mot · GF02Fö46 · 1992-03-16 00:00:00 — Å andra sidan har brigaderna --dock inte pansarbrigaderna -- delvis ganska modernutrustning till följd av tillförsel . Detär därför möjligt att behålla något flerbrigader än man långsiktigt kan behålla med dagensförsvarsekonomi. I den avbrutna försvarskommittén pekadefolkpartiet liberalerna på olika tillämpningar av en''kärnmodell'' där omkring tolv brigader moderniserades och där ytterligare några brigader behöll dagensmateriel men fick längre förbandsomsättningstider. I detalternativet fanns viss direktutbildning tillterritorialförsvaret, särskilt för att få ett lokalt rekryteratförsvar av t.ex. viktigare hamnområden.Vill man spara pengar för att öka moderniseringen är detkanske inte nödvändigt att snabbt gå ned till färre än 16brigader. Däremot finns det starka skäl att sökadifferentiera förbandsomsättningen. I alla händelser måsteman vara mycket restriktiv med investeringar på nya ställenför brigader som senare kan utgå. Man kan t ex överväga atti inrätta ett centrum för hamn- och flygbasförsvargemensamt för armén och flygvapnet.I syfte att minska värnpliktsresorna men också för attöka beredskapen mot ''strategisk kupp'' (eller motsvarandeuttryck) finns skäl att överväga ytterligare någon brigadlokalrekryterad kring huvudstaden. Man kan nyttja dagensgästrikebrigad, även om I l4 läggs ned. Vill man havinterutbildning kan utbildningen ske som dubbelbrigad vidI 13 i , i annat fall genom dubbelbrigad utbildad vid I 1i . Rekryteringen för en sådan brigad bör i bådafallen ske från ----Arlandaområdet.En extra fördel med dubbelbrigad vid något förband inärheten av är att man därmed underåtminstone en del av året skulle ha tillgång till ett delvisutbildat bataljonsförband, medan man ju vid övrigaförband oftast har halvbataljon.I propositionen föreslås att organiserassom ett kompani per brigad. Jag är tveksam -- på sammaprincipiella grund som att inte bör uttala ommarinens enheter ska jaga ubåt i en eller två styrkor -- tillom bör låsa detta. Talar man om risken föröverraskningsoperation mot huvudstadsområdet finns skälatt överväga ett alternativ där en större del av de lättastridsfordonen finns i den regionen. bör angevilken materiel som anskaffas men inte binda fördelningenmellan olika förband.Flexibilitet, exemplet DrakenJag är mycket nöjd med propositionens förslag om attkrigsorganisationen för flygvapnet ska bestå av bl.a. ''minsttvå krigsdivisioner'' med J 35 Draken och ''minst fyra'' medAJ 37. Där finns nämligen en principiell nyhet som jagtidigare motionerat om. Propositionen anger antaletfredsdivisioner till två respektive fyra. Det här betyder enöppning för tanken att krigsorganisationen kan vara störreän fredsorganisationen. Det kräver i sin tur att mananvänder reservare. I en utförlig motion (1990/91:Fö16)förde jag principiella resonemang kring detta utifrån delsamerikanska erfarenheter, dels svensk forskning (med endoktorsavhandling av med bl aresultat om återinflugna tidigare Draken-förare). Efter detjag skrev den motionen har jag studerat hur norskaflygvapnet börjat använda reservare som bl a instruktörerpå jaktflygplan.Man kan säga att principen kom in genom riksdagensbeslut att ha handlingsfrihet att 1992 sätta uppytterligare en 35-division. För det ändamålet modifieradesytterligare tolv plan till J 35J-standard. 1987 byggde vi alltsåin en handlingsfrihet. I beslutet angavs den som en optionatt kunna utnyttjas just 1992, men i princip kan man halöpande optioner att när som helst efter beslut gå upp till etthögre divisionsantal redan i fred.Det finns säkerhetspolitiska skäl att kunna ha ett stortflygvapen, är driftskostnaderna höga. Det ärdärför en stor fördel om man kan ha en störrekrigsorganisation än fredsorganisation. De länder somimporterar flygplan har knappast råd att köpa ett ''extra''antal maskiner för denna större krigsorganisation. Ska deutöka måste de vänta tills de kan få leverans av ytterligaremaskiner, vilket kan ta lång tid.Vi är i en långt bättre situation genom den successivainhemska tillförseln av flygplan. Det finns alltid marginaleri ett sådant system. Man behöver inte skrota maskiner iexakt den takt som nya kommer och kan därför i principalltid ha några fler plan. Just nu är de extra många genomtvå tillfälligheter, dels att Draken råkar vara extremt robust,dels att vi genom tidigare organisationsminskning harDrakar med förhållandevis få uttagna flygtimmar.Men om ett tag kommer vi också att ha ett visst överskottav , i förstone genom propositionens förslag omminskning av 1,5 fredsdivision med AJ 37, därefter genom att JAS 39 börjar ersätta de äldsta AJ 37-orna. Även om de allra äldsta av dem fick sämrehållfasthet och därmed livslängd än efterföljarna kan viframöver räkna med att ha fler än som behövs fördet i fred organiserade flygvapnet.Jag är naturligtvis nöjd med att Drakensystemet behålls.Det har modifierats och fått ökade prestanda. Detär ett jaktsystem, och just luftförsvarsfunktionen tillmätssärskild vikt. Som en bonuseffekt följer att modifieringengör att underhållsbehovet gått ned. Underhållskostnadenper timme för Draken är därför bara hälften mot hosViggen, ännu lägre om man tar hänsyn till att reservdelarnai princip är gratis när man kan ta ur förråd eller utgåendeplan, men det kommer om också att gälla för AJ 37.Det är alltså långt bättre att minska AJ 37-systemet med 1,5 divisioner i fred än att minskaDrakensystemet med två divisioner. I båda systemen finnsdärmed en handlingsfrihet, och även om man inte har flerdivisioner i krig än i fred så ges en ökad uthållighet perdivision genom en större tillgång på flygplan. Till saken hörju att modifieringen till AJS 37 gör att även spanings-Viggen numera kan bärasjömålsrobot. Så även vid en minskning av antaletfredsdivisioner med AJ 37 är förmågan till sjömålsbekämpning klart större änden varit tidigare.Genom att nyttja personal rationellt finns alltsåmöjligheten att ha en större krigsorganisation. Hur mycketstörre kan variera över tiden, främst med hänsyn till hurmånga tidigare piloter från fredsdivisionerna vi hartillgängliga. Och det varierar över tiden och mellanflygplanstyperna. har vi självfallet extramånga till följd av tidigare stora avgångar till civilflyget ochnu närmast genom indragningar av 2,5 fredsdivisioner. Omvi har ett flygvapen om i fred 16 divisioner kanvi kanske hålla beredskap för ett par till i krig, i början t exen 35-division och en AJ 37-division. Men det kommer sedan att förändras, bådetill divisionsinnehåll och möjliga uppsättningstider. Mankan tänka sig en hel skala från krigsdivisioner som harrepövningar till divisioner som sätts upp först efter särskiltbeslut. Det första är den modell som vi redan använder förSK60-divisioner i krigsorganisationen, det andra denmodell som fanns som handlingsfrihet i förraförsvarsbeslutet.Jag talar här om metoden att återkalla förtidsavgångnaeller nyttja förare som i fred finns i staber eller skolor. Detär den enda metod som ger handlingsfrihet i närtid. Att gåden andra vägen och nyutbilda för en utökadkrigsorganisation är också möjligt, men det ger effekt förstefter omkring -- så tar det att få fram nyaförare.Man kan alltså nyttja det förhållandet att vi genominhemsk tillförsel har flexibilitet i flygplansanskaffning sominte finns vid import plus att man vet att det går attmerutnyttja åtminstone de duktigaste av förtidsavgångnaförare. Inom armén finns stora möjligheter att öka antaletförband genom att vid behov utnyttja värnpliktiga (eller utbilda fler), men där sätts gränsen av befäl i rättålder -- vilket jag tar upp på annan plats i denna motion --och möjligheterna att öka materieltillförseln. Men som jagvisat i avsnittet om brigader går det att ha ett flexibeltsystem, med vissa brigader snabbt gripbara medan andrakräver vissa förberedelser.Vad det gäller är helt enkelt metoder att även i ettkortare perspektiv ge den elasticitet som man talade omredan 1925. På lång sikt finns alltid handlingsfrihet, men detintressanta är självfallet sådan handlingsfrihet som kan geeffekt redan ganska efter beslut.FredsorganisationPropositionens förslag rörande fredsorganisationen (jaganvänder det begreppet i stället för ''grundorganisation''som jag tycker leder tankarna fel) bygger på förslag frånmyndigheterna. I motion 1991/92:Fö 329 har jag kritiseratmetoden att överlåta på myndigheterna att lägga förslagutan att förse statsmakterna med alternativ och beräkningarför dessa. Med erfarenhet från ''dödspatrullen'' 1981 menarjag att det är den politiska nivån som bör väga in allarelevanta faktorer. behandlas vissa faktorer hosmyndigheterna och andra hos regeringen, vilket gör att ensamlad bedömning av alternativen inte kommer till stånd.Behandlingen av fallen I 21, I 14, F 13 och F 6 i dennaomgång visar nackdelarna med den metod som valts dennagång (liksom års beslut). Det är principiellt ochmetodmässigt fel att inte väga in samtliga faktorer på denpolitiska nivån. Myndigheterna ska självfallet lämnaunderlag inom sina kompetensområden, och då för ett såpass stort antal alternativ att den politiska nivån kan görareella val. Med den valda metoden är dessutom risken storatt interna myndighetsvärderingar får alltför stortgenomslag.Mycket talar för att fredsorganisationen behöver sesöver igen . Behövs det med den nyakrigsorganisationen två artilleriregementen i (varav ett på stort avstånd från närmaste skjutfält) och MiloNord? Behövs det två luftvärnsregementen, dessutom medpropositionens förslag rätt nära varandra, i ?Lägger man till detta att vi knappast -- om inte detsäkerhetspolitiska läget försämras -- kommer att långsiktigtkunna omsätta mer än omkring 12 brigader så framgår rättklart att arbetet inför nästa fredsorganisationsförändringbör sättas igång rätt snart. Och det arbetet måste ledaspolitiskt på ett bättre sätt än och 1992. Det ärviktigt att investeringarna i nya byggnader inom försvarethålls på så låg nivå som möjligt de närmaste åren.För flygvapnet signaleras en övergång till flertredivisionsflottiljer. Det finns ekonomiska skäl för detta,förutsatt att man inte efter ett sådant beslutytterligare minskar krigsorganisationen -- för då ärinvesteringar bortslängda. Med förebild från marinen bordedet vara möjligt att rätt snart göra en Skånska flygflottiljensom omfattar både krigsförbandet i ochskolförbandet i Ljungbyhed.Med min syn att riksdagsbeslut bör följas är det stötandeatt fortfarande -- trots riksdagsbeslut -- äri försvarets ägo. Jag har hört påståendet att det skulle varabilligt att driva konferenser där, men uppenbart är det enkalkyl som inte väger in mark och byggnader. Närstatsmakterna gör om ekonomisystemet så att försvaretdebiteras markkostnader bör man utgå från beslutet attNäsby park inte tillhör försvaret. Om försvaret vill varakvar på bör det debiteras kostnader för markoch byggnader, men någon uppräkning av anslaget för attbetala detta bör inte ske.Kvalitet ger ''elasticitet''Vill man leva upp till tanken om ''elasticitet'', alltså attförsvaret ska kunna förstärkas eller minskas med hänsyn tillutvecklingen i omvärlden, krävs genomtänkta principer. Engrundläggande förutsättning är just kvalitén. Det var etttragiskt felslut under årtiondena efter atten svensk armé med stor numerär men fallande kvalitetskulle ha större ''uppväxlingsförmåga'' än en mindreorganisation med större kvalitet. Men notera att den tankenfrämst fanns hos myndigheterna, för i just det försvarsbeslutsom betonade den långsiktiga handlingsfriheten mest --beslut -- togs beslutet att minska med tiobrigader.Det är en absurd tanke att just försvaret skulle ha lågkvalitet, inom skola, sjukvård eller industri skulle ingenkomma på tanken att borde ha lägre kvalitet änomvärlden. Varför då inom försvaret, som ju dessutom omdet gäller står i en duellsituation?Föryngrad officerskårTvärtom är det så att en organisation med kvalitet harlättare att kunna växa ut, eftersom det då finns kompetenssom kan spridas. En nyckelfråga, något jag utvecklat itidigare motioner om reservare, är att få en föryngring avofficerskåren. En kraftigt föryngrad officerskår ochövergång till civil verksamhet för de flesta officerare efterc:a l5 års tjänst betyder en vitalare organisation, mendessutom uppväxlingsmöjlighet genom att man kan kallatillbaka tidigare anställda. Därmed finns möjlighet att sättaupp ytterligare krigsförband . Det är knappastmöjligt om man ska behöva utbilda t ex nya kompanichefer.Det vore helt fel att höja pensionsåldern för officerare,men den stora frågan är inte om de ska pensioneras vid 60eller 65 utan hur man planmässigt kan få många att lämnabetydligt tidigare.Genom att regementena övergår till utbildning ihalvbataljon men att officerskåren inte minskas lika mycketsom krigsförbanden finns utrymme för civil utbildning avofficerare som bör lämna försvaret. Detta har en särskiltpositiv betydelse för starkt försvarsberoende orter. ''Regementsstäder'' kan sägas vara som bruksorter. Deanställda går kvar i samma jobb till pensionen, och det blirmycket litet av nyföretagande. Dessa orter skulle ha mycketatt vinna om man systematiskt kunde stimuleraförsvarsanställda att i relativt unga år gå över till andraverksamheter.Personal vid nedläggningarDen senast berörda frågan får en särskild innebörd på enort som förlorar sitt förband. Jag har tidigare kritiseratmetodiken bakom förslaget om nedläggning av I 14 i Gävle.Man borde ha vägt in försvaret av Arlandaområdet,värnpliktsresor och vinterutbildning. Man borde också sepå möjligheten att även om regementet dras in ha enlokalrekryterad brigad med uppgifter motsvarande dagensGästrikebrigad, men utbildad i eller Kungsängen.Men läggs regementet ned finns skäl att förfara på annatsätt än som varit det normala vidförbandsnedläggningar. har det uttalats att detbästa för försvaret vore om så många som möjligt stannadeinom försvaret och flyttade till andra förband. I praktikenhar rätt få gjort det, t.ex. när Lv 5 i lades ned.Gävleborg har landets högsta arbetslöshet. Gävlehar förlorat en lång rad statliga arbeten genom indragningarhos SJ, posten, och . Det är viktigt attfå fram nya verksamheter, och vinterns''Gävleborgskampanjen'' är ett tecken på en ökad vilja ilänet att söka nya möjligheter.Ingen ska naturligtvis hindras att flytta till ett annatförband. Men för de allra flesta anställda gäller sannolikt attde helst vill stanna i regionen. Det är viktigt attstatsmakterna snabbt kan dimensionera den kvarvarandeFo-staben och dess uppgifter inom territorialförsvaret,skyddet av transporterna genom länet, stöd tillfrivilligverksamheten och samverkan med civilamyndigheter. Vilka som kan bli kvar i Fo-staben ärväsentligt för att man ska kunna sätta in insatser för deövriga.Ska brigaden läggas ned finns det ju ingen anledning attutbilda ytterligare värnpliktiga till den. Man kan de sistaåren för brigaden utnyttja redan utbildade. Staten bördärför, i ett län som är hårdare drabbat än något annat avarbetslöshet, låta regementsledningen i samverkan medlänsmyndigheterna använda huvuddelen av resurserna denärmaste två åren för att stimulera till nya verksamheterbland de anställda. Man bör få använda arbetstid, lokaleroch andra tillgångar för att starta annan verksamhet. Allasom behöver ska ges kompetterande utbildning, på betaldarbetstid.Den naturliga lösningen är att regementsledningen fårtillstånd att själv besluta om kvarvarandeförbandsproduktion, så att man inte av uppdrag uppifrånförhindras från personalpolitiska insatser i syfte att finnanya verksamheter för de anställda. Pengar som annarsskulle ha gått till värnpliktsersättningar, ammunition,drivmedel och övningar kan med detta synsätt frigöras förpersonalinsatser och nyföretagande. En kombination avregementets och länsmyndigheternas insatser sker enklastgenom att regementsledningen och länsstyrelsengemensamt får hålla i olika projekt. Det finns anledning attha motsvarande inställning även vid andraförbandsnedläggningar, men sysselsättningsproblemen iGävleborg talar för att man där får pröva en förändringunder friare former än som tidigare förekommit i vårt land isamband med förbandsnedläggningar. I princip kan sammaresonemang föras beträffande P 6 i , vars brigadockså föreslås läggas ner.Nytänkande om civilt försvar försvarsbeslut innebar i flera stycken ettnytänkande i de civila delarna av totalförsvaret. Jag ärförvånad över att den nye generaldirektören i Överstyrelsenför civil beredskap i en artikel hävdat attstatsmakterna drog ned resurserna 1987 utan att tala om vadsom skulle ske.Tvärtom angavs tydligt vilka omprioriteringar som skullegöras. Det grundläggande var att uthålligheten skulle sättaslika över hela linjen -- så att man kom ifrån att vissaområden, som kläder och skor, utgick från tre årsavspärrning medan sjukvården hade ytterst ringauthållighet. Förstärkningar skulle alltså göras på deområden som var eftersatta, främst sjukvården.Sårbarheten inom elförsörjning och telekommunikationerskulle minska. Livsmedelsförsörjningen i krig för övreNorrland och storstäderna, inklusive vattenförsörjningen,skulle förbättras. Däremot fanns det mindre skäl att satsapå lagring för jordbruket, liksom på oljelagring och lagringav legeringsmetaller. Skyddsrumsbyggandet, som dittillsskett ytterst slentrianmässigt och med ringa hänsyn tillsannolika hot, borde styras mot de viktigaste behoven.Man kan säga att försvarsbeslut innebar detmest genomgripande nytänkandet inom decivila delarna av totalförsvaret. Och det var den politiskanivån, inte myndigheterna, som var pådrivande.Myndigheterna var i långt större grad talesmän för olikasärintressen som motsatte sig förändringar. Det är trist attchefen för inte uppfattat detta.I avsnittet om skyddsrum i propositionen finnsskrivningar som jag vill kommentera utifrån minaerfarenheter befolkningsskyddskommitté.Räddningsverket och dess föregångarecivilförsvarsstyrelsen har liksom länsstyrelsernasförsvarsenheter varit bittra motståndare till tanken påprioriteringar inom skyddsrumsbyggandet. Man har velatha kvar ett massivt skyddsrumsbyggande utanprioriteringar.Samtidigt är utvecklingen på flygsidan sådan attvapenbärarna blivit allt dyrare (med 20 exemplar av den nyaB-2-bombaren för fem miljarder per styck som det mestdrastiska exemplet) och att vapnen får allt större precision.Gulfkriget illustrerade de moderna möjligheterna att riktaflyganfall så att maximal skada åsamkades de system manvill slå, för ledning, radar eller vad det kunde vara. Svensktskyddsrumsbyggande har i stället verkat leva kvar itankegångarna från tusenplansrädermot hela stadskärnor.Jag har tre kommentarer till skyddsrumsavsnittet.Befolkningsskyddskommittén föreslog ett tioårsprogram föratt åtgärda de allvarligaste bristerna i de s.k.bristområdena. Det avsåg då att skapa skydd för deanställda i de sannolikaste punktmålen i storstädernasinnerområden (där man under till följd av l950-talets kärnvapensyn inte byggde skyddsrum). Det var alltsåmedvetet från kommittén ett begränsat program för attkomma åt de allra värsta bristerna. Kommittén skrev: ''Detär givetvis angeläget att dessa medel används för att skapaskydd där behoven är störst. Det gäller främst sådanaverksamheter i riskområden som måste fortsätta i krig ochsom inom rimlig tid inte kan få skydd på annat sätt. Måletbör vara att dessa skyddsbehov skall vara täckta inom tioår.'' Men och regeringen tycks tolka dettasom om kommittén avsåg en slags generell ''bristtäckning''över ytan i och andra storstäder.Det aktualiserar nästa fråga. De hittillsvarandeskyddsrummen har dimensionerats för att stå emotflyganfall. Men de har också byggts för de mycket störreområden som definierats som markstridsområden. Man börobservera att det även i innerområden är fåsannolika mål för flyganfall, medan t ex hela Östermalmoch andra stadsdelar klassas som riskområde p.g.a.markstrider, och inget tyder på att skyddsrumsbyggande isådana områden kan vara kostnadseffektiva investeringarjämfört med annat som kan göras för att minskapåfrestningarna på befolkningen.Det finns enligt min mening ett sätt att gå vidare på detsom kommittén pekade på, nämligen en annan skyddsnivåinom markstridsområden. Jag har alltmer övertygats om attför dessa områden, möjligen undantagandes därutrymning inte kan ske, bör man nöja sig med s.k.grundskydd.Vad gäller grundskydd var det inte kommitténs meningatt staten skulle stå för byggandet av sådant landet över. Ettgrundskydd mot gas ges genom skyddsmasker. Motradioaktivitet och splitter bör man i varje bostadsområdeeller byggnad nyttja det bästa skydd som redan finns, enkällare eller vad det kan vara. Det är en fråga om att spridakunskap. Vad gäller nya hus bör det finnasrekommendationer, t ex undvika att bygga sådana hustypersom faller ihop som korthus vid explosion. Den enskildekan rekommenderas att bygga källare, men det är upp tillvederbörande själv att avgöra. Kommittén var skeptisk tilltanken på ett slags allmänt statsbidrag för detta ändamål.I mer än tio år har jag i motioner tagit upp frågan omdirektrekrytering av värnpliktiga till civilförsvaret. Men därär motståndet nu brutet och pliktutredningen studerar hurpraktiska lösningar kan nås. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om omsättningstiderna förkrigsförbandens värnpliktiga,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om fördelning av nya stridsfordon,3. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om försvarets nyttjande av Näsbypark,4. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om föryngrad officerskår,5. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om stimulans för övergång till annanverksamhet för anställda vid I 14 i och P 6 iKristianstad,6. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om prioritering inomskyddsrumsproduktionen.