mot · GF02L606 · 1992-01-27 00:00:00 — Det grundläggande villkoret för det allmännasskadeståndsansvar enligt 3 kap 2 § Skadeståndslagen (SkL)är att felet eller försummelsen skall ha vållats vidmyndighetsutövning. Enligt förarbetena avses medmyndighetsutövning sådana åtgärder som endast ingår somett led i myndighetsutövningen. SkL gäller om inte annat ärföreskrivet.Skadeståndsansvar vid myndighetsutövningDet har visat sig allt vanligare att enskilda själva får bäraen stor del av de förluster eller skador som de åsamkats pågrund av felaktig myndighetsutövning. Det allmänna har --trots vållande till skadan -- inte ersatt den. Detta ärotillfredsställande och stötande för den allmännarättskänslan.Begreppet ''myndighetsutövning'' har visat sig vara alltför opreciserat och kravet på ett nära samband medmyndighetsutövning har varit för starkt.Vid allvarliga myndighetsingripanden -- utanspecialreglering i lag -- har ofta den enskilde medborgarenkommit att stå utan rättsliga möjligheter. De rättsligabefogenheterna som står till den enskildes förfogande ärofta sekundära i den meningen att besluten visserligen oftakan överklagas eller återgå, men de negativa följderna avmyndighetsåtgärden, som ofta är på det personliga planet,har då redan visat sig.Starka skäl talar för att ge den enskilde ökademöjligheter till skälig ersättning för skador och förluster, avbåde ekonomisk och personlig art, som orsakas på grund avfel och försummelser i myndighets verksamhet.Regelsystemet måste bringas i överensstämmelsemed vad som av allmänheten uppfattas som rimligt ochrättvist.En parlamentarisk utredning (Ju 1989:03) har tillsattsunder 1989 för att se över reglerna för det allmännasskadeståndsansvar. Ett delbetänkande med förslag tillprovisoriska regler kommer eventuellt att avlämnas under1992. Utredningens arbete -- med den inriktning som ovanskisserats -- bör läggas till grund för en samladlagstiftning på området. Vad här anförts bör ges regeringentill känna.Statens skadeståndsansvar i affärsmässig verksamhetNär staten driver affärsmässig verksamhet finns olikaregler, friskrivningsklausuler, som kan begränsa rätten tillskadestånd.Det bör enligt vår mening råda likställighet iskadeståndshänseende mellan staten då den driveraffärsverksamhet och enskilda näringsidkare. Det ärotillfredsställande att det för staten i egenskap av avtalsparti detta hänseende finns undantag från rättsgrundsatser someljest gäller enligt vår rättsordning.En särskild utredare (1989:02) har sett över formernaför postens och kundvillkor. Utredningsmannenanger att grundtanken i betänkandet -- att man utifrånverksamhetens innehåll kan hänföra olika verksamheter tillområdet för privaträttsliga villkor respektive föreskrifter --bör tillämpas inte bara för postens och televerketsrättsförhållanden utan ligga till grund för en översyn avövriga affärsverk. Denna särskilda utredning har enligt våruppfattning varit allt för begränsad till sin omfattning och viföreslår att utredningsuppgiften genom tilläggsdirektivöverlämnas till den ovan nämnda parlamentariskt tillsattautredningen. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av att den enskildetillförsäkras rätt till skälig ersättning när han drabbas avskador eller förluster på grund av myndighetsåtgärder,2. att hos regeringen begär tilläggsdirektiv tillkommittén (Ju 1989:03) med uppgift att se över reglerna omdet allmännas skadeståndsansvar i enlighet med vad imotionen anförts.