prop · GG03245 · 1992-12-31 00:00:00 — 2. bolaget eller aktieägaren inte har fullgjort enförpliktelse som följer av avtal med och som är av väsentligbetydelse, eller 3. bolaget inte har en kapitalbas som uppgår tilllägst av värdet av bolagets placeringar, beräknat enligt de förbolaget gällande reglema om kapitaltäckning. Entvist huravida rätt till inlösen föreligger eller om lösenbeloppet prövas påbegäran av av . 6§ Lösenbeloppet skallbestämmas så att det motsvarar aktiens verkliga Prop. 1992/93:245 värde vidtiden för begäran hos om Bilaga 11 inlösen. 7 §Aktiebolagets eller bankaktiebolagets aktieägare är skyldiga att till staten överlänma sina aktiebrev med påskrift om överlåtelse eller, när det är fråga om aktier i ett avstämningsbolag, att låta staten registreras som ägare av aktiema enligt bestämmelsema i aktiekontolagen (1989:827), om en tvist om inlösen prövas av och det är ostridigt mellan partema att det föreligger lösningsrätt eller hovrätten har förklarat att sådan rätt föreligger utan att fastställa lösenbeloppet. Aktieägare har rätt till skälig ränta på lösenbeloppet för tiden från det aktie överlåtits till dess lösenbeloppet förfaller till betalning. Iövrigt fillämpas 14 kap. 12 och 13 §§ aktiebolagslagen (1975:1385) och 11 kap.13 och 14 §§ bankaktiebolagslagen (1987:618). Därvid skall för staten gälla vadsom föreskrivs om moderbolag. 8 §Svea hovrätt skall på begäran av förordna god man att , högst , överta förvaltningen av en sparbank, en föreningsbank eller ett hypoteksinstitut, om kreditinstitutet 1. inte har antagit ett avtalsförslag vars villkorhovrätten funnit inte vara oskäliga, 2. inte har fullgjort en förpliktelse som följer avavtal med och som är av väsentlig betydelse, eller 3. inte har en kapitalbas som uppgår till lägst tvåprocent av värdet av institutets placeringar, beräknat enligt de för institutetgällande reglema om kapitaltäckning. 9 §Den gode mannen övertar 1. ien sparbank huvudmännens övervakning av förvalt ning och uppgifter i övrigt, 2. i en föreningsbank föreningsmedlemmamas rätt attbesluta i föreningens angelägenheter, och 3. i ett hypoteksinstitut styrelsens uppgifter vidförvaltningen av institutet. 10 §En god man skall ha den insikt och erfarenhet som uppdraget kräver. Till god man får inte förordnas någon som står kreditinstitutet nära eller är beroende av detta. Den som är anställd hos Bankstödsnänm den eller ledamot av dess styrelse får inte förordnas tUl god man. Fleragode män skall förordnas om det behövs med hänsyn till uppdragets omfattningoch beskaffenhet. Omdet behövs, skall även ersättare förordnas för god man. Bestämmelsema om godman gäller även för ersättare. Dengode mannen skall entledigas, om han bedöms inte vara lämplig eller av annanorsak bör skiljas från uppdraget. 8 1991/92. 11 § Den gode mannen skall i lämplig omfattning sanu-åda med före- Bilaga 11 trädare för dem vilkas befogenheter han enligt 9 § har övertagit samt 12 §Om det i ett mål enligt denna lag mellan och ett aktiebolag eller bankaktiebolag uppkommer en fråga om värdet av aktiema i bolaget skall värdet bestämmas som om bolaget inte hade omfattats av statens åtagande om stöd till kreditinstituten. 13 §Mål som avses i 1, 4, 5 och 8 §§ anhängiggörs skriftligen genom ansökan. Ansökan skall innehålla ett bestämt yrkande, en utförlig redogörelse för de omständigheter som åberopas till grand för yrkandet samt uppgift om de bevis som åberopas och vad som skall styrkas med varje bevis. Deskriftliga bevis som åberopas skall ges in tillsammans med ansökningen. 14 § Hovrätten skall delge ansökningen med motpartenoch förelägga deime att inkomma med yttrande. 15 § Om en motpart, som inte delgivits ansökningen påannat sätt än genom kungörelse, inte inkommer med yttrande skall hovrättenförordna god man att bevaka dennes rätt i målet. Densom förordnats till god man enligt första stycket har rätt till skälig ersättningav allmänna medel för arbete, tidsspillan och utlägg som uppdraget har krävt.Kostnaden skall stanna på staten. 16 § Hovrätten får avgöra målet även om part inteinkommer med yttrande eller uteblir från förhör. 17 § I fråga om förfarandet gäller i övrigträttegångsbalkens regler om besvär i hovrätt. 18 §I mål om prövning av villkor skall vardera parten svara för sina rättegångskostnader om inte annat följer av 18 kap. 6 § . Om hovrätten jämkar föreslagna villkor eller finner att villkoren är oskäliga får hovrätten förplikta staten att helt eller delvis ersätta motparts rättegångskostnader. Imål om inlösen och i mål om tvångsförvaltning skall vardera parten svara försina rättegångskostnader om inte annat följer av 18 kap. 6 § rättegångsbalken.Hovrätten får dock förplikta staten att helt eller delvis ersätta motpartsrättegångskostnader. I mål om tolkning ellertillämpning av ett avtal enligt 4 § gäller Prop. 1992/93:245rättegångsbalkens bestämmelser om rättegångskostnader i mål vari Bilaga 11förlikning är tillåten. 19 §Hovrättens dom eller beslut får inte överklagas. Detta gäller dock inte slutliga beslut varigenom målet avvisas eller avskrivs från vidare handläggning. 20 §När hovrätten avgör mål som avses i denna lag skall hovrätten bestå av tre lagfama domare och två särskilda ledamöter. Detsamma gäller när part eller någon annan hörs muntiigen. I övrigt gäller i fråga om hovrättens sammansättning bestämmelsema i 2 kap. 4 § Qärde och femte styckena . Regeringenförordnar de särskilda ledamötema. Förordnandet skall meddelas . Desärskilda ledamötema skall vara svenska medborgare och får inte vara underårigaeller i konkurstillstånd eller ha förvaltare enligt 11 kap. 7 § . Dennalag träder i kraft och gäller till utgången av . Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: justitierådet Per Jermsten, regeringsrådet Stigvon Bahr, justitierådet . Enligt protokoll vid regeringssammanträde den 15 april1993 har regeringen på hemställan av statsrådet beslutat inhämtalagrådets yttrande över förslag till lag om prövning av villkor för statligtstöd till kredUinstitut, m.m. Förslaget har inför lagrådet föredragits av departementsrådetAnnika Lundius och hovrättsassessom . Förslaget föranleder följande yttrande av lagrådet: Det till lagrådet remitterade förslaget har sin grand idet principbeslut om åtgärder för att stärka det finansiella systemet somriksdagen på förslag av regeringen fattade (prop.1992/93:135, bet. 1992/93:NU 16, rskr 1992/93:155). Detta principbeslutinnefattade bl.a. ett bemyndigande för regeringen att inrätta en särskildmyndighet -- med uppgift att hantera det i propositionen förordadestödsystemet. biföll också regeringens förslag beträffande villkorför lämnande av stöd och lämpliga stödformer. Vad beslutat angående omfattningen av ochvillkoren för statligt stöd till kreditinstitut togs inte in i lag. Riksdagentorde dock ha utgått från att huvuddragen angående de beslutade stödåtgärdemaskulle skrivas in i en regeringsförordning (jfr avsnitt 4.1 i prop.1992/93:135). En sådan författning - förordningen (1993:215) om statligt stödtill banker och andra kreditinstitut - har också utfärdats. I denna finns,i nära anslutning till principbeslut, bestämmelser om bl.a. stödetssyfte, vilka institut som kan få stöd, omfattning och inriktning av det stadigaåtagandet samt förfarandet i stödärenden. Den nu aktuella remissen anges gälla "vissa frågorrörande vUlkor för den statliga garantin till banker och andrakreditinstitut". Lagförslaget har i konsekvens härmed getts rabriken"Lag om prövning av viUkor för statligt stöd till kreditinstitut, m.m.".De valda beteckningarna kan anses ge en rättvisande bild såtillvida att detremitterade förslaget innehåller bestämmelser bl.a. om domstolsprövning avstödvillkor och om handläggningen av uppkomna tvister om tolkning ellertillämpning av ett avtal om stöd. Det är emellertid uppenbart att lagförslagethar ett mer långtgående syfte än att tillgodose behovet av prövning avstödvillkor. Vad som framstår som förslagets centrala innehåll - och ocksågjort lagformen nödvändig - äratt lagen ger det allmänna rätt att tillgripa Prop. Ett genomförande av den föreslagna Bilaga 12 lagstiftningen innebär sålundaatt staten i vissa fall genom tvångsinlösen eller tvångsförvaltningkan överta ägarfunktionen i ett kreditinstitut som inte tar emot ett stöd påde villkor som erbjudit. Detsamma gäller om ettkreditinstitut åsidosatt en väsentlig förpliktelse i ett stödavtal eller ominstitutets kapitalbas understiger viss nivå. Avdet anförda framgår att det remitterade förslaget ftar till att ge det allmännabetydande befogenheter av expropriationsrättslig karaktär. Lagrådet återkommersenare till spörsmålet om hur dessa befogenheter förhåller sig till detegendomsskydd som är föreskrivet i 2 kap. regeringsformen och i den Europeiskakonventionen angående skydd för de mänskliga rättighetema och de gmndläggande frUieteraa(). synes det emellertid motiverat att behandlatvå andra frågor, nämligen dels om den i remissen angivna målsättningen-ytterst att garantera stabiliteten i betalningssystemet - kan uppnås på annatsätt än genom ett tvångsvis övertagande av institutens ägarfunktioner, dels omden författningsmässiga regleringen av stödsystemet inklusive tvångsåtgärdernaär lämplig. I sistnämnda hänseende åsyftar lagrådet främst den tilltänktauppdelningen mellan en av regeringen utfärdad förordning och en av riksdagenbeslutad lag. Somantytts i det föregående avses tvångsinlösen av aktier i ett aktiebolag ellerbankaktiebolag kutma förekomma i tre olika fall. Det första tar sikte på densituationen att Bankstödsnänmden erbjuder stöd åt ett bolag som utan sådantstöd skulle vara på obestånd, skyldigt att upprätta särskild balansräkning(kontrollbalansräkning) eller ur stånd att uppfylla föreskrivet krav påkapitaltäckning. Vägrar bolaget att anta det erbjudna avtalsförslaget och detill detta kopplade villkoren kan aktiema lösas in. Som föratsättning gällerdock att efter underställning funnit att avtalsvillkoren inte äroskäliga. Tvångsiidösen kan för det andra komma i fråga om bolaget eller aktieägamainte fullgjort en förpliktelse som följer av ett avtal med ochsom är av väsentlig betydelse. Den tredje granden för tvångsinlösen är attbolagets kapitalbas understiger av värdet av bolagets placeringar. Vadsom kännetecknar det första inlösenfallet är att ett kreditinstitut trotsutsatt ekonomiskt läge avstår från att ta emot ett erbjudet stödpaket. Institutetspekulerar måhända i att det allmänna hellre förbättrar stödvillkoren änriskerar att institutet går i konkurs med därav följande påfrestningar påbetalningssystemet och kreditförsörjningen. I remissens allmänna motiveringsägs i detta sammanhang att det inte är säkert att de sanktioner som i övrigtkan komma i fråga - i sista hand återkallelse av verksamhetstillstånd (oktroj)och i vissa fall likvidation - i praktiken visar sig vara tillräckligteffektiva. Desanktioner som åsyftas i den allmänna motiveringen torde främst vara sådana somkan meddelas med stöd av reglema om tillsyn i 7 kap. bankrörelselagen(1987:617, BRL). Av 7 kap. 8 § BRL framgår att Prop. ,om en bank har fattat ett beslut som på ett allvarligt Bilaga 12 sättavviker från gällande föreskrifter, kan anmäla detta till regeringen somkan förklara oktrojen förverkad. Enligt 7 kap. 9 § andra stycket BRLgäller vidare att kan, om verksamheten i en banktill följd av allvarliga missförhållanden i bankens ledning kan befaraskomma att bli till skada för det allmänna, förelägga bankens styrelseatt vidta erforderliga åtgärder. Om styrelsen inte rättar sig efter ettsådant föreläggande kan regeringen efter anmälan förverka oktrojen. Ettbankaktiebolag skall enligt 10 kap. 4 § bankaktiebolagslagen (1987:618)träda i likvidation om regeringen har förklarat oktrojen Ettmed stöd av 7 kap. 9 § andra stycket BRL utfärdat föreläggande kan förenas medvite. Utdömande av sådant vite prövas i första instans av länsrätten (se 9 kap.3 § BRL). Detfinns skäl att utgå från att en bank som befinner sig i en sådan situation somavses i det första tvångsinlösenfallet varit föremål för särskilduppmärksamhet från sida. De problem som banken kan ha ifråga om likviditet, soliditet och kapitaltäckning får med andra ord föratsättasvara väl kända för inspektionen. Denna torde därmed ha goda möjligheter attbedöma behovet av och rimliga villkor för ett av erbjudetstöd. Det framstår mot denna bakgrand som en tänkbar lösning attFinansinspektionen med stöd av 7 kap. 9 § andra stycket BRL vid vite föreläggeren bank att anta ett erbjudet stöd jämte därtill knutna villkor. I sambanddärmed har inspektionen rätt att sammankalla bankens styrelse eller utfärdakallelse till extra bolagsstämma (se 7 kap. 4 § BRL). Uppkommer fråga om utdömandeav förelagt vite kan villkoren i det erbjudna stödpaketet bli föremål förprövning i domstol. Detnu skisserade altemativet till det i remissen föreslagna inlösenförfarandetsynes också kunna övervägas i den andra inlösensituationen, dvs. då bankeneller dess ägare inte fullgjort en i ett stödavtal angiven förpliktelse. Avserförpliktelsen en ekonomisk prestation, exempelvis återbetalning av ettkapitaltillskott, kan ett mot banken riktat vitesföreläggande framstå som enmer naturlig sanktion än ett tvångsmässigt förvärv av aktiema i banken. Dettredje fall då tvångsinlösen enligt remissen kan komma till stånd är då bankenskapitaltäckningsgrad är lägre än . Bankens kapitalbas befinner sigalltså på en extremt låg nivå. Huravida en sådan katastrofal situation bästangrips med stöd av BRL:s regelsystem eller det föreslagna inlösenförfarandetär det svårt att ha någon bestämd mening om. Denredovisade genomgången leder lagrådet till uppfattningen att det inte äralldeles givet att tvångsinlösen av aktier är det mest ändamålsenliga sättetatt komma till rätta med banker som vägrar att ingå eller fullgöra stödavtaleller som förlorat det mesta av sin kapitalbas. Lagrådet ser det därför som enbrist att remissen inte innehåller någon redogörelse för och analys av BRL:stillsynsregler och hur dessa - even- tuellt med vissa jämkningar- skulle kunna utnyttjas i sammanhanget. 1992/93:245 avsaknad avsådan utredning finner sig lagrådet vid sin granskning böra Bilaga 12 utgåfrån att de i remissen angivna syftena bäst tillgodoses genom en ordning somger det allmänna en rätt att tvångsinlösa aktier. anfört om inlösen av aktier i aktiebolag eller bankaktiebolag ägerockså tillämpning i fråga om tvångsförvaltning av sparbanker, föreningsbankereller hypoteksinstitut. Sambandetmellan förordningen och den föreslagna lagen I8 § i den tidigare nänmda förordningen sägs att ansökan om stöd görs hos Bankstödsnänmden.Enligt 9 § fattas beslut om stöd av eller - i vissa fall - avregeringen. Av nämnda paragraf framgår vidare att beslut om stöd får förenasmed villkor. Dessa regler ger därmed den föreställningen att det här är frågaom ett vanligt förvaltningsrättsligt förfarande. Avmotiven till lagrådsremissen och vad som upplysts under föredragningen framgåremellertid att avsikten är, att en ansökan enligt förordningen alltid skallleda till förhandlingar mellan partema och att ett beslut enligt 9 § skall haföregåtts av ett avtal mellan partema angående villkoren för stödet. Självabeslutet avses alltså endast innehålla ett besked om en utbetalning eller annanstödåtgärd. 1 förordningen finns inte några bestämmelser för det fall att någonöverenskommelse inte kunnat träffas angående villkoren för stöd eller någraföreskrifter om sanktioner för den händelse institutet väljer att inte ta emotstödet i den form det beslutats eller att inte vidta de åtgärder som uppställtsi villkoren. Ävenom det inte anges i lagen måste en gmndläggande föratsättning för entillämpning av den antas vara, att det statliga stödet i det enskilda fallet bedömsvara nödvändigt för att garantera stabiliteten i betalningssystemet och tryggakreditförsörjningen, dvs. att samma krav som angivits i förordningen äruppfyllda. En påtaglig skillnad mellan lagen och förordningen är däremot attlagen utgår från att ett ärende om stödåtgärder kan tas upp utan att ansökandärom inkommit, t.ex. i fall då genom ellerpå annat sätt blir uppmärksam på det ekonomiska läget hos ett stödberättigatkreditinstitut, liksom i fall då någon uppgörelse med ett ansökande institutinte har kunnat träffas. Avvad nu sagts framgår att det föreligger ett klart samband mellan förordningenoch den föreslagna lagen. Detta samband har emellertid inte alls kommit tilluttryck i dessa författningar. Det är således bl.a. en brist i lagen att deninte innehåller de grandläggande bestämmelsema angående ändamålet med och fömtsättningamaför stödåtgärder samt vad dessa kan innebära. Dessa bestämmelser har utantvivel betydelse för de prövningar som det i lagen ålagts att görai skilda enskilda fall och situationer. Mot bakgmnd härav kan skäl anföras föratt dessa bestämmelser bör hänföras till det slags föreskrifter som avses i 8kap. 3 § regeringsformen. Till detta kommer att den valda splittringen av normgivning på två olikaförfattningar är ägnad att medföra oklarhet och Prop. 1992/93:245 andranackdelar för tillämpningen. Om lagförslaget genomförs bör Bilaga 12ifrågavarande bestämmelser därför flyttas till lagen där de lämpligen kan fåsin plats som en gmpp inledande bestämmelser. Detsom utmärker den föreslagna lagen är, som tidigare konstaterats, dessbestämmelser om inlösen och tvångsförvaltning. Särskilt möjligheten tillinlösen innebär att det är fråga om en reglering med ett starkt expropriationsrättsligtinslag. Av motiven framgår att lagen främst avses bli tillämpad i fall då ettkreditinstitut ansökt om stöd men inledda förhandlingar mellan institutet och Bankstödsnämndeninte har lett till ett från nämndens synpunkt tUlfredsställande resultat. Menlagen avses också kunna tillämpas i fall då på eget initiativfinner att ett kreditinstitut kan vara i behov av statliga stödåtgärder. Inlösenenligt lagförslaget måste utan tvivel räknas som ett sådant med expropriationjämställt förfogande som avses i 2 kap. 18 § regeringsformen. Det får vidareanses klarlagt att såväl inlösen som tvångsförvaltning gäller sådana civilarättigheter och skyldigheter som avses i artikel 6.1 i samtatt dessa åtgärder också faller under artikel 1 tilläggsprotokolltill nämnda konvention. Denföreslagna 5 § i lagen medger, som tidigare nämnts, rätt för staten att inlösavederbörande kreditinstituts aktier av tre angivna skäl. I huvudsak motsvarandeföratsättningar anges också i 8 § om tvångsförvaltning. Detförsta skälet är att institutet, eller en aktieägare i detta, inte haraccepterat ett förslag till en uppgörelse om stöd med villkor som ,vid en prövning enligt I och 2 §§, inte funnit vara "oskäliga". Denandra situationen då inlösen respektive tvångsförvaltning kan förekomma är närbolaget eller aktieägare, efter en överenskommelse med , intefullgör vad som utlovats och bristen finnes vara av "väsentligbetydelse". Dentredje granden för inlösen är att bolagets kapitalbas understiger två procentav värdet av bolagets placeringar. Enligt5 § andra stycket finns rätt för Bankstödsnänmden att i fall då tvistföreligger huravida rätt tUl inlösen fmns eller angående lösenbeloppetsstorlek få den tvistiga frågan prövad av . Lagrådethar i det föregående konstaterat att det vid tUlämpningen av såväl förordningensom den föreslagna lagen kan bli fråga om civilrättsUgt bindande avtal mellanpartema. Sådana avtal avses bl.a. falla under de i 4 § i lagförslaget intagna bestämmelsemaom tvister angående tolkning eller tUlämpning av vissa avtal. Därmed har ocksåklargjorts att även ett avtal som aldrig blivit föremål för en oskälighetsprövningenligt I och 2 §§ avses kunna utlösa en tillämpning av inlösenbestämmelseraa i5 § första stycket 2. Lagförslaget innehåller, till skillnad från promemorieförslaget, Prop.1992/93:245 bestämmelser (6 och 12 §§, varom mer i det följande) som fåranses BUaga 12 tillgodose det krav som 2 kap. 18 § regeringsformen stadgar. Medutgångspunkt från regler om rätt till domstolsprövning avfrågor rörande civila rättigheter och skyldigheter (artikel 6.1) finns ocksåskäl att närmare skärskåda några tänkbara fall då en tillämpning av deföreslagna inlösenbestämmelsema kan aktualiseras. Oavsettom förhandlingama angående stöd och villkor inletts på initiativ avkreditinstitutet eller nänmden kan dessa, som fömt nämnts, resultera i antingenen frivillig uppgörelse eller en prövning av enligt I och 2 §§lagförslaget. Utgången kan i sistnämnda fall bl.a. bli att hovrätten finner attvillkoren inte är "oskäliga" eller jämkar förslaget i denna del såatt villkoren inte längre förtjänar denna beteckning. I båda fallen föreliggersedan möjlighet för att påkalla inlösen enligt 5 § förstastycket I, så snart kreditinstitutet eller berörda aktieägare inte senast viden av hovrätten bestämd tidpunkt har antagit "avtalsförslaget".Föreligger i sådant fall tvist beträffande rätten till inlösen skall dennafråga enligt 5 § andra stycket prövas av . Vad det då blir fråga omatt bedöma är dock bara att en tidigare prövning från hovrättens sida lett tillvisst resultat samt att något avtal därefter inte har ingåtts. Även om nyaomständigheter har inträffat sedan den föregående prövningen enligt 1 och 2 §§ägde ram, kan således frågan om de föreslagna villkorens bristande skälighetinte prövas i detta sammanhang. Därtill konmier sedan det grandläggandeförhållandet att det onekligen är en betydande spännvidd mellan en prövning sominnefattar en allmän skälighetsbedömning och en prövning som går ut på attenbart konstatera att vissa villkor inte är oskäliga. nänmda omständighetergör det enligt lagrådets mening tveksamt om den föreslagna ordningen fullt uttillgodoser de krav beträffande rätt till domstolsprövning som enligt praxisanses innefattade i artikel 6.1 i . Ifrågavarande tveksamhettorde undanröjas om hovrätten ges en mer vidsträckt prövningsrätt. Vadsedan gäller inlösen enligt 5 § första stycket 2 och 3 kan, som föratkonstaterats, en tillämpning av där angivna regler bli aktuell även i fall dånågon föregående domstolsprövning av de i 1 § i lagen samt i förordningenintagna bestämmelsema om föratsättningama för och ändamålen med stödet inte harskett. Även i sådana fall kommer en prövning enligt andra stycket i paragrafenatt formellt gälla bara de föratsättningar som anges i respektive punkt iförsta stycket. Vad först gäller punkt 2 synes kravet på att den bristande fullgörelsenskall ha avsett en förpliktelse av "väsentlig betydelse" ändå gedomstolen en så pass vittgående möjlighet att göra en mer total bedömning avden föreliggande situationen att konventionens föreskrifter om rätt till domstolsprövningi sådant fall bör kunna anses vara infriade. Beträffande punkten 3 torde detsammakunna sägas av det skälet att den där angivna föratsättningen, som anförts ispecialmotiveringen, måste anses innebära att det berörda bolagets ställning är"katastrofal". Handläggningen avstödärenden Prop. Enannan övergripande fråga som uppkommer vid ett närmare studium av det nuföreslagna systemet är den rättsliga konstmktionen av de avgöranden som skallträffas i ett ärende om stöd. Enligt 9 § i förordningen fömtsätts förfarandetutmynna i ett beslut av Bankstödsnänmden eller regeringen. 1 motiven tillförordningen anges i denna del att avsikten inte är att sådana beslut"normalt skall innebära myndighetsutövning mot det berördainstitutet". Lagrådet har svårt att acceptera denna uppfattning, somsåvitt kan bedömas synes vara baserad på det förhållandet att det även iansökningsfallen fömtsätts ha förts ingående förhandlingar mellan partema somutmynnat i ett särskilt "avtal" angående villkoren för vissa stödåtgärder.Med utgångspunkt från vanliga principer för myndighetsutövning kan väl tänkasatt ett förvaltningsbeslut ibland kan ha föregåtts av förhandlingar ochöverenskommelser i vissa delfrågor, men det normala förfaringssättet torde i såfall vara att resultat av sådana överläggningar integreras i ntyndighetensbeslut genom ett citat av eller en särskild hänvisning till ifrågavarandeuppgörelse.