mot · GF02K214 · 1992-01-27 00:00:00 — Ett av fundamenten för en demokratisk stat ärreligionsfriheten. Religionsfrihet innebär inte bara enrättighet för den enskilde att få utöva sin religion fritt ochobehindrat, det innebär också en rätt att få leva i en stat somvisar strikt neutralitet mellan olika religionsinriktningar.Risken är uppenbar att en icke-neutral stat väljer att vialagstiftning och ekonomiska styrmedel gynna enreligionsinriktning.Tyvärr måste man konstatera att inteuppfyller kraven man kan ställa på en i religiösa frågorneutral stat. Statskyrkosystemet består än , skolansreligionsundervisning skall enligt beslut få mer profiloch ''etik'' skall helt plötsligt bli högsta gällandestatsmoral.Den är naturligtvis det främstauttrycket för religionsfrihetens begränsning. Attstatskyrkosystemet i grunden bara är ett uttryck förmaktsträvanden har visat sig uppenbart ända dåkopplingen kyrka--stat blev ett faktum. Grunden då var attstatsmakten skulle tämja kyrkans maktsträvanden, som viddenna tid var i kollisionskurs med statens egna intentioner.Senare utvecklades ett ömsesidigt behov där staten fick etteffektivt administrativt organ som förutom renadministration också gav statsmakten ett ideologiskt motivför sin maktutövning (ett exempel på detta är resonemangetom att makten skulle vara given av ).Kyrkans vinst av samverkan blev förstås ett i detnärmaste totalt monopol på religionsutövning. De som intedelade statsreligionens syn på tillvaron blev såledesförföljda inte bara som kyrkans utan också som statensfiende. Självklart är denna intolerans delvis ett utslag av enomvärld som inte i alla avseenden präglades av tolerans ochdemokratiska värderingar. Det kan dock inte användas somett argument mot det faktum att en statsreligion alltidanvänds i maktsyfte. Särskilt tydligt kan detta sägas ha varitunder 1800-talets andra hälft, då såväl religiöst som politisktoliktänkande förföljdes så kraftigt att dessa dissidentertvingades i landsflykt.Än fortsätter maktaspekten att vara viktig.Politiker och statsmakten vill ha kontroll över kyrkan så attinga ''oönskade'' tendenser eller värderingar smyger sig in i''vår egen demokratiskt styrda kyrka''. Kyrkan vill hatillgång till de stora resurser som beskattningsrätt innebärsamt en ställning som religionen som har större betydelseoch vikt än andra.Det är förstås ur demokratisk synpunkt felaktigt attgenom ''kollektivanslutning'' förutsätta att medborgarnavill vara medlemmar i ett visst samfund. När man sedanbetänker att det är barn som ansluts och att det endastär av medlemmarna som besöker statskyrkan en normalsöndag så ter sig hela systemet med statsreligion absurt.Idén om en statskyrka tycks än mer föråldrad i ettsamhälle där alltfler medborgare väljer att erkänna sig tillandra religioner än den av staten utvalda. Med den öppnavärld, med möjlighet till resor och kontakter med andrakulturer, som vi har är det fullt naturligt att influenserfrån andra länder också kommer att spela en roll även pådet religiösa området. Till detta kommer en stor gruppflyktingar och invandrare som har helt annanreligionstillhörighet. Hur reagerar denna allt större gruppmedborgare på en stat som indirekt utpekar deras religionsom oriktig?Slutligen är det förstås felaktigt att låta någon annan änstat och kommuner beskatta medborgarna. Principielltskulle det inte finnas något hinder för andra föreningar ellersamfund att ta ut sin ''medlemsavgift'' via skattsedeln. Vadsom nu måste ske är att statskyrkosystemet som den rest detär från forna tider måste avvecklas. Det är då viktigt attbetona en strikt neutral syn på religionen och att det inte blirnågon reviderad lösning där kyrkan får behålla exempelvisbeskattningsrätten.En total brytning är nödvändig där statskyrkan blir ettsamfund bland andra. Detta innebär att beskattningsrättenupphör, att den automatiska anslutningen försvinner, att detnya fristående samfundet får statliga bidrag i enlighet medalla andra samfund och föreningar samt att den nyafristående kyrkan helt fritt och självständigt får bestämmasin organisation.På detta sätt kommer vi att få en kyrka somförhoppningsvis baserar sin verksamhet mer på detmedlemsengagemang som finns än vad som är fallet i dag.Samtidigt skapas ett bredare medlemsengagemang därdeltagandet inte inskränker sig till ett passivt deltagande pågudstjänster utan där det också finns utrymme förinflytande och egen aktivitet.Staten kommer på detta sätt att kunna förhålla signeutral i religionsfrågor. Möjligen finns det vissa områdendär staten även efter åtskiljande bör spela en roll; dethandlar främst om underhållet av kulturhistorisktintressanta byggnader. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att beslutar om ett avskaffande avstatskyrkosystemet,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av en plan föråtskiljandet.