mot · GF02So224 · 1992-01-27 00:00:00 — Villkoren för människor med funktionshinder i Sverigekan ses från två perspektiv. Det första perspektivet ärinternationellt. I detta ter sig villkoren förfunktionshindrade i som förhållandevis bra. Deekonomiska levnadsvillkoren här är jämlikare än i så gottsom alla andra länder. Integrationen inom barnomsorg ochskola har nått långt. Tillgängligheten i offentliga lokaler ochi bostäder är jämförelsevis hög.Om man använder ett annat perspektiv är situationendock inte lika ljus. Detta perspektiv bygger på villkoren förfunktionshindrade i jämfört med människor utanfunktionshinder. Bland människor med svårafunktionshinder är arbetslösheten oavsett konjunkturlägemycket hög, --. Den ekonomiska situationen ärsämre inte bara därför att arbete ofta saknas utan ocksådärför att handikappet i sig medför ökade kostnader i formav allehanda avgifter och taxor. Möjligheterna till kultur,fritid och rekreation är begränsade.Arbetarrörelsen ser som sin viktigaste uppgift att genomen demokratisk samhällsomvandling skapa förutsättningarför alla människor till ett gott liv. Allas rätt till arbete efteregna förutsättningar är det grundläggande för den enskilde.Det ger också den samhällsekonomiska grunden förvälfärdspolitikens utveckling. Det främsta instrumentet atträttvist fördela livets goda är en stark och effektivgemensam sektor. Den fördelar utbildning, hälso- ochsjukvård och social omsorg åt alla efter behov.Socialförsäkring och pensioner ger inkomsttrygghet vidsjukdom, handikapp och på ålderdomen.Det som är speciellt för det svenska välfärdssamhället äratt det bygger på att alla människor har rätt till omsorg,utbildning och vård. Välfärdsstaten är inte bara till för ''desvaga''. Den bygger inte på gammaldags välgörenhet ellerbehovsprövning, innehåller inte godtyckliga bedömningar.Välfärden är en medborgerlig rättighet och skall därförockså i allt väsentligt finansieras solidariskt. Det som är braför ''de svaga'' är bra för alla. Detta är den generellavälfärdspolitiken.I mitten på 1970-talet antog det socialdemokratiskapartiet ett handikapppolitiskt program. Det blev vårt landsförsta politiska program på handikappområdet.Reformarbetet för att förbättra handikappades välfärd fickdärmed nya utgångspunkter och ny kraft.Handikappområdet blev en viktig del av politiken.Handikappfrågorna beskrevs ur en rentpolitiskt synvinkel och med utgångspunkt från kraven påjämlikhet och solidaritet. Den nya handikappsyn som växtefram riktar sin uppmärksamhet på bristerna i det omgivandesamhället -- inte hos den enskilde.Det socialdemokratiska programmet förhandikappolitiken har i hög grad påverkat reformarbetet desenaste årtiondena.Exempel på detta är de regler sominförts i byggnadslagstiftningen som föreskriver attoffentliga byggnader, arbetsplatser och bostäder skall varatillgängliga för handikappade. Andra exempel är den nyaomsorgslagen, ett nytt och kraftigt förbättrat bilstöd,utgivningen av dagstidningar för synskadade, förbättringenav vårdbidraget och tillfällig föräldrapenning för föräldrarmed handikappade barn. Den förbättring av det statligastödet till byggande av gruppbostäder för psykisktutvecklingsstörda och andra med funktionshinder somgenomfördes i samband med ädel-reformen hör också hit.Trots ett intensivt reformarbete har handikappade detsvårare än andra att göra sig gällande och få sina behovtillgodosedda. Detta gäller inte minst människor med svårafunktionshinder.Den socialdemokratiska regeringen tillsatte 1989 enparlamentarisk utredning med uppgift att utreda och läggafram förslag till åtgärder som syftar till att i högre grad änför närvarande tillförsäkra svårt handikappade ett välfungerande samhällsstöd.Den socialdemokratiska regeringen anmälde i 1991 årsbudgetproposition sin avsikt att på grundval avutredningens förslag lägga fram en proposition tillriksdagen. Efter regeringsskiftet har socialdemokratinsjälvfallet för avsikt att med kraft driva frågan i riksdagenoch i samhällsdebatten.Den generella välfärdspolitikenMed en generell välfärdspolitik har alla rätt tillinsatserna utan behovsprövning och alla bidrar tillfinansieringen efter förmåga. Den generellavälfärdspolitiken bygger på ett väl utbyggtsocialförsäkringssystem, en barnomsorg och en skola öppenför alla, en bostadspolitik som ger bostäder tillgängliga föralla och som ger ekonomiskt stöd till boendet. Generellvälfärdspolitik bygger också på att ingen medborgargruppfår diskrimineras. Den som med offentliga medel bedriverbarnomsorg eller äldreomsorg får således inte genomintagningsregler eller annat välja bort människor medsärskilda behov.Den borgerliga regeringen har klart signalerat att dengenerella välfärdspolitiken skall luckras upp. Införandet avkarensdagar drabbar människor medfunktionsnedsättningar särskilt hårt. Neddragningen avstatsbidragen till kommuner får till följd att de människorsom är i behov av sjukvård, hemtjänst, färdtjänst m.m.drabbas extra hårt. Bostadspolitiken, som i stort settinnebär byggstopp, minskar möjligheterna till en förbättradtillgänglighet i bostäder och offentliga lokaler. Denna nyainriktning av politiken ökar behovet av riktade,behovsprövade insatser.SamhällsutvecklingUnder har en förnyelse av den offentligaverksamheten skett. En del av de upgifter som tidigaresköttes centralt har decentraliserats framför allt tillkommunerna. I kommunerna har ansvar och befogenheterförts ut i organisationen. Regelstyrning har ersatts avmålstyrning. Olika organisationsmodeller har växt fram ochväxer fortfarande fram, t.ex kommundelsnämnder ochbeställarnämnder.Att föra ut ansvar och befogenheter till personer somverkar nära den enskilde är viktigt. Möjligheterna att tahänsyn till varje enskild individs behov och önskemål blirstörre. Man måste dock vara observant på små gruppersbehov. Om personalen i en organisation väldigt sällanträffar på personer med ovanliga handikapp uttunnas ocksåkunskapen om vilka åtgärder som behövs för personer meddessa ovanliga funktionshinder. Behovet av kunskap ökarm.a.o. i en decentraliserad organisation.Det är också viktigt att det demokratiska inflytandet inteminskar. Skall personer med handikapp få sina behovtillgodosedda fordras en aktiv fördelningspolitik. Detbehövs inte mindre av politisk styrning utan mer. De målsom ställs upp för olika verksamheter skall vara tydliga ochha en klar fördelningspolitisk profil. De skall vara möjligaatt följa upp och utvärdera.Utvecklingen har inneburit att ansvaretför allt fler av samhällets insatser har lagts på kommuneroch landsting. Närheten till medborgarna ochmöjligheterna till flexibla lösningar har varit ledstjärnorna idenna utveckling. Förutom faran för en uttunning avkunskaper och svårigheter för små grupper att göra sighörda har detta medfört att olikheterna för enskildapersoner med funktionshinder ökat beroende på vilkenkommun man bor i. Det handlar om tillgänglighet tillfärdtjänst, hur man tillämpar byggnadslagstiftningen och deekonomiska villkoren. Hemtjänsttaxorna,färdtjänsttaxorna samt det kommunala bostadstilläggetskiljer sig avsevärt mellan olika kommuner.Det finns en tendens mot en ökad avgiftsfinansiering.Genomförs regeringens förslag med en kraftig minskning avbidragen till kommuner och landsting är det stor risk attavgiftsfinansieringen ökar alltmer. Det är även risk förnedskärningar i den kommunala verksamheten.Vi socialdemokrater avvisar regeringens förslag omminskade statsbidrag till kommuner och landsting.Kommuner och landsting måste ges reella möjligheter attkunna bedriva en bra barnomsorg, utbildning,äldreomsorg, sjukvård m.m.ArbetsmarknadspolitikAlla människor måste ha rätt till ett arbete oberoende avindividuella skillnader i förutsättningar och behov avstödinsatser. Det har visat sig att människor med storafunktionshinder har svårt att få arbete oavsettkonjunkturläge. Svårigheterna har ökat nu närarbetsmarknadssituationen drastiskt försämrats. Behov avsärskilda insatser för andra utsatta grupper i samhälletsåsom ungdomar, invandrare m.fl. har självklart ökat. Detfinns inte bara en ökad konkurrens om de ledigajobben utan också om de olika stödinsatserna.Den aktiva arbetsmarknadspolitiken, syftande till allasrätt till ett arbete, måste bibehålls.Anställningsbefrämjande åtgärder för personer medfunktionshinder bör på ett annat sätt än ge denenskilde frihet att välja arbete efter personligaförutsättningar och intressen. Både generella ochindividuella åtgärder behövs för att människor medfunktionshinder inte skall missgynnas i arbetslivet.Arbetsgivare skall inte tillåtas missgynna en arbetstagareeller en arbetssökande på grund av hans eller hennesfunktionshinder. Den enskilde måste ges förutsättningar attpå likvärdiga villkor med andra söka, erhålla ochupprätthålla anställning. Tillgången till arbetshjälpmedel ärav stor betydelse. Primärt bör skyldigheten atttillhandahålla hjälpmedel åligga arbetsgivaren.Lönebidragssystemet har till syfte att kompenseraarbetsgivare för de merkostnader det kan innebära attanställa en person med funktionshinder. Det kan behövaövervägas om inte de högre bidragsnivåerna skallförbehållas personer med funktionshinder.BostadspolitikDen svenska bostadspolitiken har i allt väsentligt varitframgångsrik. Bostadsstandarden är generellt sannolikthögst i världen och vi har i jämförelse med andra länder enhög tillgänglighet såväl i enskilda bostäder som i offentligalokaler. De svenska byggnormerna har här haft storbetydelse. finns dock brister. Ofta är utemiljöni våra bostadsområden inte helt tillgänglig.Även om en förbättring av det allmännabostadsbeståndet skulle ske finns ett behov av särskildaboendeformer. Genom Ädel-reformen, beslutad under densocialdemokratiska regeringsperioden, tillförskommunerna för ett ökat byggande avgruppbostäder och för att ge möjlighet fördem som så önskar att få ett eget rum inom långvården.Den osäkerhet som råder på bostadsmarknadenorsakad av den borgerliga regeringens politik innebär attbåde nyproduktion och renovering av äldre otillgängligabostäder så gott som avstannat. Detta är mycket olyckligtfrån de handikappades synpunkt.Barnomsorg och skolaSverige har sannolikt nått längre än något annat land dådet gäller integreringen av barn och ungdomar medfunktionshinder inom barnomsorgen och i skolan. Dettahar betytt mycket för hur attityderna i samhället tillmänniskor med funktionshinder förändrats. Att barn ochungdomar med olika förutsättningar och behov fårutvecklas tillsammans i gemenskap har stor betydelse förhur tolerant samhället kommer att bli.Fortfarande finns emellertid brister. Enkelt uttryckt kanman påstå att det fungerar bäst inom barnomsorgen för attsedan bli sämre allteftersom barnen blir äldre och fortsättergenom skolsystemet. Detta har delvis med lärarnasutbildning och skolans organisation att göra. När elevernablir äldre undervisas de av fler personer med en smalare ochmer specialiserad utbildning. Den nyagrundskollärarutbildningen kan råda bot på detta. I dennautbildning får de blivande lärarna en bredare kompetens.Beklagligt nog aviserar nu den borgerliga regeringen enåtergång till en mera specialiserad utbildning. Detta avvisarvi socialdemokrater.I dag råder brist på specialpedagogiska hjälpmedel. Detförekommer ofta att läromedel för handikappade eleverinte är färdiga vid terminsstarten. Därför är det viktigt attproduktionen av dessa läromedel ökar.För att barn och elever med funktionshinder skall kunnafå det stöd och den hjälp de behöver fordras att samhälletsekonomiska resurser fördelas efter behov. Om en elev medfunktionshinder skall kunna fungera på samma villkor somandra behövs bl.a. extra personellt stöd och anpassadeläromedel. Signaler om ett nytt system att fördelaresurserna, där varje barn och elev får en lika stor summapengar att köpa sig en plats inom barnomsorgen eller iskolan, är oroande. Ett sådant system ger inga likvärdigavillkor utan riskerar bli segregerande.Även om integreringen av många barn och ungdomarinom barnomsorg och skola varit framgångsrik finns det förelever med stora funktionshinder behov av undervisning påspecialskolor. Under förra mandatperioden beslutaderiksdagen, efter förslag från den socialdemokratiskaregeringen, om en i skollagen fastlagd rätt för svårtrörelsehindrade elever till gymnasieutbildning.Förbättringar av skolmiljönRiksdagen har beslutat att 300 milj.kr. under entioårsperiod skall användas för förbättringar av skolmiljön.I proposition 1991/92:10 föreslås att ett stimulansbidrag tillinvesteringar i förbättringar av den fysiska miljön i skolornatidigareläggs motsvarande 600 milj.kr. Tillsammans gerdetta 900 milj.kr. till förbättringar av skolans arbetsmiljöunder 1991/92. Att dessa medel används tillhandikappanpassning av otillgängliga skollokaler ärsjälvklart om man vill att åtgärderna skall komma samtligaelever tillgodo. Det är beklagligt att den borgerligaregeringen i budgetpropositionen nu tar bort anslaget tillförbättringar av skollokaler. Det kommer att innebära atten ökad tillgänglighet för elever med funktionshinder i storutsträckning uteblir.FolkbildningDen studieform som folkhögskolor och studieförbunderbjuder är mycket väl lämpad för personer medfunktionshinder. Studieformen utgår från deltagarnas egnaförutsättningar. Utredningar har visat att personer medfunktionshinder ofta tillhör både gruppen lågutbildade ochgruppen låginkomsttagare. Personer med funktionshinderbehöver folhögskolan och studiecirkeln som studieform föratt deskall lära sig leva med funktionshindret och skaffa sigämneskunskaper som steg på vägen mot ett yrkesliv.Även för förtroendevalda inom handikapprörelsen ärdessa studieformer av stor vikt. De lokala och regionalaföreningarna har behov av att anordna kurser/utbildningarinom ramen för folkhögskola och studieförbund. Behovetökar, inte minst med tanke på att allt fler av de beslut somberör människor med handikapp och handikappförbundenfattas lokalt och regionalt.Därför är det helt oacceptabelt att som den borgerligaregeringen gör föreslå minskade anslag till folkbildningen.Förslaget innebär att man tar ifrån dem som har störstbehov för att ge till de mest välbeställda. Vi anser attanslagen till folkhögskolor och studieförbund måste hållaspå en hög nivå också fortsättningsvis.Fritid och kulturMöjligheterna till en aktiv fritid för personer medfunktionshinder är starkt begränsade. I en enkät somhandikapputredningen gjorde till vuxna uppgav att deär beroende av personligt stöd från vänner och familj för attkunna vara aktiva på sin fritid. Av de svarande sade sig 50%inte kunna delta i fritidsaktiviteter bl.a. på grund avbristande ork och kraft eller stora praktiska problem.Möjligheterna för barn och ungdomar med funktionshindertill en aktiv fritid visade sig också mycket begränsade.SCB:s levnadsnivåundersökning visade bl.a. att73% av rörelsehindrade inte varit på bio under ett årjämfört i hela befolkningen. Större andel avhörselskadade ungdomar -- 10---- har inte, jämförtmed samtliga ungdomar, varit på bio-, teater- ellerrestaurangbesök. Av synskadade har över hälften inte lästnågon bok eller veckotidning jämfört för helabefolkningen.Tillgången till en väl fungerande färdtjänst,ledsagarservice, personlig assistans är centralt för att denenskilde skall få tillgång till fritidsverksamhet. Viktigt ärockså att lokalerna är tillgängliga t.ex. för rörelsehindrade,för människor med allergi och hörselskadade. Detta gällerteatrar, biografer, konsertlokaler, idrottsanläggningar,bibliotek, museer, lokaler där studieorganisationernabedriver verksamhet m.m.Kultur skall vara tillgänglig för alla. Enligt de mål somkulturutskottet angav i betänkande KrU 1974:15 skallkulturpolitiken ge människor möjlighet till egen skapandeaktivitet, medverka till att skydda yttrandefriheten ochskapa reella förutsättningar för att denna frihet skall kunnautnyttjas och utformas med hänsyn till eftersatta grupperserfarenheter och behov.Dessa mål är långt ifrån uppfyllda. En belysning avkulturens tillgänglighet för funktionshindrade börgenomföras, både med sikte på ökat deltagande i befintligtkulturutbud i vid bemärkelse och på ökad egenkulturaktivitet inom såväl amatörverksamhet somprofessionell produktion. Stöd och synpunkter kan sökashos handikapporganisationerna ochfolkbildningsorganisationerna.Den verksamhet som bedrivs ihandikapporganisationerna är av stor betydelse för mångamänniskors fritid. Det gäller den verksamhet som bedrivsute i kommunerna av de många lokalavdelningarna menockså den verksamhet som bedrivs vid de mångaanläggningar som olika handikapporganisationer äger.Flera av dessa anläggningar brottas med ekonomiskaproblem. Det är viktigt att verksamheten vidanläggningarna kan fortsätta till gagn för det stora antalmänniskor vars enda möjlighet till en meningsfull fritidutanför hemorten ofta är en vistelse på någon av dessaanläggningar.FamiljenOfta är levnadsvillkoren för familjer med barn mycketansträngda. Framför allt brukar det vara kvinnorna som fårta ett stort ansvar.Under 80-talet har samhällsstödet till familjer med barnförstärkts genom olika åtgärder.Föräldraförsäkringen har stegvis byggts ut ochförbättrats. Vid särskilda behov p.g.a. ett handikapp kantillfällig föräldrapenning utges även för barn mellan 12--16år. utökades antalet dagar inom dentillfälliga föräldrapenningen från 60 och den 1juli 1990 genomfördes en ytterliggare utökning till 120dagar. Vårdbidraget har förbättrats genom införande avdels en skattefri merkostnadsdel dels en ny nivå för bidrag.Ett särskilt förlängt vårdbidrag har införts för att lindra deekonomiska omställningsproblemen för föräldrar varshandikappade barn har avlidit.Ytterligare förbättringar behövs. Därför välkomnar viregeringens aviserade förslag om förbättringar avvårdbidraget. Även det förslag som finns ihandikapputredningens huvudbetänkande om enutvidgning av systemet med kontaktdagar inomföräldraförsäkringen skulle förbättra situationen förföräldrar till svårt funktionshindrade barn. Dessutombehövs behövs bättre avlastningsmöjligheter för familjerna.En bortglömd grupp är föräldrar med funktionshinder.Ofta är kunskapen om dessa föräldrars situation bristfällig.De behöver bättre stöd för att kunna uppfylla sittföräldraskap.OrganisationsstödAtt handikappolitiken i varit framgångsrikare äni andra länder beror bl.a. på att det i vårt land finns en starkfolkrörelse som tar tillvara de handikappades intressen.Handikapporganisationerna har många medlemmar,välspridda över landet. Inom organisationerna finns storakunskaper om behov av åtgärder för att förbättralevnadsvillkoren för människor med funktionshinder. Detgäller för staten, landstingen och kommunerna att ta tillvaradenna breda kunskap. Organisationerna spelar också enviktig roll i det opinions- och informationsarbete som ärnödvändigt för att sprida kunskapen om funktionshindradeslevnadsvillkor.För att organisationerna skall kunna verkaframgångsrikt behöver de ekonomiskt stöd. har det statliga stödet höjts kraftigt eftersomverksamheten varit ett prioriterat område. 1989 höjdes detstatliga bidraget från 79 till drygt 100 milj.kr. Det är därförtillfredsställande att den nya regeringen fortsätter på deninslagna vägen och föreslår en höjning av bidraget tillhandikapporganisationerna.FärdtjänstUnder har en stor utbyggnad av färdtjänstenskett. Det statsbidrag som utgått till kommunerna har underåren 1983--89 ökat medan inflationen undermotsvarande tid varit . Detta speglar den storavolymökning som skett.Dock finns oroande tendenser. Kommunernaanvänder sig allt oftare av en ökad avgiftsfinansiering ochdet blir också allt vanligare att begränsningar av antaletresor sker. Färdtjänsten skall ses som ett komplement tillkollektivtrafiken och bör naturligtvis ha samma taxa somövrig kollektivtrafik. Tillgängligheten under dygnets olikadelar och när det gäller antalet resor för den enskilde börinte heller avvika från övrig kollektivtrafik. Tvärtom skallman vara medveten om att färdtjänsten inte bara ersätterannan kollektivtrafik utan för många funktionshindradeockså är ett alternativ då icke funktionshindrade kan ta sigfram gående.I och i har enlänsfärdtjänst växt upp. Dessa initiativ borde kunna stå somförebilder för andra delar av landet.BilstödetEtt nytt och kraftigt förbättrat bilstöd till handikappadeinfördes . Genom reformen kan ävenvissa förtidspensionärer och familjer med handikappadebarn få stöd från samhället till inköp av bil. den 1juli 1991 är det maximala bidraget . Dessutom kanbidrag lämnas till den anpassning som behövs av bilen. Den1 slopades en tidigare gällande 18-årsgränsbeträffande familjer med handikappade barn. Därmed kanäven föräldrar med vuxna handikappade barn erhållastödet.Trots att bilstödet sålunda efterhand förbättrats kvarståren del brister. Exempelvis finns grupper som tidigarekunde få stöd som inte längre får det. har givitregeringen till känna beträffande behovet av en förändringav 49-årsgränsen.Ny teknik och forskningHandikappforskningen har i flera avseenden stärktsunder senare år. fick 1987 ettsamordnat ansvar inom handikappforskningen samtresurstillskott för att fullgöra uppgifterna. Som en följd av1990 års forskningspolitiska proposition har ytterliggaremedel tillförts handikappforskningen somsamordningsansvaret har övergått till detsocialvetenskapliga forskningsrådet. Styrelsen för tekniskutveckling har fått särskilda medel för forskning ochutveckling inom området avanceradekommunikationshjälpmedel och statliga medel har tilldelatsför bl.a. hörselteknisk forskning och forskning kringsituationen för studerande med omfattandefunktionshinder.Uppgörelsen mellan staten och omsjukvårdsersättningen innebar attHandikappinstitutet, som är samhällets centrala organ påhjälpmedelsområdet, stärktes i olika avseenden. Institutetsroll inom FoU-området markerades särskilt och medeltillfördes för att förstärka insatserna på området. Bl.a.utökades ramen för det s.k. produktionsstödet från 1,5 till4 miljoner kr. och genom en stadgeändring klargjordes attHandikappinstitutet har ett särskilt ansvar för frågor somgäller ny teknik och handikapp.Genom den snabba tekniska utveckling som pågår påflera centrala områden t.ex inomtelekommunikationsområdet är det viktigt atthandikappades möjligheter att utnyttja den nya teknikentas tillvara.EGI EG:s nuvarande 12 medlemsländer finns mer än 30miljoner människor med funktionshinder. Tidigt ställdeskrav på EG att medverka till att levnadsförhållandena fördessa människor skulle förbättras, men först i samband meddet internationella fördjupadesarbetet. Det första programmet, som gällde åren 1983--87,har avlösts av ett andra program 1 som avslutades1991. Detta program har tre huvudområden, social ochpolitisk integrering, tekniskt samarbete när det gällerinformationsutbyte och utveckling av ett datoriseratinformationssystem. HELIOS-programmet genomförs istor utsträckning i form av lokala projekt och skall avlösasav 2 --96.Många av de standarder som beslutas inom ramen förden europeiska gemenskapen avser anordningar ochmiljöer som människor med funktionshinder använder sigav. Därför är det viktigt att de som medverkar istandardiseringsarbetet är väl förtrogna medfunktionshindrade människors behov av anpassadeprodukter och miljöer och verkar för att behoven blirtillgodosedda.Synen på handikappfrågor skiljer sig i olika europeiskaländer. I ett internationellt perspektiv bedriver vi i Sverigeen välutvecklad handikappolitik. De erfarenheter ochkunskaper och det synsätt på handikappfrågor vi har är ettviktigt tillskott i det europeiska integrationsarbetet. ISverige har organisationerna haft en avgörande betydelseför utvecklingen.