mot · GF02Fi44 · 1992-05-11 00:00:00 — med anledning av prop. 1991/92:150 Förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för /93, m.m. (kompletteringsproposition) SammanfattningVänsterpartiet föreslår i motionen:Åtgärder mot arbetslösheten -- ettfempunktsprogramEtt samlat program motarbetslösheten med en omfattning på 10 miljarder inriktatpå utbildning, arbetsmarknadspolitiska satsningar ochinvesteringar i infrastruktur.Ett ROT-program ikommunerna genom tidigare utbetalning av 4 miljarder avkommunens skatteunderlag.Myndigheternas ochverkens planer på infrastruktursatsning förverkligas.Utbildning och kunskapshöjning i industrisektorn iställetför att avskeda.En tillfällig sänkning av pensionsåldernsnabbutreds.SkattepolitikAv statsfinansiella, fördelningspolitiska och miljöskälföreslår grundavdraget slopas förhögre inkomstgrupperatt beskattningen avkapitalinkomster m.m. återställsatt beskattningen avenergi höjs och utformas efter miljömålattföretagsbeskattningen ses över, bl.a. bör möjligheterna tillskattereserveringar -- surv-systemet -- avvecklasattföretagens energibeskattning utformas så att den tillgodosersåväl konkurrens som miljökrav.Vänsterpartiet och regeringens skatteförslag:att avmiljöskäl avslå regeringens förslag om sänkt energiskatt förföretagenatt tillstyrka förslag om att höja energiskattenför hushållen under förutsättning att inkomsterna går tillutveckling av alternativ energiteknik och energibesparandeåtgärderatt avslå förslaget om borttagande avschablonavdragetatt avslå en sänkning av momsenKommunernas ekonomiatt avslå regeringensindragning av 7,5 miljarder från kommuner och landstingatt föreslå minst realt oförändrade statsbidrag tillkommuner och landsting under 1990-taletatt skjuta uppikraftträdandet av ett nytt statsbidragssystem till 1994 ochatt en ny kommitté tillsätts med uppgift att föreslå ett nyttbehovsinriktat generellt statsbidragssystematt avslåregeringens förslag till kommunalt skattestopp att avslåregeringens förslag till nytt utbetalningssystemUtbildning300 till skolansarbetsmiljöfullfölj den 3-åriga utbyggnaden avgymnasieskolanfler platser på högskolanBostadssubventioneratt avslå regeringensförslag till bostadsfinansieringatt säga nej till höjdgaranterad ränta för hus med räntebidrag enligt äldrebestämmelseratt bibehålla investeringsbidraget för ny-och ombyggnad av bostäderatt en ny utredning får tilluppdrag att lämna förslag på nyttbostadsfinansieringssystem med en fördelningspolitisktgynnsam effekt 1. Inledning 1.1 Marknad och kapitalismRegeringens ekonomiska politik är rent''manchesterliberal''. Medborgarna skall inte tillåtas styrasin framtid, vare sig genom enskilda eller gemensamma,demokratiska beslut. I stället skall den så kallademarknaden fatta besluten. Men en sådan marknad har intepå länge existerat, annat än i helt marginaliserad form:Sverige är inte en marknadsekonomi utan en kapitalistiskekonomi. Denna ekonomi behärskas av en liten klick starka''aktörer'', en finansoligarki som planerar finansiering,produktion och avsättning. Den gör det dock på villkor somdikteras av mäktiga transnationella koncerner. Drivkraftenär i ökande utsträckning spekulativ, en jakt efter snabbautdelningar på kort sikt. Det är mycket länge sedanmedborgarnas behov styrde ekonomin via en fungerandemarknad och konkurrensutsatta företag, om de nu någonsingjort det.Det är i ljuset av dessa förhållanden som regeringensstrategi skall ses. Det är inte marknaden som skallstimuleras utan kapitalisterna. Den ''enda vägens'' politiksänker därför kapitalskatterna och ökar armbågsrummetför spekulanterna. Seriösa, långsiktigt arbetandeinvesterare missgynnas liksom förut. Regeringen använderden mytiska ''marknaden'' endast som ett hot, som etttäckord för de ekonomiska makthavarnas utpressning.Budgetunderskottets storlek och makthavarnas hot omränteökningar blir förevändningar för att inte vidta åtgärdermot ekonomiska och mänskliga nedrustning. Idenna medvetna strävan urskuldar sig regeringen ständigtmed hänvisningar till ''marknadens villkor''.Resultatet är en arbetslöshet som närmar sig EG-nivå.Den offentliga finansiering som den sociala tryggheten ochden industriella infrastrukturen vilar på attackeras ochundergrävs genom skattesänkningar för de rika. Deninhemska ekonomiska aktiviteten stimuleras inte. Den''enda vägen'' innebär ekonomisk, social och kulturellstagnation och ökade klassklyftor.Överförandet av ekonomisk makt till utlandet, sompåskyndats genom avskaffandet av valutaregleringen, harförflyttat makten från den nationella kapitalismens sfär tillhelt oåtkomliga rymder. Att en ''borgerlig'' regeringbejakar denna utveckling är en självklarhet.Socialdemokratins försök att med en ''tredje vägens'' politikhelt underordna sig den ekonomiska maktens krav och ändåskapa en stabil kapitalism med tillväxt att fördela, har visatsig vara en illusion.När stalinismen i föll samman, förklaradeborgerliga ''experter'' att nu hade kapitalismen segrat ochhistorien nått sitt slut. Men stalinismens fall har inte gjortkapitalismen bättre skickad att lösa sina problem -- attfördela jordens tillgångar mellan länder, folk ochmänniskor. I stället fortsätter utplundringen av ''tredjevärlden'' i accelererande takt, som kapitalismenvisar sin oförmåga att säkra acceptabla livsvillkor förfolken: ekonomisk stagnation förenas med ökandemiljöförstörelse.Kapitalismen har i flera länder skapat''tvåtredjedelssamhällen'', där två tredjedelar lever hyfsatmedan en tredjedel är utslagen. Om denna utvecklingfortsätter kommer detta att bli en realitet även i Sverige.Vänsterpartiet ser det som sin uppgift att utifrånarbetarrörelsens socialistiska värderingar om jämlikhet ochsolidaritet bygga upp en stark motkraft mot en sådanutveckling.1.2 utgångspunktVänsterpartiets utgångspunkt är att möta denodemokratiska kapitalismens maktutövning med endemokratisk offensiv. Historien visar att kapitalismensmakt minskar när folkliga rörelser -- arbetarrörelsen ochden politiska vänstern - varit offensiv och medveten.Vänsterpartiet kan inte finna sig i att kapitalismens hotom räntechocker på grund av budgetunderskott ochinhemska stimulansåtgärder skall leda till ökadarbetslöshet. Arbetslösheten måste bekämpas till varje prisoch kapitalismen utmanas -- i annat fall har vi i denpermanenta arbetslöshet och utslagning vilken ärförhärskande i övriga OECD-stater.Ökade klyftor leder till ett instabilare samhälle ochdärmed en instabilare ekonomi. Dessutom har denklasspolitik regeringen för en tidsinställd inflationsbomb.Vänsterpartiet har vid många tidigare tillfällen påpekatnödvändigheten av rättvisa och jämlika löne-, inkomst- ochförmögenhetsvillkor, för att långsiktigt hålla tillbakainflationen. Med de åtgärder som den gamla regeringenvidtog med skatteomläggningen och den nya regeringenmed sänkningar av kapitalskatter och försämringar för dearbetande, kommer avtalsrörelse att innehållastora och omfattande kompensationskrav.Vänsterpartiets uppfattning är att den ekonomiskapolitiken nu måste inriktas på att små och stora företag, isåväl nya som gamla branscher, omvandlas och omstöps tillkunskapsintensiva företag. Det är en satsning påkunskapsintensiva verksamheter, samt en demokratiskarbetsorganisation som kan ge landet en godkonkurrensförmåga. Därför krävs en aktiv ochmedveten näringspolitisk inriktning, så att resurser kanstyras till rätt ställe i rätt tid, vad gäller kapital, utbildningoch infrastruktur i övrigt. I ett internationellt perspektiv ärdetta ett ''måste''.1.3 Konkurrenskraft och EGOavsett medlemskap i eller inte, kan denekonomiska och politiska självständigheten -- för denna delav som tillhör -- bara skapas genom ettkonkurrenskraftigt och modernt näringsliv där kvalitet,kunskap, engagemang och demokratiskt inflytande för dearbetande ställs i centrum.Vänsterliberaler hade tidigt en klar insikt om risken attmarknadsvärdet kan förkrympa människovärdet. attmarknadsekonomins drivkrafter innebär att det faktisktinte blir människornas behov, utan inkomstfördelningensom styr och sätter prägel på efterfrågan och produktion.Utan en jämn inkomstfördelning fungerarmarknadsekonomin allt sämre.Från socialistisk utgångspunkt är det viktigt att betonahur en marknad skall fungera. Dels gäller det marknadensefterfrågesida (konsumenterna), dels marknadensproduktionssida. Konsumenterna skall ha möjlighet attstyra efterfrågan utifrån jämlika och rättvisa villkor. Påproduktionssidan får inte karteller och monopolstrukturersnedvrida konkurrensen eller snäva vinstmaximeringskravstyra produktionens inriktning. I arbetslivet skall deanställda styra och bestämma över arbetets uppläggning ochresultat.Denna inriktning är nödvändig, om ekologiska, socialaoch mänskliga värden skall kunna tas till vara. Dessahuvudpunkter i en ''socialistisk marknad'', jämninkomstfördelning i samhället och ett demokratisktarbetsliv, har mer gemensamt med de ''gamla'' liberalernaän vad dessa har med dagens nyliberala regeringspolitik.Vänsterpartiet arbetar för att Vänstern i ,och hela samarbetar och utvecklaralternativ till den politik som är förhärskande inom EG ochde marknader som domineras av de transnationellaföretagens villkor. I första hand måste fackliga och politiskaorganisationer vitaliseras och samordna sin inriktning.Miljö-, freds- och andra progressiva rörelser kommer attspela en vital roll i alternativet till kapitalets Europa.Vänsterpartiet anser att en alternativ strategi, i stället förmedlemskap i , är att anpassar sig mer ellermindre ensidigt till reglerna på EG:s inre marknad, skärperkonkurrenspolitiken för att åstadkomma ett mer effektivtinhemskt resursutnyttjande samt avskaffar handelshindergentemot resten av världen i snabbare takt än vad EG gör.Vidare ett stärkt och demokratiserat FN, en globalfördelnings- och miljöpolitik med avskrivning av tredjevärldens skulder som huvudmoment samt nationella lagarsom minskar makten för både storfinans och statsbyråkratioch som stärker självförvaltningen på regional, kommunaloch företagsnivå.1.4 Kapitalism och miljöVi står inför stora problem globalt och nationellt.Kapitalismen känner inte begreppet rättvisa och förmårdärför inte fördela resurser utifrån ett perspektiv avsolidaritet. Den klarar inte heller att hantera miljöfrågornapå ett hållbart sätt. Det behövs därför styrning frånsamhällets sida.På det miljöpolitiska området kan styrmedlen vara avolika karaktär. Det behövs lagar och regelverk,information, forskning och utbildning, tillsyn och kontroll.Skatter och avgifter är också viktiga styrmedel.Regeringen redogör i kompletteringspropositionen förbehovet av ekonomiska styrmedel på miljöpolitikensområde. Vi delar uppfattningen att ekonomiska styrmedelär bra, men en effektiv miljöpolitik genom skatter ochavgifter kräver en jämn inkomstfördelning. Men tyvärrmåste vi konstatera det saknas ett övergripandemiljöperspektiv i regeringens politik. Därmed blir inteheller de ekonomiska styrmedlen verkningsfulla.Genom tillsättandet av olika utredningar ocharbetsgrupper söker regeringen ge sken av handlingskraftmen lyckas inte dölja torftigheten i sin miljöpolitik. Detfinns inga enkla lösningar och vi står inför stora problem. Vimåste nu börja handla så att produktions- ochkonsumtionsmönster i grunden ändras och ingår i cykliskaförlopp. Om vi ska lyckas vrida utvecklingen rätt så måstevi respektera den ekologiska verkligheten. Vår ekonomimåste baseras på ett optimalt (inte maximalt) utnyttjandeav de naturgivna resurserna. Människan kan inte upphöraatt bruka jordens resurser men vi kan göra det på ettuthålligt sätt. Vi måste förändra innebörden i begreppentillväxt och ekonomi. De miljöpolitiska styrmedlen måsteinordnas i en sådan övergripande strategi.Det avgörande är om vi i grunden lyckas förändra degenerella skatte- och avgiftssystemen så att de bidrar till ensådan utvckling. Till detta kan sedan olika ekonomiskastyrmedel fogas som komplement.Man kan inte kompensera energibeskattning sommissgynnar de förnybara energislagen med vackra ord omatt användningen av fossil energi behöver minskas. Det ärhandlingarna -- inte de tomma orden -- som ger effekt. Detförslag till energiskatter man faktiskt lägger motverkar enbättre miljöanpassning och konserverar en föråldradenergislösande industristruktur.I avsnittet om ekonomiska styrmedel på miljöpolitikensområde redovisar regeringen vilka beslut som fattats avtidigare riksmöten och regering, men kommer inte mednågra mer omfattande nya konkreta förslag.De konkreta förslagen i propositionen inskränker sig till1,för att utveckla miljöstatistik ochnaturresursräkenskaper. Det är en nödvändig åtgärd menresurserna är otillräckliga. anvisar därför ienlighet med den utredning som behandlat frågan 5 000 000kr.Vänsterpartiet lämnar i en separat motion en lång radkonkreta förslag till nödvändiga ekonomiska styrmedel påmiljöpolitikens område.2. Genomgång av kompletteringspropositionen 2.1 Den ekonomiska utvecklingenAntalet arbetslösa är uppe i 200 000 personer.Ännu fler omfattas av arbetsmarknadspolitiska åtgärder.Totalt står en halv miljon människor utanför den öppnaarbetsmarknaden. AMS-chefen uppgeratt ''vi är på väg att förlora kampen motmassarbetslösheten'' och förutspår att läget kommer attförsämras ytterligare framöver.Hitintills har konjunkturnedgången slagit hårdast motde två och Metall. Regeringenräknar med att 150 000 jobb inom industrin och 60 000arbetstillfällen inom byggnadsverksamheten faller bortunder perioden --1993. Till dessa problem kommer nukommunkrisen. Inte heller de kommunanställdas jobb ärsäkra. varslades drygt 1 000 personer om avsked iUppsala kommun. Fler är att vänta, inte bara där utanockså i övriga delar av landet.Vad som gör konjunkturnedgången så allvarlig är inteenbart dess styrka utan också dess omfattning; samtligaverksamheter drabbas. Senast vi genomled en allvarligkonjunktursvacka var 1980--1983. Då minskade antaletindustrisysselsatta med 100 000 som 30 000arbetstillfällen föll bort inom byggsektorn. Attarbetslösheten trots detta kunde hållas nere på relativtrimliga nivåer berodde på att kommunerna ökadeantalet anställda med 70 000. Nuvarandekonjunkturnedgång är inte enbart djupare för industri- ochbyggsektor utan drabbar också kommunerna.Omfattningen och intensiteten gör att riskerna äruppenbara för att den omfattande arbetslöshetenpermanentas. I förlängningen innebär dettalångtidsarbetslöshet och social utslagning för storaungdomsgrupper.Allt är emellertid inte nattsvart. Vissa tecken finns på enförbättrad industrikonjunktur. Orderingång och exportökar som ett växande antal företag deklarerar attde avser höja sin produktion framöver. Tidigareerfarenheter visar dock att det tar tid innan sysselsättningenökar efter det att en vändpunkt i konjunkturen kunnatkonstateras. Nedgången i antalet industrianställda befarasdärför fortsätta åtminstone under det närmaste året. Tilldetta skall läggas väntade massuppsägningar inombyggsektorn samt den annalkande kommunkrisen. Detfinns därför ingen som helst anledning att avblåsa kampenmot arbetslösheten -- tvärtom måste den intensifieras.2.2 Regeringspolitikens inriktningI den reviderade finansplanen framgår att ''regeringensfrämsta uppgift är att hålla nere inflationen samt attgöra det möjligt för att med ekonomisk styrka blimedlem i EG''. Vi kan därmed konstatera att inte hellerdenna gång lägger regeringen någon speciell tonvikt vidsysselsättningsmålet. Det talas om en ''smärtsamdeflationsprocess'' och att ''denna ekonomiska politik ärdärmed en offensiv investering för framtiden''. Men kanrekordarbetslöshet och permanent utslagning av ungdomarverkligen betecknas som ''en offensiv investering införframtiden''?Regeringen påstår att ''arbetslösheten får aldrig bli ettmedel i den ekonomiska politiken''. Men hur rimmar dettamed formuleringen om att ''resursanvändningen i sektorerskyddade från utländsk konkurrens måste hållas tillbaka tillförmån för den konkurrensutsatta delen av ekonomin''?Regeringen räknar själv med att sysselsättningen inom denkonkurrensutsatta sektorn kommer att fortsätta minskasåväl som . Vilken anledning finns det då attförhindra en tillväxt inom andra sektorer? Någon tävlan omarbetskraften kan ju knappast sägas föreligga? Även ominte arbetslösheten skulle vara ett ''medel'' i denekonomiska politiken så måste den ändå betecknas som enmedveten konsekvens av den förda politiken.2.3 Alternativ till regeringenVänsterpartiet lade fram sitt förslag tillstatsbudget /93. Vårt främsta syfte var då, liksomnu, att snabbt få till stånd kraftfulla åtgärder motarbetslösheten. Vi anslog därför utökade resurser tillutbildning och investeringar i infrastruktur. Vi krävde ocksåfler beredskapsjobb. Av samma skäl avvisade vi regeringensförslag om en reducering av statsbidragen till kommunernaoch krävde att investeringsbidraget för bostadsbyggandetskulle återställas till sin ursprungliga nivå.Trots att en viss förbättring av industrikonjunkturenkunnat konstateras så har läget på arbetsmarknadenförvärrats ytterligare. Till stor del sammanhänger detta medutvecklingen inom kommun- och byggsektorn. regeringen med att sysselsättningen och1993 skulle öka med 15 000 personer inom kommunsektornoch minska med 32 000 personer inombyggnadsverksamheten. räknar regeringen, för sammaperiod, med en nedgång i antalet anställda med 22 000 inomkommunsektorn och 63 000 inom byggbranschen.Regeringen har med andra ord justerat ner sinsysselsättningsprognos för dessa båda sektorer mednärmare 70 000 personer.Trots denna mycket förändrade bild av den framtidautvecklingen saknas seriösa förslag i syfte att kommatillrätta med problemen. Istället väljer regeringen att läggafram förslag om minskade statsbidrag och en successivnedtrappning av bostadssubventionerna. I nuvarandekonjunkturläge blir den oundvikliga konsekvensen ökadarbetslöshet. Därför avvisar vi dessa förslag.Den annalkande kommunkrisen är av något annorlundanatur än problemen inom övriga delar av ekonomin. Det ärinte den finansiella situationen som är detegentliga problemet, utan istället intäkternas långsiktigautveckling. På försämras kommunernas finanserhögst avsevärt. Skatteintäkterna väntas efter 1993 minska ireala termer. Till detta kommer så den planeradeneddragningen av statsbidragen. Även med ett mycketoptimistiskt framtidsscenario dröjer det till sekelskiftetinnan summan av skatteintäkter och statsbidrag når upp tilldagens nivå. Det är inför dessa dystra framtidsutsikter somalltfler kommuner tvingas skära bort stora delarav verksamheten.2.4 Den ekonomiska politiken i ett längre perspektivDet överskuggande problemet är den snabbtväxande arbetslösheten. Den ekonomiska politiken måsteinriktas mot att nuvarande höga arbetslöshetstal inte blirbestående. Ett annat växande problem är den tilltagandeobalansen mellan statens intäkts- och utgiftssida. Utgifternaberäknas nästa budgetår överstiga intäkterna med drygt 100miljarder kronor. Mätt som andel av BNP utgör dettaunderskott ca 7 %.Statsfinansernas försämring beror i hög grad påkonjunkturnedgången. Vikande sysselsättning, måttliglöneutveckling och stagnerande konsumtion medförreducerade statsinkomster. ökar utgiftssidan tillföljd av utvidgade arbetsmarknadspolitiska insatser. Vidsidan av detta snabbt växande konjunkturella underskottfinns också ett omfattande strukturellt underskott. Hittillshar det sagts att detta strukturella budgetunderskott liggerpå , men det kan mycketväl vara betydligt större än så.I bilaga I:1.2 till kompletteringspropositionen harfinansdepartementet analyserat utvecklingen av denoffentliga sektorns inkomster och utgifter i ettfemårsperspektiv. Syftet med beräkningarna är att utrönavilka konsekvenser redan fattade beslut och åtaganden harpå de offentliga finanserna i ett mer långsiktigt perspektiv.Även under antagande av en tämligen gynnsam ekonomiskutveckling och med omfattande besparingar inom kommun-och bostadssektorn kommer de omfattande underskotten istatsbudgeten att bestå. /97 räknarregeringen med ett negativt saldo på 98 miljarder kronor.För den sammantagna offentliga sektorn (dvs. inklusivekommun- och socialförsäkringssektorn) förutsesunderskotten bli av ungefär samma storleksordning.Den långsiktiga konsekvenskalkylen indikerar att destrukturella underskotten är betydligt större än regeringenvill medge. Regeringens bristande vilja att erkännabudgetunderskottens sanna natur sammanhänger utantvekan med den ekonomiska politikens ensidiga inriktningpå skattesänkningar. En naturlig slutsats avanalysresultaten i den långsiktiga konsekvenskalkylenborde vara att vägen nu är stängd för framtidaskattesänkningar. Detta vill inte regeringen erkänna. Ettsådant medgivande skulle ju vara liktydigt med ettunderkännande av ''den enda vägens politik'' och denproklamerade visionen om en ''skattepolitik för tillväxt''.Därför tonas problemen ner, som nya förslag omskattesänkningar läggs fram.Finansministern har vid ett flertal tillfällen uttalat sig föratt alla borde ha minst en årslön på banken. Nuvarandestatsskuld motsvarar en dryg årslön för löntagarna och dettaräknat före skatt. Med fortsatta budgetunderskott avnuvarande storleksordning kommer denna skuld attöverstiga en och en halv årslön . Ett ökatprivat sparande och fortsatt stora offentliga underskottinnebär inte enbart en omfördelning från låg- tillhöginkomsttagare utan också en omfördelning mellangenerationer. Dagens skattesänkningar måste nämligen engång betalas -- de kommer inte att betala sig själva somregeringen försöker ge sken av.Sveriges bytesbalans beräknas gå med överskott. Detbetyder att överskottet i den privata sektorns finansiellasparande mer än överväger den offentliga sektorns negativafinansiella sparande. Detta innebär att sparandet inte är förlitet, men det är fel fördelat. Det gäller att använda detsparande som inte kommer till annan vettiganvändning för att skapa nya jobb och undvikamassarbetslöshet.I den senaste långtidsutredningen betecknades periodenmellan och 2005 som ''det goda årtiondet''. Motbakgrund av resultaten i långsiktigakonsekvenskalkyl måste detta uppfattas som en närmastgrotesk skönmålning. Trots omfattande nedskärningar ochett relativt optimistiskt antagande om den ekonomiskautvecklingen uppvisar statsbudgeten oförändrat storaunderskott.Att statsutgifterna överstiger inkomsterna med 100miljarder kronor under ett lågkonjunkturår behöver i siginte vara något problem. Särskilt inte om upplåningenanvänds till investeringar i syfte att skapa fler jobb och ingårsom en aktiv del i en politik för att förhindra att storagrupper permanent slås ut från arbetsmarknaden. Det gårdäremot inte att leva vidare med den här typen avunderskott i såväl låg- som högkonjunktur.Det är nu viktigt att en hållbar strategi utformas för denekonomiska politiken fram . EnligtVänsterpartiets uppfattning måste denna politik ha följandetre inslag: Sänkt arbetslöshet, bibehållen social välfärd ochminskade underskott i de offentliga finanserna.Vi inom är väl medvetna om att det inteblir någon enkel uppgift att uppnå dessa tre mål. Denekonomiska politiken måste av nödvändighet präglas avbetydande finess och försiktighet. Drastiska systemskiftenoch Alexander-hugg kan riskera hela processen. Ytterst handlar det om att förhindra en fortsattutveckling mot ett tvåtredjedelssamhälle.3. Stoppa arbetslöshetenVänsterpartiets uppfattning är att den svenska ekonominhar två akuta uppgifter: att stoppa arbetslösheten och attskapa social rättvisa.Vänsterpartiet föreslår en strategi för att bekämpaarbetslösheten som ger omedelbar effekt och förhindrar attvi skapar en armé av permanent arbetslösa.Regeringens insatser för att stoppa upp ökningen avarbetslösheten är allt för begränsad.