mot · GF02A222 · 1992-01-27 00:00:00 — Avskaffande av länsarbetsnämnderna och m.m. har det övergripande ansvaret förarbetsmarknadspolitiken i varje län. I klartext betyder det,att härifrån fördelas pengar till de olika kontoren i länetmed hänsyn taget till de fördelningsprinciper, som AMSstadfäst.För att kunna göra detta måste bevakning ske av denlokala företagsamheten, samt av arbetslöshetsstatistiken.Andra faktorer, som påverkar, är lokal utbildningsnivå ochförutsättningar för näringslivets utveckling.Andra arbetsuppgifter för länsarbetsnämnderna är attaktivt stödja olika projekt för att öka livskraften iarbetslivet inom länets gränser.Vidare sköter länsarbetsnämnderna personalutbildningoch löneutbetalningar.Allt detta kräver, förutom tjänstemän medspecialfunktioner, även en relativt sett stor administrativresurs, och även lokaler. I dagens dataålder, och med detstora centralt uppbyggda datanät som arbetsförmedlingarnahar, finns resurser att följa allt detta arbete centralt. Detkan knappast vara försvarbart att bygga upp ytterligare enadministrativ resurs som mellanhand.Ansvaret för länen kan ligga centralt. Denkommunikation med övriga länsfunktioner, arbetsgivare,arbetsförmedlingar, skolor, fackförbund,arbetsgivarorganisationer, m.m. som kan vara av värde, kannumera ske via interaktiv video. På så sätt spar manresekostnader, och sliter inte heller så mycket på mänskligtkapital.Förhållandena kan variera från län till län. Mångalänsarbetsnämnder har bantats avsevärt . arbetar dock c:a 50 personer pålänsarbetsnämnden med en länsarbetsdirektör som chef.Organisationen är på tok för stor. Oerhörda pengar skullekunna sparas in.Från slutet av 70-talet har arbetsförmedlingarnautvecklats att dels kunna ackvirera arbete åt enskildamänniskor, dels att tillfredsställa arbetsgivarnas krav. Mankan säga, att förmedlingarna har två olika kunder meddelvis helt olika krav. Dock vore det rimligt att anta, attmänniskans behov av arbete, och arbetsgivarnas behov avkvalitativ arbetskraft borde kunna förenas i slutänden.För att kunna klara denna mycket svåra balansgång börarbetsförmedlingarna satsa på välplaneradarbetsmarknadsmässig och företagsanpassad utbildning.Det är ytterst viktigt att ta reda på alla fakta omarbetsmarknaden, möjligheter till arbete, och krav påutbildning, numera både globalt och lokalt, för att kunna gerätt service. Man behöver alltså på förmedlingarna satsa påen kvalitativ vägledning av förmedlingens kunder, bådebeträffande egna resurser och omgivningens krav. ärdetta ett eftersatt område, och man har satsat sina resurserpå olika servicecenter, t.ex. i form av yrkeskaféer.Ett exempel på tänkbara vägar till arbete är i . Inom detta satsar man på attgrundskole- och gymnasieelever får en utbildning som äranpassad till industrins behov på orten. Detta har initieratsav näringslivet i samarbete med länsarbetsnämnden.Det har dock inte satsats något på 18--25-åringar, somi dag är den största gruppen arbetssökande. En fördjupadvägledning och aktiv bearbetning av denna grupp är oerhörtviktig. För att klara denna satsning krävs en kvalitativt godarbetsmarknadsutbildning.AMU har haft mer eller mindreensamrätt på arbetsmarknadsutbildning. Parallellt medAMU hade många större företag sin egen utbildning avungdomar, s.k. industriskolor. är dessa satsningarborta, och AMU har blivit egen myndighet och inte längreunderställd AMS.Med tanke på det allt viktigare kravet påarbetsmarknadsanpassad utbildning, och med kravet påarbete efter utbildning, borde det vara en utmärkt lösningatt kunna köpa utbildningsplatserna direkt av de störreföretagen på en ort, så att utbildningen kan bli bådeändamålsenlig och kostnadseffektiv.Skall AMU kunna överleva, bör man satsa på flexiblautbildningsinsatser, som följer den lokalaarbetsmarknadens behov. Utan en sådan inriktningkommer AMU att slås ut av andrautbildningsanordnare med större flexibilitet.På mindre orter bör utbildningsinsatserna för vuxnakunna samlas under ett tak: uppdragsutbildning, AMU,Komvux, Folkhögskola, studieförbund. Här har manvinster i en gemensam planering, gemensamadministration, större utbud av utbildning och störreflexibilitet i urvalet av både utbildning och lärare.Tidigare har man på mindre orter alltid kunnat utnyttjagymnasieskolan för utbildning av äldre, t.ex.vårdutbildning. Med nya bestämmelser från 1dec. 91 faller denna möjlighet. Likaså dras anslaget förvuxenutbildning ner, vilket får till följd att många vuxnaförlorar möjligheter till studier av eget intresse. Detkommer också att innebära, att allaarbetsmarknadsutbildningar måste upphandlas, vilket i sintur innebär betydligt större kostnader än förarbetsmarknadsutbildning. På en liten ort kommer detta attbli förödande.Det är helt klart att arbetsförmedlingen skall ha ett kravpå sig att klara en avancerad utredning för att nå målet''arbete åt alla''. Av denna anledning hararbetsförmedlingarna fått en ny utredningsorganisation tillsin hjälp, . Dock finns det utredningsresurser kvar påförmedlingarna.Nya AMI-institut har växt upp i varje kommun i ,med egen chef, egna vägledare, egen administrativpersonal, egna lokaler och eget budgetansvar. Dock, varkenfår man, eller kan man fatta beslut omarbetsmarknadspolitiska insatser, eftersom dessa belastararbetsförmedlingens budget.Det finns som tidigare nämnts en utredningsresurs påarbetsförmedlingen i nära anslutning till den aktivaplatsförmedlingen, som är nära företagsanknuten. Varförbygga upp en ny organisation, där tjänstemännen förväntasarbeta med samma slag av utredning, men utan närheten tillden levande förmedlingsverksamheten. Dessutom utanmöjlighet att fatta ekonomiska beslut om bidrag för arbets-eller utbildningsåtgärder?I dag passerar en arbetssökande först förmedlingensutredning för att komma till . Därifrån får personenefter mer eller mindre långvarig utredning återvända tillförmedlingen för ett ekonomiskt beslut, vilketförmedlingen av lokala arbetsmarknadsskäl inte kan ta. Nugör då förmedlingen om hela utredningen, och tiden går.Förutom ett slags rundgångsverksamhet blir effektentidsförlust och mänskligt lidande.Lägg all utredningsverksamhet under förmedlingenstak, med en chef, ett ekonomiskt ansvar och utnyttjande avpersonalresurser, samt inte minst i absolut närhet till detaktiva förmedlingsarbetet. Här finns det miljoner att tjäna.För personer med svårare handikapp borde man kunnautnyttja de speciella arbetsvårdsinstitut, som fanns tidigareoch som fortfarande existerar som s.k. AMI:s. Dessa kundeslås samman med Riksförsäkringsverketsrehabiliteringscentra samt maximaltutnyttja de specialfunktioner på personalsidan som krävs.Inte bara pengar kan man vinna på en renodling avarbetsområden och sammanslagning av resurser, utan ävenett bättre utnyttjande av personal. Framför allt ävenmöjligheten till en bättre utbildad personal, som lever upptill de av regering och riksdag uppsatta målen.Även arbetsförmedlingens kunder måste vinna på ettsådant system, då det råder en total förvirringbeträffande , , AMU etc. Vem är huvudman? Vadinnebär det ena och det andra? Var kan jag få hjälp? Dessafrågor ställer sig både näringslivet, försäkringskassor,läkare och privatpersoner.Verksamheterna vid AMS, länsarbetsnämnderna, AMIoch arbetsförmedlingarna kostar stora belopp. Likaså harman inom organisationerna ansvar för anförtrodda medelför arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Kostnaderna ärmycket stora, och därför måste kvalitet och effektivitethöjas.Som ett första steg bör man ta bort länsarbetsnämndernaoch lägga över funktioner och ansvar till AMS. En ansvarigdär för varje län, och kanske även direkt underställddepartementet.AMI bör läggas ner, och utredningsresurserna föras övertill arbetsförmedlingarna.Samordna resurser och insatser för handikappade medRiksförsäkringsverkets och försäkringskassornas resurser! Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att ta bort länsarbetsnämndernaoch lägga över funktioner och ansvar till AMS,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att bör läggas ner ochutredningsresurserna föras över till arbetsförmedlingarna,3. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att resurser och insatser förhandikappade bör samordnas med riksförsäkringsverketoch försäkringskassorna,4. att vid avslag på yrkandena 1 och 2 hosregeringen begär en utredning med uppgift att ge förslag omhur verksamheten vid och länsarbetsnämnderna kanrationaliseras,5. att hos regeringen begär en utredning meduppgift att ge förslag om hur arbetsförmedlingarna kaneffektiviseras.