prop · GF03126 · 1992-01-01 00:00:00 — Dessa skall själva meddela utslag i mål där svaranden inte bestrider ansökningen och därefter normalt självmant genast verkställa utslaget i målet. Sökanden skall dock kunna begära att automatisk verkställighet av utslaget inte sker. En hel del mål kommer naturligtvis att behöva redovisas till sökandena utan att verkställighet har kunnat ske fullt ut. När det sedermera görs en ansökan -- eller en ny ansökan -- om verkställighet i sådana fall är det en fördel om själva utslaget inte behöver ges in, utan att sökanden i stället kan inskränka sig till att åberopa utslaget och att kronofogdemyndigheten i dessa mål kan kontrollera uppgifterna i ansökningen mot utslaget i sitt eget register. Därmed skulle pappershanteringen minskas i dessa mål utan att något rättssäkerhetsintresse träds förnär. För att den ordning jag nu beskrivit skall bli effektiv måste kronofogdemyndigheten ha direkt tillgång till utslaget i register. Uppgifterna om utslaget kommer inte alltid att ha förts över från registret för betalningsföreläggande och handräckning till utsökningsregistret; som jag var inne på kommer ju inte varje utslag att föranleda att verkställighet inleds. Därför bör uppgifterna om utslaget kunna hämtas från registret för betalningsföreläggande och handräckning. Detta kräver i sin tur att dessa uppgifter bevaras i det registret förhållandevis . Det är också en fördel om utslaget tas fram centralt, dvs. Annars kan man nämligen inte tillgodose de fall där gäldenären har flyttat till ett distrikt som hör under en annan kronofogdemyndighet än den som meddelade utslaget i målet. RSV bör därför ta fram utslaget ur registret. Detta kan RSV göra genom att söka på målnumret som skall vara specifikt för varje kronofogdemyndighet. Jag föreslår därför -- på det sätt som närmare kommer att framgå i specialmotiveringens avsnitt om registerlag för betalningsföreläggande och handräckning -- att uppgifterna om utslag i mål om betalningsföreläggande inte behöver gallras förrän efter det att utslaget meddelades. Vidare föreslår jag ett undantag från UBs krav att exekutionstiteln i verkställighetsmål skall ges in, nämligen vid ADB-ansökningar där exekutionstiteln utgörs av ett utslag i ett mål om betalningsföreläggande som meddelats av en kronofogdemyndighet . När det gäller utslag i handräckningsmål finns inte samma behov. Man kan här räkna med att det begärs omedelbar verkställighet och att verkställigheten som regel fullbordas direkt efter det att utslag meddelats. Det kan på litet finnas utrymme för att i fler fall efterge kravet på ingivande av exekutionstitel. Det kan gälla mål där uppgifter om exekutionstiteln finns registrerade i utsökningsregistret på grund av tidigare verkställighetsansökningar. Sådana ändringar kräver emellertid ytterligare överväganden. Något om ADB-ansökan i den summariska processen Jag vill i detta sammanhang påminna om att det kommer att tillskapas rutiner för ADB-ansökningar även i den summariska processen. De lagliga förutsättningarna för detta finns i 9 § BfL. Där anges nämligen att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får föreskriva undantag från huvudregeln att ansökan i den summariska processen skall vara skriftlig. En ingivare skall alltså under vissa förutsättningar kunna få tillstånd att ge in ansökan på ADB-medium. Jag återkommer till detta i specialmotiveringen till registerlagen för betalningsföreläggande och handräckning. Som jag nämnt skall kronofogdemyndigheten självmant verkställa utslaget i målet, om sökanden inte särskilt har yrkat att så inte skall ske. Detta innebär givetvis att sökanden i dessa mål inte behöver iaktta formföreskrifterna för ansökan om verkställighet (2 kap. 1 § och 2 § första stycket UB). Och en sökande som har tillstånd att ge in ADB-ansökan i den summariska processen behöver för dessa mål inte också ha tillstånd att ge in verkställighetsansökan på ADB-medium. En hel del datatekniskt och annat förberedelsearbete återstår innan ett system med ADB-ansökningar i verkställighetsmål kan tas i bruk. Därutöver finns behov av kompletterande föreskrifter i förordningsform. Det är visserligen realistiskt att tro att starten skulle kunna ske , men detta kan för dagen inte sägas säkert. Regeringen bör därför få bestämma när lagändringarna skall träda i kraft. 2.4 Ytterligare uppgifter i utsökningsregistret Mitt förslag: skall få innehålla uppgift om gäldenärens arbetsgivare. RSVs förslag överensstämmer med mitt. Remissinstanserna: Förslaget har tillstyrkts eller lämnats utan erinran av alla remissinstanser utom datainspektionen. Sedan förslaget förtydligats har dock datainspektionen i sitt yttrande enligt 2 a § datalagen i princip tillstyrkt förslaget. Skälen för mitt förslag: Kronofogdemyndigheterna behöver uppgift om gäldenärens arbetsgivare främst i sin löneexekutiva verksamhet. Beslut om utmätning eller införsel i lön m.m. måste innehålla uppgift om gäldenärens arbetsgivare och expedieras bl.a. till denne. Detta kan också gälla andra meddelanden i sådana mål. Löneexekutiva beslut behöver ofta ändras, bl.a. på grund av förändringar i gäldenärens ekonomiska förhållanden. Om uppgifter om arbetsgivaren inte finns inlagda i registret, måste kronofogdemyndigheten inför varje ändringsbeslut ta fram dessa uppgifter ur akten och manuellt lägga in dem i beslutet eller meddelandet. Det skulle innebära en betydande rationalisering av arbetet, om uppgifterna om arbetsgivaren fanns inlagda i registret på samma sätt som alla andra nödvändiga uppgifter. Dessa skäl talar med styrka för att registret skall få omfatta uppgifter om gäldenärens arbetsgivare. Förslaget aktualiserar vissa integritetsfrågor. Både gäldenärens och arbetsgivarens integritetsintressen måste beaktas. Rent allmänt anser jag i likhet med datainspektionen att riskerna för integritetsintrång inte kan sägas öka i avgörande mån, om uppgiften om arbetsgivare får föras in i utsökningsregistret, med tanke på att kronofogdemyndigheten under alla omständigheter måste ha tillgång till uppgiften i någon form. För gäldenärens del kan uppgiften om arbetsgivaren knappast sägas vara särskilt integritetskänslig i jämförelse med andra uppgifter, t.ex. om gäldenärens adress, civilstånd, skuldens storlek och slag, utmätning, bötesförvandling, konkurs m.m. Hänsyn till gäldenären bör alltså inte hindra att förslaget genomförs. Arbetsgivarens integritetsintresse kan främst antas vara att det inte skall bli alltför lätt att ställa samman alla mål där hans anställda är föremål för löneexekution. I fråga om arbetsgivarens integritetsskydd uttalades i det förslag som remitterades till datainspektionen för yttrande enligt 2 a § datalagen den avsikten att det inte skulle bli möjligt att använda uppgiften om arbetsgivaren för att söka i registret; i stället skulle den uppgiften bara kunna tas fram genom att man sökte på den enskilde gäldenären. Datainspektionen påpekade att en sådan ordning inte skulle vara godtagbar, om begränsningen av sökmöjligheterna gjordes generell. En arbetsgivare kan nämligen vara en enskild person och han har i så fall rätt att begära en underrättelse enligt 10 § datalagen om vilka uppgifter som finns antecknade om honom i registret. Och för att kunna lämna en sådan underrättelse måste myndigheten kunna söka i registret på uppgiften om arbetsgivaren. Inspektionen föreslog därför att de registeransvariga myndigheterna skulle tillåtas att använda uppgift om arbetsgivare som sökord, men endast för att kunna fullgöra sina skyldigheter enligt 10 § datalagen. En konsekvens av datainspektionens förslag är, såsom inspektionen också själv påpekar, att uppgiften om arbetsgivare blir sökbar för allmänheten enligt offentlighetsprincipen utan inskränkning till något särskilt ändamål. Detta skulle alltså innebära dels att integritetsskyddet urholkas kraftigt, dels att allmänheten får en vidare tillgång till registret än de registerförande myndigheterna själva. En sådan ordning framstår inte som rationell. Av dessa skäl vill jag inte förorda en lösning som innebär att uppgift om arbetsgivare visserligen blir sökbar men att myndigheterna får begränsade sökmöjligheter. Med hänsyn till att möjligheten till sökning i utsökningsregistret från arbetsgivarsynpunkt rimligen är ett mindre integritetsproblem föreslår jag att anteckning om arbetsgivare skall få ske utan att kringgärdas med några inskränkningar i sökningshänseende. Mitt förslag i detta avsnitt är inte beroende av något annat av lagförslagen. Det bör därför kunna träda i kraft . I enlighet med vad jag nu har anfört har inom upprättats förslag till 1. lag om ändring i , 2. lag om ändring i utsökningsbalken, 3. lag om ändring i lagen (1990:748) om ändring i utsökningsbalken, 4. lag om ändring i jordabalken, 5. lag om ändring i lagen (1957:390) om fiskearrenden, 6. lag om betalningsföreläggande för fordringar i arbetstvister och fordringar som skall prövas av statens va- nämnd, 7. lag om ändring i lagen (1976:839) om statens va-nämnd, 8. lag om ändring i lagen (1929:145) om skiljemän, 9. lag om ändring i växellagen (1932:130), 10. lag om ändring i checklagen (1932:131), 11. lag om ändring i konkurslagen (1987:672), 12. lag om ändring i räntelagen (1975:635), 13. lag om ändring i lagen (1936:320) om skydd mot vräkning vid arbetskonflikter, 14. lag om ändring i lagen (1939:608) om enskilda vägar, 15. lag om ändring i lagen (1950:596) om rätt till fiske, 16. lag om ändring i naturvårdslagen (1964:822), 17. lag om ändring i miljöskyddslagen (1969:387), 18. lag om ändring i bostadsrättslagen (1971:479), 19. lag om ändring i väglagen (1971:948), 20. lag om ändring i lagen (1971:1154) om förbud mot dumpning av avfall i vatten, 21. lag om ändring i gruvlagen (1974:342), 22. lag om ändring i lagen (1974:890) om vissa mineralfyndigheter, 23. lag om ändring i lagen (1978:160) om vissa rörledningar, 24. lag om ändring i vattenlagen (1983:291), 25. lag om ändring i lagen (1985:620) om vissa torvfyndigheter, 26. lag om ändring i (1987:10), 27. lag om ändring i lagen (1988:450) om kulturminnen m.m., 28. lag om ändring i begravningslagen (1990:1144), 29. lag om ändring i minerallagen (1991:45), 30. lag om ändring i utsökningsregisterlagen (1986:617) samt 31. lag om register för betalningsföreläggande och handräckning. Förslagen har upprättats i samråd med andra berörda statsråd. Förslagen har granskats av lagrådet. 4.1 Förslaget till lag om ändring i 1 kap. 3 d § och 18 kap. 8 a § I lagrummen föreslås redaktionella ändringar med anledning av den nya summariska processen. I det nya systemet används uttrycket att ett mål ''''''''överlämnas till tingsrätt'''''''' i stället för att det ''''''''hänskjuts till rättegång''''''''. I 18 kap. 8 a § omfattas även återvinningsfallen av det uttrycket (jämför 54 § BfL). 42 kap. 11 § I sin nuvarande lydelse innehåller paragrafen en befogenhet för rätten att i dispositiva tvistemål förelägga svaranden att avge skriftligt svaromål vid påföljd att tredskodom annars kan komma att meddelas mot honom. Av 44 kap. 7 a § framgår vad som krävs av svaranden för att tredskodom inte skall kunna meddelas mot honom. Sålunda skall han klargöra sin inställning till yrkandet och ange s.k. relevanta skäl för sin inställning. Däremot behöver han inte prestera några bevis för sin ståndpunkt. Genom den nya lagstiftningen om summarisk process infördes en ny 7 b § i 44 kap. Denna paragraf innehåller en särskild regel för de fall där kärandens yrkande grundas på ett skriftligt fordringsbevis eller motsvarande. I dessa fall får tredskodom meddelas mot svaranden även om denne har uppfyllt vad han måste enligt 44 kap. 7 a § men inte förmått visa sannolika skäl för sin inställning. Detta gäller dock inte i de fall där kärandens yrkande grundar sig på ett ömsesidigt förpliktande avtal och svaranden gör invändning om vederlaget. Den nyordning som införts genom 44 kap. 7 b § innebär att det ställs olika höga krav på svaranden beroende på vad käranden har grundat sitt yrkande på. Detta medför i sin tur att det i rättens föreläggande till svaranden att avge skriftligt svaromål klart måste anges vad som i det enskilda fallet krävs av svaranden. Vad som krävs av svaranden enligt 44 kap. 7 a § kan sägas vara en del av vad som krävs enligt 42 kap. 7 §. Sålunda skall i svaromål enligt 42 kap. 7 § anges de invändningar om rättegångshinder som svaranden vill göra, i vad mån kärandens yrkande medges eller bestrids, grunden för ett eventuellt bestridande med yttrande över kärandens grunder för sin talan samt uppgift om de bevis som svaranden åberopar. Detta betyder att tredskodom i många fall inte kan meddelas mot svaranden fastän han inte har uppfyllt alla krav som gäller enligt 42 kap. 7 §. Sålunda kommer det, såsom framgår av 44 kap. 7 a §, inte i fråga att meddela tredskodom mot en svarande bara därför att han inte yttrat sig över kärandens grunder eller inte angett sin bevisning. I stället fyller dessa regler processekonomiska syften och kan även, om de inte följs, få betydelse t.ex. för fördelning av rättegångskostnaderna. Även om det inte uttryckligen sägs i lagtexten att det skall anges i föreläggandet till svaranden vad som krävs av honom för att han skall undvika tredskodom, torde tingsrätternas förelägganden ändå regelmässigt ange detta. I de blanketter som ger ut och som används vid skriftliga tredskodomsförelägganden upplyses svaranden om att han måste lämna in ett motiverat skriftligt svaromål för att undgå tredskodom. Med den nya och mera utvecklade regleringen talar under alla omständigheter övervägande skäl för att man inför en lagregel enligt vilken det tydligt skall framgå av föreläggandet vad som krävs av svaranden i det aktuella fallet för att tredskodom inte skall kunna meddelas mot honom. En sådan regel föreslås alltså som en ny andra mening i förevarande paragraf. Endast en redaktionell ändring har gjorts i tredje stycket. Äldre bestämmelser skall alltjämt gälla i mål som inletts enligt den gamla ordningen för summarisk process. De nya reglerna i 42 kap. 11 och 18 §§ kan naturligtvis tillämpas även i mål där talan väckts före ikraftträdandet. 4.2 Förslaget till lag om ändring i utsökningsbalken 2 kap. 2 § I enlighet med vad som anförts i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.3) föreslås i ett nytt fjärde stycke ett undantag från regeln att exekutionstiteln måste ges in vid ansökan om verkställighet. Det gäller det fallet att ansökan görs på ADB-medium och exekutionstiteln utgörs av ett utslag i ett mål om betalningsföreläggande som meddelats av en kronofogdemyndighet . 3 kap. 1 § Genom BfL tillskapas en ny grupp av exekutionstitlar, nämligen kronofogdemyndighetens utslag och beslut i mål enligt den lagen. Uppräkningen av exekutionstitlar i första stycket i förevarande paragraf måste alltså kompletteras med dessa utslag och beslut. Enligt paragrafens andra stycke gäller att vad som sägs om dom i UB i tillämpliga delar skall gälla även domstols utslag eller beslut, om annat inte föreskrivs. Samma sak bör i fortsättningen gälla även kronofogdemyndighetens utslag och beslut i mål enligt BfL. En regel om detta har därför tagits in i detta stycke. Paragrafens andra punkt reglerar verkställighet av vissa tredskodomar, nämligen sådana där betalningsskyldighet har ålagts den uteblivna parten. kan tredskodom meddelas även utan samband med muntlig förhandling. Sålunda kan tingsrätten med stöd av 42 kap. 11 § RB förelägga svaranden att avge skriftligt svaromål enligt 7 § samma kap. vid påföljd att annars tredskodom meddelas mot honom. Vad som krävs av svaranden för att han skall undgå tredskodom framgår av 44 kap. 7 a § RB. Genom den lagstiftning som hänger samman med den nya summariska processen har tillskapats ett nytt skriftligt tredskodomsförfarande som beskrivs i den nya 7 b § i 44 kap. RB. I förevarande paragraf bör nu uttryckligen anges att tredskodom mot svaranden efter föreläggande om skriftligt svaromål skall i verkställighetshänseende behandlas likadant som tredskodom mot en part som uteblivit från en muntlig förhandling. Paragrafen föreslås ändrad i enlighet härmed. 4 kap. 27 § och 13 kap. 14 § Redaktionella ändringar har företagits i båda lagrummen och i rubriken före 4 kap. 27 § för att täcka de nya situationer som uppkommer i mål enligt BfL. Lagändringarna föreslås träda i kraft den dag regeringen bestämmer. Detta kan komma att innebära olika datum för olika förslag. Såsom framgått av den allmänna motiveringen är avsikten att de lagändringar som har att göra med ADB-ansökan i verkställighetsmål skall träda i kraft . Av förslagen i detta avsnitt gäller detta 2 kap. 2 §. Övriga förslag har samband med den nya summariska processen, där siktet är inställt på ett ikraftträdande . Äldre föreskrifter skall alltjämt gälla för utslag och beslut som meddelats enligt äldre rätt, dvs. i mål där ansökan om lagsökning, betalningsföreläggande eller handräckning kommit in till tingsrätt före ikraftträdandet. 4.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:748) om ändring i utsökningsbalken 2 kap. 1 § Genom rubricerade lag fick paragrafen ett nytt tredje stycke. Den lagändringen träder i kraft som BfL och den dag regeringen bestämmer. Så har ännu inte skett. I förevarande sammanhang föreslås i första stycket en möjlighet för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att medge att ansökan om verkställighet görs på ADB-medium. Förslaget har utvecklats i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.3). I andra stycket föreslås redaktionella ändringar. 3 kap. 12 § I sin lydelse enligt rubricerade lag anger 3 kap. 12 § UB att utslag i mål om handräckning (i den mån det inte gäller betalningsskyldighet) verkställs såsom lagakraftägande dom, om inte något annat förordnas med anledning av ansökan om återvinning eller besvär. Enligt lagrummets tidigare lydelse fick utslag eller beslut i handräckningsmål verkställas under samma förutsättningar. Den nya lydelsen innebär att interimistiska beslut i mål om särskild handräckning enligt 63 § BfL inte är uttryckligen nämnda i 3 kap. 12 § UB. I 63 § BfL anges att i mål om särskild handräckning får den sökta åtgärden beviljas , om sökanden yrkar det och gör sannolikt att saken inte tål uppskov. I propositionen till BfL uttalade jag i specialmotiveringen till 63 §: ''''''''Att åtgärden får beviljas betyder att svaranden varken måste delges ansökningen eller få tillfälle att yttra sig över den. Att åtgärden får beviljas betyder att den får både beslutas och verkställas.'''''''' Regeln i 63 § torde alltså i och för sig ge stöd för att verkställa ett interimistiskt beslut. Själva ramarna för verkställigheten blir emellertid inte angivna därigenom. Avsikten är att de nya interimistiska besluten skall kunna verkställas i samma utsträckning som interimistiska beslut enligt den nu gällande handräckningslagen. För att det tydligt skall framgå att de nya interimistiska besluten skall få verkställas såsom lagakraftägande dom men att hovrätten, eller högsta domstolen, efter besvär skall kunna inhibera verkställigheten, bör alltså de interimistiska besluten uttryckligen omfattas av 3 kap. 12 § UB. I enlighet med lagen (1990:748) om ändring i utsökningsbalken kommer de nu föreslagna lagändringarna att träda ikraft den dag regeringen bestämmer. Såsom beskrivits i avsnitt 4.2 kan ikraftträdandet komma att ske . 4.4 Förslaget till lag om ändring i jordabalken (utom 12 kap. 26 §) 8 kap. 8 §, 12 kap. 8 § och 13 kap. 26 § Endast redaktionella ändringar har vidtagits med anledning av de nya bestämmelserna om betalningsföreläggande och handräckning. 8 kap. 32 § I paragrafen ges regler om laga domstol i arrendetvister. I andra stycket hänvisas till lagsökningslagen och handräckningslagen vad gäller forum i arrendetvister som skall prövas enligt de lagarna. Denna hänvisning skall givetvis inte vara kvar. Det kan inte heller anses påkallat med någon erinran i denna lagtext om att vissa arrendetvister kan handläggas enligt BfL och att det finns särskilda forumregler i den lagen. Den nuvarande hänvisningen kan alltså saklöst utgå. Äldre föreskrifter skall alltjämt gälla för mål i den summariska processen som inletts enligt den gamla ordningen. 4.5 Förslaget till lag om ändring i lagen om fiskearrenden I 17 § ges regler om forum i tvister om fiskearrenden. På samma sätt som beskrevs beträffande arrendetvister (avsnitt 4.4) görs en hänvisning till lagsökningslagen och handräckningslagen. Denna hänvisning kan även här utgå. Den nuvarande hänvisningen skall alltjämt gälla i mål som inleds enligt den nu gällande ordningen. 4.6 Förslaget till lag om betalningsföreläggande för fordringar i arbetstvister och fordringar som skall prövas av statens va-nämnd Handläggningen av betalningsmål inom den summariska processen är att se som ett alternativ till det vanliga tvistemålsförfarandet vid tingsrätt. Om en tvist enligt särskilda regler skall handläggas av någon annan myndighet än tingsrätt, får den därför inte utan vidare handläggas inom ramen för den summariska processen. I stället är detta möjligt bara om det finns särskilda regler som tillåter det. I gällande rätt finns två lagar som öppnar möjlighet att handlägga mål inom ramen för den summariska processen vid tingsrätt, trots att tvister om sådana anspråk egentligen skall handläggas av annan myndighet än tingsrätt. Det är dels lagen (1974:372) om lagsökning och betalningsföreläggande för fordringsanspråk i anställningsförhållanden, dels lagen (1976:841) om betalningsföreläggande för fordringar som skall prövas av statens va-nämnd. Om enligt nu gällande ordning gäldenären i ett mål om lagsökning eller betalningsföreläggande bestrider ansökningen, skall målet under vissa omständigheter hänskjutas till rättegång. Om gäldenären ansöker om återvinning mot ett avgörande som meddelats i den summariska processen, skall målet också gå till rättegång. Om den tingsrätt som handlagt målet i den summariska processen inte är behörig att handlägga målet efter hänskjutande eller återvinning, skall tingsrätten överlämna målet till en behörig myndighet. I de fall som behandlas i detta avsnitt är det till arbetsdomstolen resp. statens va- nämnd målet skall överlämnas. Av lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister (arbetstvistlagen) framgår i vilka fall arbetstvister skall handläggas av tingsrätt resp. arbetsdomstolen som första instans; därvid bortses från handläggningen på det summariska stadiet. Kort uttryckt skall målet handläggas av arbetsdomstolen som första instans, om talan väckts av en arbetsgivar- eller arbetstagarorganisation eller av en arbetsgivare som själv har slutit kollektivavtal, och i andra fall av tingsrätt. Har talan väckts vid tingsrätt av en enskild arbetsgivare eller arbetstagare, skall dock i vissa fall organisationen beredas tillfälle att föra talan vid arbetsdomstolen. Det är den tingsrätt där talan väckts som har att ombesörja att organisationen bereds tillfälle att föra talan i arbetsdomstolen. Om organisationen förklarar att den vill föra talan i arbetsdomstolen, skall målet överlämnas dit. I annat fall skall målet handläggas vid tingsrätten. Beslut att överlämna mål till arbetsdomstolen får inte överklagas. Om arbetsdomstolen finner att den inte är behörig att handlägga målet, skall detta återförvisas till den domstol som överlämnat det (dock inte om det är högsta domstolen som har överlämnat målet till arbetsdomstolen). Bestämmelser om va-nämndens kompetensområde finns i 1 § lagen (1976:839) om statens va-nämnd. I 2 § lagen om betalningsföreläggande för fordringar som skall prövas av statens va-nämnd finns regler om överlämnande av mål till va-nämnden och återförvisning av mål från va-nämnden, vilka i princip är lika med dem som redogjorts för när det gäller arbetsdomstolen. I den nya summariska processen enligt BfL handläggs målen hos kronofogdemyndigheten. De mål som gäller penningfordran handläggs i ett enhetligt förfarande, som kallas betalningsföreläggande. Någon motsvarighet till institutet lagsökning finns i den summariska processen.