mot · GF02Ju619 · 1992-01-27 00:00:00 — Genom en lagändring som trädde i kraft den 1 januari1989 togs bestämmelsen i 1 kap. 7§ bort, enligt vilken domstolen ''vid val avpåföljd, med iakttagande av vad som krävs för attupprätthålla allmän laglydnad, skall fästa särskilt avseendevid att påföljden skall vara ägnad att främja den dömdesanpassning i samhället''. Lagändringen grundade sig påförslag av fängelsestraffkommittén i betänkande (SOU1986:13-15) Påföljd för brott.Kommittén ansåg att allmänpreventionen verkadegenom lagens straffhot och en i anslutning därtillupprätthållen fast och konsekvent praxis som visar attstraffhotet inte är tomt. Man ansåg att enskilda domar i siginte kunde antas vara av betydelse för allmänpreventionenoch att det knappast var möjligt för domstolarna att bedömavilken inverkan en viss påföljd i ett enskilt fall kunde få förden allmänna laglydnaden. Kommittén menade också att detstred mot principen om likhet inför lagen att i det enskildafallet av allmänpreventiva skäl göra avvikelser frånsedvanlig påföljdsbedömning.Under remissbehandlingen av förslaget framfördeskritiska synpunkter mot att kommittén tillmättpreventionsteorierna en alltför begränsad roll viddomstolarnas beslutsfattande. Man menade att kommitténvarit inkonsekvent genom att preventionsteorierna så starktbetonades som grund för straffsystemet som sådantsamtidigt som de i princip inte skulle få läggas till grund förbeslutsfattandet i de enskilda fallen. Särskilt när det gälldede allmänpreventiva hänsynen menade fleraremissinstanser att kommittén inte tillräckligt beaktat derasbetydelse för påföljdsbestämningen i enskilda fall.Departementschefen ansåg för sin del att det varuppenbart att domstolarna i sin tillämpning måste kunnabeakta de allmänna ändamål som ligger till grund förstraffsystemet. ansåg han det klart attdomstolarnas möjligheter att förutse och jämföra vilkaeffekter i preventivt hänseende som olika alternativapåföljder kunde få i det enskilda fallet var ytterstbegränsade.Vid riksdagsbehandlingen tilldrog sig inteallmänpreventionen något nämnvärt intresse, dockframfördes från moderat håll att allmänpreventiva hänsynmåste väga tungt då påföljder för brott bestäms, särskiltmot bakgrund av den då starka ökningen av brottslighetensom inträffat under senare decennier.Läget har ju därefter faktiskt inte blivit bättre, utanväsentligt sämre. Brottsligheten ökar och blir allt grövre.Den går också ned i åldrarna. Samhället står till synesmaktlöst. Om allmänpreventionen ges större betydelse änidag bör det öka möjligheten att döma till strängare straffför den lilla högaktiva gruppen av vanebrottslingar.Dessutom bör ett mera framträdande allmänpreventivttänkande kunna medverka till att det hos unga människorinskärps hur allvarligt samhället ser på brott.1 kap. 7 § tillämpade domstolarna iallmänhet på så sätt att hänsynen till allmän laglydnadtillmättes högre dignitet än hänsynen till den dömdesanpassning i samhället.Som belysande exempel kan nämnas hur domstolarnatidigare behandlade rattfylleribrottet. För rattfylleri varhuvudregeln fängelse av allmänpreventiva skäl.Fängelsestraff utdömdes sålunda regelmässigt, annanpåföljd endast undantagsvis. Domstolarna tog alltså försthänsyn till intresset av att upprättahålla laglydigheten menkunde döma till annan, inte frihetsberövande påföljd, omdet förelåg speciella skäl som just hade med den dömdesanpassning i samhället att göra. är det precis tvärtom,vilket för övrigt ter sig mycket märkligt, då en senarelagändring skett som enligt lagstiftaren faktiskt syftade strängare syn på rattfylleri. Om bestämmelsen i 1 kap. 7§ hade varit kvar och tillämpats på anfört sätt hadesannolikt betydligt fler dömts till fängelse förrattfylleri.Bland folk i allmänhet tycker man att domstolarnadömer märkligt. Det saknas stadga i dömandet. Många förfram berättigade tvivel på att lika fall behandlas lika och attdömandet grundas på saklighet och objektivitet. Det är högtid att återskapa tilltron till rättssystemet och de rättsligainstanserna. Ett första steg kan vara att klargöraallmänpreventionens övergripande betydelse förstraffrätten och för domstolarnas dömande verksamhet.Vid dömandet bör sålunda allmänpreventionenåterupprättas och sättas främst. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att beslutar om sådan ändring i brottsbalkenoch annan strafflagstiftning att det klart framgår att detgrundläggande motivet för strafflagstiftningen ärallmänpreventionen,2. att hos regeringen begär sådan ändring ibrottsbalken att allmänpreventionen sätts främst ochsålunda tillmäts överordnad betydelse vid dömandeverksamhet i enlighet med vad som anförts i motionen.