mot · GF02L20 · 1992-04-21 00:00:00 — med anledning av prop. 1991/92:139 Statlig lönegaranti vid konkurs Konkursutvecklingen i är oroande. På 1970-taletvar antalet konkurser drygt 4 000 . Under 1980-taletökade de till ca 5 000-6 000 . 1990 var siffran nästan 11000 och uppgick antalet konkurser till 18 424. Av dessautgjorde 17 378 företagskonkurser.En konsekvens av denna ökning är att antaletlönegarantiberättigade arbetstagare ökat kraftigt. Under1980-talet uppgick de till ca 14 000 . Förra budgetåretfick ca 45 000 arbetstagare utbetalning av lönegarantimedel.Enligt uppgift från kammarkollegiet kommer ca 65 000arbetstagare att få lönegaranti under innevarande budgetår.Under årens lopp har det förekommit upprepadepåståenden om att lönegarantin missbrukas. 1982 ficklönegarantiutredningen i uppgift att titta på detta.Utredningen hade kontakter med företrädare förkronofogdemyndigheterna, konkursförvaltarna ochlänsstyrelserna. I sitt slutbetänkande kom utredningenfram till att missbruket beträffande lönegarantin var avbegränsad omfattning och betydelse.Även har det i dagspressenförekommit upprepade påståenden om att lönegarantinmissbrukas. Några belägg för att situationen skulle haväsentligt förändrats efter lönegarantiutredningens enkätfinns dock oss veterligen inte.Regeringen vill flytta över beslutsrätten ilönegarantifrågor till konkursförvaltarna och låta tvistigalönekrav prövas i vanlig rättegång. Det är en efterlängtadreform som kommer att leda till minskat dubbelarbete,ökad flexibilitet och snabbhet i förfarandet, betydligt färrerättegångar, ordenligt belysta tvistefrågor då rättegång trotsallt sker och besparingar för statsverket.Regeringen vill också sätta ned det maximalagarantibeloppet från nuvarande tolv basbelopp till 100 000kr. Det är enligt vår uppfattning inte rimligt att nedsätta detmaximala garantibeloppet till . Reglerna harkaraktär av social skyddslagstiftning och för arbetstagarnautgör lönen i regel den enda inkomstkällan. Vi kan inte seatt regeringens förslag i denna del går att genomföra utanatt lagens syfte går förlorat.Regeringen anger inte hur stor besparingen blir ommaximalbeloppet sänks till . Dock måste det ijämförelse med de numera månatliga utbetalningarna omca 250-300 milj.kr. röra sig om mycket blygsamma belopp.Främst kommer anställda i de riktigt små företagen attdrabbas. De har ofta en mycket personlig relation tillägaren. Det är långt ifrån givet att en arbetstagare försökerfå sin arbetsgivare i konkurs så snart en månadslön uteblir.Tvärtom kan det handla om att öka arbetsinsatsen och göraallt för att rädda företaget. Lojalitet och rädsla förryktesspridning gör att man inte talar öppet utåt omproblemen.Det händer därför att arbetstagare har fleramånadslöner innestående när konkursen inträffar.Lönegarantin skall täcka dessa månader, uppsägningstiden,semesterersättning m.m. Det är tydligt attbegränsningsregeln vid dessa fall kan slå mot ganska lågamånadslöner.Hårdast slår begränsningsregeln mot arbetstagare hososeriösa arbetsgivare. Vi ser många exempel på att vissaarbetsgivare gör allt vad de kan för att hålla sig undanförhandlingar, delgivningar och rättvisa. När konkurseninträffar kan det ha gått flera månader.Regeringen argumenterar själv i propositionen mot ettförslag från lönegarantiutredningen om att begränsa denförmånsberättigade tiden före konkurs från nuvarande tolvtill . ''Det är'', sägs det i propositionen, ''ocksåså att den relativt långa tid som förmånsrätten omfattar harsitt värde för arbetstagare som arbetar hos mindrearbetsgivare där den fackliga bevakningen är otillräcklig. ''Det kan ibland uppstå svårigheter när en arbetsgivare skallnås för att inleda förhandlingar eller för att delges stämning.Inom vissa branscher förekommer det att rörelse byterägare onormalt ofta vilket kan medföra svårigheter när detskall klarläggas vem som har varit arbetsgivare under dentid en uppkommen lönefordran avser. Vi kan inte se annatän att de argument som regeringen själv anför mot entidsmässig förkortning med samma styrka talar mot ensänkning av maximalbeloppet.Naturligtvis kommer även andra löntagare att drabbasom taket sänks. Äldre tjänstemän (med högre löner ochlängre uppsägningstider) drabbas hårdare än yngre.Reformen kan också slå mot sysselsättningen. Säg att deti ett konkursdrabbat företag finns ett antal tjänstemän medmånadslöner på 20 000-- . och med fem eller sexmånaders uppsägningstid. Vid konkurstillfället har de eneller två månadslöner innestående och sedvanliga krav påsemesterersättning. Det är säkert inget ovanligt fall. Dessatjänstemän når maximalbeloppet på 100 000kr. De har då enligt 4 § lagen om anställningsskydd rätt attmed omedelbar verkan frånträda sina anställningar. Dettakan försvåra möjligheten att överlåta rörelsen i drift ochdärmed skada sysselsättningen.Vi anser därför sammanfattningsvis attmaximalbeloppet måste ligga kvar på en avsevärt högre nivåän 100 000 kr.I propositionen nämns att frågan om skydd förarbetstagarens fordran i händelse av arbetsgivarensinsolvens har varit föremål för en förstaårsbehandling vidILO:s inernationella arbetskonferens 78:e möte i ijuni 1991. Syftet är att arbeta fram en konvention och enrekommendation som tar sikte på både lönefordringarsföreträdesrätt och införandet av lönegarantisystem.Slutbehandling sker i juni 1992.Sverige åtnjuter ett högt anseende inom för sinsociala skyddslagstiftning. Om vi i vårt land sänkermaximalbeloppet på sätt som föreslås kommer detsjälvklart att få negativa återverkningar för ILO-behandlingen av konventionsförslaget. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att hos regeringen begär förslag till sådanändring i lönegarantilagen att maximibeloppet liggeravsevärt , att beloppet knyts till gällandebasbelopp enligt 1 kap. 6 § lagen (1962:381) om allmänförsäkring och att betalning därvid utgår för fordran somavser ersättning för särskilda kostnader framför annanfordran,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i övrigt i motionen anförts om behovet att bevara nivånpå den sociala skyddslagstiftningen vad avser konkurser.