mot · GF02Sf264 · 1992-01-27 00:00:00 — Brånemarksystemet innebär att nya tänder förankras ikäkbenet med titanskruvar. Skruvarna växer ihop medkäkbenet och ger patienten känslan av att ha nya, egnatänder. Uppföljande patientundersökningar har visat attBrånemarksystemet ger mycket goda resultat och attpatienterna anser att metoden ger starkt ökad livskvalité.För dessa patienter, med mycket svåra tandproblem, ärbehandling med konventionella metoder inte någotalternativ.Brånemarksystemet har successivt växt sig starkt, både iSverige och utomlands. och fram tilloch med 1990 har ca 20.000 svenska patienter behandlats.Ca 8.000--9.000 patienter uppskattas blibehandlade med Brånemarksystemet. Av dessa beräknas vara helt tandlösa, och resterande ärpartiellt tandlösa.Från och med 1 juli har i RFVs föreskrifter införtsförändringar vad avser behandling med implantatsprotetik(käkbensförankrade broar). Efter s.k. förhandsprövningutesluts vissa typer av tandlöshet från möjligheten att fåersättning via tandvårdsförsäkringen. Reglerna förprövningen är så utformade att de utgör ett hinder förmånga patienter att få bästa möjliga behandling mottandlöshet. Vissa patientgrupper diskrimineras.Förhandsprövningen utgör inget problem för en helttandlös patient -- men vid partiell tandlöshet innebär de nyabestämmelserna helt ologiska och medicinskt oförklarligaskillnader i bedömningen av olika typer av tandlöshet.I korthet innebär de nya bestämmelserna följande:Vid enstaka tandförlust framför kindtänderna medgesersättning endast om implantatet omges av två helt intaktatänder. En lagning i en av dessa tänder medför alltså attingen ersättning utgår för implantatet. Det finns ingaodontologiska skäl för att det skall vara på det viset.När det gäller implantatbehandling vid partielltandlöshet krävs antingentotal tandlöshet bakom förstaframtanden på en sida ellertotal tandlöshet i fronten, frånkindtand till kindtand i överkäken eller i underkäkenellertotal tandförlust bakom hörntänderna på båda sidori en käke.Här kan det alltså bli så, att i ett fall där implantatbedöms vara den absolut bästa lösningen för patienten kantandläkaren vara tvungen att ta bort friska tänder för attersättning ur tandvårdsförsäkringen skall komma i fråga.Att med hjälp av implantat få ersätta två eller treförlorade tänder bredvid varandra blir mycket svårt, trotsatt detta är en åtgärd som i många fall ger ett bättreutgångsläge för att lösa framtida problem med fortsatttandlossning. Implantatet gör att man inte är beroende avpatientens kvarblivna egna tänder i en traditionell s.k.brygga. Problemet med dessa tänder är att de kan förloras iett senare skede.Bestämmelserna gör det omöjligt för tandläkaren att ivarje läge inom ramen för tandvårdsförsäkringen kunnaerbjuda den behandling som är bäst för patienten.Som bestämmelserna utformats är det rimligt att anta att50--av de patienter som normalt skulle behandlasför partiell tandlöshet med hjälp av implantat nu förloratmöjligheten till ersättning från tandvårdsförsäkringen. Detrör sig alltså om 2.000--2.500 patienter, eller ca 25 procentav alla som söker implantatbehandling . Det är viktigtatt påpeka, att förändringen i taxan innebär att den somefter förhandsprövning nekas ersättning och ändå genomförimplantatbehandling får i ersättning -- dvs. inte ensersättning med ett belopp som motsvarar kostnaden för enalternativ, konventionell behandling.Skälet för att skapa dessa nya bestämmelser kan baravara ett försök att minska kostnaderna. Hur stor kan dåbesparingen bli?Den totala kostnaden för implantatbehandling är ca250 . Av denna summa svarar patienten , för ochtandvårdsförsäkringen för resterande 55 procent.Den totala kostnaden för tandvårdsförsäkringen är ca3.700 miljoner kronor . 3--av dennakostnad, eller , går tillimplantatfallen. Den maximala besparingen förriksförsäkringsverket av de restriktioner som införts den 1juli kan uppskattas till av de 140 miljonerkronorna. Det blir ca , eller knappt enprocent av den totala kostnaden för tandvårdsförsäkringen.För att åstadkomma en besparing som motsvarar 1procent av kostnaderna för tandvårdsförsäkringenutestängs en fjärdedel av alla implantatpatienter helt frånersättning.Inskränkningarna från drabbar alltså ca 2.500människor som lider svårt av sin tandlöshet.Besparingseffekten motiverar inte diskrimineringen avdenna problemgrupp.Den besparing som görs måste också vägas mot denoerhörda förbättring i livskvalité som uppnås för patientersom behandlas med Brånemarksystemet. Kostnaden förimplantatbehandlingen kompenseras också av att detframtida vårdbehovet för patienten ofta minskar.I den översyn av tandvårdsförsäkringen som aviseratsbör det tillses att önskvärda besparingar fördelas merarättvist över samtliga som behöver tandvård och utan attimplantatpatienterna diskrimineras på det sätt som skett. Med hänvisning till ovanstående hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av en justering itandvårdsförsäkringen som motverkar diskriminering avimplantatpatienter.