen(GSM) -rådets du-ektiv (91/287/EEG) omreservering av frekvensband för det samordnade mförandet av digital, europeisk,trådlös telekommunikation inom gemenskapen (DECT) Deneuropeiska post- och telesammanslutningen (CEPT) Vidsidan av foUcrättsUgt bindande avtal, såsom den intemationeUa telekonventionen,har det intemationeUa samarbetet till stor del lett tiU överenskommelser sominte är av tvingande karaktär. FormeUt sett utgör dessa överenskommelser endastömsesidiga avsUctsförklaringar i något bestämt avseende. Arbetet inom ramenför de europeiska post- och teleför-valtiiingamas samarbetsorgan, ConférenceEuropéenne des Administta-tions des Postes et des Télécommunications (CEPT),har i stor utsträckning haft denna karaktär. CEPT bygger på en överenskommelsesom ingicks meUan bl.a. ett antal teleförvaltiungar i olUca stater.LiberaUseringen av telemarknaden har efter hand lett tiU att det har ansettsbehövUgt att håUa isär regulativa och operativa frågor inom organisationen.Under hösten 1991 fettades sålunda beslut om att CEPT skaU bU ett renodlatregulatörsorgan vUket har genomförts . DeintemationeUa satelUdconventionema , och Eutelsat har aUaformen av mellanstatiiga konventioner. De är uppbyggda på i stort sett sammasätt med huvudöverenskommelser och driftöverenskommelser. Intelsathar inrättats genom överenskommelser uppdelade på en huvudöverenskommelse,avsedd att ingås meUan stater, och en driftöverenskommelse, avsedd att mgåsmeUan statema eUer av dem utsedda tele-kommunUcationsorgan (prop. 1971:149,bet. 1971:TU26, rskr. Huvudsyftet med är att på permanentgmndval fortsätta projekteringen, utvecklingen, konstmktionen, upprättandet,driften och underhåUet av rymdsektom för det världsomfettande kommersieUatelesateUitsystemet. Den främsta uppgiften är att på kom- mersieUgmndval upplåta rymdsektorskapacitet för allmänna intematio- Prop.1992/93:200 neUa telekommunikationer meUan aUa delar av världen. 1978/79:166, 1978/79:TU24, rskr. 1978/79:375) har tiU syfte atttillhandahåUa en rymdsektor, dvs. en del av ett satelUtsys-tem, bestaende avsjälva satelUtema cx;h tillhörande anläggningar på jorden för styming ochkonttoU, för att förbättta de maritima telekommunikationema och därigenombidra tiU bl.a. förbätttad sjösäkerhet. Eutelsats(prop. 1982/83:173, 1982/83:TU24, rskr. 1982/83:364) huvudsyfte är atttillhandahåUa en rymdsektor för intemationeUa allmänna telekommunikationer iEuropa. 3.2 Nationella regler på teleområdet Övergripandeförfattningsreglering på teleområdet förekommer i endast begränsad omfettning.Den nationeUa reglering som finns rör teleterminalutmstning, det allmännatelenätet eUer specifikt . Dessutom finns vissa föreskrifter om bl.a.integritetsskyddet för teleanvändare. DennyUgen antegna lagen (1992:1527) om teleterminalutmstning innehåUerbestämmelser om teleterminaler som går att ansluta tiU telenät som står tiUförfogande för användning av alhnänheten (aUmänt tiUgängUgt telenät). TiU ettsådant telenät får anslutas endast sådan utmstning som uppfyUer de kravbeträffande utformning, tiUverkning, märkning, konttoU, nätanslutning ochanvändning i övrigt som föreskrivs av regeringen eUer av den myndighet somregeringen bestämmer (2 §). EnUgt 3 § får utmsming som är avsedd att anslutastiU ett allmänt tiUgängUgt telenät släppas ut på marknaden endast om denuppfyUer de krav som festställts med stöd av 2 §. Lagen innehåUer ävenföreskrifter om teleterminalutmstning som går att ansluta tiU allmänttiUgängUgt telenät men som inte är avsedd för det samt regler om tiUsyn ochsttaff. Lagen har inte trätt i kraft. Teleförordningen(1985:765) innehåller bestämmelser om vissa avgifter som regeringen harfeststäUt för nyttjande av det aUmänna telenätet. Vidare ges enUgtförordningen en befogenhet att under beredskapstiUstånd eUer krig mskränkateletrafiken på det allmänna telenätet i den utsträckning som krävs för atttiUgodose totalförsvarets behov. TeleförordningeninnehåUer också bestämmelser om bl.a. krav på utmstning som ansluts tiU detallmänna telenätet. I denna del har lämnats bemyndigande attmeddela föreskrifter om den tekniska utformningen av utmstningen. Dennareglering avses upphävas i samband med att lagen (1992:1527) omteleterminaluttoisöung sätts i kraft. Utöverangivna författningar kan som en del av regleringen på telekommunikationsområdetnämnas regeringens beslut om villkor för viss samtiafik medTeleverkets kopplade telenät m.m. Påteleområdet gäUer vidare viss reglering som är inriktad på men somrör även teleanvändama. I finns bestämmelser om brytande avtelehemUghet. 1 sekretesslagen (1980:100) ges regler om sekretess för uppgiftsom angår ett särskUt telemeddelande. enskUds förbindelse med och om uppgift vid särskUd Prop. 1992/93:200sambandstjänst inom totalförsvaret avseende utomstaendes telemeddelandensom utväxlas på allmänt telenät. Sekretesslagen reglerar också i vilka faUuppgifter som omfattas av sekretess får lämnas ut. RättegångsbalkeninnehåUer föreskrifter om beslag av försändelser hos samt om hendigteleavlyssning och hemUg teleövervakning. Nämnas bör även lagen (1952:98) medsärskUda bestämmelser om tvångsmedel i vissa brottmål, lagen (1981:1104) omverksamheten hos vissa regionala alarmeringscentraler, lagen (1988:97) omförfarandet hos kommunema, förvaltningsmyndigheterna och domstolarna under krigeUer krigsfara m.m. samt lagen (1991:572) om särskUd utiänningskonttoU. 3.3 Nationella regler på radioområdet Degmndläggande bestämmelsema på radioområdet finns i radiolagen (1966:755). Denttädde i kraft den 1 juU 1967. Radiolagen kan sägas besta av två delar. NågonformeU uppdelning av bestämmelsema är emeUertid inte gjord. Urskiljas kan endel som innehåUer dels regler om rätt tiU innehav eller användning avradiosändare och radiomottagare, dels därtiU anslutande bestämmelser. Till enandra del kan hänföras bestämmelser som reglerar fömtsättningama förbedrivande av mndradioverksamhet, varmed förstas radiosändning som är avseddatt tas emot direkt av aUmänheten. Hämtöver finns bestämmelser av gemensamkaraktär, såsom begreppsdefinitioner och straffbestämmelser. Lageninleds med en rad begreppsdefinitioner. De bygger i stor utsträckning pådefinitionema i nC:s radioreglemente. FuU överensstämmelse med reglementetföreUgger dock inte, utan vissa anpassningar tiU vad som ansetts vara meständamålsenUgt för den svenska regleringen har gjorts. Engmndläggande bestämmelse är 2 § radiolagen. Genom denna slås det genereUatillståndskravet fest: radiosändare får innehas eUer användas här i riket eUerpå svenskt fertyg eUer luftfartyg utom riket endast av den som erhåUit tiUståndav regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer. LagstiftningeninnehåUer inte några bestämmelser om vad som skaU vara styrande förtiUståndsprövningen. Förarbetena ger mte något egentUgt besked härvidlag ävenom den redovisade bakgmnden tiU tiUståndskravet möjUgen kan sägas ge en vissledning. Skälen tiU att det skaU föreUgga en tiUståndsplUct är, enUgt prop.1966:149 s. 28, att utrymmet i etem är begränsat, och att de frekvenser som ärtiUgängUga för radiosändningar därför genom intemationeUa överenskommelser harfördelats mellan olUca kategorier av radiotrafik och meUan skUda stater och geografiska områden.Ansvaret för att denna intemationeUt gäUande Prop. 1992/93:200 ordningiakttas vilar ytterst på de deltagande statema. Att varje enskUd person skuUeäga rätt att inneha och använda radiosändare har ansetts uteslutet. 1ett senare lagstiftningsärende rörande skydd mot avlyssning (prop. 1975:19)berördes gmndema för tiUståndsgivningen. Det anfördes att tiUståndsmyndighetenvid prövningen av en ansökan om tiUstånd tiU innehav av radiosändare skuUe utgåendast från behovet av ordning i etem. Det konstaterades vidare, att någranärmare föreskrifter om normer för denna prövning inte hade utfärdats och attdet som blev utstagsgivande därför var radiosändarens tekniska kvaUteter ochfrekvensområde samt det behov sökanden hade av sändaren (prop. s. 98). EnUgt3 § radiolagen får en mottagare innehas och användas av var och en. Någonbegränsning av den rättigheten, t. ex. att mottagaren skaU vara avsedd endastför vissa frekvensband, görs inte. Det mnebär att det är tiUåtet att inneha ochanvända mottagare även på frekvensområden som inte används för sändningar till allmänheten.Av förarbetena får anses framgå att rätten att inneha och använda mottagare harsm gmnd i att det skaU vara möjUgt för var och en att ta emotmndradiosändnmg-ar. EnUgt 3 § andra stycket radiolagen får en mottagareemellertid inte användas på sådant sätt att mottagning på andra platser störs.Bakgmnden tiU den bestämmelsen är att även en mottagare ger upphov tiUradiostrålning. Debestämmelser som finns i 2 § första, andra och fjärde styckena radiolagen omtiUståndsplikt för innehav eller användning av radiosändare samt om införsel avradiosändare skall inte tUlämpas på radiosändare på utiändskt fårtyg,luftfartyg eller motorfordon. Inte heller är 3 § radiolagen tiUämpUg påmottagare på utiändska fartyg, luftfartyg eUer motorfordon. Regeringen eUermyndighet som regeringen bestämmer får emeUertid meddela föreskrifter förinnehav och användning av sådana radiosändare och mottagare (4 §). Radiolagensbestämmelser kompletteras av ett antal förordningar och myndighetsföreskrifter. Eldigtkungörelsen (1967:446) om radiosändare är det som meddelar tUlstånd att inneha eller använda radiosändare, oftiUständig radiosändare eUer byggsats för tiUverkning av radiosändare. StatUga myndigheter är undantagna från tiUståndskravet. Dessa skaU i stäUet 63 anmäla tiU Telestyrelsenom en sändare planeras; meddelar då, i den omfatttiing detbehövs, firekvenser för sändaren, tekniska Prop. bestämmelser, anropssignaleroch övriga föreskrifter i fråga om innehav och användning av sändaren. samråder omtiUstandsgivning för annan än statUg myndighet bettäffande innehav och användnmg avradiosändare samt om frekvenser som skaU meddelas för statUgamyndigheters sändare. Det är enUgt kungörelsen möjUgt för Telestyrelsenatt meddela genereUt tiUstånd att inneha eUer använda radiosändare, ofuUständig radiosändare eUer byggsats för tiUverkning avradiosändare av visst angivet slag. Förordningen(1980:140) om användning av radiosändare under krig m.m. börjar tiUämpas omriket kommer i krig. De tiUstånd som har meddelats enUgt kungörelsen (1967:446)om radiosändare upphör då, med vissa undantag, att gälla i fråga om användningenav radiosändare. har att efter hörande av Överbefälhavaren ochÖverstyrelsen för civU beredskap meddela föreskrifter för tUlämpningen avförordningen. 3.4 TiUståndsgivning och frekvenstilldelning Dennu gällande ordningen för tiUståndsgivning och tilldelning av frekvensutrymmeför olika radioanvändare har sin utgångspunkt i radiolagens bestämmelser.Några föreskrifter i lag eller i förordning hämtöver om gmndema förtiUståndsgivningen finns inte. Det finns inte heUer några av ellerregeringen beslutade föreskrifter för den med tiUståndsgivningen sammanhängandefrekvenstUldehiingen. Försvarethar ett väsentiigt inflytande över frekvensanvändningen. Som nämntstidigare skaU tiUståndsgivning ske efter samråd medÖverbefälhavaren. och Överbefälhavaren måste således varaöverens om i princip aU tilldelning av frekvenser. Bakgmnden tiU dettaförhållande är den stora betydelse som tiUgången tiU radio har för försvaretoch inttesset av att försvarets behov tUlgodoses. Försvaret, varmed här avsesdet miUtära försvaret, är en mycket stor frekvensanvändare redan i fredstidoch i än högre grad i en krigssituation. Inom försvaret används radio i en radoUka tiUämpningar, såsom radiolänk, mobU radio, radar och radiostyming i vissavapensystem. Närfiägor om tiUståndsgivning och frekvenstiUdehiing skaU prövas inomTelestyrelsen måste aUtså styrelsen beakte försvarets radioanvändning. Omansökan gäller radioanvändning i ett band som avsatts för civUa ändamål krävsinget vidare samråd. Avser däremot ansökan radioanvändning i band som avsattsför miUtär användning måste höra med Överbefälhavaren omanvändningen skuUe komma att skadUgt påverka försvarets verksamhet. 3.4.2 Omfattningen avtillståndsprövningen Prop. Bettäffanderadioanvändning är det, vilket har fiamgått av den tekniska bakgmnden ochredogörelsen för de intemationeUa överenskommelsema, av mycket stor betydelsevilka villkor som är knuma tiU ett tiUstånd.