ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GF02K510 · 1992-01-27 00:00:00 — Datainspektionens (DI:s) uppgift är att verka för attautomatisk databehandling av personuppgifter inte medförotillbörligt intrång i enskilda personers integritet och att godsed iakttas i kreditupplysnings- och inkassoverksamhet.Inspektionen har vidtagit kraftigarationaliseringsåtgärder och verksamhetsmålet med fullkostnadstäckning av hela verksamheten har uppfyllts.Vi kan emellertid konstatera att den nuvarande högautvecklingstakten på det ADB-tekniska området kommeratt hålla i sig. Ny teknik kommer att användas förpersonregistrering. Utvecklingen mot effektivare ochbilligare ADB-utrustningar förväntas leda till att dagensdatatillämpningar får en allt större spridning.Till detta skall läggas att kraven på en effektivisering avden offentliga sektorn liksom nya organisationsformer påolika samhällsområden kommer att medföra krav på enökad samordning av olika databaseradeinformationssystem. Denna utveckling kommer inte minstatt bli tydlig på den kommunala sidan genom denadministrativa omdaning som den nya kommunallagen förmed sig. Bransch- och strukturrationaliseringar inom denprivata sektorn kommer ytterligare att förstärka dennautveckling.Sammantaget medför de förhållanden som här beskrivitsökade risker för otillbörligt intrång i den personligaintegriteten.Det pågående förändringsarbetet i datalagsutredningen(Ju 1989:02) kan inte komma att påverka inriktningen avDI:s arbete /93. En genomgång av DI:sverksamhetsplan visar att kraven på inspektionen kommeratt öka på i stort sett alla verksamhetsområden. Detta gällersärskilt tillstånds-, tillsyns- och regelgivningsverksamheten.DI kan inte tillgodose kraven på dessa områden utanytterligare resurser. Det är således nödvändigt att DI genomhöjd kostnadsram ges förutsättningar att förstärka singrundorganisation.Regeringen föreslår en kostnadsram för DI 1992/93 påtotalt 20.312.000 kronor. Utgiftsramen för inspektionen börenligt regeringen beräknas med utgångspunkt i enresurstilldelning som realt motsvarar av föregåendeårs utgiftsram. För DI innebär det ett besparingskrav på 0,-- 95.000 kronor.Den av regeringen föreslagna kostnadsramen för1992/93 medför att DI får ökade svårigheter att avsättaresurser för tillsynsverksamheten. Det kan leda till attinnehållet i inspektionens verksamhet måste omprövas.Enligt vår mening vore en sådan utveckling oroväckande urintegritetssynpunkt.Vi socialdemokrater anser att det föreslagnabesparingskravet om 0,() inte bör läggaspå DI. Vi anser vidare att DI skall ges ökade resurser till trehandläggare för förstärkning av de ovan nämndaverksamhetsområdena. Kostnaden förpersonalförstärkningen och lokaler har beräknats till1.230.000 kronor för /93. Vårt förslag leder,om det antas, till ökad säkerhet för den personligaintegriteten.Personalförstärkningen ryms inom ramen för beräknadeintäkter för inspektionens verksamhet och påverkar såledesej statens budgetsaldo. DI:s utgiftsram /93 börsåledes fastställas till 21.637.000 kronor. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om utgiftsramen fördatainspektionen för /93.
mot · GF02K511 · 1992-01-27 00:00:00 — De statligt utsedda representanterna i de statligaverksstyrelserna har i realiteten ingen beslutanderätt.Generaldirektörerna har beslutsfunktionen.Styrelseledamöterna har i princip bara att låta siginformeras. Det är också enligt den handledning somföreligger en oklar roll -- företräder de staten, sitt parti, sigsjälva eller är de verkets företrädare gentemot omvärlden?Situationen är orimlig. Det borde föreligga ett klartägarintresse av att ha kontroll över verksamheten. Omdetta skall ske genom ansvariga och beslutande styrelser,eller genom återgång till rent generaldirektörsansvar börövervägas. I det senare fallet torde departementets resurserhärför behöva granskas närmare. Den rena revisionen ärinte en ledningsfunktion. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om översyn av de statligaverksstyrelserna.
mot · GF02K512 · 1992-01-27 00:00:00 — Förbud mot uttagande av avgifter för myndigheters rutinmässiga kontroll och inspektion av icke offentlig verksamhet Avgiftsfinansiering har blivit en metod att under ettannat namn ytterligare beskatta företagsamheten i Sverige.Det är ett självklart rättvisekrav att företag inte skakunna åläggas att betala avgifter till myndigheter somgenomför rutinmässiga kontroller eller inspektioner avföretagens verksamhet.Lagstiftningen msåte ändras så att myndigheterna endasthar rätt att ta ut avgift för sådan kontroll eller inspektionsom måst företagas på företagets egen förskyllan.Ett exempel på det ovan sagda är att vissa kommuner tar1 . för att inspektera restauranger med avseende pårenlighet m.m. Det har t.o.m. hänt att man tagit ut dessaavgifter utan inspektion! Med anledning av det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att myndigheter ej bör äga rättatt ta ut avgifter för rutinmässig kontroll och inspektion avicke offentlig verksamhet.
mot · GF02K513 · 1992-01-27 00:00:00 — Den brittiska regeringen presenterade genomett så kallat white paper någonting som kallas för theCitizen's Charter. Syftet är att stärka skattebetalarnasställning genom att på ett antal områden precisera derättigheter som de inbetalda skattepengarna egentligenberättigar till vad gäller offentliga tjänster som vård,utbildning och omsorg. Förut har man förväntats varatacksam för det man fick. skall man som jämbördig partkunna ställa krav och få ersättning när givna löften inteinfrias.Det finns sex grundläggande principer i det engelskaförslaget. Medborgarna skall ha rätt att ställa krav påkvalitetsnivå, öppenhet, information, valfrihet, icke-diskriminering och tillgänglighet. Det gäller medborgarna ideras egenskap av patienter, föräldrar och elever,hyresgäster, kunder inom transportväsendet och hosposten, eller som hjälpsökande inom barnavård, socialvårdoch arbetsförmedling. Det berör dem också införkörkortsprovet, som bilister, brottsoffer eller i kontaktenmed skattemyndigheten. Det täcker polisens,domstolarnas, kriminalvårdens och väghållningensområden liksom den kommunala servicen.De metoder som anges för att åstadkommakvalitetsförbättringarna är till exempel mer privatisering,ökad konkurrens, mer entreprenad, ökade inslag avprestationslöner, publicering av mål för verksamheten,bättre skadestånd när någonting klappar ihop totalt.Avsikten är inte att låta privatiseringsarbetet avstanna.De tjänster som omfattas av kontraktet skall intenödvändigtvis produceras av den offentligasektorn. Så länge ansvaret ligger där och skattebetalarnabetalar, så länge skall de också få svart på vitt på vad de harrätt att förvänta sig.Regeringen bör undersöka förutsättningarna för attinföra medborgarkontrakt även i . Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om medborgarkontrakt inom denoffentliga sektorn.
mot · GF02K515 · 1992-01-27 00:00:00 — Myndigheters inkrävande av uppgifter m.m. Medan medborgarna kan få vänta på reaktionerfrån myndigheterna och tvingas söka sin rätt i instans efterinstans även i uppenbara rättvisefrågor så kan i dagmyndigheterna under hot om efterföljd avkrävamedborgarna fullständiga besked på diverse frågor inommycket , , , kanske i något lyckligtfall 1 månad.Detta avspeglar en fullständig obalans mellan individoch myndighet. Individen behandlas som en presumtivbrottsling visavi den allsmäktiga myndigheten.Rättssäkerheten kräver en starkare ställning förmedborgaren. Sålunda skall enligt vår uppfattning enmyndighet dels motivera varför en uppgift behövs inom enviss tid, dels utlova senaste tidpunkt för ett svar frånmyndigheten.Samtidigt skall det lagstiftas att ingen myndighet ägerrätt att låta ett ärende ligga obehandlat över 6 månader.Myndighet skall heller ej ha rätt att avkräva uppgift frånmedborgare än 3 månader. Detta förhindrargivetvis inte att man uttrycker önskemål om snabbaresvar... Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att rättsskäkerheten kräver enstarkare ställning för medborgaren gentemot myndigheter,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att en myndighet som inkräveren uppgift från en medborgare klart måste angeanledningen till att uppgiften behövs inom ,3. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att en myndighet bör vara skyldigatt ange den senaste tidpunkt då ett beslut eller svar kanvara att förvänta från myndigheten,4. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att en skyldighet bör införas förmyndighet att inte låta ett ärende ligga obehandlat över sexmånader,5. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att myndighet inte skall äga rättatt avkräva uppgift från medborgare än tremånader men att önskemål från myndighetens sida fårframföras om snabbare svar.
mot · GF02K516 · 1992-01-27 00:00:00 — Vid internationella jämförelser har det visat sig att detlokala och regionala självstyret har varit särskiltvälutvecklat i . Troligen beror detta på frånvaron avstarka feodala maktapparater, och det berodde i sin tur påatt småfolket kunde dra till skogs och överleva omherrarnas förtryck blev för starkt.När länen inrättades blev de verktyg förden statliga överhetens kontroll och skatteindrivning.Landshövdingarna har utsetts utifrån centralmaktensbehov, inte utifrån befolkningens. harutnämningarna alltmer fått karaktären av belöningar tillframträdande politiker som gjort sitt. Det är egentligenganska märkligt att länen och landshövdingarna -- dessakvarlevor från ett odemokratiskt överhetssamhälle -- harkunnat leva vidare ända in i vår tid.Demokratiskäl talar för att länsstyrelser ochlandshövdingar avskaffas som politiska instanser och ersättsmed direktvalda regionala parlament respektive med valdaordförande i dessa parlament. Men det finns också en radeffektivitetsskäl för detta. bedrivs dubbelarbete i länoch landsting. Och för allmänheten är det ofta svårt att sevar gränsen går mellan det statliga och detlandstingskommunala ansvaret.Det finns naturligtvis en del tekniskt/administrativauppgifter av typ skatteuppbörd och körkortsregister somkan samlas i ett statligt regionkontor om detta är lämpligt.Fler uppgifter som ligger på både landsting ochlänsstyrelser kan också med fördel flyttas över påprimärkommunerna. Den exakta gränsdragningen mellanlänstinget, den statliga lokala administrationen ochkommunerna får klarläggas av den kommitté vi föreslårsenare i denna motion.I flera län/landsting diskuteras förändringar i dekomplicerade relationerna mellan regionernas olika statligaoch kommunala instanser. Den extremt orationella läns-och landstingsindelningen kring är ett exempelbland flera. Det innebär ett särskilt problem, vars lösninginte kan avvakta att länsting införs över hela landet. Detråder bred politisk enighet där om att man måste göra någotoch om man ändå stuvar om kan man lika gärna ta etthelhetsgrepp och införa ett länsting direkt.Den beredning som behövs av denna fråga är först ochfrämst politisk, de tekniska aspekterna har behandlats iflera hyllmeter av betänkanden. Vi föreslår tillsättande aven parlamentarisk kommitté med representation från allariksdagspartier och med sikte på att ett konkret förslag tilllänsting skall läggas före nästa val 1994. Kommittén börockså arbeta på ett sådant sätt att det reformarbete sompågår för att förenkla och demokratisera på denregionala politiska nivån underlättas. Med hänvisning till det anförda hemställsatt begär att regeringen tillsätter enparlamentarisk kommitté med uppgift att lägga fram förslagtill länsting enligt vad i motionen anförts om att stimuleraregionalt reformarbete.
mot · GF02K517 · 1992-01-27 00:00:00 — Grundlagen föreskriver allas likhet inför lagen samtsaklighet och opartiskhet vid hantering av undersåtarna.Varför sker ej detta?Hur kan det komma sig att p.g.a. prestige, personligamotsättningar och lojaliteter myndighetspersonerbevisligen har fått härja utan påföljder i syfte att bryta nersina medmänniskor? Fallet Alvgard är bara ett av tusentals,som visar hur människorna misshandlas av rättssystemet.Som exempel bör följande sex justitiemord omedelbartgranskas och om så visar sig bör dessa personer gesfullständig upprättelse såväl ekonomiskt sommassmedialt.1. 31 03 05-8933 . 31 02 06-3934 Per-OlofNilsson4. 32 07 06-4613 . 37 02 22-4605Anita Nilsson6. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till känna atten opartisk bör tillsättas, varsuppgift skall vara att se över samtliga ärenden där enskildamänniskor hamnar i kläm och utsätts för felaktiga beslut irättsapparaten i enlighet med vad i motionen anförts
mot · GF02K518 · 1992-01-27 00:00:00 — Införandet av länsparlament/regionparlament På den svenska regionala nivån finns tre politiskaaktörer. Det är statens förlängda arm, ocholika länsnämnder. Vidare landstingen vars huvuduppgifterär hälso- och sjukvård, tandvård, utbildning och kultur. Förkollektivtrafiken delar ansvaret medprimärkommunerna som också via länsförbunden ochSvenska kommunförbundet har ett regionalt samarbete.Detta är två aktörer för mycket, ett samlat regionalt organär fullt tillräckligt för ett samlat strategiskt synsätt påregionens utveckling. Det är till och med en stor fördel attverksamheten samlas under en hatt.Landstingen bör genom samordning med övriga läns-och regionala organ utvecklas till läns/regionparlament meddirektvalda ledamöter som ansvarar för i princip alloffentlig verksamhet på länsnivå. De tänktaläns/regionparlamenten har genom sin politiska bas,geografiska omfattning och ekonomiska styrka kraftfullamöjligheter att hävda regionala synpunkter och regionalsolidaritet. De kommer inte minst att ha stora möjligheteratt stärka de mindre kommunernas funktion för framtiden.Den pågående EG-integrationen reser bl a fråganhuruvida våra nuvarande län utgör en tillräckligt vid bas föratt de även skall kunna garantera medborgarnasvälfärd i vid mening. I samband med en utveckling motläns/regionparlament bör därför en översyn avlänsgränserna genomföras. Redan pågår ett alltmeromfattande samarbete mellan olika län på flera håll i landet.Det gäller , , m.m.Skapandet av direktvalda länsparlament med tydligaansvarsområden för hela länets utveckling innebär att deregionala politikerna profileras mer inför valmanskåren,vilket ökar intresset för den politiska verksamheten påregional nivå. De enskilda medborgarna får ökademöjligheter att ställa ansvariga politiker till svars för detregionala beslutsfattandet. Det innebär också att manflyttar politisk makt från staten till en lägre och förinvånarna närmare nivå. Att flytta politiska beslut så näramänniskorna som möjligt är att värna den demokratiskabeslutsprocessen. Det är en viktig ideologisk princip,subsidiaritetsprincipen, att beslutsfattandet skall ske pålägsta möjliga effektiva nivå. En samordning avstyrinstrumenten på regional nivå innebär även attbyråkratin avsevärt reduceras.Läns/regionparlamentens regionala utvecklingspolitikskulle kunna bestå av välfärdsorienterade ocheffektiviserande riktlinjer för: näringsliv ochsysselsättning, energifrågor och en samlad regionalmiljöpolitik, kollektivtrafik och övrigakommunikationssystem, boende, hälso- ochsjukvård, utbildning inklusive gymnasieskola,kulturfrågor.Allt givetvis med undantag för vad som i dessa styckenfaller inom primärkommunernas ansvarsområde.Jämsides med att en läns/regionparlamentsreformgenomförs bör man pröva möjligheten att införa ett systemmed folkvald länspresident (motsvarande landshövding). Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om en läns/regionparlamentsreform.
mot · GF02K519 · 1992-01-27 00:00:00 — Kontrollen av att förvaltningsmyndigheters utredningarär tillräckliga som beslutsunderlag är dålig. En sådankontroll behövs med tanke på den enskildes rättssäkerhet.Att tvinga fram kontrollen genom rättsprövningsinstitutetskulle vara bra. Visserligen beslutade l99l omökat utrymme för muntliga förhandlingar vid rättsprövning,men det räcker inte.Ny Demokrati föreslår att Lagen om rättsprövningändras på så sätt att prövningens omfång preciseras genomett särskilt stadgande om att regeringsrätten skall haskyldighet att tillse att saken är tillräckligt utredd.I förarbetena till lag om rättsprövning framgårvisserligen att regeringsrätten har viss skyldighet av nämntslag. I praxis går det dock oftast till så att dåutredningsfrågor kommer upp till behandling i sambandmed rättsprövning så nöjer sig rätten med att konstatera attnågon felbedömning inte framgår av materialet. Men detkan finnas omständigheter som inte framkommit. Denenskilde har exempelvis inte haft rätt till rättshjälp ellerärendet har handlagts av tjänstemän som inte alltid ärjuridiskt skolade. Detta kan medverka till att saken inteblivit tillräckligt utredd. I remissbehandlingen avunderlaget till prop l987/88:69 ifrågasatte flera instanser omden föreslagna prövningens omfattning var tillräcklig för attmotsvara krav.Självfallet måste ett förvaltningsbeslut alltid uppfyllagrundlagens krav på saklighet och opartiskhet och allaslikhet inför lagen. Regeringsrätten bör kunna pröva ävenfrågan om detta krav iakttagits.Syftet med ändringen i rättsprövningslagen är att tvingaregeringsrätten att ta ställning till vilken väglednings- ochutredningsskyldighet den myndighet haft som handlagtärendet och huruvida bevisbördan får placeras på denenskilde om saken inte går att utreda tillräckligt samt hurbevisvärderingen skall gå till inom förvaltningen. Sådanaställningstaganden kan vara värdefulla genom att de ärprejudicerande och därmed kan komma att påverkaförvaltningsmyndigheters framtida ställningstaganden. Med hänvisning till det anförda hemställsatt i enlighet med vad i motionen anförtsbeslutar om sådan ändring i rättsprövningslagen attregeringsrätten skall ha skyldighet att tillse att saken ärtillräckligt utredd så att enskildas rättssäkerhet stärks.
mot · GF02K520 · 1992-01-27 00:00:00 — I ett rättssamhälle föreligger ett behov av en friståendeinstans med uppgift att garantera att medborgarnaverkligen får del av gällande fri- och rättigheter.Redan år 1809 tillskapades vår JO-institution som ocksåfått efterföljare över hela världen. Därefter har i Sverigetillkommit en växande skara av ombudsmän med skildauppdrag såsom (),(),(JämO) ochDiskrimineringsombudsmannen (DO). Dessutom planerasytterligare tillskott, t.ex. (),() och ombudsmän för olikapatientgrupper. Under den s.k. Fermenta-krisen föreslogst.o.m. en minoritetsägarombudsman.Härigenom uppkommer en olämplig splittring avverksamheten och man förlorar lätt helhetsperspektivet.Men framför allt riskerar vissa medborgargrupper som intefått en ''egen'' ombudsman att känna sig diskriminerade.Små ombudsmannaorgan blir dessutom ineffektiva. Kritikhar också framförts t.o.m. från ministerhåll. JO anses ha förliten kapacitet och saknar lokal förankring. DO anses hahaft svårigheter att genomföra sitt uppdrag. JämO anklagasför passivitet beträffande rättsprövning av jämställdhetsfall.Detta är en otillfredsställande situation.Det är en självklarhet att en ombudsmannainstitutionbehövs för att medborgarna ska få verklig del avrättssamhället. Men det synes nödvändigt att tillskapa ensamlad organisation för de medborgerliga fri- ochrättigheterna. Detta organ skulle då i princip omfattasamtliga existerande och planerade ombudsmannaorgan.Institutionens samlingsnamn skulle lämpligen kunna varaRättighetsombudsmannen och då förkortat till RO. Dettakunde bli en effektiv instans, som skulle arbeta snabbt ocheffektivt och täcka både den offentliga och privata sidan.RO skulle ha granskande, rådgivande och processandeuppgifter samt därmed också få opinionsbildande funktion.Detta organ skulle bedriva en bred och även lokaltförankrad verksamhet. På lokal nivå borde samverkan skemed kommunerna men under RO:s ansvar.I ett rättssamhälle får inte medborgarna känna sigutelämnade och maktlösa och RO kan då bli den kanal somalltid står öppen för den enskilde medborgaren. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om inrättande av enrättighetsombudsman (RO).
mot · GF02K602 · 1992-01-27 00:00:00 — Försöksverksamhet med direktvalda stadsdelsnämnder i och inrättades i 21 stadsdelsnämnder, somi ett första steg har fått ansvar för frågor som rörgrundskolan, det sociala området, fritid och kultur. Mandiskuterar att i ett nästa steg utvidga verksamheten till attomfatta också plan- och byggfrågor och delar av dentekniska verksamheten. I pågår sedan början av1991 försök med tre stadsdelsnämnder: , Rinkebyoch . Också där finns en debatt om att vidgaverksamheten.I båda kommunerna har det också förts en debatt delsom direktval till SDN, dels om att förbättra formerna förstadsdelsnämndernas verksamhet så att medborgarnasengagemang i verksamheten ökar. I hade tre avfullmäktiges partier -- , ochmiljöpartiet -- med kravet på en lagändring för attmöjliggöra direktval i sina program inför förra årets val. IStockholm drevs frågan av ,och miljöpartiet.Det är när detta skrivs osäkert om det kommer att finnasen majoritet för direktvalda SDN i någon av kommunerna,men det borde vara en värdefull erfarenhet för hela landetom man i någon kommun prövade sådana nämnder. Omriksdagen öppnar för en försöksverksamhet i de bådastorstäderna vid valet , så får kommunerna självasenare avgöra om man vill utnyttja möjligheten. Med hänvisning till det anförda hemställsatt hos regeringen begär förslag till sådanalagändringar att en försöksverksamhet med direktvaldastadsdelsnämnder i och möjliggörs vidvalet .
mot · GF02K603 · 1992-01-27 00:00:00 — Ledighet för politiska förtroendeuppdrag Rätten till ledighet för kommunala förtroendeuppdragregleras i 4 kap. 11§ kommunallagen. Bestämmelsen omfattar allakommunala uppdrag och är användbara på ledamöter ochsuppleanter i fullmäktige, styrelse och övriga nämnder samtrevisorer och revisorssuppleanter. De angivna reglernasäger endast att den förtroendevalde ''har rätt till denledighet från anställning som behövs för uppdraget''.Det finns inget direkt stöd i denna lagstiftning eller dessförarbeten för att en förtroendevald med skifttjänstgöringhar rätt till ledighet från påföljande nattskift.Det lär inte finnas någon lagstiftning som reglerar rättentill ledighet för de statliga uppdragen som nämndeman iexempelvis tingsrätt och länsrätt. Mot bakgrund av den viktsom tillmäts ett ökat politiskt engagemang hosmedborgarna måste detta anses ytterst otillfredsställande.Ledighetsreglernas utformning för kommunalaförtroendeuppdrag innebär att den stora grupp påarbetsmarknaden som har skiftarbete är utlämnad till sinarbetsgivares godtycke om han eller hon skall ha möjlighetatt åta sig kommunala förtroendeuppdrag påmänniskovärdiga villkor.Det är likaså en mycket allvarlig brist att det inte finnsnågon ledighetslagstiftning för uppdrag som nämndeman.Statligt och kommunalt anställda har i allmänhet rätt tillsådan ledighet enligt gällande kollektivavtal. Någon sådanrätt förekommer normalt inte på den privata sidan.Härigenom skapas en dålig representativitet hosnämndemannakåren.Jag anser att snabba lagstiftningsåtgärder för att ta bortdessa orättvisor behövs. Behövlig ledighet för politiskaförtroendeuppdrag, också med hänsyn till skiftarbetandesvillkor, måste garanteras genom lagstiftning. Nämndemänsrätt till ledighet för uppdrag måste också lagregleras. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till känna attde lagbestämmelser som reglerar rätten till ledighet förpolitiska förtroendeuppdrag ses över i enlighet med vadsom anförts i motionen.
mot · GF02K604 · 1992-01-27 00:00:00 — Man skall kalla en spade en spade. En stad skall få hetastad. De kommuner som egentligen är städer börexempelvis byta kommunfullmäktige till stadsfullmäktigeo.s.v. Begreppet stad bör åter få användas av de nuvarandes.k. kommuner som önskar detta. Med hänvisning till det anförda hemställsatt beslutar att begreppet stad återinförs.