mot · GF02U504 · 1992-01-27 00:00:00 — Där har allaeuropeiska stater samt och säte och stämma.Inom ESKs ram har både det mycket betydelsefulla arbetetför att tillvarata mänskliga rättigheter ochnedrustningsförhandlingar ägt rum.Men det nya har ännu inte blivit ett fredensEuropa. I avspänningens spår har ett antal sedan lång tidundertryckta konflikter kommit upp till ytan. Dessakonflikter kan vara av etnisk, religiös eller politisk karaktär.Kriser då våld eller hot om våld används har inte upphört.Inbördeskriget i och den stora mängd vapensom finns kvar i , inte minst de kärnvapen som finnskvar, visar med eftertryck att en fungerandesäkerhetsordning är nödvändig om det nya multipoläraEuropa också skall bli ett stabilt och fredligt . Förnärvarande saknas instrument som på ett effektivt sätt kanlösa konflikter och överbrygga motsättningar.De organisationer och samarbetsformer som står tillbuds måste utvecklas och effektiviseras för att visionen avett där konflikter mellan länder och inom länderkan lösas med politiska medel skall bli verklighet.Den Europeiska säkerhetskonferensen är detövergripande organet. Men ESK behöver utvecklas och gessådana institutioner och instrument att den kan ingripa ikonkreta konflikter. ESK-processen behöver också ges enbättre politisk förankring genom ett starkare politisktdeltagande och genom att en parlamentarisk dimensiontillförs.NATOs beslut , att inom ramen för detnybildade NACC ()erbjuda de östeuropeiska länderna och före dettaSovjetunionen ett visst säkerhetspolitiskt samarbete är ettbeslut i ESKs anda och verkar i stabiliserande riktning.Bildandet av NACC innebär dock inte att ESK kan ersättas.Inte heller leder NACC till att NATOs grundläggandeuppgift som sammanhållande för det västligaförsvarssamarbetet upphör.Alltsedan dess tillkomst har EG spelat en betydelsefullsäkerhetspolitisk roll i . Exempelvis har detekonomiska samarbete som tog sin början i Kol- ochstålunionen verksamt bidragit till att bilägga den historiskakonflikten mellan och . EG har också enviktig roll framöver att verka för ett fredligt och stabiltEuropa. Det kan ske genom ett utbyggt ekonomisktsamarbete också med de stater som står utanförmedlemskretsen.För att förstärka sin säkerhetspolitiska roll har EGsmedlemsländer beslutat om att till det politiska samarbetettillfoga en försvarspolitisk dimension. Den Europeiskaunionens militära komponent skall utvecklas inom denVästeuropeiska unionen (WEU). Alla medlemsländererbjuds ingå i WEU. På så sätt integreras WEU i EG.Genom WEU skall även den europeiska pelaren inomNATO stärkas. Ett medlemskap i är emellertid inteobligatoriskt för alla EG-medlemmar. Ej heller kan ett tvingas att följa beslut fattade inom WEU.Även när det gäller försvarsindustrin och vapenexportfinns en strävan bland EGs medlemsstater att samordnaregler och politik. Denna samordning kan komma attinnebära en begränsning av exporten. Inom EG betraktarman det som en självklarhet att en samordnadvapenexportpolitik kommer att innebära en mer restriktivvapenexportpolitik till länder utanför EG än vad som idagär fallet. Däremot är det sannolikt att exportreglerna ochmöjligheterna till samarbete inom EGs ram ökas.Europeisk försvarsindustri står inför betydandenedskärningar, rationaliseringar och sammanslagningar.Svensk försvarsindustri, liksom annan industri, påverkas avdet som sker inom EG oavsett om vi blir medlemmar ellerej.För svenskt vidkommande är det angeläget atttillsammans med andra europeiska länder verka för att detendenser till restriktivitet vad gäller vapenexport som finnsinom EG förstärks. Det är också viktigt att såväl inom EGsom i andra sammanhang verka för begränsningar av exportav komponenter och kunnande som kan användas förtillverkning av kärnvapen, missiler och kemiska ochbiologiska vapen.I ett nordiskt perspektiv är de politiska förändringar somägt rum viktigare än de nedrustningsavtal somundertecknats. Det sovjetiska uttåget ur den östra delen avCentraleuropa och upplösningen av såväl Warszawapaktensom De sovjetiska rådsrepublikernas union har lett tillmilitärstrategiska förändringar som också är gynnsammaför . Ryska möjligheter till omfattande marinaoperationer i södra har kraftigt begränsats. Dettyska enandet innebär att försvarszon flyttatsväsentligt längre österut. Konsekvenserna av CFE-avtaletför del är dock mindre entydigt. CFE-avtaletsreduktioner berör främst , medanförhållandena på de europeiska flankerna påverkas i långtmindre utsträckning. Avtalet leder visserligen tillbetydelsefulla kvantitativa begränsningar av Rysslandsmarkstridskrafter också i nordområdet, men förhindrar attäldre materiel byts ut mot modernare.Avspänningen och de politiska förändringar som ägt rumi har också varit gynnsamma för de nordiskaländerna. Ett ökat utrikespolitiskt rörelseutrymme harskapats. Det återspeglas bl.a. i det beslut densocialdemokratiska regeringen fattade om attansöka om medlemskap i annat exempel ärFinlands uppsägelse av VSB-fördraget.Tidigare fördes vår utrikespolitik i ett internationelltklimat som präglades av blockmotsättningen. Varjeförskjutning i vår politik, eller i våra förbindelser medomvärlden, riskerade att tolkas i termer av att Sverigenärmade sig det ena eller andra blocket. Även om vi alltidbetonat att vi själva bestämmer innehållet i vår utrikes- ochsäkerhetspolitik är självklart omvärldens tilltro till vårdeklarerade linje avgörande för politikens framgång.Nu när konkurrensen mellan de båda blocken ersatts avsamarbete och insikt om att säkerheten är gemensam kan vipå ett friare sätt utforma vår utrikespolitik och samarbetamed andra nationer även i frågor som har ensäkerhetspolitisk betydelse.Den svenska säkerhetspolitiken har utformats utifrån ettbrett europeiskt sammanhang. Målet har varit oförändratöver tiden: att bevara freden och hålla landet utanför krig.Däremot har medlen förändrats. Förutom den traditionellasvenska säkerhetspolitiken, vilken syftar till neutralitet ikrig, har gjort aktiva insatser i fredsskapande arbetei större sammanhang exempelvis inom NationernasFörbund, FN och ESK. Medlemskapet i NF och sedan FNinnebar att vi uppgav en del av vår nationella suveränitet.Men vi gjorde det för att nå ett vidare syfte, hävdandet avmänskliga rättigheter, fred och nedrustning. Dennainskränkning i möjligheten att föra en självständigutrikespolitik kunde accepteras därför att stormakternasom ingick i säkerhetsrådet hade vetorätt och att FN-medlemskapet därigenom inte skulle tvinga att taställning för den ena eller andra parten i en konflikt dememellan.Det nya präglas inte längre av två motsatta,konkurrerande block. I den säkerhetspolitiska ordning somnu tar form i kommer de olika organisationernaESK, EG, NATO, NACC och WEU att ha överlappandeoch komplementära roller och alla berörda stater finns medi minst ett sammanhang. Ingen lämnas utanför. Det innebäratt nu på ett mer aktivt sätt än under kalla krigetkan bidra till att aktivt medverka för att bevara fred ochfördjupa samarbetet i Europa.Även om de senaste årens utveckling i grundenförändrat karta och de säkerhetspolitiskaförutsättningarna finns det faktorer som är bestående. Desenaste årens politiska utveckling har inneburit en ny syn påkärnvapen och kärnvapnens roll, men man kan inte bortsefrån att de strategiska kärnvapnen -- och därmed hotet omtotal förintelse -- kommer att finnas kvar under överskådligtid. Och i den strategiska arsenalen förblir enandraslagsförmåga av avgörande betydelse, vilket innebäratt de nordiska länderna med omgivande havsområdenäven fortsättningsvis ligger i den strategiskt viktigaskärningspunkten mellan de större kärnvapenstaterna. Detbetydelsefulla , vilketkommer att leda till en minskning av de strategiska vapnen,ändrar inte på det förhållandet. Självfallet skall Sverigeockså fortsätta sin aktiva roll i syfte att minska och på siktavskaffa kärnvapen.Även framtida strategiska betydelse är oviss.Helt klart är att förändringarna i harinneburit att fått en viktigare defensivbetydelse för , vilket ytterligare kommer attförstärkas när de ryska stridskrafterna dras bort frånBaltikum. Utvecklingen i och övrigadelrepubliker är naturligtvis den största säkerhetspolitiskaosäkerhetsfaktorn. Vad som händer där har stor betydelseför både europeisk och nordisk säkerhet. Därmed inte sagtatt ett aggressivt och expansivt och är ettsannolikt scenario. Tvärtom talar det mesta för att där finnsett starkt ekonomiskt och säkerhetspolitiskt samarbete medväst.Det finns emellertid fortfarande flera svårlöstasäkerhetspolitiska problem i vårt närområde. Dessa gör attförnyelsen av vår säkerhetspolitik måste ske varsamt ochutan plötsliga avsteg från den linje som formats i breddemokratisk enighet och som givit respekt iomvärlden.Riksdagsbeslutet från innebar att Sverigeskulle söka medlemskap i med bibehållenneutralitetspolitik. Grunden för svensk säkerhetspolitik böralltjämt vara militär alliansfrihet i fred, syftande tillneutralitet i krig. Denna politik är starkt förankrad hos vårtfolk och har bidragit till att freden och vårt oberoendekunnat bevaras.Ett medlemskap i innebär de facto att vi blirmedlemmar i en union med långtgående ambitioner, där viavkrävs solidaritet med unionens mål och med övrigamedlemmar, men där vi också kan åtnjuta stöd. Det skallemellertid inte förväxlas med att vi vare sig skall ge eller kantillgodoräkna oss militära säkerhetsgarantier. Detgemensamma ansvarstagandet för fred och stabilitet somdelas av alla EGs medlemsstater rör sig på ett annat plan.Ett syfte med bildandet av EG var att skapa ett fredligtVästeuropa, ett där traditionell maktpolitikomöjliggörs. I detta arbete har EG varit framgångsrikt.Enligt de beslut som EG fattat har organisationenpåtagit sig ett ansvar att verka för fred, stabilitet ochutveckling. För detta syfte anser sig EG-staterna ävenbehöva möjligheter att samordna vissa insatser på detmilitära området. Det innebär dock inte att EG tar överNATOs roll.När det gäller fredsbevarande operationer och andramilitära aktioner inom EGs ram kommer dessa sannolikt attske först efter beslut i FN eller, , efter beslutinom ESK. De socialdemokratiska partierna inom EG harockså villkorat eventuella militära EG-insatser till ett beslutav FNs säkerhetsråd.I dagens har blockmotsättningen förpassats tillhistorien, men man kan inte för evigt utesluta konfliktermellan nationerna. Utifrån detta perspektiv är ett bevaratnordiskt säkerhetspolitiskt mönster, som karaktäriseras avsvensk och finsk militär alliansfrihet och av ochNorges NATO-medlemskap, till gagn för stabiliteten i ettbredare europeiskt perspektiv.Den nordiska stabiliteten förutsätter att Sverigebibehåller sin militära alliansfrihet och inte har ettförpliktigande militärt samarbete med andra stater. Vi skallinte bli en hotande utpost. Inget land skall ens behövamisstänka att svenskt territorium eller svenska militäraresurser skall användas i ett aggressivt syfte. Svensksäkerhetspolitik skall alltjämt syfta till neutralitet i händelseav ett krig i vårt närområde. behöver därför ävenunder överskådlig tid ett allsidigt och trovärdigt försvar.Riskerna för ett storkrig på vår kontinent är underöverskådlig tid näst intill obefintliga. Möjligheterna attförverkliga den gemensamma säkerheten ökar, liksommöjligheterna att skapa en värld utanmassförstörelsevapen. Vi är ännu inte vid detta mål. Någotalternativ till vår säkerhetspolitik finns inte idag.Vi socialdemokrater vill understryka beslut;den svenska neutralitetens grunder gäller alltjämt: militäralliansfrihet i fred, syftande till neutralitet i krig.Denna linje har giltighet till dess att vi kan ersätta denmed något annat. För vår del har vi satt detta mål: en genuinoch hållbar alleuropeisk fredsordning, baserad på ESKsParisstadga och dess principer om demokrati, fred,mänskliga rättigheter, rättsstaten och socialmarknadsekonomi. Detta mål är överordnat medlen ochformerna.Vår säkerhetspolitik syftar ytterst till fred och frihet,sociala framsteg och samarbete i och världen. Demedel vi använder för att nå våra mål är aktivt deltagande iEuroparådet, ESK och FN, liksom vår strävan eftermedlemskap i /Europeiska unionen, samt militäralliansfrihet med eget försvar.6.2 Den ekonomiska unionenEG-länderna beslutade på Maastricht-mötet att skapa enekonomisk och monetär union (EMU). I denna union skalldet finnas en enhetlig valuta, ecun, och länderna skallbedriva en gemensam penning- och valutapolitik och ha ettnära samarbete när det gäller finanspolitik.Överenskommelsen har följande innebörd:Den 1 januari 1994 inleds fas II i arbetet på denekonomiska unionen. Då inrättas det (). Det skall överta de funktioner som och den monetärasamarbetsfonden har . skall verka för en stärktsamordning av penning- och valutapolitiken. Besluten skalldock ligga kvar hos centralbankerna i medlemsländerna.Om samordningen är framgångsrik skall denekonomiska unionen, EMU, kunna inrättas från den 1januari 1997 med deltagande av minst 7 av 12medlemsländer.Senast den 1 januari 1999 skall EMU inrättas med deländer som uppfyller de s.k. konvergenskraven vad gällerprisstabilitet, budgetbalans, växelkursstabilitet och lågaräntor. Utvecklingen i de länder som inte harförutsättningar att delta i från början skallfortlöpande granskas och de skall kunna godkännas försenare deltagande. Två länder ochStorbritannien, har rätt att stå utanför EMU även om deskulle uppfylla de uppställda kriterierna för att gå med.När det gäller effekterna för del kan förstkonstateras att har ettvalutapolitiskt samarbete med EG. beslutade då attöverge den tidigare valutakorgen bestående av europeiskavalutor, japanska yen och amerikanska dollar. I stället knötskronan till ecun. Åtgärden var ensidig från svensk sida, meni samband med detta inleddes ett löpande samarbete mellanSverige och . Denna åtgärd bidrog tillatt öka förtroendet för den svenska kronan och förbättrastabiliteten i ekonomin. Räntemarginalen till omvärldenkrympte och marknadsräntorna sjönk. deklareradesin vilja att gå vidare i det valutapolitiska samarbetet. Ettviktigt motiv för detta är att är starktberoende av utvecklingen på de europeiska penning- ochvalutamarknaderna och att har ett stort intresse attkunna delta i de politiska organ som är verksamma på dettaområde.Det valutapolitiska samarbete som bedrivs inom EGidag har undanröjt risken för att enskilda länder görförändringar i växelkursen. Det har därmed ett stort värdeför handeln mellan länderna och för den finansiellastabiliteten. Men detta samarbete är inte utan problem. Dethar särskilt utsatts för mycket svårapåfrestningar, vilka har sin grund i utvecklingen av dentyska ekonomin efter återföreningen. Den tyskapenningpolitiken har inriktats på att med räntevapnetbekämpa överhettning och inflation. harkonjunkturen försvagats i övriga länder i . Genomden sammanlänkning som skett av länderna viavalutapolitiken har samtliga länder fått ett ränteläge, somär mycket högt i förhållande till vad som vore naturligt medhänsyn till den aktuella konjunkturen och behovet att fåigång investeringarna. får utvisa hurman inom EG skall lösa detta allvarliga problem.Innan förhandlingsposition slutligt fastställsfinns det anledning att göra en fördjupad analys av deproblem som är förknippade med den nuvarande ordningenoch att också närmare studera innebörden i det protokollsom har träffat om det tredje steget i EMU.För den svenska ekonomiska politikens möjligheter attuppfylla de kriterier EG ställt upp för medverkan i EMUkan det vara av intresse att konstatera att underhösten 1991 uppfyllt samtliga. De flesta av EGsmedlemsländer gjorde det inte. För att varaktigt få ned densvenska inflationen och åstadkomma ekonomisk tillväxttorde i själva verket strängare krav få ställas på den svenskaekonomiska politiken än de som redovisats i beslutet omden ekonomiska och monetära unionen.En genomförd ekonomisk och monetär union inom EGskulle innebära att den monetära politikens instrument lyftsbort från nationalstaten till förmån för engemenskapspolitik. För den svenska ekonomiska politikenblir det vid ett medlemskap desto viktigare attvidareutveckla andra instrument som har verkningskraft ivårt samhälle. Detta gäller näringspolitik ochregionalpolitik med riktade insatser bl.a. för att satsa påinfrastruktur och småföretag.Därför är det extra allvarligt att den borgerligaregeringens nyliberala ekonomiska politik avlövarsamhället de resurser som är avgörande för att skallkunna utveckla ekonomi och sysselsättning i alla delar avlandet.Den borgerliga regeringens politik är stora ofinansieradeskattesänkningar, minskade näringspolitiska ambitioneroch realisation av statliga företag. Detta ger särskild tyngdåt de socialdemokratiska motioner som motsätter sig dennaför skadliga försämring av samhällets ekonomiskaresurser som den borgerliga regeringen perspektivlöst nuförsöker genomföra.Den ekonomiska och monetära unionen ger en ram förden monetära politiken inom EG. Inom denna ram kommermånga olika politiska intressen att uttryckas. Konservativakrafter kommer att vilja begränsa samhällets roll. Densvenska socialdemokratin stödjer de målsättningar somEGs socialdemokratiska partiledare uttryckt i december1991 inför när det gäller de politiska målsom skall främjas genom den ekonomiska och monetäraunionen. Det gäller bl.a. full sysselsättning, stöd tilleftersatta regioner och jämlika internationella finansiellaförhållanden och en balanserad icke-inflationistiskekonomisk utveckling i hela gemenskapen.6.3 Jämställdheten och EGKvinnors välfärd och situation på arbetsmarknaden ärberoende av den balans mellan marknad och politik sområder. Den inre marknaden kommer att skärpakonkurrensen i näringsliv och på arbetsmarknaden. Ommarknadskrafternas verkan inte balanseras av en aktivarepolitik inom områden som utbildning, arbetsmarknad ochjämställdhet kan den inre marknaden komma att skapaväxande klyftor. Detta skulle missgynna kvinnor mer änmän. Därför är det så viktigt att EGs arbete med den socialadimensionen lyckas. Detta är ett överordnat mål för densocialdemokratiska politiken.EG-institutionerna arbetar för att stödja de socialakrafterna. Även kommer att kunna hämta stöd frånEGs jämställdhetsdirektiv till exempel för att hävda krav pårättvisa löner för kvinnorna. Den fördragstext sommedlemsländerna enades om i slår fast attjämlikhet skall råda mellan män och kvinnor med avseendepå rätt till arbete och behandlingen i arbetslivet.Om det svenska näringslivet misslyckas med att hävdasig i den hårdnande konkurrensen, hotas både jobben ochvälfärden. Det blir svårare att finansiera en stor offentligsektor. Kvinnorna i är inte lågutbildade, men dearbetar i stor utsträckning inom den offentligt finansieradesektorn. De är också beroende av tjänsterna från denna föratt kunna förena familjeansvar och förvärvsarbete.Arbetslöshet ger bränsle åt värderingen att männens jobbär viktigare än kvinnornas. Kvinnorna, och då framför alltde med låg utbildning, får det svårast. Det är dock inte etteventuellt medlemskap i som skulle vara orsak till ensådan utveckling. Det är marknaden och de inrikespolitiskastyrkeförhållandena som är de avgörande faktorerna.För socialdemokratin är det en självklarhet att välfärdenmåste prioriteras högt i samhällsekonomin bland annat förkvinnornas skull. Det gäller såväl inrikespolitiskt som inomEG-samarbetet. Den måste också försvaras genom en allteffektivare produktion och genom förnyelse av näringslivoch institutioner.Det är oförsvarligt att den , påtröskeln till EG, vill börja dra ner på sina sociala ambitionertill och med med hänvisning till EG, som EGsinstitutioner på område efter område försöker övertygamedlemsländerna om att öka sitt sociala ansvarstagande.Rekommendationerna om barnomsorg, generellvälfärdspolitik, arbetsmarknadspolitik och jämställdhetvisar att ''svenska'' lösningar kan komma att spela en störreroll . Det finns en växande insikt att det ''lönarsig'' med mer socialt ansvarstagande.6.4 Den sociala dimensionen och arbetsmarknadenMålet om full sysselsättning får inte överges. Vi ställerinom arbetsmarknadsområdet mycket bestämda krav påden borgerliga regeringen inför denmedlemskapsförhandling som vidtar. Den aktivaarbetsmarknadspolitikens möjligheter får inte beskäras.Detta är nödvändigare än någonsin inför denstrukturomvandling av svenskt näringsliv som förestår.Det är angeläget att starka krav reses på att EGsmedlemsländer prioriterar full sysselsättning och genomfören aktiv arbetsmarknadspolitik, i första hand för att minskaarbetslösheten. Det är betydelsefullt att i detta arbete geytterligare kännedom om den svenskaarbetsmarknadspolitiken och dess konkreta insatser motarbetslöshet och för en smidigt fungerande arbetsmarknad.Enligt vår uppfattning finns det inget i EGs regelverksom hindrar oss från att fortsätta med den aktivaarbetsmarknadspolitik som bedriver. Inom EGsprider sig nu kunskaper om hur viktiga sådana åtgärder är.Många länder ser som ett föredöme inom dettaområde.En av grundtankarna i EG-samarbetet är att underlättarörlighet över gränserna också för människor. Denna ökaderörlighet betyder att medborgare skall hamöjlighet att ta erbjudet arbete i ett annat . Det ärsåledes inte en total frihet att flytta mellan EG-ländernautan handlar i princip om arbetskraftens rörlighet. Andraländers medborgare som är bosatta i något EG-landkommer inte att omfattas av denna ökade frihet tillarbetsmigration. De nordiska länderna har en lång ochpositiv erfarenhet av en gemensam arbetsmarknad som tillvara i EG-samarbetet.För socialdemokratin är det självklart att bejaka ochuppmuntra frivillig rörlighet över gränserna. Det utgör enpositiv kraft för utveckling och förståelse och är en naturligdel av en fortsatt internationalisering. Den frivilliga ochreglerade migrationen är därför knappast något problem iett framtida eller EG.En aktiv arbetsmarknadspolitik är en viktig del av den''sociala dimensionen''. Denna är en förutsättning för attlöntagarnas intressen skall kunna hävdas på ett effektivt sättgentemot marknadskrafterna.EG-kommissionen konkretiserade den socialadimensionen i den s.k. sociala stadgan som antogs av 1989. Stadgan lägger grunden för ett brettvälfärdspolitiskt program med 47 konkreta åtgärder inomolika områden: arbetskraftens rörlighet, sysselsättning,arbetsvillkor, social trygghet, arbetsmiljö, föreningsrätt ochkollektivavtal, medbestämmande, jämställdhet mellan mänoch kvinnor samt handikappfrågor.Det sociala protokoll som undertecknades i Maastrichthar skapat goda möjligheter att förverkliga idéerna bakomden sociala dimensionen. Speciellt betydelsefullt ärframgången inom den sociala dialogen, det vill säga denformaliserade trepartsöverläggningen mellan arbetsgivareoch löntagarnas organsiationer under ledning av . Dessa överläggningar bör utvecklas till attbli ett viktigt instrument för opinionsbildning och för attförverkliga de berättigade fackliga kraven inom ramen förden sociala dimensionen.Redan nu utövar de svenska fackliga organisationernaLO och TCO, genom sitt medlemskap i , ettinflytande även på förhållandet för löntagarna inom EGsmedlemsstater. De beslut som uppnåddes i inomden sociala dimensionen hade starkt förordats avEuropafacket. Vi har starka skäl att välkomna deförbättrade möjligheter för att påverkavillkoren på arbetsmarknaden som uppnåddes genom attarbetsmarknadens parter nu får en betydligt starkareställning.Vad gäller de sociala trygghetssystemen bör Sverigeverka för att medlemsländerna inför generella system, sombygger på principen inkomstbortfall och höga miniminivåersamt att rörligheten mellan länderna i olika systemunderlättas.Inom arbetsmiljöområdet måste mycket bestämda kravresas på att nationella höga krav som är viktiga för liv ochhälsa inte får sänkas med hänvisning till samarbetet medEG.Under den socialdemokratiska regeringen gjordes enanalys av EES-anpassningen av arbetsmiljölagen (Ds1991:72). Vi delar synen på de förändringar som därföreslås och menar att de är acceptabla urarbetsmiljösynpunkt.