mot · GF02L301 · 1992-01-27 00:00:00 — Konkursförvaltares roll vid utredning av ekonomiska brott Förundersökningar om ekonomisk brottslighet är oftamycket vidlyftiga och komplicerade. Åklagarkåren hartidigare bl.a. via utbildningsinsatser upprätthållit en högkompetens inom de ämnesområden -- framför alltföretagsekonomi -- som krävs för att kunna ledaförundersökningar om ekonomisk brottslighet. Sådanautbildningsinsatser är dock inte lika vanliga , samtidigtsom brottsligheten blir mer och mer komplicerad.Ekonomisk brottslighet uppdagas mycket ofta underutredning av konkursbon. Det är då konkursförvaltarensuppgift att uppmärksamma de rättsvårdandemyndigheterna på den misstänkta brottsligheten.Konkursförvaltaren är utsedd av rätten, men eftersom hansarvode avräknas ur konkursboet som konkursfordran är deti praktiken borgenärerna i konkursen som betalar arvodet.Dessa har inte något intresse av att bekosta en utredningsom går utöver vad som krävs för att fastställa utdelningen ikonkursen. Konkursförvaltaren har därför inget mandat attgöra sådana extra utredningsinsatser som annars skulleankomma på polis och åklagare.Den anmälan om brottsmisstanke somkonkursförvaltaren gör torde ofta leda till att enförundersökning inleds. Då polis och åklagare övertarutredningen måste de börja helt från början, vilket innebären tempoförlust och ett dubbelarbete -- de börjar då medsådana utredningar som konkursförvaltaren redan gjort.Detta är speciellt uttalat i stora och kompliceradekonkurser.Vi anser att det finns skäl att överväga en klarare ocheffektivare rollfördelning mellan åklagare ochkonkursförvaltare i ovan beskrivna situationer. Statenskulle kunna finansiera den ytterligare utredning somkonkursförvaltaren finner nödvändig för att presentera ettbättre beslutsunderlag för de rättsvårdande myndigheterna.I mål där staten är ensam fordringsägare förekommerdetta redan; ett exempel är den s.k. La Reine-härvan, därkonkursförvaltarens arvode bekostas av staten som endafordringsägare, och där utredningen gått långt utöver vadsom är nödvändigt för fastställande av statens fordran påutdelning i konkursen. Alla fordringsägare har emellertidinte denna möjlighet. Det innebär att staten -- och andra,stora ensamma fordringsägare -- gynnas.En regel som ger möjlighet att särskilt förordnakonkursförvaltaren för ytterligare utredning i alla slagskonkurser bör övervägas. Vidare utredning får visa hurlångt det är lämpligt att konkursförvaltaren fortsätterutredningen. Tänkbara mål för konkursförvaltarensutredning kan vara rekommendation eller beslut omhuruvida förundersökning skall inledas eller så långt som tillbeslutsunderlag i åtalsfrågan. Åtalsbeslut bör dock givetvisalltid vara förbehållet en åklagare. Det måste vidare utredasvilken ställning konkursförvaltaren får avseendetjänstemannaansvar, handlingsoffentlighet och sekretessm.m.Ett ytterligare skäl till en utredning är, att det ovanbeskrivna förfarandet redan förekommer i vissutsträckning. Den belysning av tjänstemannaansvar,handlingsoffentlighet, sekretess m.m. som vi önskar ärsåledes redan nu nödvändig. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om det angelägna i att tillsätta enutredning som studerar möjligheterna till ett effektivareutnyttjande av konkursförvaltare vid förundersökning ibrottmål samt av konkursförvaltares ställning, ansvar ochskyldigheter vid sådana förfaranden.