mot · GF02A726 · 1992-01-27 00:00:00 — Ändring av forumreglerna för arbetstvister Arbetsdomstolen har befunnit sig i en svårarbetssituation. Allt flera mål strömmar till, och statistikenöver antal mål som står oavgjorda vid varje års utgång visarklart en stigande tendens. Dessa förhållanden innebär intebara att målen inte hinner avgöras så snabbt som ärönskvärt för tvister rörande arbetslivsfrågor utan också attarbetsbördan för de vid domstolen heltidsanställdadomarna är alltför tung. En radikal förändring krävs för attråda bot på här åsyftade brister. Förändringen bör ta siktepå forumreglerna och bör innefatta att vissa typer av mål,främst mål om anställningsskydd, till skillnad från vad somnu gäller inte skall få drivas av organisationer direkt tillarbetsdomstolen.Rättslig bakgrundFör rättegången i mål om arbetslivsfrågor gäller -- utöverde allmänna reglerna i -- lagen (1974:371)om rättegången i arbetstvister. Som arbetstvist räknas iprincip alla civilrättsliga tvister mellan arbetsgivare ocharbetstagare. Tvisten kan gälla kollektivavtal elleranställningsavtal eller frågor som regleras imedbestämmandelagen, anställningsskyddslagen,semesterlagen eller annan arbetslivslagstiftning. Domstolari arbetstvister är arbetsdomstolen (AD) och tingsrätterna.Det är bara vissa slag av arbetstvister, främst vissa tvisterdär organisation för egen eller medlems räkning väckertalan, som får instämmas direkt till AD. Andraarbetstvister, t.ex. krav från oorganiserad arbetstagare ellerfrån organisationsmedlem som väcker talan utan sinorganisations stöd, skall instämmas till tingsrätt. Den somär missnöjd med tingsrättens avgörande i en arbetstvist fåröverklaga till AD för slutligt avgörande.Med någon förenkling kan forumregleringen sägasinnebära att AD har tre huvuduppgifter:1) Den första är att som första och enda instans avgöratvister om kollektivavtal och vad därmed sammanhänger,t.ex. tvister om föreningsrätt och förhandlingsrätt enligtmedbestämmandelagen.2) Den andra är att som första och enda instans avgöratvister om anställningsavtal, t ex sådana som gälleranställningsskydd, förutsatt att tvisten anhängiggörs av enorganisation för medlems räkning och att tvisten kommerfrån den kollektivavtalsreglerade delen avarbetsmarknaden.3) Den tredje är att som överinstans avgöra andra tvisterom anställningsavtal, t.ex. mål om anställningsskydd somanhängiggjorts vid tingsrätt av en oorganiseradarbetstagare.MålstatistikFram till och med var tillströmningen av mål tillAD måttlig, och domstolen förmådde i stort sett attavgöra så stort antal mål att det motsvarade antaletnytillkomna mål. Under det nämnda året inkom 309 nyamål och samma antal mål avgjordes. Vid slutet av det åretstod 121 mål oavgjorda. Därefter har emellertidtillströmningen av mål ökat i stort sett , och ävenantalet oavgjorda mål vid varje års slut har stadigt ökat omman ser utvecklingen på . Som exempel kannämnas att inkom 357 nya mål och att vid detårets slut 210 mål stod oavgjorda. Och sedan harutvecklingen fortsatt i samma riktning. För det senastförflutna kalenderåret, 1991, visar statistiken att 434 nyamål kom in till domstolen samt att inte mindre än 255 målvar oavgjorda vid årets utgång. Om orsakerna till ökningenav måltillströmningen kan man, i brist på utredning, baraspekulera. Sannolikt har det försämrade ekonomiska lägeti landet haft viss betydelse. Det är också tänkbart attattityderna mellan organisationsföreträdarna på ömse sidorhar ändrats såvitt gäller strävan att undvikadomstolsingripande i rättsliga mellanhavanden.Vidtagna och planerade åtgärderAlla berörda har varit medvetna om densvåra arbetssituation som AD befinner sig i. I februari 1987tillsatte den dåvarande regeringen en utredning, '''' (med justitiekanslern som särskildutredare), med uppdrag att se över reglerna för rättegångeni arbetstvister, och utredningen avgav betänkandetArbetsdomstolen, SOU 1988:30. I betänkandet lades framflera förslag i syfte att lindra AD:s arbetsbörda. Sålundaförordades bl.a. krav på att domstolen meddeladeprövningstillstånd för att part, som var missnöjd medtingsrätts avgörande av arbetstvist, skulle få fullständigprövning i AD; detta förslag har dock inte föranlett åtgärd.Utredningen föreslog vidare viss utökning av den dömandepersonalen i AD, och i den delen företogs också en ändring.En heltidstjänst som vice ordförande i domstolen inrättades1988. finns vid AD fyra heltidstjänster för juristermed förstahandsansvar för skrivning av domar, nämligen tretjänster som ordförande samt den nämnda tjänsten som viceordförande.I regeringens proposition 1991/92:84 har lagts fram vissaförslag om ändringar i reglerna för rättegången iarbetstvister. Bakgrunden sägs vara den svåraarbetssituation som AD under en rad år befunnit sig i.Förslagen syftar främst till att förenkla domstolenshantering av målen. Sålunda förordas att ordförandesbehörighet att ensam på domstolens vägnar vidta åtgärdervidgas. Vidare skall rätten utsträckas att delegera visshandläggning under förberedelsen till lagfarna sekreterarevid domstolen.Förslag till åtgärdDe i den nyssnämnda propositionen, 1991/92:84,framlagda förslagen om förenklad målhantering i AD äringalunda betydelselösa men torde inte annat än marginelltkunna lindra arbetsbördan för de fyra heltidsanställdadomare som bär det betungande förstahandsansvaret förskrivning av domar.En näraliggande lösning av problemen med domstolensarbetsbörda kan tyckas vara att inrätta flera tjänster somordförande i . Flera tungt vägande argument kan dockanföras mot den idén. arbetar domstolen ipraktiken på tre avdelningar, varvid arbetet på varjeavdelning leds av en ordförande. För att upprätthållaenhetlighet och kontinuitet i dömandet är det angeläget attordförandena har goda möjligheter att samordna sinaverksamheter och att följa varandras rättskipning. Antaletordförande bör därför helst inte utökas utöver tre. Härtillkommer att en ökning av antalet i praktiken verksammaavdelningar kan medföra stora svårigheter att rekryterasådana ledamöter i domstolen som företräderarbetsmarknadens organisationer. Normalt tjänstgör vidvarje huvudförhandling två företrädare för arbetsgivarsidanoch två för arbetstagarsidan. tordeföreligga betydande svårigheter att i varje mål besätta dessaplatser i domstolen med organisationsföreträdare som intebara besitter nödvändig kunskap och auktoritet utan ocksåhar tid att ägna åt domarsysslan. En ökning av antaletavdelningar i domstolen torde dra med sig att dessasvårigheter skulle öka starkt.Enligt vår mening kan problemen med AD:sarbetsbörda inte lösas på annat tillräckligt effektivt sätt ängenom en ändring av forumreglerna som innebär att vissatyper av mål som får drivas av organisationer direkt tillAD överförs till handläggning i tingsrätt som första instans.Den ovannämnda övervägde på sin tidfrågan om någon målkategori lämpligen kunde överföras tillprövning i tingsrätt, se SOU 1988:30. Utredningen fann attden grupp av mål som skulle kunna vara av intresse i dettasammanhang var målen om anställningsskydd. Under sittarbete kom dock utredningen fram till att dessa mål inteborde behandlas på tilltänkt sätt. Det främsta skälet tillutredningens ställningstagande synes ha varit att förslagetinte hade upptagits väl av arbetsmarknadensorganisationer. Dessa och deras medlemmar hade ansett detvara närmast självklart att en anställningsskyddstvist sominte kunnat lösas genom förhandling skulle kunnahänskjutas direkt till betänkande SOU 1988:30remissbehandlades . Förslagen fick stöd särskiltav arbetsmarknadens organisationer. Flera avexpertinstanserna förordade dock i stället lösningar somskulle innebära ändringar av forumreglerna. Här börsärskilt framhållas att arbetsdomstolen föreslog en ordningenligt vilken domstolen skulle vara första och enda domstolpå den kollektiva arbetsrättens område men enbartöverinstans för tvister som gällde det enskildaanställningsavtalets rätt. I princip samma ordningförordades av juridiska fakultetsnämnden vid Stockholmsuniversitet. I den juridiska litteraturen har en lösning eftersamma linjer förslagits av arbetsrättsprofessorn i Juridisk 1989/90 sid 201 ff.Vi förordar att problemen med AD:s arbetsbörda lösespå det sätt som domstolen själv föreslagit i sitt nämndaremissyttrande. Denna lösning skulle i ett slag betydligtminska domstolens arbetsbörda och därmed höjaeffektiviteten, förkorta handläggningstiderna och förbättramöjligheterna till en sammanhållen och auktoritativrättstillämpning. Praktiskt sett innebär förslaget främst denförändringen att organisationerna inte längre skulle kunnadriva mål rörande medlemmars ställning i tvister omantällningsavtal, främst tvister om anställningsskydd, direkttill AD. Dylika mål skulle flyttas över till handläggning itingsrätt som första instans. En sådan ordning skulleförstärka AD:s karaktär av prejudikatinstans och befriadomstolen från en rad uppgifter såsom utrednings- ochförlikningsorgan som bara stör verksamheten i en sådaninstans. För tingsrättens del skulle vinnas fördelen att dessadomstolar fick nyttig erfarenhet av anställningsmål från denkollektivavtalsreglerade delen av arbetsmarknaden och attderas kompetens som en sorts lokala arbetsdomstolar blevännu högre än nu.Vårt förslag innebär att tvister rörandeorganisationsmedlemmars anställningsavtal skullebehandlas på samma sätt som tvister rörande oorganiseradeparters sådana avtal. Den nuvarande ordningen innebär atträttegångskostnaderna tillåts kunna bli högst olika förskilda personkategorier i en och samma måltyp, och denkan från den synpunkten knappast försvaras. Här må förövrigt erinras om att regeringen den 19 december 1991tillkallat en kommitté med uppdrag att utreda bl.a. fråganom grundlagsskydd för den s.k. negativa föreningsrätten(dir. 1991:119). Vårt förslag innebär att oorganiseradepersoner på arbetsmarknaden inte diskrimineras ijämförelse med organisationsmedlemmar såvitt gällerprocessuell ställning och synes ligga väl i linje med vad somuttalas i direktiven till nämnda kommitté. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av ändring avforumreglerna för arbetstvister.