prop · GG0347 · 1992-12-31 00:00:00 — Den nya lagen Prop.1992/93:47 saknar direkt motsvarighet till vissa bestämmelser i med renodlatkon-sumentpolitiskt syfte. Lagens bemyndiganden gör det möjligt att ta in behövligabestämmelser i författningar av lägre valör. Lageninnehåller inte någon straffbestämmelse, vilket vore nödvändigt om brott motföreskrifter meddelade med stöd av lagen skall kunna föranleda frihetsstraff.Något behov av en sådan bestämmelse finns dock inte. Däremot kan regeringen iden tillämpningsförordning till lagen som blir nödvändig föreskriva om böter.Konsumentverkets önskemål om en straffbestämmelse får övervägas i detsammanhanget. EES-avtaletomfattar som nämndes ett tvingande direktiv om måttenheter (80/181/EEG, med ändringgenom 85/1/EEG och 89/617/EEG), vilket nödvändiggör en svenskförfattningsreglering. Direktivet avser mätdon som används, mätningar somutförs och värden på storheter som anges med hjälp av måttenheter i ekonomiskt,hälsovårdande, skyddande eller administrativt syfte. Enligt direktivet skall isådana fall storheterna anges huvudsakligen i måttenheter som ingår i Sl-systemeteller som tillåtits för bruk tillsammans med Sl-enheter av den internationellakommittén för mått och vikt. Direktivets detaljbestänunelser införlivaslämpligen med svensk rätt genom bestämmelser i författningar av lägrekonstitutionell valör. En specificerad bestämmelse om de grundläggandeskyldigheterna måste dock tas in i lagen med hänsyn till att dessa delvis avserandra ämnen än sådana som kan delegeras till regeringen enligt 8 kap. 7 §regeringsformen. Detalj bestämmelserna får då karaktär avverkställighetsföreskrifter. Den praktiska betydelsen av att nu införuttryckliga författningsregler om skyldighet att i vissa sammanhang användamåttenheterna i Sl-systemet är mycket begränsad, eftersom dessa måttenhetersedan många år är allmänt vedertagna. Lagenbör också innehålla bestämmelser om tillsyn. En sektorövergripande fråga ärutformningen och finansieringen av sådan marknadstillsyn som bl.a.vågdirektivet fömtsätter. Regeringen har givit styrelsenför teknisk ackreditering (SWEDAC) i uppdrag att utreda denna fråga. Lagen(1977:292) om tillverkning av drycker, m.m. innehåller i 14 § en hänvisningtill LW. När nu LW avskaffas bör denna hänvisning utgå. Jag har i den frågan samråttmed chefen för . 2.1.5Samordningen av föreskrifter inom området legal metrologi Enligtpromemorians lagförslag bör regeringen få bemyndigande att utfärda närmareföreskrifter avseende mätdon, mätdonskontroll samt toleranskrav och storlekarpå färdigförpackade varor i enlighet med föreskrifter i EG-direktiv. Vidareföreslås att regeringen skall få fullmakt att kunna delegera denna uppgift tillmyndighetsnivån. Till skillnad från nu gällande ordning föresläs att dennauppgift samlas hos en myndighet. I promemorian föreslås SP få uppgiften attgenom sina föreskrifter genomföra EG-direktiv inom det mattekniska området. Jag avser att återkommatill regeringen i denna fråga, men vill för sam manhangets skull och för information redan nu redovisa min syn 12 påpromemorians förslag i nämnda delar. De flesta remissinstanser har till- Prop.1992/93:47 styrkt förslaget att samla ansvaret för föreskrifter hos enmyndighet. Invändningar mot detta förslag har dock framförts av Trafiksäkerketsverketoch . Verken menar att de bör behålla ansvaret för föreskrifterom mätteknik, mängdangivelse och andra liknande frågor inom det egna ansvarsområdet.Promemorians förslag att SP blir ansvarig myndighet avvisas av en heltdominerande del av remissinstansema. Föregen del vill jag understryka behovet av att de regelförändringar som bliraktuella vid ikraftträdande görs på ett så smidigt och enkelt sättsom möjligt. En ordning där varje myndighet utfärdar föreskrifter inom sittverksamhetsområde skulle leda till att ett och sanuna mätdon, t.ex, en våg, blirföremål för regleringar i flera olika föreskriftsserier. I likhet med vad bl.a.Riksskatteverket har framfört menar jag att en sådan ordning skulle bli bådekrånglig och onödig. Sektorsmyndigheter har vidare inte heller den tekniskaspecialkompetens inom metrologi som är viktig att ha vid utfärdande avföreskrifter. Med anledning av vad har framfört i sittremissvar menar jag dock att bestämmelser om mängdangivelser och märkning avlivsmedel även framgent bör meddelas av . Bortsettfrån detta undantag tillstyrker jag promemorians förslag att ansvaret förföreskrifter bör ligga på en myndighet. I detta ansvar bör även ingå skyldighetatt samråda med berörda sektorsmyndigheter. I det sammanhanget vill jag erinraom vad jag tidigare nämnde om behovet att överväga om samtliga metrologiskaföreskrifter efter hand kan inordnas under den nya lagen. Ifrågan om vilken myndighet som bör ha ansvaret för föreskrifterna delar jagremissinstansemas invändningar mot att SP ges denna roll. Provningsanstaltenhar själv anfört betänkligheter mot förslaget. Jag vill också peka på att enutredning har föreslagit att SP omvandlas från myndighet tillaktiebolag (SOU 1992:74, Prova Privat - Provning och mätteknik inom SP och SMPi europaperspektiv). I promemorian diskuteras utöver SP två alternativ somansvariga myndigheter, nämligen och . Remissinstansernahar inte tagit ställning till vilket altemativ man föredrar. I promemoriantillbakavisas båda dessa alteraativ. I fråga om SWEDAC anges att myndigheteninte är lämplig att ansvara för föreskrifter, då det inte kan uteslutas att manskulle st}aas av ett egenintresse att förorda ackreditering snarare än andra kontrollformer.Det skulle enligt promemorian således finnas risk att SWEDAC skulle utnyttjasin monopolställning som ackrediteringsorgan. För egen del vill jag pekapå att är central förvalt ningsmyndighet för utrikeshandel. Denna breda uppgift är, enligt min upp fattning, knappast möjlig att förena med teknisk detaljkunskap på ett om råde som metrologi. Jag har samrått med statsrådet i den frågan. Enligt min mening bör den myndighet som får det samlade föreskriftansva- ret ha en teknisk kompetens som ligger nära det metrologiska området. SWEDAC har en sådan kompetens, även om specifika kunskaper i legal metrologi saknas. Myndigheten har vidare i sin roll som cen tral förvaltningsmyndighet för teknisk kontroll och mätteknik upparbetade 13 kontakter med i stort settalla de sektorsmyndigheter som har föreskrif- Prop. 1992/93:47 ter inomdet mattekniska området. Jag kan i och för sig ha viss förståelse för promemorianstveksamhet mot att SWEDAC ges ansvaret för föreskrifter inom området. Likvälmenar jag att det inte finns någon annan myndighet som har bättreförutsättningar att ikläda sig detta ansvar. SWEDAC:s ställning som statligmyndighet ger möjlighet till sådan insyn och styrning att en opartisk hanteringbör vara garanterad. Sammantagetmenar jag således att SWEDAC är det bästa alternativet när det gäller ansvarför föreskrifterna. För denna nytillkommande uppgift bör SWEDAC tilldelassärskilda resurser. Medden roll jag föreslår att SWEDAC skall ha följer ett ansvar att sam råda med berörda sektorsmyndigheter innan föreskrifterna beslutas. I pro memorian har föreslagits att den ansvariga myndigheten som ett instmment i detta samråd inrättar ett metrologiskt råd med företrädare för berörda myndigheter. Detta kan vara en väg att åstadkomma detta samråd. I sam manhanget bör nämnas att SWEDAC redan nu har en rådgivande kommitté för mattekniska frågor. Denna kommitté bör kunna omformas och förstär kas för att få rätt struktur och kompetens för myndighetens nya arbetsupp gifter. Jag utgår från att SWEDAC efter diskussioner med berörda myndig heter finner former som säkerställer ett väl fungerande samråd. SWEDAC bör återkomma till regeringen med en utvärdering av hur samrådet har fun gerat. Attansvaret för föreskrifter samordnas på det sätt jag nu har förordat utgöringet hinder mot att låta olika sektorsmyndigheter dela ansvaret för tillsynenav lagens efterlevnad. 2.2 Lag om elektromagnetisk kompatibilitet Somjag inledningsvis nämnde ingår i bl.a. av den 3maj 1989 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar om elektromagnetiskkompatibilitet 89/336/EEG. Inom har analyserats vilkabestämmelser som måste utfärdas för att direktivet skall införlivas med svenskrätt. Resultatet av analysen finns redovisat i en promemoria (dnr 3-2452/91)om elektromagnetisk kompatibilitet. I promemorian föreslås att en ny lag omskydd mot elektromagnetiska störningar skall införas. Elektromagnetiskkompatibilitet definieras som förutsättningen för en komponent, apparat,utrustning eller system att fungera tillfredsställande i den avseddaelektromagnetiska miljön utan att den själv förorsakar elektromagnetiskastörningar. EMC är förkortningen av motsvarande engelska begrepp och ärvedertaget även i . Bakgmndentill att elektromagnetiska störningar tidigare uppmärksammats har framföralltvarit behovet av att skydda radio- och telekommunikationer. , liksom deflesta industriländer, har regler i syfte att minimera sådanastörningar. Begreppet EMC är emellertid vidare då det även inbegriper tålighetmot elektromagnetiska störningar och inte baraavser att skydda radio- och telekommunikationer utan skall även säker- Prop.1992/93:47 ställa att andra elektriska apparater kan fungera som avsett. Fråganom EMC har uppmärksammats alltmer . Anledningen till detta är bl.a.den ökande användningen av elektronik i styr- och övervakningssystem förutrustningar och apparater t.ex. i bilar eller maskiner. Elektronik kan varakänslig för elektromagnetiska störningar. Om man inte vidtar åtgärder för attbegränsa störningskänslighet kan det leda till att utrustningen inte fungerarsom fömtsett, vilket kan få olyckor som följd. Den ökande användningen avelektriska och elektroniska apparater och system medför också en ökad risk föratt elektromagnetiska störningar uppkommer. Nugällande svenska bestämmelser på området finns i radiostörningsför-ordningen(1985:625). är , (tidigare ), som också utfärdat föreskrifter på området. Radiostörningsförordningentar endast sikte på att begränsa störningar från elektrisk materiel för attskydda radio- och telekommunikationer. En EMC-reglering i enlighet med EG:sdirektiv på området är betydligt vidare än den nuvarande svenska regleringen. Enfråga som ligger nära EMC är den utsändning av elektromagnetiska vågor som skerfrån radiosändare. EMC-direktivet tar inte sikte på att reglera detta område.I regleras rätten att inneha radiosändare samt krav på radiosändaregenom radiolagen (1966:755). (K 1990:02) har genombetänkandet SOU 1991:107 Lag om radio-konununikation m.m. presenterat förslagtill ny lagstiftning på detta område. Lagstiftningsärendet bereds förnärvarande inom . InomEG har bestämmelser om EMC införts genom rådets direktiv av tillnärmningav medlemsstateraas lagar om elektromagnetisk kompatibilitet (89/336/EEG).Direktivet omfattas av (Bilaga II, X, nr6). Det är utformat enligt den s.k. nya metoden för harmonisering avmedlemsstaternas lagstiftningar om varor (om denna se EES-propositionen 1991/92:170del III bil.ll,s.38). Huvuddrageni EG-direktivet är följande. Idirektivet anges att elektriska och elektroniska apparater och utmstning skallvara så konstmerade att 1.den elektriska stöming dealstrar inte överstiger en nivå som tillåter radio- och teleutmstning samtandra apparater att fungera som avsett, 2.de har en tillräcklig inbyggdtålighet mot elektromagnetiska störningar så att de kan fungera som avsett. Idirektivets bilaga 3 anges genom en exemplifierande uppräkning de typer avapparater vars funktion i synnerhet skall skyddas genom direktivetsbestämmelser, t.ex. radio- och TV-mottagare, industriell produktionsutmst-ningoch informationsteknologi-utrustning. EMC-direktivet utesluterinte att utöver de krav som anges i EMC-direkti vet, speciella EMC-krav uppställs i EG-direktiv som reglerar särskilda pro duktgrupper. Sålunda har i rådsdirektivet om tillnärmning av medlemssta- 15 temaslagar rörande teleterminaler uppställts som ett väsentligt krav för tele- Prop.1992/93:47 terminaler att de skall uppfylla de särskilda EMC-krav som kanbehövas ställas på terminalutrustning. EMC-direktivetmedger också att EMC-krav för en viss produkttyp uteslutande regleras i annatdirektiv. I förslaget till EG-direktiv om medicinteknisk utmstning föreslås t.ex.att EMC-krav för sådana produkter som faller under det direktivet skall angesuttömmande där. Ienlighet med den nya metoden gäller enligt EMC-direktivet att en produkt somuppfyller en europeisk harmoniserad standard för produkten i fråga skall presumerasuppfylla de väsentliga kraven i direktivet. EFTA och EG har, för att få framerforderliga standarder, gemensamt givit det europeiskastandardiseringsorganet för elstandardisering, CENELEC, i uppdrag att utarbetadessa standarder. Om harmoniserad standard saknas kan även en nationellstandard som bedöms uppfylla de väsentliga kraven efter anmälan tillkommissionen ges en motsvarande funktion. Somalla EG-direktiv enligt den nya metoden förutsätter EMC-direktivet total harmonisering.En medlemsstat får inte med hänvisning till skäl som står i samband medelektromagnetisk kompatibilitet, hindra marknadsföringen eller idrifttagandeav produkter som uppfyller de väsentliga kraven i direktivet och somkontrollerats i enlighet med föreskrivna förfaranden. Medlemsstaterna åläggsvidare att inom sitt territorium vidtaga alla lämpliga åtgärder för attsäkerställa att apparater som uppfyller direktivets krav får släppas ut påmarknaden eller tas i bmk. Medlemsstaterna förpliktigas slutligen att förbjudamarknadsföring och begränsa fri rörlighet för elektriska komponenter,apparater, utmstningar och system som inte uppfyller de väsentliga kravenenligt direktivet. Enmedlemsstat har dock enligt direktivet möjlighet att i särskilda fall föreskrivavillkor för idrifttagande eller användning av apparater på speciella platser iavsikt att bemästra befintliga eller förväntade problem rörande elektromagnetiskkompatibilitet. På motsvarande sätt kan man vidta åtgärder för att skyddaallmänt telenät eller mottagar- och sändarstationer som används försäkerhetsändamål. Ifråga om förfaranden för bedömning av överensstämmelse följer EMC-direktivethuvudprinciperna i EG:s helhetssyn på bedömning av överensstämmelse (om dennase prop. 1991/92:170 bil.ll,s.39). Om en produkt är tillverkad i enlighet medharmoniserad standard är s.k. tillverkardeklaration tillräcklig som bevis påatt kraven är uppfyllda. Denna skall hållas tillgänglig för behörigamyndigheter under . Om tillverkaren finns utanför EG skall deklarationen istället utfärdas av ett behörigt ombud inom EG. Omprodukten avviker från standard krävs däremot att tillverkaren/ombudet hållerdet tekniska konstruktionsunderlaget tillgängligt för behöriga myndigheter, såsnart apparaten släppts ut på marknaden. Konstmktionsun-derlaget skall beskrivaapparaten, ange de förfaranden som använts för att säkerställa att apparatenuppfyller direktivets väsentliga krav. Underlaget skall också inkluderaantingen ett provningsprotokoll eller en certifiering från ett friståendeorgan. För detta ändamål skall resp. stat anmäla de organ, s.k. anmälda organ,som skall svara för sådana tredjepartsförfaranden. Tillverkaren/importörenskall som bevis på att han förvissat sig om att direktivets krav har följtsförse produkten med EG-märke. Direktivetinnehåller också bestämmelser som reglerar förfaranden som skall iakttas om enmedlemsstat begränsar marknadsföring av en produkt som inte uppfyller angivnaskyddskrav eller om ett medlemsland anser att en harmoniserad standard inteuppfyller direktivets allmänna krav. Kommissionen skall i sådana fall genastinformeras. Efter ett samrådsförfarande fattar kommissionen slutligt beslut,varefter samtliga medlemsstater skall informeras. Enligt direktivetsursprungliga lydelse åläggs medlemsstaterna att senast den 1 juli 1991publicera de nationella författningsbestämmelser som erfordras för att införadirektivet. De skulle börja tillämpas från . Genom direktivetupphävs också två äldre EG-direktiv rörande alstring av radiostörningarorsakade av elektriska hushållsapparater, bärbara verktyg och liknande utmstningsamt lysrörsarmaturer försedda med tändare. Beträffandetidpunkten för ikraftträdande av direktivet har diskussioner förts inom EGefter det att direktivet antogs av . En smidig tillämpning av EMC-direktivetkräver att harmoniserade europastandarder finns tillgängliga. Svårigheten ochtidsåtgången för att arbeta fram sådana standarder har visat sig större än vadsom förutsågs urspmngligen. Mot bl.a. denna bakgrundantog ett direktiv (92/31/EEG) med ändring avikraftträdandebestämmelsen i EMC-direktivet. Ändringen av EMC-direktivetinnebär att medlemsstaterna fram till även på sinamarknader får tillåta apparater som uppfyller de nationella regler på områdetsom var i kraft i resp. medlemsstat . Kvar står dock kravet attinte hindra marknadsföring av apparater som uppfyller EMC-direktivet. Formellt sett omfattar EES-avtaletinte ännu detta ändringsdirektiv men avsikten är att inkludera direktivet genomett tillägg till . Ett sådant tillägg kan förutses först en tidefter det att trätt i kraft. Det svenska genomförandet av EMC-direktivetbör dock ske med beaktande av ändringsdirektivet. Därvid bör direktivet tolkassom att de svenska bestämmelser på området som är i kraft när EES- avtaletträder i kraft får bibehållas till . 2.2.3 En ny lag omelektromagnetisk kompatibilitet Mitt förslag: En ny lag omelektromagnetisk kompatibilitet bör införas. Lagen bör ges formen av en bemyndigandelagi vilken regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ges befogenhetatt utfärda närmare föreskrifter om krav på apparater med avseende på elektromagnetiskkompatibilitet samt hur dessa skall kontrolleras och märkas. Lagen bör äveninnehålla vissa bestämmelser om tillsyn m.m. som kräver lagform. Under denövergångsperiod fram till och med som EMC-direktivetmedger bör produkter som uppfyller nuvarande svenska krav tillåtas parallelltmed apparater som utformats i enlighet med direktivets krav. Det bör ankomma påregeringen att sätta lagen i kraft. Promemorian:Överensstämmer i huvudsak med mitt förslag. Remissinstansemahar i allt väsentligt tillstyrkt eller inte haft något att erinra mot förslagetatt införa EG:s EMC-direktiv i svensk rätt genom en ny lag om elktromagnetiskkompatibilitet. Skälenför mitt förslag: Som nämnts ovan regleras i endast en aspekt avelektromagnetisk kompatibilitet, nämligen emission av radiostörningar. Dennuvarande radiostörningsförordningen (1985:625) tillkom . Förordningenär utfärdad med stöd av bemyndigande i lagen (1902:71 s.I), innefattande vissabestämmelser om elektriska anläggningar, den s.k ellagen. Iradiostörningsförordningen föreskrivs att elektrisk materiel som kan förorsakaradiostörningar genom elektromagnetiska vågor skall utföras så att sådanastörningar förebyggs. (tidigare ) får efter samråd medTelestyrelsen meddela närmare föreskrifter om tillåten nivå på sådana stömingar.Visst materiel som faller under förordningens tillämpningsområde skallregistreras för att få marknadsföras eller hyras ut. Föreskrifter beträffandeomfattningen av registreringsplikten har utfärdats av Statens energiverk.Registreringen, som praktiskt hanteras av , är förenad med avgift. Somkontrollförfarande föreskrivs tillverkardeklaration. Somframgått av vad jag anfört är EG:s direktiv om elektromagnetisk kompatibilitetbetydligt vidare än den svenska radiostörningsförordningen. Det omfattarbestämmelser både med avseende på produkters alstring av och tålighet motelektromagnetiska störaingar. EMC-direktivet är vidare övergripande till sinkaraktär i det avseendet att det berör produkter inom flera olika sektorer, somi regleras av annan lagstiftning än ellagen såsom telekommunikationeroch medicinska apparater. Mot denna bakgmnd finns inte gmnd för att ifortsättningen reglera EMC-frågor med stöd av ellagen. I stället bör en ny lagom elektromagnetisk kompatibilitet införas. Ingen remissinstans har haftinvändningar på denna punkt. svensk lag med bestämmelser om elektromagnetisk kompatibihtet bör utformassom en bemyndigandelag där regeringen eller den myndighet som regeringenbestämmer får bemyndigande att meddela närmare föreskrifter omelektromagnetisk kompatibilitet. TVåav remissinstanserna har framfört betänkligheter mot att den föreslagna lagensbemyndiganden är alltför breda. Vissa preciseringar har gjorts ilagförslaget. Till detta vill jag även anföra att såsom ett totalharmoni-serandedirektiv utformat enligt den nya metoden medger EMC-direktivet endast mycketbegränsade nationella variationer vid genomförandet. Såväl krav på apparatersom kontrollprocedurer är fastlagda i direktivet eller genom standarder. Ävenmed beaktande av den beslutade ändringen av övergångsbestämmelsen kommer detnationella handlingsutrymmet när det gäller EMC-bestämmelser vara begränsattill att utöver EMC-direktivets krav även tillåta produkter som uppfyllersvenska bestämmelser som är i kraft när träder i kraft, d.v.s. densvenska radiostömingsförordningen. EnligtEMC-direktivet skall en medlemsstat som konstaterar att en appa rat inte uppfyller direktivets krav vidta alla lämpliga åtgärder för att dratill baka apparaten från marknaden, förbjuda att den släpps ut på marknaden 18 ellerbegränsa dess fria rörlighet. De åtgärder som kan vara påkallade för att Prop.1992/93:47 kunna kontrollera bestämmelsernas efterlevnad är inhämtande avinformation från en tillverkare eller användare samt inspektion av områden ochlokaler. Vidare måste en tillsynsmyndighet ha möjlighet att fä tillgång tillapparater för kontroll. Tillsynsmyndigheter bör när det påkallat ur skyddssynpunktkunna meddela förelägganden och förbud. Sådana bör kunna förenas med vite. Deåtgärder som här avses rör förhållandet mellan det allmänna och enskilda ochskall meddelas i lag. Genomatt direktivets bestämmelser införs i svensk rätt får också möjlighetatt anmäla organ för sådana tredjepartsbedömningar som behövs för medverkan idirektivets regler om bedömning av överensstämmelse. Eftersom produkter somuppfyller direktivets krav även fram till den 31december 1995 måste accepteras av samtliga EES-stater, kan en svensktillverkare genom att utforma sina produkter i enlighet med direktivettillförsäkra sig marknadstillträde i samtliga EES-stater utan att behövaanpassa sina produkter till eventuella nationella särbestämmelser. Generellaregler om anmälda organ har förelagts genom EES-propositionen1991/92:170 bU.ll. Underperioden fram tUI och med , då EMC-direktivet är optionellt,bör såsom flertalet remissinstanser tillstyrkt, EMC-direktivets krav inte görastvingande i . Det innebär att sådana produkter som ur EMC-synpunktuppfyller kraven i den nuvarande radiostörningsförordningen (1985:625) tillsvidare bör, parallellt med apparater som uppfyller EMC-direktivets krav,tillåtas för försäljning och användning. Radiostömingsförordningenkommer sålunda finnas kvar . Som nämnts tidigare innehållerförordningen bestämmelser med krav på registrering av produkter i vissa fall.Enligt EG:s ordning under EMC-direktivet är ett sådant registreringssystem intetillåtet. Jag kan se nackdelar med att ha olika ordningar i detta avseendeenligt en ny EMC-lag resp. radiostörningsförordningen. Jag återkommer därförtill regeringen i denna fråga. Somnämnts ovan faller frågor om rätt att inneha radiosändare samt fördelning avradiofrekvenser utanför EMC-regleringens tillämpningsområde. Ifrågan om vilken myndighet som bör få ansvar att utfärda de myndighetsföreskriftersom behövs för att införa EMC-direktivets bestämmelser i svensk rätt har olikasynpunkter framförts vid remissbehandlingen. Med den föreslagna utformningen avlagen ankommer det på regeringen att utpeka den myndighet som skall svara fördenna uppgift. Det är därför endast ur informationssynpunkt som jag nu berördenna fråga. Vidremissbehandlingen har med och att det uppdras åt att meddela föreskrifter beträffandeelektromagnetisk kompatibilitet. Övriga remissinstanser som uttalat sig ifrågan har däremot förordat som föreskrivande myndighet.