mot · GF02L713 · 1992-01-27 00:00:00 — Utgångspunkter för en ny konsumentpolitik Den nya regeringen har tidigare aviserat en översyn avkonsumentpolitiken. Det är dags att ompröva den struktursom i stort varit oförändrad tillbaka.Under tiden har en rad lagar och regler vuxit fram påkonsumentpolitikens område som tillsammans bildar ensnårskog av bestämmelser.Statens uppgift på den fria marknaden är att sätta upp deramar och spelregler som behövs för att mötet mellankonsumenter och producenter liksom mellan näringsidkareskall ske på lika villkor. Det bör däremot inte handla omatt detaljreglera marknaden på det sätt som skett iSverige och som enbart leder till en ineffektiv och hämmadmarknad. har den svenska staten påtagitsig ett allt större ansvar och uppgifter, i synnerhet påkonsumentpolitikens område, som rätteligen hör hemmahos den enskilde.Den utökade statliga myndighetsutövningen handlar isin förlängning om bristande tilltro till den enskildeindividens förmåga att ta ansvar för sig själv och andra.Därom vittnar till exempel förslaget till nykonsumentkreditlag, där majoriteten av Sverigesmedborgare inte tilltros förmågan att sköta sin ekonomi.I bakgrunden till förslaget om ny konsumentkreditlagrefereras en undersökning gjord av omattityden till skuldsättning. Där står att många klarar av attsköta sin skuldbörda, men citeras följande somvarande ett typiskt intervjusvar:Plötsligt känner man sig rik. Det känns inte som om duskrivit på att du är skyldig . Det känns som omdu har en plånbok med i. Handlar du för 2 500känns det som att: ja men, jag har ju till. Vadska jag handla för dem?När en statlig utredning placerar konsumenterna på ensådan nivå, där förtroendet för konsumenten i fråga om atthantera pengar följaktligen är lågt, är förvisso intelagförslaget förvånande. Desto mer förvånande är sättet attbetrakta konsumenten. Om inställningen är attkonsumenten är lättlurad, utan förmåga till kritiskgranskning och till att hantera hushållets pengar, leder dettatill en skev konsumentsyn, som i sin tur ställer krav på nyaförslag på åtgärder, liknande konsumentkreditlagen, i syfteatt ''skydda'' konsumenten från såväl förpliktelser somansvar.I statsrådsberedningens redogörelse för förslaget till nykonsumentkreditlag står att läsa att ''den enskildesbetalningsansvar för sina skulder bibehålles''. Att sådantsom enligt all rimlighet borde vara en självklarhet överhuvud taget tas upp till diskussion är skrämmande.Den förmyndarinställning som på flera håll gör siggällande, i synnerhet på konsumentpolitikens område, äroförenlig med regeringens uttryckta önskemål om attminska den offentliga sektorns och kollektivets makt överden enskilde. I en marknadsekonomi finns inte det behovav statligt konsumentskydd som i en plan- eller så kalladblandekonomi. I stället finns utrymme för frivilliga och frånstaten fristående konsumentorganisationer. Sådanaorganisationer finns i stor utsträckning utomlands och ärbildade på initiativ av konsumenterna, för konsumenterna.Där är det konsumenter som för sin egen talan, inte statensom via myndigheter för konsumentens talan.Särskilt anmärkningsvärt i den svenskakonsumentpolitiken har varit synen på reklam ochmarknadsföring. Den avspeglar sig kanske tydligast imarknadsföringslagstiftningen och i radiolagen samt senasti avtalet som slutits mellan staten och TV4. Sammagrundinställning till reklam präglar (bland andra ''Mördande reklam'', ''Med kluventunga'' och ''Konsument se upp'') där reklamen framställssom något farligt som konsumenterna ''utsätts'' för och somförleder dem att handla mot sin egen vilja och sitt egetbästa. De agitatoriska skrifterna bygger på den klyfta somi argumentationen grävts mellan företag och konsumenter.Följande citat, hämtat ur en av Konsumentverketsinformationsbroschyrer, belyser deras inställning:Att vara konsument är ofta svårt. Vi utsätts för farligaprodukter, reklambluffar och oskäliga avtalsvillkor. Vi påKonsumentverket är till för att göra det lättare att varakonsument.Reklamen framställs som överflödig propaganda, ämnadatt vilseleda konsumenten, och som bekostas avkonsumenten i form av högre priser. Uppfattningen byggerenbart på okunskap om den fria marknadens mekanismereller är en kvarleva från ett planekonomiskt tänkande. I enplanekonomi fyller reklamen ingen funktion, det är heltriktigt, av den enkla anledningen att konkurrensen och denfria prisbildningen är satta ur spel. Produktionen svarar därinte mot konsumenternas efterfrågan, varförkommunikationen med konsumenterna naturligtvis blir heltöverflödig.Det är just här som den kanske mest påtagligaskiljelinjen går mellan marknads- och planekonomi.Konsumentens ställning på marknaden är beroende av enfungerande konkurrens. Den fria konkurrensens betydelseför prisbildning och kvalitet på varor och tjänster förutsätteratt kommunikationen mellan företag och till konsumenterfungerar. Utan lättillgänglig information får utbud ochefterfrågan svårt att mötas. Av motsvarande skäl har och funnit att reklamförbudkan utgöra hinder mot etableringsfriheten och därigenomha med importrestriktioner och andra kvantitativabegränsningar i handeln mellan medlemsstaternajämförbara effekter.De restriktioner i reklamen som återfinns iradiolagen och i marknadsföringslagstiftningen bör ses överoch anpassas efter internationella regler och direktiv, isynnerhet ur ett europeiskt perspektiv. Många av debegränsningar som gäller i går betydligt längre än iandra länder. Det handlar till exempel om möjligheten atttotalförbjuda reklam i etermedier och om förbudet motreklam till barn i markbunden television. De regler somgäller i övriga baseras på många års erfarenhet avreklam och utöver lagstiftningen tillämpas i storutsträckning utomrättsliga regler och överenskommelser.Självregleringen har fördelen framför rättsliga regler av attvara mer flexibel och lättare att anpassa till den starktföränderliga miljö vi lever i.Den som vill förbjuda reklam måste inse attkonkurrensen då förhindras, varpå pressen på företagen omlägre priser och högre kvalitet samt service försvinner.Konsumenten är den som i förlängningen blir lidande. Enstatisk lagstiftning är därför långt ifrån det bästakonsumentskyddet. Vad vi behöver i är inte enstatlig konsumentpolitik som detaljreglerar marknaden ochbygger på en förmyndarinställning till konsumenten. Vad vii stället behöver är en ny konsumentpolitik, grundad påtilltro till den enskildes förmåga till kritiskt tänkande ochansvar för sig själv och andra.Det är därför angeläget att regeringen tillkännager sinavsikt att främja marknadsekonomin i , där enfungerande pris- och prestationskonkurrens utgörkonsumentskyddets viktigaste garant. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om inriktningen avkonsumentpolitiken.