mot · GG02Fi37 · 1992-11-12 00:00:00 — med anledning av prop. 1992/93:50 Åtgärder för att stabilisera den svenska ekonomin 1 SammanfattningSvensk ekonomi befinner sig i en allvarlig kris. Det gällerjobben, det gäller statsbudgeten, det gäller industrin ochkommunerna. Problemen är delvis skapade inom landet.Arbetslösheten ökar snabbt, den inhemska efterfråganminskar.När de preliminära krisöverenskommelserna mellanregeringen och Socialdemokraterna skedde i septemberrådde ett akut hot mot den svenska kronan med skyhögaräntor som resultat. finns tid att tänka igenom vad sombör göras.1.1 Två stegSom ett alternativ till krispropositionen villVänsterpartiet förändra den ekonomiska politiken i tvåsteg. I nuvarande situation, med en dramatiskt ökandearbetslöshet och minskande inhemsk efterfrågan, gäller detförst och främst att stimulera ekonomin för att få igång enökad inhemsk efterfrågan. Det andra steget, som innebäratt underskotten arbetas bort, vill ta förstnär konjunkturen vänder.1.2 Paket mot arbetslöshetenVänsterpartiet vill nu sätta åtgärder som snabbt ger jobbfrämst. Vi vill ha ett tredje krispaket med ökade anslag tillarbetsmarknadspolitik, till utbildningssatsningar och tillinfrastrukturinvesteringar med miljöprofil. Vi vill ocksåriva upp beslutet att ta från kommuneroch landsting. Vi föreslår sänkt moms -- det leder till ökadefterfrågan på industrivaror.1.3 Ett rättvisare förslag har en helt annanfördelningspolitisk profil än det som föreslås ikrispropositionen. Vi vill att höginkomsttagarna beskattasmer, till förmån för låginkomsttagare. Därför föreslår vi attgrundavdraget för höginkomsttagare slopas ochmatmomsen sänks. En omfördelning föreslås även mellankvinnor och män, mellan företag och internationellt.Vänsterpartiet yrkar bl.a. avslag på förslagen omkarensdag, höjd pensionsålder 1994, sänkt ersättning tillarbetsskadade och sänkt u-landsbistånd.1.4 En uthållig ekonomiDet andra spåret vill växla över till närkonjunkturen vänder. Underskottet i statsbudgeten växernu snabbt och hotar hela den svenska ekonomin.Underskotten måste åtgärdas. måste kraftfullabesparingar ske i statsbudgeten. Då är det naturligt att destora utgiftsposterna i budgeten hamnar i blickpunkten. Detgäller bl.a. förändringar i pensionssystemet och i degenerella bostadssubventionerna. Här föreslår vi en nyinriktning som styr stödet till svagare grupper på etteffektivare sätt.I följande tabell framgår de olika förslagen på utgiftsochintäktssidan i budgeten mer i detalj:Våra förslag i tabellformMdr kr -- skillnad mot regeringen19931994FulleffektOffentliga utgifterArbetsmarknadspolitiska åtgärder3,0Infrastruktur och utbildning7,26,9?Kommunernas pengar7,57,57,5Sjuk- och föräldraförsäkring5,44,74,7Pensioner2,64,52,6Oförändrade studiemedelsförmåner0,30,30,3Försvaret-- 0,5-- 1,0-- 2,6Statlig administration m.m.-- 0,5-- 0,5-- 3,5Bistånd0,81,51,5Bostadspolitik1,83,0--10,0Slopad utlandslånenorm1,0-- 2,5-- 5,0Summa utgifter26,624,4-- 4,5SkatterMomsen, --11,0--11,0--11,0Mat- och turistmomsen, -- 6,0-- 6,0-- 6,0Tobak & alkohol0,60,60,6Återställd förmögenhetsskatt1,41,42,8Återställd kapitalinkomstskatt2,22,22,2Bibehållet grundavdrag-- 4,8-- 4,8Slopat grundavdrag för höginkomstt.10,010,010,0Höjd företagsbeskattning7,0Halverade ränteavdrag15,0Summa skatter-- 2,8-- 7,615,8Netto (skatter -- utgifter)--29,4--32,020,3Ytterligare budgetförstärkningarNej till EG/EU8,0Arbetslivsfonden-- 3,0Totaleffekt--32,4--32,028,3 2 Bakgrund 2.1 Baksmällan efter 80-taletDen internationella konjunkturnedgången har bidragittill, men är långtifrån den enda orsaken, till den depressionSverige nu genomlider. Världsekonomins tillstånduppfattas här hemma allmänt som en ovanligt djuprecession. Nedgången och var i verkligheten betydligt djupare. Omfattningen avdagens svenska kris saknar däremot motstycke i modern tid.Om vi enbart ser till genomsnittssiffror framstår 80-taletsom en problemfri tid, i jämförelse med idag.Förvärvsarbetstiden ökade stadigt och arbetslöshetenkunde i genomsnitt hållas låg. Allt fler kvinnor kom ut iyrkeslivet och många människors frihet växte med ökademöjligheter att välja och vraka mellan lediga jobb. Ocksåproduktion, konsumtion och investeringar ökade, samtidigtsom fastighetspriser och aktiekurser nådde allt högrehöjder.Men 80-talets siffror döljer omfattande underliggandeproblem: Större klyftor mellan fattiga och rika, en ökadspridning av egoistiska värderingar, en ansvarslös utlåningoch spekulation samt en oförmåga att effektivisera ochförnya produktionen. Dagens kris är i själva verket i mångtoch mycket en produkt av denna ''högerns lyckliga tid''.Stora delar av den ekonomiska uppgång som vi bevittnadeframstår alltmer som ett bländverk.Den stora devalveringen var den femtenedskrivningen av kronan inom loppet av sex år.Slutresultatet av allt detta devalverande blev ett alltför lågtlöneläge som bidrog till att hämma nytänkande ochframtidssatsningar. Arbetskraften blev en billig resurs somdet gällde att utnyttja maximalt. Det är betecknande på , till synes helt utan problem, kunde fortsättaatt skruva dit hela 40 olika skruvar i instrumentbrädan påsina bilar, som japanerna minskade ner antaletolika skruvar till tre.Devalveringspolitiken gav också upphov till ettinflationstryck som kom att bli betydligt högre än i mångaandra jämförbara länder. De anställda ville kompensera sigför de fördyringar som följde i devalveringarnas kölvatten,vilket är förståeligt, särskilt mot bakgrund av att företagenssnabbt stigande vinster tillät en sådan utveckling. Densnabba produktionstillväxten bidrog också till att företagenvar villiga att fylla på i lönekuverten, inte bara för att få tagi mer arbetskraft utan också för att kunna behålla den manredan förfogade över. Därtill kom att företagen redanproducerade allt vad de förmådde vilket innebar att enprishöjning i allmänhet var liktydigt med ren vinst.Under denna tid av allmän expansion avregleradeskreditmarknaden. Frikostiga ränteavdrag, stigandeförmögenhetsvärden och en på det hela taget ljus bild avframtiden ledde till att de svenska hushållen snabbtbelånade sig upp över öronen. Den konsumtionstillväxtsom följde bidrog till att ytterligare förstärkaöverhettningen och därmed inflationstrycket i ekonomin.Inte bara hushållen deltog i lånekarusellen. Ocksåföretagen bemöttes allt välvilligare i bankpalatsen.Finansbolagen skulle konkurreras ut och bankerna kommed tiden att inlåta sig i alltmer tvivelaktiga projekt.Finansbolagen var pressade och måste överträffa bankernai risktagande för att kunna överleva. Rouletthjulet snurradeallt fortare och bankerna visade sig alltid lika villiga att gekredit. Vansinniga fallskärmsavtal delades ut till direktörer.2.2 Den globala kasinoekonomin var också det decennium då den globalakasinoekonomin fick sitt genombrott. Det internationellabanksystemet betedde sig som det svenska, fast i störreskala. Fattiga länder fick låna mer än vad deras ekonomikunde bära, som överklassen investerade sinapengar utomlands. Valutakurser och räntor svängde uppoch ner. förvandlades från världens störstafordringsägare till världens största nettogäldenär. I slutet av80-talet var omsättningen i den globala penninghandelnmångdubbelt större än vad som motsvarade utrikeshandeloch reala investeringar.En ständigt förbättrad informationsteknologi bidrogsamtidigt till att de nationella valutakontrollsystemenförsvagades. Ett tecken på detta är bristerna i deninternationella betalningsstatistiken. Enligt FN:s statistikuppgick de enskilda ländernas samlade årligakapitalutflöden till i genomsnitt mer än deras samlade kapitalinflöden. 1991 hadesiffran stigit till 122 miljarder. Också vår svenska statistik pådetta område bör betraktas med skepsis.Samtidigt med denna ökande volym växte kapitaletskänslighet för räntedifferenser ochvalutakursförskjutningar. Resultatet blev att förväntningaroch allehanda rykten på finansmarknaden kom att styraockså den reala sidan av ekonomin. Djupt irrationellafaktorer kunde leda till väldiga klipp och lika väldigaförluster. Fastighetsköpen i under EG-yrans år 1989och 1990 är ett betecknande exempel. Den globalapenninghandeln var och är ingen fungerandekonkurrensmarknad som styr kapitalet till effektivanvändning. Det handlar snarare om ett gigantisktnollsummespel, ett kasino där storspelarna kontrollerarrouletthjulet och systematiskt lurar skjortan avsmåspelarna.2.3 En förvänd konjunkturpolitikAllt sedan devalveringen 1982 har ochriksdag haft som uttalat mål att värdet av den svenskakronan skall ligga fast. Trots alla deklarationer har det docktagit för marknadens aktörer att anpassa sitthandlande till en fast valutakursregim. För vem villegentligen tro på en drinkares nykterhetslöften ''dagenefter'', särskilt som han inte framstår som det allra minstaångerfull utan tvärtom visar påtaglig stolthet övergårdagens bedrifter?Den bristande tilltron till den svenska valutapolitikeninnebar att vi fick leva med högre räntenivåer än andraländer. Penninghandlarna krävde ett tillägg för att låna utpengar till oss. Ingen ville ta risken att utan ersättning ställapengar till förfogande som kunde ha devalveratsner till ett lägre värde. Vår förhållandevis höga inflation varockså ett tecken på att allting inte stod rätt till.Trots höga räntor saknades emellertid inteinvesteringsvilja. Inflationen medförde stadigt stigandeförmögenhetsvärden. Centrala mekanismer och beteendeni ekonomin kom att anpassa sig till höga pris- ochlöneökningar, inte minst inom bygg- ochfastighetsmarknaden. Stora obalanser och spänningarbyggdes upp på olika tillgångsmarknader, där efterfrågantrissades upp av förväntningar om fortsatta prisstegringar.2.4 Avvecklingen av valutaregleringenÖverhettningen krävde endevalvering eller en åtstramning. Devalveringen hade mandock avsvurit sig och åtstramningen klarade man inte av.Mitt i allt detta togs de sista stegen i avvecklandet avvalutaregleringen. När valutakommitté ladeförslaget att genomföra detta gamla borgerliga krav troddeman allmänt att resultatet skulle bli kapitalflöden på någramiljarder.När de ackumulerade vinsterna i storföretag och bankerfick rätt att flöda ut och när handeln med värdepappersläpptes fri var det som att öppna en dammlucka.Valutaregleringen hade redan hunnit tappa en stor del avsin kraft, men den hade ändå haft kvar en viss återhållandeeffekt. erkänner nästan alla att avregleringen skeddevid fel tidpunkt. Man borde ha stramat åt ekonomin förstoch sugit upp övervinsterna i det finansiella systemet.Försöken att ensidigt lägga åtstramningen på löntagarna vardäremot dömda att misslyckas.Under 1990 försvagades den internationellakonjunkturen. Då började åtstramningarna sättas in. Densvenska regeringen lämnade in en ansökan om medlemskapi EG och förklarade att kampen mot inflationen måste geshögsta prioritet. Ett nytt skattesystem infördes, vilketdrastiskt höjde höginkomsttagarnas sparande och samtidigtminskade efterfrågan på bostäder. föllskatternas andel av BNP från över 56 till under 53 procentav BNP; en negativ dynamisk effekt långt större än denpositiva effekt som utlovats.Knytningen av den svenska kronan till ecun i maj 1991motiverades med det framtida EG-medlemskapet. Detvisade sig bli en felmanöver. Svenska företag tappade merav sin konkurrenskraft på dollarmarknaden än om vi hadehaft kvar valutakorgen, dollarlån byttes mot ecu-lån medhögre ränta och vi drogs på ett omotiverat kraftigt sätt in iturbulensen kring EG-valutorna och iseptember i år.2.5 Nära depressionSAAB insåg till slut att 40 olika skruvar iinstrumentbrädan var på tok för mycket och drog ner påpersonalstyrkan. Arbetslösheten ökade nu drastiskt ochplötsligt framstod inte inflationen längre som lika självklar.Den försvagade aktiviteten i ekonomin innebar attkonsumentpriserna inte ökade lika snabbt som tidigare ochen rad andra priser började falla. Desinflationsprocesseninnebar drastiskt förändrade förutsättningar. Man kundeinte längre utgå från framtida prisstegringar. Utvecklingenvar kanske mest dramatisk på fastighetsmarknaden därpriserna på många håll halverades.Vänsterpartiet ser en lägre inflationstakt som bådenödvändig och önskvärd. Spekulationskarusellen var delvis en följd av inflationsekonomin. Lägreinflation framöver bör ge en ökad stabilitet ochförmåga att förutsäga ekonomiska omsvängningar vilket ärbra och eftersträvansvärt. Problemet är bara att övergångengick för fort och att den kom . Men kanockså fråga sig i vilket skick den svenska ekonomin kommeratt befinna sig när vi kommer ut ur desinflationstunneln.Nu ökar arbetslösheten snabbt som ingen del iekonomin bidrar till att dämpa krisen. Exporten utvecklasfortsatt svagt -- den internationella konjunkturen vill intevända uppåt. Privat konsumtion faller till följd av ett ökathushållssparande. Offentlig konsumtion minskar som enkonsekvens av alla nedskärningar. Investeringarna befinnersig i fritt fall.Uppgången i arbetslösheten beror emellertid enbartdelvis på efterfrågeutvecklingen. Minst lika stor betydelsehar kostnadsjakten och rationaliseringsivern. Det har blivit''inne'' att sparka folk. Produktiviteten stiger också mycketsnabbt på många håll -- trots krisen. Det verkar som om alla80-talets försuttna år nu skall tas igen på några månader.Effektiviseringen i ekonomin hade varit bra om den kommitvid rätt tidpunkt, men följderna blir nu katastrofala.Alla erfarenheter från andra länder visar att enarbetslöshet på 7--snabbt blirpermanent. Många av dem som slås ut frånarbetsmarknaden kommer inte tillbaka. Människor tapparsjälvförtroendet, blir deprimerade, och fungerar inte enssom det latenta konkurrenshot gentemot de arbetande somde utgör enligt nyliberal ekonomisk teori. Arbetslöshet ärett socialt gift som förstör samhället.3 Ett tredje krispaket för fler jobb och utbildningI rådande konjunkturläge är det avgörande att kraftfullaoch framtidsinriktade satsningar sker på investeringar iinfrastruktur, kultur och utbildning.Vi föreslår att , i samband med beslutet omdenna proposition, avsätter ytterligare 3 miljarder tillarbetsmarknadspolitik 1993 och dessutom avsätterytterligare 7,2 miljarder till infrastruktur och utbildning.Under 1994 bör 6,9 miljarder avsättas utöver vadregeringen föreslagit.3.1 Riskkapital till små och medelstora företagUnder har konkurserna bland företagarevarit fler . Till följd av bankkrisen har bankernanärmast infört ett idiotstopp för nya lån till företagare och imånga fall sagt upp tidigare krediter vilket lett till att igrunden sunda företag har fått slå igen. Under den här tidenhar regeringen försenat en kraftfull satsning för att försesmå och medelstora företag med det kapital som bankernainte släpper till. När sedan regeringen äntligen tar sigsamman och presenterar två förslag på hurriskkapitalförsörjningen skall bedrivas blir mycket fel. I enmotion till proposition 1992/93:41 Kapital för tillväxtavvisar vi denna proposition bl.a. med hänvisning till attkravet på affärsmässighet, börsnotering och möjligheten tillhög avkastning på relativt riskfria placeringar kommer attmotverka det som behövs nu -- förmågan att ta risker ochett långsiktigt engagemang.Regeringen har också kommit med en proposition1992/93:82 om kapital för nya företag där man planeraromorganisationer men inga nya pengar till nystartadesmåföretag. återkommer med motion tilldenna proposition.3.2 UnderleverantörerDe svenska storföretagen har under det senastedecenniet skärpt sin attityd mot sina underleverantörer.Man kräver att varorna finns på plats exakt och iprincip tolereras inga missar. Det är bra.Attitydförändringen har lett till en skärpning blandunderleverantörerna. Men det har kostat i intern makulaturoch stora investeringar.Under de senaste åren har storföretagen dessutomskärpt tonen vad gäller priset, och kräver prissänkningar föratt inte gå utomlands med sina order. Mångaunderleverantörer klarar inte detta, speciellt som svenskindustri är så extremt monopoliserad att det ofta inte finnsnågon annanstans att vända sig. ''Av alla länder vi studeradevar export den som var mest koncentrerad till storaföretag. De tjugo största företagen svarade för mer än 40 %av all export.'' (, professor vid )Genom en starkare konkurrenslagstiftning kan dettamotverkas. Man kan också ställa krav på att storföretag,som får order från den offentliga sektorn, slussar en delpengar vidare till underleverantörerna för t.ex.produktutveckling.På sikt klarar inte ett ensamt storföretag att driva en helbransch framåt, och sakta men säkert kommerinfrastrukturen med underleverantörer att erodera. Detstora företagets konkurrenskraft internationellt gröps urunderifrån. Och 100 000-tals jobb hos underleverantöreröver hela landet är i fara.Vi föreslår att ett nytt underleverantörsprogram skapasoch anser att regeringen bör återkomma ibudgetpropositionen med medel och åtgärder.3.3 ExportfinansieringSvensk industris konkurrenskraft bör förbättras genomexportfinansiering. Ofta är detta helt avgörande vid storaupphandlingar, inte arbetskraftskostnaden. I många fall harkonkurrentländer fördelar vilket bl.a. svenskatransnationella företag tar hänsyn till. De förlägger oftatillverkningen till dotterbolag i andra länder. Det kanhandla om villkoren för kreditgarantier och om mjukakrediter, dvs. anser att det ärviktigt att främja svensk export, men att vi måsteta hänsyn till de biståndspolitiska principerna.För och vissa andra östländer krävs särskildainsatser eftersom de ofta är stängda förExportkreditnämnden eller faller utanför u-landskretsen avländer. Flera skäl talar för kraftfulla insatser där. Detstimulerar en ekonomisk utveckling i grannländerna vilketmycket blir till vår fördel. Det förbättrarenergihushållningen och miljöhänsynen genom massivainvesteringar i infrastrukturen vilket även det gagnar våradirekta intressen av hållbar utveckling samt stimulerarsvensk industriell kapacitet och sysselsättning.Men regeringen måste verka för striktkonkurrensneutralitet vilket exemplen med våra varv iOskarshamn, och visar. Dessa varvfår inte stå som förlorare i kampen med varv nere frånEuropa. Vad hjälper avtal om neutralitet påexportkreditområdet om överträdelser sker?3.4 InfrastrukturInfrastrukturinvesteringar har legat påen för låg nivå. Inom vissa områden har de varit så låga attkapital förstörts, dvs. att underhåll och reinvesteringarunderskridit slitaget. Om ska stå rustat att klara enframtida konjukturuppgång måste infrastrukturen bidra tilluppgången, inte vara ett hinder.Nu ska man passa på att investera dåinvesteringskostnaderna är relativt låga och så kommer attförbli . Infrastrukturinvesteringar är ävennödvändiga för omställningen till ett hållbart samhälle sombland annat beskrivs i dokumenten och konventionernafrån i . För betyderdet att investeringar ska styras till tekniker, strukturer ochprocesser som kan ingå i ett uthålligt samhälle.Det betyder att investeringar ska ske inom järnväg,sjöfart, biobränsleutveckling, vind- och solenergi,telekommunikation, slutna VA-system m.m. Sådanainvesteringar har en god regional spridning ochöverensstämmer med kravet på att hela landet ska leva.System och tekniker som akut hotar vår och andra artersöverlevnad måste minska eller avvecklas ; kärnkraft,fossilbränslen, vägtrafik är några exempel.En faktor som påverkar dessa investeringar är degigantiska behov av infrastrukturuppbyggnad som finnsnågra få mil öster om . Behoven i öster och i Sverigekan kombineras och samordnas vilket ger både ekonomiskaoch ekologiska fördelar bland mycket annat.Nedan följer en exempelsamling på vad som kan görasinom olika sektorer. Den är på intet sätt komplett men geren bild av vad som måste ske om inte landet ska hamnaytterligare på efterkälken vid en framtidakonjunkturuppgång. Våra exempel hör hemma iframtidssektorer. Detta i motsats till de äldre, ickekunskapsintensiva industrisektorer som under de närmasteåren successivt kommer att minska i betydelse för Sverigesekonomi.3.4.1 har sammanställt projekt för sammanlagt sexmiljarder som kan startas eller påskyndas och1994. Man har även relaterat projekten tillbyggarbetslösheten i olika regioner. Av en möjlig satsningpå länsjärnvägar på 785,6 miljoner t.ex. hamnar 423miljoner i regioner där byggarbetslösheten är högre än 25procent och drygt 275 miljoner i län där den är högre än 15procent. Av den totala summan kan c:a 2,5 miljarderanvändas senast och ytterligare 2,4miljarder under andra kvartalet 1993.Det är en god regional spridning på projekten och en brablandning av större och mindre projekt som genererarmånga arbetstillfällen. De linjer som berörs är bl.a. västrastambanan, , ,ostkustbanan, norra stambanan, godsstråket genomBergslagen, projekt enligt storstadsförhandlingarna samtlänsjärnvägar.Vi föreslår att får ytterligare tre miljarderkronor anslagna under 1993 och 1994.Till detta kan man lägga några hundra miljoner påArlandabanan, snabbare projektering av snabbtåg ochhöghastighetståg, inköp av material till och upprustninginom SJ, SL, Spårvägar m.fl. trafikbolag.Speciellt allvarligt är att SJ av olika anledningar tvekar attbeställa fler X 2000. Detta hotar landets tågtillverkning ochsysselsättning i ett flertal orter (, ,, ). Regeringen måste ombesörjaatt produktion och beställning av landets nya snabb- ochhögfartståg kan ske kontinuerligt.3.4.2 redovisar angelägna projektför 20 miljarder. Av detta ligger 13 miljarder påmotorvägsprojekt och 8 miljarder på mindre objekt runt omi landet. Av detta kan naturligtvis inte allt påbörjas ochinvesteras , men det speglar tydligtbehovet som uppstått under den långa följd av år sominvesteringar försummats. Faktum är, att trots attvägtrafiken kraftigt ökat, har vägkapitalet minskat, så attvår vägstandard per capita har sjunkit radikalt de senasteåren.Vänsterpartiet kan inte acceptera nya vägar somytterligare flyttar över trafiken från järnväg och sjöfart tillbiltrafik. Men det finns ett stort antal vägar som behöverunderhållas bättre och stora investeringar kan göras i formav trafiksäkerhetshöjande åtgärder. Anslagen tillVägverket bör omfördelas på detta sätt.Förutom underhållet på de allmänna vägarna behöverskogsbilvägarna underhållas. Speciellt i ärskogsbilvägnätet undermåligt och kräver upprustning. Enupprustning ger jobb, men betyder ocksåproduktivitetsvinster för skogsnäringen. Projekten börkunna samfinansieras med de privata skogsägarna. Viföreslår som delfinansiering frånstaten.Vänsterpartiet beräknar att för börtilldelas och tre miljarderkronor extra utöver vad regeringen föreslagit.I kommunerna brister gatu- och vägnätet i underhåll.Främst är det beläggningar, broar, belysning ochtrafiksignaler som behöver underhållas. Behovet varierarmycket mellan olika kommuner, men kollektivtrafik- ochgatunät i de bostadsområden som anlades i samband medmiljonprogrammet tillhör de mest eftersatta. De 7,5miljarder kronor som vill återföra tillkommunerna kan delvis användas tillsysselsättningsskapande åtgärder av denna typ.3.4.3 SjöfartIntresset för en utvecklad sjöfart har stadigt ökat desenaste åren tack vare miljö- och kapacitetsproblem förlandtransporter. Den snabba utvecklingen i harspätt på intresset och möjligheterna för sjöfarten. Nyaregelbundna sjövägar har bland annat etablerats mellanBaltikum och / . Också på västkustenoch sydkusten utvecklas färjetrafiken. Utvecklingen av nyafartygstyper med bl.a. miljövänligare motorer och lågadriftskostnader bidrar även det till ett nymornat intresse försjöfart. Allt detta genererar ett investeringsbehov som detnu är lämpligt att tillgodose. Även nya höga krav påsäkerheten på transporter till sjöss genererar ett ökatinvesteringsbehov.Sjöfartsverket har tagit fram projekt som kan startas nutill en kostnad av c:a 50 miljoner. Till detta kan läggasprojektering och utbyggnad av trafik- ochmiljöinformationssystem (TIC). Även nya utbyggnader avhamnar m.m. (tack vare ökat utbyte över ) ledertill ett ökat investeringsbehov.3.4.4 Telekommunikationer, VA-underhåll ochmoderniseringInom televerkskoncernen kan byggprojekt som t.ex.ombyggnad av äldre stationer påskyndas.