mot · GF02Ju509 · 1992-01-27 00:00:00 — När en ansvarig utgivare för en närradiosändare iStockholm anklagades och dömdes till fängelse för hets motfolkgrupp kunde han från fängelset fortsätta den brottsligaverksamhet för vilken han dömts. Att detta var möjligtupprörde många.Enligt rättsvårdande myndighetberor denna fängelseinterns fortsatta möjlighet attproducera radiosändningar med hets mot folkgrupp påföljande resonemang. En primär uppgift för kriminalvårdenär att se till att den som avtjänar ett fängelsestraff inte kanfortsätta med den brottsliga verksamheten under den tidstraffet avtjänas. En sådan målsättning måste betecknassom blygsam, en fattig rest av alla de stolta målsättningarsom efter hand flagnat, som målsättning ett absolutminimum för en av motgångar hårt prövad myndighet. Föratt avstyra internens brottsliga verksamhet måste denneberövas sina brottsverktyg. Det ''juridiska'' problemetuppstår emellertid vid definitioner av brottsverktyg. Enutrustning för inspelning av tal och musik kan inte i sigbetraktas som ett typiskt brottsverktyg. Brott föreliggerförst när sändning av uttalanden som innebär hets motfolkgrupp äger rum. Men också förberedelse för ett sådantbrott kan vara anledning till ett ingripande. Då måste docken konkret misstanke om förberedelse för brott föreligga.Här uppträder ännu en svårighet. Kontrollmöjligheternavad gäller internens förehavanden minut för minut underdygnet är tidsödande och personalkrävande och vida störrepå en lokalanstalt, där sexmånadersstraff brukar avtjänas,än på en riksanstalt.Summan av detta är att de faktiska möjligheterna ärganska små att utöva total kontroll över att en intern intehar tillfälle att utöva ett förnyat brott.Saknas kontrollmöjligheterna föreligger heller inte enkonkret misstanke om förberedelse till brott. Det i sin turutesluter också ett ingripande mot förberedelse. Förbudmot att inneha brottsverktygen kan alltså inte utfärdas.Slutsatsen måste bli att det är öppet för internen attfortsätta att begå det brott för vilket straffet avtjänas. Denblygsamma målsättningen, att den som begått ett brottåtminstone inte skall kunna fortsättaatt begå brottet, måste tydligen ytterligare skruvas ner. Attdetta förhållande är orimligt och stötande för den allmännarättskänslan är alldeles uppenbart. Det juridiskaresonemang som leder fram till slutsatser där den dömdedribblar bort motspelaren och genom ett tunnelskott tarhem spelet måste vara behäftat med allvarliga brister.Enligt min mening måste synen på vad som ärbrottsverktyg skärpas. En notorisk inbrottstjuv dömd tillfängelse skulle knappast tilldelas kofot, bågfil ellersvetsaggregat även om det skulle vara svårt att påvisaförberedelse till brott. En knarkhandlare borde inte hellerkunna kräva att utrustningen i cellen skulle kompletterasmed persondator, telefon och telefax, verktyg som inte i sigkan betraktas som typiska brottsverktyg.I verkligheten finns det knappast något längre som ärtypiska brottsverktyg i en tekniskt sofistikerad värld. Detinnebär i sin tur att brottsverktygen varierar från brott tillbrott. Den som utnyttjar utrustning för inspelning av tal ochmusik i sin brottsliga verksamhet för vilken han dömtsborde kunna berövas dessa så länge han sitter inne.Däremot är det inget som hindrar att han får tillgång till enkofot och en bågfil. Kassaskåpssprängaren kan påmotsvarande sätt få utrustning för inspelning av tal ochmusik.För många framstår hanteringen av fängelsestraffet för''hets mot folkgrupp'' som en parodi på rättvisa, somexempel på en flathet som ibland framställts som ettnationaldrag. När målet med en lagstiftning missats så grovtsom i förekommande fall, måste verkan av lagstiftningenbringas i överensstämmelse med lagstiftningens intention.Om så inte sker, motverkas lagstiftningens egentliga syfte:att avskräcka och förebygga brott. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om en skärpning av synen påbrottsverktyg med anledning av ett utfärdat fängelsestraffför ''hets mot folkgrupp''.