mot · GG02Fi37 · 1992-11-12 00:00:00 — Vi kan av fördelnings- och konjunkturpolitiska skälinte acceptera förslaget att minska räntebidragen 1994 med3,0 miljarder kronor.Ett avgörande mål för svensk bostadspolitik är att allamänniskor skall kunna skaffa sig goda bostäder i godabostadsmiljöer till rimliga kostnader. De väsentligasteekonomiska stödformerna för att uppnå detta mål har variträntebidragssystemet, avdragsrätten för ränteutgifter, samtbostadsbidragen. De två första systemen utgör generellasystem, medan bostadsbidragen är selektiva och grundar sigpå inkomstprövning.Under 1980-talet har bostadssubventionerna vuxitkraftigt. Särskilt påtaglig har denna utveckling varit förräntebidragen. Statens kostnader ökade mellan 1987 och1991 från till 28 miljarder. Istatsbudgeten /93 beräknas kostnaden uppgå till29,3 miljarder. Orsakerna till utvecklingen är flera: kraftigtstigande byggkostnader, höga räntenivåer och en relativtomfattande nybyggnation.Höginkomsttagare får i genomsnitt ut en lika stor andelav subventionerna som låginkomsttagare. Detta trots attbostadsbidragen i huvudsak går till hushåll med mycket lågainkomster. Orsaken är att de generella subventionerna(räntebidrag och ränteavdrag) verkar i motsatt riktning ochi hög grad tillfaller hushåll med höga inkomster.De omfattande bostadssubventionerna har medfört atthushållens utgifter för boendet hållits nere på enförhållandevis rimlig nivå. Hushållens nettoutgifter --bruttoutgiften minskad med bostadsbidrag och skatteeffektför egnahemsägare -- låg 1989 i genomsnitt på c:a 20 procentav den disponibla inkomsten. Från denna utgångspunkt kanbostadspolitiken sägas ha varit framgångsrik.Problemet är emellertid att det också finns en ''dold''kostnad som även den betalas av hushållen. Kostnadernaför räntebidrag, bostadsbidrag och det skattebortfall somföljer av ränteavdragen uppgår sammantaget till ungefär 70miljarder kronor. Detta belopp motsvarar närmare hälftenav de synliga bostadskostnaderna och betalas indirekt avhushållen via skatter på inkomster och konsumtion.Nuvarande subventionssystem innebär således att del av de verkliga bostadskostnaderna är osynliga förhushållen och istället betalas via skattesedeln. Detta systemskulle möjligtvis kunna rättfärdigas om en omfördelningskedde från hög- till låginkomsttagare. De generellasubventionerna förefaller emellertid ha gått i motsattriktning. Av detta skäl finns det anledning att överväga ettavskaffande av systemet med räntebidrag ochmöjligheterna till ränteavdrag. Det finns också andra skäl --förutom de rent fördelningspolitiska -- att överväga enåtgärd i denna riktning. Förekomsten av generellabostadssubventioner innebär inte bara att vi bor större änannars, utan också att vi konsumerar mer av en lång radnyttigheter som sammanhänger med boendet (t.ex. energi,möbler, tv-apparater). Också miljöskäl talar således motfortsatta generella subventioner till boendet.Systemet leder också till en fördyring avnyproduktionen. Sedan räntebidragssystemet infördes(1975) har byggnadskostnaderna fördubblats relativt övrigapriser. Förklaringen är att subventionerna inte till alla delartillfaller de boende utan till betydande del ''kapitaliseras''inom byggsektorn. Kostnaderna för vårt boende blir såledesinte enbart högre till följd av att vi bor större än annars utanockså som ett resultat av att nyproduktionen fördyras.Vänsterpartiet anser att de generellabostadssubventionerna bör minskas kraftigt. Dettagäller såväl möjligheterna till ränteavdrag som systemetmed räntebidrag. Ett borttagande av dessasubventioner är emellertid varken möjligt ellereftersträvansvärt, utan avvecklingen måste avnödvändighet utsträckas över en relativt lång tidsperiod.Målet om att alla skall ha möjlighet till en god bostad tillrimligt pris ligger fast. Minskade räntebidrag och avdragmåste därför balanseras med ett utvidgat stöd för selektivainsatser som inkomstprövade bostadsbidrag.Hur övergången från generella till selektivabostadssubventioner skall se ut i detalj vill vi här inte bindaoss vid. Därför vill vi i detta sammanhang upprepa kravetfrån vårens bostadspolitiska partimotion: en parlamentariskutredning med representanter för samtliga riksdagspartierbör utarbeta förslag om hur det väsentligt minskade statligastödet till bostadssektorn bör utformas. Denfördelningspolitiska utgångspunkten är självklar. En annanviktig utgångspunkt bör vara att de direktakostnadshöjningarna i det befintliga beståndet måstebegränsas, också i ett längre perspektiv. Ett möjligt sätt attuppnå detta är att neddragningen av räntebidragen inriktasmot ännu ej byggda hus. Detta skulle kunna ske genom ensuccessiv upptrappning av den garanterade räntesatsen förnybyggda fastigheter. Denna modell har den fördelen attsubventionerna till redan byggda hus inte påverkas. Manbryter därigenom inte tidigare gjorda utfästelser. En annanfördel är att de framtida ''spelreglerna'' blir tydliga.En förutsättning för en väl fungerande bostadsmarknadär att paritet råder mellan olika bostäder, dvs. likvärdigabostäder skall betinga samma priser/ hyror.Hyresrättsmarknaden kan knappast betecknas som någonfri marknad. Hyrorna fastställs genom förhandlingar mellanhyresgäster och fastighetsägare. Avgörande för denallmänna hyresnivån är kostnadernas utveckling inom dekommunala bostadsbolagen. Dessa tillämpar ensjälvkostnadsprincip som innebär att de hyror mansammantaget tar ut skall överensstämma med kostnaderna.Samtidigt fungerar de kommunala bostadsbolagens hyrorsom riktmärke för vad privata fastighetsägare kan ta ut ihyra för likvärdiga lägenheter, den s.k.bruksvärdesprincipen.Paritet på hyresrättsmarknaden förutsätter bl.a. att manmåste övervältra en stor del av kostnaderna förnyproducerade lägenheter på det äldre beståndet. Under1980-talet har denna utjämning på flera håll varit otillräckligoch hyresskillnaderna mellan äldre och yngre fastigheterhar därför vuxit.En avveckling av räntebidragen, på det sätt somskisserats tidigare, leder till ökade kostnader inom framförallt nyproduktionen. Allt större belopp måste omfördelasfrån det äldre till det yngre beståndet. En sådan utvecklingställer stora krav på förhandlingsprocessen inomhyressektorn. Om parterna i detta läge inte klarar av attvältra över kostnaderna inom nyproduktionen på det övrigabeståndet kan följden bli ett totalstopp i bostadsbyggandet.Successiva nedskärningar av bostadssubventionernainnebär enligt uppfattning inte attnuvarande system för hyressättning behöver skrotas. Deallmännyttiga bostadsföretagen fyller även fortsättningsvisen viktig uppgift genom att de ofta äger ett omfattandebestånd med stor tidsmässig spridning. Innan en avvecklingav de generella bostadssubventionerna påbörjas bör detemellertid utredas vilka konsekvenserna blir för dekommunala bostadsbolagens del och för hyressättningen istort.Ett problem som särskilt bör uppmärksammas i dettasammanhang är riskerna för en ökad bostadssegregation.De allmännyttiga bostadsföretagen har redan i dagsvårigheter att få full kostnadstäckning. Utvecklingen istorstadsområdena tycks gå mot en differentiering avhyrorna mellan attraktiva och centrala områden å ena sidanoch ytterförorterna å den andra sidan. En avveckling av degenerella bostadssubventionerna innebär sannolikt atttendensen till extra hyreshöjningar i attraktiva områden där''betalningsviljan'' är hög ökar. Detta kan i sin förlängningleda till ökad segregation. En annan konsekvens kan blikraftigt stigande förmögenhetsvärden för innehavare avfastigheter i storstädernas centrala delar. Det är mot dennabakgrund särskilt viktigt att konsekvenserna istorstadsområdena utreds.4.5 Barn- och studiebidragUnder förutsättning att vår momssänkning till 22 %genomförs stöder vi regeringens förslag som innebär attbarnoch studiebidraget kan behållas på nuvarande nivå.4.6 BiståndDen föreslagna nerskärningen av u-landsbiståndet harväckt uppmärksamhet utomlands. Det har sammasymbolvärde som , skrev Financial Times.Det drar med andra länder i ett biståndsras -- för när inteens föregångslandet ''har råd'' med solidariteten, fårfinansministrar i andra krisande i-länder lättare att drivaigenom liknande nerskärningar. Det har väckt stor oro bådei och i FN-organ såsom barnfonden ochutvecklingsfonden UNDP.Att skära ner biståndet, när så många befinnersig i svår kris, är ett grovt svek mot de fattiga.Vänsterpartiet avvisar förslaget.Biståndet får inte heller naggas i kanten genom attanvändas för att betala asylkostnader, miljöbistånd tillÖsteuropa eller fredsbevarande FN-insatser. Det ska gåograverat till sitt syfte -- att höja de fattiga folkenslevnadsnivå.4.7 FörsvarVänsterpartiet anser att bör minska det militäraförsvaret av säkerhetspolitiska skäl. En reducering av vårmilitära kapacitet är i alla avseenden rationell, och leder --under förutsättning att de resurser som frigörs används tillannan produktion -- till ökat välstånd.Vårt förslag leder till kraftiga minskningar av antaletanställda inom försvaret och försvarsindustrin -- problemsom måste lösas med statliga åtgärder. Enminskad budget inom försvaret motsvaras alltså inte i vårtförslag av en lika stor besparing vad gäller statens budgetsom helhet.Regeringens förslag kommer inte att ge en årligbesparing på 1,2 miljarder i försvarets budget. Förstatsbudgeten i stort blir effekterna dessutom långt mindre.Försämringar av de värnpliktigas reseförmåner bör integenomföras.Vi föreslår att krigsorganisationen . Antaletarmébrigader kan reduceras från 16till 10. Program för ny stridsvagn, luftvärnssystemet ,målsökande granaten Bonus samt förartillerilokaliseringsradar avbryts. Flygvapnet avvecklar 35-systemet. Antalet 37--divisioner minskas. JAS-systemetavbryts efter delserie ett.Effektivitetsprogram inom utbildningsorganisationeninleds, vilket innebär att värnpliktsutbildningen heltanpassas till krigsorganisationens behov. Detta innebärnedläggning av I 16 i , I 20 i , iÄngelholm samt F 16 i . Förslaget medger enminskning av försvarets budget med 2,6 miljarder kronorper år utöver regeringens förslag. Med hänsyn tilllågkonjunkturen nöjer vi oss med att spara 0,5 miljarder1993 och 1,0 miljarder utöver regeringens förslag. Isamband med forskningspropositionen kommer vi också attföreslå att anslag på förs över frånmilitär forskning till civil forskning.4.8 Övriga utgiftsminskningarVänsterpartiet godtar förslaget att minska partistödetmed fr.o.m. nästa mandatperiod. Vi godtar ocksåövriga besparingsförslag under denna rubrik i regeringensförslag utom när det gäller besparingen på 300 miljonerkronor genom ändrade studiemedelsförmåner. Vidareanser vi att man kan spara mer på statlig administrationm.m. utöver det regeringen föreslagit. Ospecificeradeutgiftsminskningar på ochKommunikationsdepartementets områden kommer vi att taställning till i samband med budgetpropositionen.De studerandes ekonomi är hårt ansattgenom de fördyringar av studiefinansieringen somskattereformen medfört. Vare sig besparingen (så somaviserats av ) kommer att läggaspå reserabatter, eller höjda prestationskrav för beviljandeav studiemedel, så blir effekterna fördelningspolitisktoacceptabla. Om man sparar på reserabatterna slår detorättvist regionalt, höjer man prestationskraven ytterligarestöter man ut grupper från högskolan som bara hararbetslöshet som alternativ.Det finns möjligheter att spara betydande belopp påflyktingmottagningen, utan att inskränka rätten till asyleller kvaliteten på mottagandet. har medåren utvecklats till en illa fungerande byråkratisk koloss.Genom att som närmare utvecklats i motion 1991/92:Sf612helt eller delvis avveckla och föra över dessuppgifter på andra organ bör stora effektiviseringsvinstervara möjliga att göra, bl.a. gäller detta de höga kostnadernaför upphandling av förläggningskapacitet. Kravet i denmotionen, på en utredning med direktiv att föreslå hur enpartiell eller fullständig avveckling av Invandrarverketskulle kunna genomföras, bör tillgodoses.Vi har också tidigare, i en motion , visat hur staten kan spara på sinadministration m.m. Detta gäller bland annat inomsäkerhetspolisen, inom kriminalvården, Kammarkollegietm.m. Vidare anser vi att verksamhet kanrenodlas till mer av kontoller av att lagarna följs, medanforskning och utveckling kan föras över på universiteten ochkommunerna. kan avskaffas ochkanslihusets personal minskas. Hovstaten bör ocksåreduceras.Vidare drar arbetet med den västeuropeiskaintegrationen mycket stora administrativa kostnader somkan sparas in om vi säger nej till medlemskap i . Totaltkan man spara , 1993 och 1994,utöver vad regeringen föreslår. kan summan höjastill 3,5 miljarder.4.9 Den interna devalveringenEn betydelsefull del i regeringens krispaket utgörnedsättningen av arbetsgivaravgifterna i utbyte mot höjdmervärdesskatt och sänkt grundavdrag inominkomstbeskattningen. Syftet sägs vara att förstärkanäringslivets konkurrenskraft.Förslaget framstår som märkligt inte minst motbakgrund av att ledande regeringsmedlemmar tidigarekategoriskt avvisat alla tankar i denna riktning. Regeringenhar också i en rad olika sammanhang understrukit att detsvenska kostnadsläget inte kan betecknas som ''för högt''. reviderade finansplanen beskrevs också som''ett konkurrenskraftigt produktionsland med en exportleddtillväxt''.Relativa arbetskraftskostnader per producerad enhet iSverige jämfört med 14 respektive 11 konkurrentländer.Index: 1980=100ÅrSCBKI + FiD1980100,0100,01981102,199,5198289,587,1198381,177,7198484,281,0198587,481,9198685,380,9198786,381,3198888,484,5198994,789,3199095,892,7199195,893,1199296,888,81993 85,1Den första sifferserien från SCB bygger pånationalräkenskaperna för , ochkostnadsutvecklingen jämförs med 14 konkurrentländer.Den andra serien kommer från KI --1990 samt frånFinansdepartementet --93 och bygger påindustristatistik för , och kostnadsutvecklingenjämförs med 11 konkurrentländer.Industrins kostnader per producerad enhet växtesnabbare än konkurrentländernas under hela perioden1983--1989. Detta var en negativ devalveringseffekt. Sedan1989 har den svenska industrins kostnadsutveckling varit inivå med konkurrentländernas. (Källa: PM från TCO )Att finansiera sänkta arbetsgivaravgifter med höjdaindirekta skatter brukar populärt betecknas som en interndevalvering. Liksom en vanlig devalvering leder åtgärdeninledningsvis till ökade vinster för näringslivet på bekostnadav sänkt köpkraft för hushållen. Huruvida resultatet på siktblir ökad produktion och sysselsättning, avgörs av omuppgången i exporten överstiger bortfallet av leveranser tillhemmamarknaden.Enligt regeringens bedömning sjunker BNP med 1,1procent. Heladenna nedgång kan återföras till en reducerad inhemskefterfrågan. Nettoexporten har däremot givit ett positivtbidrag, motsvarande av BNP. Att idetta läge vidta åtgärder som ytterligare begränsarutrymmet för inhemsk konsumtion resulterar bara i enfortsatt ökad arbetslöshet, med alla de kostnader och riskeren sådan utveckling innebär.Utbytet av sänkta arbetsgivaravgifter mot höjdaindirekta skatter riskerar att få negativa biverkningar ocksåpå sikt. Devalveringar är vanebildande. Detta gäller äveninterndevalveringar. Har regeringen hjälpt till fem gångermed devalveringar, då blir interndevalveringen den sjätteoch snart väntar alla på den sjunde.Superdevalveringen 1982 innebar att ett alltför lågtlöneläge etablerades i vårt land. Följden blevinlåsningseffekter och bestående hög inflation. En annaneffekt var den bristande tilltron till kronan vilken ledde tillåterkommande räntechocker och ett permanent högtränteläge. Regeringens förslag om en intern devalveringmarkerar ett slut för den enda vägens politik, men samtidigtockså ett återfall till den tredje vägen.5 Inkomstförstärkningar 5.1 Växande underskottSkattepolitiken har två grundläggande uppgifter, attfinansiera samhällets utgifter och jämna ut skillnader iinkomst och förmögenheter. redovisadeVänsterpartiet i två motioner -- ''En rättvis skattepolitik''1991/92:Sk352 samt ''Skattepolitik för arbete och välfärd''1991/92:Sk351 -- ett sammanhållet skattepolitiskt alternativsåväl för som för /93.Dessa förslag avvisades av . Regeringen haristället drivit en linje som man kallat ''den enda vägen'', enpolitik där skattesänkningar var ett av de bärande inslagen.Utvecklingen har otvetydigt visat att den enda vägensskattesänkningar inte är en framkomlig väg. I januari 1992angav regeringen budgetunderskotten /93 till ca 70miljarder. I kompletteringspropositionen växteunderskotten till över 100 miljarder. I proposition1992/93:50 bedöms underskotten ha vuxit till 160 miljarderför innevarande budgetår. 1992/93:50 sid. 18)Lägets allvar understryks av att det inte längre finnsnågot överskott i det som kallas den konsolideradeoffentliga sektorn (statsbudget, socialförsäkringar ochkommuner) som kan balansera underskotten istatsbudgeten.I bilaga I:1.2 till kompletteringspropositionen (våren1992) analyserade utvecklingen avden offentliga sektorns utgifter och inkomster i ettfemårsperspektiv. Även under antagandet om en godekonomisk tillväxt efter 1993, samt omfattandenedskärningar i bostadssubventionerna framöver, såberäknade man att underskotten i den offentliga sektornskulle fortsätta växa. För /97 uppskattadesunderskotten till . Med något lägre BNP-tillväxt (1--1,) beräknades underskotten uppgå till 141miljarder kr.Under perioden 1987--1990 visade den samladeoffentliga sektorn ett positivt finansiellt sparande på drygt4 % av BNP, för att svänga till ett underskottmotsvarande . 1992 försämrades det finansiellasparandet med till ett underskott på c:a 85miljarder kr eller av BNP:Finansiellt sparande i procent av BNP199019911992199319943,9--1,5--6,0--7,0--6,9(Källa: )Enligt proposition 1992/93:50 försämras den offentligasektorns finanser snabbt --1994:1991199219931994i mdr kr--21,2--116,6--137,9--147,3i % av BNP-- 1,5-- 7,8-- 9,7-- 10,1(Källa: Prop. 1992/93:50 bilaga 1, sid. 25)statliga upplåning motsvarar perinnevånare. Statsskulden per innevånare går snabbt mot100 . 750 miljarder i statsskuld motsvarar c:a 80--90miljarder i räntor per år.Underskott av tillfällig natur är inga större problem.Problemet är dock att underskotten beräknas ligga kvar påen nivå om c:a 100--150 miljarder också -- även vid en god ekonomisk tillväxt. Storabudgetunderskott innebär dels en press uppåt på räntorna,dels att de inkräktar på utrymmet för andra satsningar istatsbudgeten. Räntebetalningarna innebär en överföringav medel från skattebetalare till kapitalägare. Stora ochlöpande underskott innebär att dagens skattebetalarebeviljar sig förmåner som morgondagens skattebetalare,dvs. dagens barn och ungdomar, tvingas betala.För att få balans i statsbudgeten fordrasen uthållig politik. Det behövs en ekologiskt balanseradtillväxt som ger ökade skatteintäkter. Men det fordrasdessutom en noggrann anslagsprövning och direktabesparingar. En förutsättning för alla sparalternativ är attdet sammantaget bedrivs en rättvis fördelningspolitik.Mot denna bakgrund var det inte ansvarsfullt avregeringen att genomdriva stora skattesänkningar, ellerförespegla att man tänkte fortsätta mandatperioden ut medskattesänkningar i en omfattning på c:a 10 miljarder kronorom året. Skattesänkningarna har inte gjort att fåttnågon ny start, däremot har såväl budgetunderskotten somarbetslösheten ökat i dramatisk omfattning.Skattebördan bör istället fördelas på ettfördelningspolitiskt riktigare sätt och utformas så att detunderlättar en politik för full sysselsättning och låginflation.5.2 Proposition 1992/93:50I den nu aktuella propositionen lägger regeringen förslagom en lång rad skattehöjningar. Uppgörelsen medsocialdemokraterna måste därför betecknas som detdefinitiva sammanbrottet för den enda vägens politik.Regeringens förslag innebär påtagliga skattehöjningarför de svenska hushållen. Det handlar i huvudsak om höjdaindirekta skatter (moms, bensin, tobak), men också omhöjd inkomstskatt. Justeringen av kapital- ochförmögenhetsbeskattningen handlar egentligen bara omuppskjutande av skattesänkningar.Vänsterpartiet delar regeringens uppfattning ombehovet av skattehöjningar. Vi stöder därför flera av deförslag som läggs fram i propositionen. Också vi inomVänsterpartiet anser det angeläget att höja skatten påtobak. Det är även angeläget att det s.k. reallöneskyddetslopas, och att besluten om att sänka kapitalskattesatsenoch avskaffa förmögenhetsskatten 1994 rivs upp. Däremotanser vi -- som framgått av vad vi tidigare motionerat om --att man bör höja både kapital-, förmögenhets- ochföretagsbeskattningen.5.3 Skatter på kapital och förmögenheter m.m.Ett minimikrav är att återställa skatteuttaget såväl frånförmögenheter som på arv och gåvor, till vad det var förebesluten med anledning av bifall till proposition1991/92:60 Skattepolitik för tillväxt. hartidigare yrkat att borde besluta att skatteuttaget ide flesta fall borde återgå till vad som var fallet innanriksdagen biföll proposition 1991/92:60.Riksdagen bör hos regeringen begära förslag tillåterinförande av de regler som gällde för beskattning avkapitalinkomster före riksdagsbesluten med anledning avproposition 1991/92:60.Detta gäller bl.a. på kapitalinkomstsidan, återställdreavinstskatt på aktier, återställd skattesats för avkastningpå kapitalförsäkring, återställd skatt på överskott ivärdepappersfond, återställd skatt på avkastning av privatpensionsförsäkring till , och återställdränteavdragsbegränsning. På förmögenhetsskattesidangäller det återställd skala för förmögenhetsskatt, återställdskala för arvs- och gåvobeskattning, samt återställtspärrbelopp i förmögenhetsbeskattningen.Riksdagen bör hos regeringen begära förslag attåterställa skatteskalan för arvs-, gåvo- samtförmögenhetsbeskattningen till vad som gällde förebesluten med anledning av proposition 1991/92:60.Att återställa kapitalbeskattningen skulle inte göra attSverige hamnade i ett extremt ogynnsamt läge i förhållandetill kapitalbeskattningen i andra länder. Ifinansdepartementets studie '', ochskatterna'' framgår det att med en nominellkapitalbeskattning på i skulle svensk industrifortfarande vara internationellt konkurrenskraftig. Dettagäller särskilt vid en låg inflation i Sverige.nKapitalbeskattningKapitalinkomstbeskattning i och EG (), maximala marginalskatter, effektiv skattesats förreavinster.AktierUtdelningReavinsterRäntorSverige30,0 %19,1 %30,0 %Vägt EG-snitt50,5 %7,4 %35,(Källa: , och skatterna,, sid. 60)5.4 FöretagsbeskattningVänsterpartiet har vid upprepade tillfällen framfört kravom att företagsbeskattningen borde reformeras. Vi vill haett system som är så enkelt att snedvridningar ochinlåsningseffekter minimeras.Den internationella marknaden ställer krav på attavkastningen i ligger på en konkurrenskraftig nivå.Då bör även beskattningen av vinsterna ligga på eninternationell nivå. En omfattande och publiceradundersökning från visar emellertid attbeskattningen av svenska företagsvinster är bland de lägstainom hela OECD-området.Finansdepartementet har redovisat OECD-undersökningen i ovan nämnda sammanställning kringSverige och EG, '', och skatterna''. I denframgår bland annat följande:Skattekilar för företag /OECDSkattekilar för inhemska investeringar vid enbartbolagsskatt (I), vid bolagsskatt samt ägarskatt (maximalmarginalskatt) (II), samt genomsnittlig skattekil förinternationella direktinvesteringar till visst land (III).Med skattekil avses skillnaden mellan avkastning förebolagsskatt på en marginell investering och avkastningenefter skatt.IIIIIISverige0,02,01,4Genomsnitt ()0,92,32,5Skattebelastning på utdelad vinstSverige visar upp samma lågskatteprofil när detredovisas som total skattebelastning på utdelad vinst.Tabellen nedan redovisar ett vägt genomsnitt för EG-staterna 1991, och detta jämförs med skatten på vinst iSverige 1991 vid maximal marginalskatt. Siffran inomparentes avser skattebelastningen efter s.k. Anellavdrag.Total skattebelastning på utdelad vinstSverige 199151,0 (40,5)Vägt EG-snitt56,8(Källa: , och skatterna,sid. 50)Redan nominella skattesats för företagsskatt på30 % tillhör de lägsta i industrivärlden.