mot · GF02A15 · 1992-03-18 00:00:00 — med anledning av prop. 1991/92:155 Skadestånd för arbetstagares deltagande i olovlig stridsåtgärd motsätter sig avskaffande av den s.k. 200-kronorsregeln i 60§ lagen om medbestämmande i arbetslivet.Den motivering som lämnas i propositionen till attskadeståndsnivån bör höjas väsentligt är att det skulle varanödvändigt för att upprätthålla respekten för ingångna avtaloch den lagstadgade fredsplikten. Argumentet hålleremellertid inte för en saklig granskning.Antalet olovliga strejker har minskat som framgår avmaterial från Statens förlikningsmannaexpedition (sebilaga, diagram 1--3).Inte heller den Nicklassonska utredningen ger någrabelägg för att högre skadestånd skulle ha en avhållandeeffekt på olovliga strejker. Tvärtom sägs i utredningen (s.121):Erfarenheterna från framför allt talar emot attskadestånd skulle ha en betydande preventiv effekt.Antalet olovliga konflikter har också varit i stort settoförändrat i oberoende avpenningvärdets försämring och en tillfällig höjning avskadestånden --1984. Det är utredningens uppfattningatt förklaringen till antalet olovliga konflikter snarare berorpå den ekonomiska situationen i samhället. Kulturella ochhistoriska förklaringar finns också. Det finns möjligen enkonkret omständighet som har betydelse och det är styrkanhos den lokala fackföreningen. Ju starkare ställning den harju mindre torde risken för avtalsstridiga konflikter vara.I själva verket är det ökningen av antalet arbetsdagarförlorade på grund av lockout som är problemet. Diagram4 (se bilaga) visar att antalet lockoutdagar femdubblats på80-talet jämfört med föregående årtionde. harantalet dagar förlorade på grund av olovlig strejk minskatmed fem gånger. Om man bortser från storlockouten 1980har antalet lockoutdagar ökat mer än två gånger.Det är märkligt att regeringen inte nu diskuterar detfaktum att många arbetsgivare -- också statliga -- kalkylerarmed att det kan löna sig att ta ett skadestånd hellre än attfölja lagen. SAFs beställning av höjda strejkskadeståndeffektueras snabbt. Fackliga krav på en höjning avarbetsgivarnas skadeståndsnivå för att få dem att följa lagaroch avtal ignoreras.En så kraftig höjning av strejkskadestånden som föreslåskommer att leda till att de juridiska ombuden kommer attse sig tvingade att lägga ner betydligt mer energi på att iarbetsdomstolen få fram omständigheter som grund för enjämkning av skadeståndet för enskilda arbetstagare.Processerna kommer att bli betydligt mer tidsödande ochmedföra ett ökat produktionsbortfall för företagen.De som inte kan betala hela skadeståndet på en gångkommer att tvingas gå med på avbetalningsplaner ochmedge löneavdrag under . Detta kommerknappast att leda till ett gott och produktivitetsbefrämjandeklimat på arbetsplatsen.Regeringen borde inse att många arbetsgivare inte hålleravtal och respekterar förhandlingsordningen. De förhalaroch fördröjer förhandlingar och uttalar sig kränkande omfacket. I sådana situationer kan olovliga strejkerförekomma. går man ifrån grundtanken i MBL om hurdenna typ av konflikter bör hanteras som beskrivs påföljande sätt:Strävan skall i första hand vara att med andra medel änrättegång och skadestånd förmå olovligt strejkande attåtergå i arbete. Uppmärksamheten bör framför allt inriktasmot de problem och motsättningar på arbetsplatserna somkan orsaka en olovlig arbetsnedläggelse.Vänsterpartiet håller fast vid det synsätt som de citeradeförarbetsuttalandena från MBL ger uttryck för och avvisarförslagen i propositionen. Med hänvisning till det anförda hemställsatt avslår proposition 1991/92:155 omskadestånd för deltagande i olovlig stridsåtgärd.