prop · GG03210 · 1992-12-31 00:00:00 — Besiktningen utförs av räddningsnämnden eller,ibland, av särskilt anlitade sakkunniga, t.ex. besiktningsmän hos AktiebolagetSvensk Anläggningsprovning. För att underlätta räddningsnämndernashandläggning av ärenden rörande brandskydd vid tillställningar ellersammankomster har utarbetat ett cirkulär i ämnet (SRVCirkulär 3/91 B). Eftersombindande föreskrifter om besiktning och avsyning av cirkustält och anchamötestält saknas, beslutar således varje polismyndighet självständigt om vilkakrav som skall gälla i fråga om brandsäkerhet och om de föreskiifter som skallgälla för förestäUningen eller mötet. Ett vanligt villkor i fråga om tillståndtill cirkusföreställningar är att cirkustältet och de artistanordningar ochåskådarplatser som finns i detta inte får tas i bmk innan de påtillståndshavarens bekostnad har besiktigats och gocUcänts av en sakkunnigperson som har anvisats av polisen. uttedningsrapport från behandlades olika frågor medsyfte att underlätta för cirkusverksamheten i . Bl.a. föreslogs att detskulle införas ett system med centtalt godkännande beträf- fande allaföreställningstält över viss storlek. Förslaget mottogs genom- Prop.1992/93:210 gående positivt. En framställning från i dessafrågor överlämnades av den dåvarande regeringen till utredningen.Enligt regeringens beslut skulle det ankomma på utredningen att pröva frågan omsäkerhetsföreskrifter o.d. för föreställningar i tält. Skälenför mitt förslag: underkastas cirkusförestäUningarsäkerhetskrav i samband med prövningen av tillstånd att anordna offentligtillstäUning. Uttedningen pekar på den kritik som har förekommit mot att dethär sker varierande bedömningar. Enligt utredningen är det angeläget att enmera fast och enhetlig prövning av säkerhetsfrågorna i samband medcirkusföreställningar kommer tUl stånd. Jagdelar utredningens uppfattning. Som har framgått av det föregående (avsnitt4.2.2) föreslår emellertid jag till skillnad från utredningens ställningstagandeatt cirkusföreställningar i det här sammanhanget i fortsättningen skallbehandlas som allmänna sammarUcomster och inte som offentiiga tillställningar.Kraven från säkerhetssynpunkt på de tält som används inte av detta skäl sättas lägre. Som utredningen anför är detockså självklart att grundlagsskyddet för mötesfriheten inte innebär attallmänheten skall få utsättas för faror i samband med att man bevistartältmöten. Liksom uttedningen anser jag därför att samma bestämmelser isäkerhetshänseende bör gälla för alla samlingstält, oavsett om de skallanvändas vid allmänna sammankomster eller offentliga tillställningar. Motdenna bakgrund delar jag uttedningens uppfattning att det bör införas enordning som innebär att ett föreställningstält får användas vid en aUmänsammankomst eller offentiig tiUställning endast om det erbjuder betryggandesäkerhet mot brand och andra olycksfall. Är det fråga om ett större tält bördet krävas att det är besiktigat och godkänt från säkerhetssynpunkt. Dennaprövning bör med hänsyn till behovet av en enhetUg bedömning och till attavgränsningen av kravet på tillstånd eller anmälan skiljer sig åt vid allmännasammankomster och offentliga tillställningar göras i särskild ordning innanett tält tas i bmk i och därefter ske med återkommande intervaller.Som jag ser det bör det införas en skyldighet att låta besiktiga ettföreställningstält som knyts till själva användandet av tältet. Det bör sålundaankomma på den som anordnar en allmän sammankomst eller offentiig tillställningatt svara för att tältet med inredning etc. är godkänt från säkerhetssynpunkt. Jagskall här i korthet ange hur den nya ordningen med besiktning och godkännandeav samlingstält bör vara utformad. Mina överväganden överensstämmerhuvudsakligen med uttedningens förslag, som i stort sett har fått ett positivtbemötande vid remissbehandlingen. Etttält som är avsett för flera än 150 personer och som får uppföras utan bygglov- samlingstält - skall vara besiktigat och godkänt innan det får användas viden allmän sammankomst eller offentlig tillställning. Tält för vilka bygglovkrävs bör således undantas från den tilltänkta regleringen, eftersom det idessa fall sker en tillfredsställande prövning från säkerhetssynpunkt ibygglovärendet. Godkännandet bör inhämtas innan tältet första gångentas i bmk i och därefter vid återkommande besUcmingar. Ett Prop.1992/93:210 gocUcännande bör i allmänhet gälla . Om det finns särskildaskäl, bör det dock kunna bestämmas en längre eller kortare giltighetstid förgodkännandet, dock lägst tte och högst . Vidare bör besUctningstvånggälla, om tältet inom giltighetstiden för ett godkännande har ändrats i någotavseende som har väsentlig betydelse för säkerheten. 1specialmotiveringen återkommer jag till frågan om användningsförbud m.m. Besiktningenoch den fortlöpande konttoUen av ett samlingstält bör utföras av ett behörigtorgan i ett öppet system. I denna fråga vill jag här nämna - och närmare än ilagrådsremissen utveckla - följande. Enligtlagen (1989:164) om konttoll genom teknisk provning och om mätning finns ensärskild organisation för av staten föreskriven konttoll genom provning ellerbesiktning. För sådan konttoU kan enligt lagen utses en riksprovplats för ettvisst konttollområde. En riksprovplats skall vara en myndighet eller ettaktiebolag där staten har sådant inflytande att bolagets (rUcsprovplatsens)oberoende stäUning inte kan ifrågasättas. Riksprovplatsen utför konttoUen påstatens vägnar och har inom sitt område principiellt monopolställningbeträffande föreskriven konttoll. Riksprovplatsema står under tillsyn avStyrelsen för teknisk ackreditering (SWEDAC). Medobligatorisk kontroll avses enligt lagen om kontroll genom teknisk provning ochom mätning (1 §) bl.a. sådan kontroll genom teknisk provning, analys ellernågon liknande undersökning som är föreskriven i lag eller någon annanförfattning. Enligt lagen kan vidare för varje område för obligatorisk kontroll(kontrollområde) av regeringen utses en eller flera riksprovplatser, och om enriksprovplats utsetts för ett konttollområde skall obligatorisk kontroll inomkonttollområdet som huvudregel utföras vid riksprovplatsen (2 och 3 §§).Regeringen har i förordningen (1989:527) om riksprovplatser och riksmätplatserangett riksprovplatser och konttollom-råden för varje sådan provplats. Attutse en riksprovplats för uppgiften att besiktiga samlingstält är emellertidingen praktisk möjlighet, eftersom har fattat ettprincipbeslut att avskaffa systemet med riksprovplatser (prop. 1991/92:170, bU.11, bet 1992/93:EU1, rskr. 1992/93:18). Beslutet sammanhänger med denanpassning av viss teknisk konttoll tiU EG:s system som kräver.Riksdagen antog en ny lag (1992:1119) om teknisk kontroll, somträder i kraft den dag regeringen bestämmer och då ersätter den nyssnämndalagen . EnUgt riksdagsbeslutet skall inriktningen vara attriksprovplatsema är avskaffade den . Det ankommer på vaije sektormed riksprovplats att där genomföra förändringen. Det krävs inte baraförfattningsändringar utan också att andra behöriga organ finns tillgängligaför att utföra den provning eller konttoll som föreskrifterna kräver. Förförtroendet för ett öppet system krävs att de organ som utför provningen ellerkontrollen är tekniskt kompetenta och i övrigt lämpliga för uppgiften. Ett sättatt påvisa detta är ackreditering, som innebär en formell prövning och erkännande avett organs kompetens att utföra viss provning, I handhar SWEDAC ett system för PP- 1992/93:210sådan ackreditering enligt bestämmelser i såväl nu gällande lag om konttollgenom teknisk provning och om mätning som den lag om teknisk konttoU som ännuinte har ttätt i kraft. Enövergång från systemet med rUcsprovplatser till en öppen ordning fårkonsekvenser för konttollens rättsUga karaktär. Ett ttaditionellt obligatorisktgodkännande från en riksprovplats sker på statens vägnar och haroffendig-rättslig karaktär. En sådan godkännandeverksamhet innefattarmyndighetsutövning. I lagreglema om riksprovplatser finns behövligt lagstödför att överlämna godkännandeprövning till riksprovplatser som inte är myndigheter. Iett öppet system fömtsätts däremot inte medverkande organ handhamyndighetsutövning. I ett fall som det nu aktuella kan innehavaren åläggas att,som fömtsättning för att få använda tältet, kunna visa upp ett intyg från etttekniskt kompetent organ om att gällande säkerhetskrav är uppfyllda. Den somanlitas för besUctningen utför således denna på uppchagsbasis och helt på egnavägnar. Besiktningsintyget har därmed en helt annan karaktär än ettmyndighetsgocUcännande. Dehär förordade säkerhetskraven på täh som används vid allmänna sammankomstereller offentliga tillställningar bör naturligtvis ligga till grund för polisensprövning av tiUstånd att anordna sammankomster eller tillställningar. Om etttält inte erbjuder betryggande säkerhet mot brand och ancUa olycksfall, börsåledes tiUstånd inte ges. Detsamma gäller om ett samlingstält inte ärgocUcänt. Frågan om vad som här gäller i de fall då det endast föreliggeranmälningsskyldighet eller då varken tillståndskrav eller anmälningsskyldighetföreligger tar jag upp i specialmotiveringen. Attdet införs ett konttollförfarande bör emellertid få till följd att den prövningsom görs av polisen med hjälp av bl.a. den eller de nämnder i kommunen somsvarar för räddningstjänsten i det enskilda tillståndsärendet i dessa fall blirtämligen summarisk. De lokala myndighetema bör kunna begränsa sin undersökningtill en konttoll av att godkännandebevis finns, att tältet överensstämmer medbeviset och att inredning m.m. har ställts upp enligt de ritningar som skallbifogas godkännandebeviset. Särskild sakkunnigbesiktning torde således behövasendast i undantagsfall, t.ex. om det finns anledning att anta att tältet harskadats eUer att det annars på väsendiga punkter avviker från vad som anges ibeviset. Ifråga om tält som inte utgör samlingstält - dvs. tält som är avsedda för högst150 personer - blir emellertid kraven på den lokala konttoUen i samband medpolisens tillståndsprövning desamma som hittUls. Bestämmelserav den nu aktueUa innebörden med krav på provning, konttoll eller besiktning ärsådana för den enskilde betungande föreskrifter som enligt RF i princip skallmeddelas genom lag (8 kap. 3 § första stycket RF). Eftersom de tilltänktaföreskrifterna avser skydd för liv, personlig säkerhet eller hälsa, skulleregeringen efter bemyndigande i lag kunna meddela reglema i en förordning (8kap. 7 § första stycket 1 RF). 1 den del förslaget berör allmännasammankomster i tält innebär det emellertid en sådan begränsningfrån säkerhetssynpunkt av mötesfriheten som får ske endast genombestämmelser i lag (2 kap. 14 § första stycket första meningen och 12 § förstastycket RF). I linje meduttedningsförslaget bör därför de grundläggande bestämmelsema om ettkonttollförfarande och säkerhetskraven i övrigt bettäffande tält som användsvid allmänna sammankomster och offentliga tillställningar tas in i den nyaordningslagen. Närmare bestämmelser i frågan kan däremot meddelas i enförordning som verkställighetsföreskrifter. De rent tekniska föreskriftema börkunna meddelas av en myndighet. Jag återkommer till dessa frågor ispecialmotiveringen. I enlighet med vaduttedningen föreslår bör det införas en bestämmelse om sttaff för den somanordnar en allmän sammankomst eller offentiig tillställning i strid medsäkerhetsföreskriftema. Även denna fråga tar jag upp i specialmotiveringen. Mittförslag: Tivolianordningar skall få användas vid allmänna sammankomster ochoffentliga tillställningar bara om de erbjuder betryggande säkerhet motolycksfall och om de är besiktigade och godkända. Regeringeneller den myndighet som regeringen bestämmer skall få meddela föreskrifter omprovning, besiktning och förbud att använda en tivolianordning. Utredningensförslag överensstämmer med mitt. Remissinstanserna:Förslaget tillstyrks utttyckligen av polismyndigheterna i ochBorås, , och är positivt till att en reglering med krav pä provningoch konttoll införs. Bl.a. RPS pekar på behovet av säkrare anordningar på s.k.sommarland, som inte utgör tivolianordningar. anservidare det vara angeläget att även ägaren till tivolianordningar är ansvarigför att säkerhetskraven efterlevs. i har ingen erinranmot uttedningens förslag men anser att förslaget inte medför att polisenslokala konttoll av tivolianordningar kan minskas. pekarpå att , för vilken verket är chefsmyndighet, harerfarenhet av brister i efterlevnaden av elsä-kerhetsbestämmelserna förtivolianordningar. Enligt verket är en samordning av kontroll och besiktningpå området motiverad, om det även bettäffande mekaniska konsttuktioner behövsen konttoll av det föreslagna slaget, något som verket inte kan bedöma. anser att det nuvarande besiktningssystemet bör finnaskvar mot bakgrund av att det förekommer ett ringa antal olyckstillbud medpersonskador vid användning av tivolianordningar. Bakgrundentill mitt förslag: Enligt 9 och 12 §§ AOst utgör tivolinöjen för allmänhetenoffentliga tillställningar, som kräver tillstånd oavsett var de anordnas.Vad som skall avses med tivolinöjen berördes inte i förarbetena Prop.1992/93:210 till AOst. Som tivolinöje brukar emellertid bettaktas entillställning vid vilken allmänheten erbjuds att mot betalning använda olikamekaniska anordningar för nöjesändamål, t.ex. kamseller, bilbanor, bergbanoroch skjutbanor. Vanliga lekredskap på en lekplats anses däremot falla utanförbegreppet tivolinöje. Envanlig situation är att en förening av något slag anordnar en offentiigtillställning i vilken tivolianordningar kan ingå som försttöelser. Anordningarnatillhör i allmänhet någon utomstående tivoliägare och hyrs av föreningen. Detförekommer även att arrangören mot ersättning upplåter mark till tivoliägarenför att ställa upp anordningarna. Därvid är det vanligt att bara festarrangören- och inte den eller de tivoliägare vars anordningar ställs upp på festplatsen- ansöker om tillstånd till tillställningen. Arrangören debiteras ocksåkostnadema för besiktning av tivolianordningama. Om dessa vid besiktningenvisar sig ha fel eller brister, riktas emellertid eventuella förelägganden mottivolianordningens ägare. Det förekommer också förfaranden där arrangörenupplåter områden inom festplatsen till tivoliägare, som var för sig ansöker omtillstånd för tivolinöjen. Somangetts i det föregående (avsnitt 4.2.5) finns inte några bestämmelser omprovning eller besiktning av anordningar som avses förekomma vid offentligatillställningar. Bindande sådana föreskrifter beträffande tivolianordningarhar inte heller utfäi'dats i någon annan ordning. RPS har emellertid utfärdatvissa anvisningar för besiktning och avsyning av tivolianordningar tillledning för polismyndigheterna (FAP 515-1). Liksom i fråga omcirkusföreställningar kan därvid polisen anlita någon sakkunnig på anordnarensbekostnad för uttedning som kräver särskild fackkunskap. Besiktning avambulerande tivolianordningar utförs ofta av privatpersoner med tekniskutbildning. Aktiebolaget , som aren riksprovplats,anlitas också för besiktning av sådana anordningar men framför allt förbesiktning av fasta tivolianordningar. Anordningarav det sistnämnda slaget finns i nöjesparkerna i 1 ochLiseberg i samt i vissa folkparker och djurparker m.m. Enligt 8 kap. 2§ första stycket 1 PBL krävs bygglov för att anordna bl.a. nöjes- ochdjurparker. Av förarbetena till PBL (prop. 1985/86:1 s. 683) framgår atttivolianordningar som hör till dessa anläggningar omfattas av motsvarande kravpå säkerhet, besiktning m.m. som byggnader. Denyssnämnda anvisningarna av RPS innehåller inte något om den tekniskautformningen och standarden i fråga om tivolianordningarnas mekaniska delar. Ifråga om den elektriska installationen anges att elektriska anläggningar skalluppfylla kraven i gällande föreskrifter om utförande och skötsel av elektriskastarksttömsanläggningar. Bestämmelserom den elektriska uttustningen hos en tivolianordning finns i åtskilligaförfattningar, främst lagen (1902:71 s. 1) innefattande vissa bestämmelser omelektriska anläggningar, förordningen (1957:601) om elekttiskastai'ksttömsanläggningar samt Statens energiverks (numera )föreskrifter om starksU"ömsanläggningars utförande och skötsel (STEV-FS1988:1). Arbetarskyddsstyrelsenhar med stöd av arbetsmiljölagen (1977:1160) Prop. 1992/93:210 ocharbetsmiljöförordningen (1977:1166) gett ut vissa föreskrifter omlyftanordningar samt godkänt normer för sådana anordningar som getts ut avIngenjörsvetenskapsakademiens kran- och hisskommission resp. . Dessa normer tycks i viss utsttäckning tillämpasanalogt vid kontroller och besiktningar av tivolianordningar. Skälenför mitt förslag: Liksom beträffande föreställningstält är det angeläget atttivolianordningar är bettyggande från säkerhetssynpunkt. Tivolianordningaranvänds som regel av ett stort antal människor, inte minst av bam. Antaletolyckor med allvarliga personskador till följd av användningen avtivolianordningar i är visserligen inte stort. Tillgängliga uppgiftervisar emellertid att olyckor eller olyckstillbud inte är ovanliga, även ompersonskadorna i aUmänhet är begränsade. Enligtnuvarande ordning sker viss konttoll och besiktning av tivolianordningar isamband med polisens prövning av tillstånd att anordna offentlig tillställningsom innefattar tivolinöjen. Några enhetiiga normer för konstmktion, skötsel,provning och besiktning finns emellertid inte. Beträffande de elektriskakomponenterna i tivolianordningar finns vissa föreskrifter medan sådana saknashelt i fråga om den mekaniska konstruktionen och funktionsdugligheten. Detfinns inte heller några bindande föreskrifter om kompetensen hos dem som utförbesiktning. Uttedningenföreslår att det bettäffande tivolianordningar införs regler som motsvarar vadutredningen föreslår i fråga om provning och besiktning av samlingstält. bör det sålunda införas bestämmelser om tekniskt utförande,besiktning och fortlöpande kontroll av tivolianordningar. I syfte attåstadkomma en mera enhetlig och fast praxis på området bör det enligtutredningen vidare införas föreskrifter som garanterar att besiktning ochkonttoll kommer att utföras av kunnig och kompetent personal. Enligtmin uppfattning är det otillfredsställande att det saknasenhetliga normer och ett fast konttollförfarande i fråga om säkerhetskraven påtivolianordningar. Jag delar därför uttedningens uppfattning om behovet av enreglering på området. Utredningens förslag har också i stort sett fått ettpositivt mottagande av de remissinstanser som behandlat det. Mittförslag är därför att det bettäffande tivolianordningar införs en ordningmotsvarande vad som har föreslagits bettäffande samlingstält (avsnitt 4.2.5).En tivolianordning bör således få användas vid en allmän sammankomst elleroffentiig tiUställning bara om den erbjuder betryggande säkerhet mot olycksfalloch om den med hänsyn till hållfasthet, stabilitet och i övrigt är besiktigadoch godkänd. Föreskrifter om provning, besUctning och kontroll skall enligt RFi princip meddelas genom lag. 1 linje med uttedningens förslag föreslär jagdärför att de gmndläggande föreskriftema om tivolianordningarnas beskaffenhetsamt om provning, besiktning och konttoll tas in i den nya ordningslagen. Debestämmelser jag här föreslår i fråga om tivolianordningar kan till skillnad från motsvaranderegler bettäffande samlingstält inte anses utgöra någon begränsning avmötesfriheten. Detta får anses gälla även om en tivolianordning används isamband med en allmän sammankomst. 1 linje med utredningens förslag föreslårjag därför att det i ordningslagen tas in ett bemyndigande för regeringen ellerden myndighet som regeringen bestämmer att meddela närmare föreskrifter omprovning, besiktning och användningsförbud bettäffande tivolianordningar. Minavsikt är att återkomma till regeringen om sådana bestämmelser i enförordning. Mera detaljbetonade bestämmelser av i huvudsak teknisk natur kandäremot meddelas på myndighetsnivå. Jag återkommer i specialmotiveringen tUlhuvuddragen av det konttollförfarande på området som är avsett att införas.Liksom bettäffande samlingstält bör det finnas en bestämmelse om sttaff för densom anordnar en allmän sammankomst eller offentlig tillställning och därvidanvänder en tivolianordning i strid med säkerhetsföreskrifterna. Mittförslag: Det nuvarande förbudet mot att anordna offentliga pornografiskaföreställningar tas in oförändrat i ordningslagen. Utredningensförslag överensstämmer med mitt. Remissinstansernahar inte behandlat frågan. Bakgrunden till mittförslag: Efter en änching i AOst är det enligt 10 § förbjudet attanordna offentlig tillställning som utgör pomografisk föreställning, och densom bryter mot förbudet kan enligt 29 § första stycket 1 dömas till böter ellerfängelse (prop. 1981/82:187, bet 1981/82:JuU56, rskr.1981/82:355). Till gmnd för lagändringen låg förslag som hade framförts av 1977års prostitutionsuttedning i betänkandet (SOU 1981:71) Prostitutionen i Sverige- bakgrund och åtgärder. Frägan om åtgärder mototillåtna pornografiska föreställningar har under senaie år varit föremål förriksdagens ställningstagande vid flera tiUfällen. avslog riksdagenmotioner med begäran om att förbudet mot offentliga pornografiskaföreställningar i AOst skulle göras verksammare. I sitt av godkändabetänkande (1989/90:JuU6) uttalade Justitieut-skottet bl.a. följande. Förbudet utgjorde ett ledi samhällets ansträngningar mot prostitution, och det vai' också åtgärder avsamma slag som vidtogs mot prostitutionen som i första hand skulle tillgripasmot de s.k. sexklubbai'na. Syftet med dessa åtgärder var att förhindra att ungakvinnor chogs in i den verksamhet som bedievs i anslutning till pornografiskaföreställningar. Ansvaret för att förbudet i AOst efterlevdes ålåg polis ochåklagare. Utskottet betonade att det viktiga förebyggande arbetet med att fåunga människor att hålla sig borta från dessa miljöer var en uppgift främst försocialtjänsten. För att tillämpningen av bestämmelsen i AOst skall få avseddeffekt var det enligt utskottet nödvändigt att polis och åklagare noga följdeutvecklingen och utnyttjade de möjligheter till ingripande som lagstiftningenmedgav. betonade också denbrottsförebyggande effekten av en väl synlig, patrulle- Prop. 1992/93:210 randepolis. Vidare pekade utskottet på att den numera gällande ordningen attbesluten om den närmare inriktningen av polisverksamheten och användningen avpolisens resurser fattas på lokal nivå kunde bidra till att vid behov skapagoda förutsättningar för ett aktivt arbete av polisen med att förhindra intebara prostitution över huvud utan också olagliga pornografiskaföreställningar. Isitt av godkända betänkande (1989/90:JuU29) vidhöllutskottet sin tidigare inställning. Utskottet tillade att nyligenhade antagit en ny lag med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU; prop.1989/90:28, bet 1989/90:SoU15, rskr. 1989/90:112). Utskottet pekade på attsamhället med stöd av LVU skall kunna ingripa bl.a. om den unge utsätter sinhälsa eller utveckUng för en påtaglig risk att skadas genom missbruk avberoendeframkallande medel, brottslig verksamhet eller något annat socialt nedbrytandebeteende. Som exempel på sistnämnda beteende nämns i förarbetena att den ungeuppttäder på sexklubb (a. prop. s. 66). Riksdagenhar också avslagit motioner med begäran om skärpningar av förbudet iAOst mot offentiig pornografisk föreställning (bet 1990/91 :JuU21). Skälenför mitt förslag: Jag anser att det är angeläget att kraftfulla åtgärdervidtas mot prostitutionen i samhället. En sådan åtgärd är lagstiftning som hartill syfte att motverka förekomsten av prostitution. Förbudet mot offentligpornografisk föreställning i 10 § AOst tillkom också just i detta syfte. 1det här sammanhanget bör nämnas att i sitt av riksdagengodkända betänkande (bet. 1992/93:JuU15, rskr. 1992/93:133) uttalat att fråganom kriminalisering av prostitution bör få en ordentlig genomlysning och attdet får ankomma på regeringen att närmare överväga formerna för det arbetet.Frågan bereds inom .