mot · GF02So493 · 1992-01-27 00:00:00 — Den som smittas med HIV-virus kan enligtsmittskyddslagstiftningen hållas inspärrad för att skyddaandra personer. Den möjlighet till tvångsvård som finns förandra infektioner som sorterar under smittskyddslagen, hari fallet HIV tagits bort eftersom HIV-infektionen betraktassom obotbar.Sverige är det enda land i där HIV-infektionomfattas av smittskyddslagstiftning. Ett av motiven fördetta har troligen varit att lagstiftaren velat anlägga etthumanistiskt och vårdande synsätt på denna obotbarasjukdom. Man har också velat underlätta smittspårningen.Vi delar inte det synsätt som legat till grund för att ta inHIV-infektionen i smittskyddslagen. Med stor sannolikhetförsvårar den nuvarande lagstiftningen ett effektivt arbeteför att nå HIV-smittade.Den svenska lagstiftningen utgår från en möjlighet attomhänderta HIV-smittade personer som kan antas leva påett sådant sätt att smittan kan föras vidare. För den enskildeinnebär detta att man i princip kan bli omhändertagen förett beteende/brott som man ännu inte begått. Ur rättsligsynpunkt är detta ett mycket tvivelaktigt resonemang.I andra länder resonerar man på ett annat sätt. Om enperson medvetet sprider HIV-smittan till andra personerkan personen ifråga dömas enligt dessa ländersmotsvarighet till vår brottsbalk. Man får en normal rättsligprövning med bevis och vittnen. Vi menar att ett sådantsynsätt garanterar den enskilde ett betydligt större mått avrättssäkerhet än vad den nuvarande svenska lagstiftningenger.Om smittskyddslagens synsätt skulle överföras till andrasamhällsområden skulle detta exempelvis innebära attsamhället skulle kunna spärra in en person som ärinnehavare av en kniv. Detta eftersom personen eventuelltskulle kunna tänkas använda kniven mot andra personer.Som tur är, är svensk lagstiftning, förutomsmittskyddslagen, inte utformad på detta sätt. Det är förstnär ett brott är begånget som man kan åtalas och dömas fördet. När det gäller HIV-infektionen behöver man inte habegått ett brott, bara blotta misstanken om att man kantänkas göra det, kan få en inspärrad.Vi menar att detta är djupt otillfredsställande och attHIV-infektion därför skall tas bort ur smittskyddslagen.Den som medvetet utsätter andra människor för HIV-smitta bör i stället falla under bestämmelser.Tron att samhället är förmöget att genomsmittskyddslagen undanhålla HIV-positiva från kontaktmed övriga delar av samhället försvårar också arbetet motHIV/AIDS. När smittskyddsläkaren i under1991 gjorde en razzia mot i för att fåfram namn på personer som av honom misstänktes för attha spridit HIV-smittan förstördes en del av det förtroendesom mödosamt byggts upp mellan patienter och läkare.Smittskyddsläkarens agerande kan också ha försvåratmöjligheterna att få alla personer i riskgrupperna att testasig.För att få så många som möjligt att HIV-testa sig är detviktigt att samhället undanröjer den rädsla som kan finnasför att ens identitet kan avslöjas om man konstateras varaHIV-smittad. Det bästa sättet att undanröja denna rädsla äratt samtliga som HIV-testar sig garanteras absolutanonymitet.Samma gäller för kontaktspårning bland HIV-smittade.Denna måste bygga på ett samarbete och förtroende mellanläkaren och patienten. Tvingande regler för hurkontaktspårningen skall genomföras bidrar inte till någonbättre effektivitet i arbetet, snarare tvärtom. Om dessutompatienten löper risk att få sin identitet och de personerhan/hon haft sex med avslöjade genom smittskyddsläkarensingripande försvåras allvarligt möjligheterna till effektivkontaktspårning.Den 24 oktober 1989 antog rekommendationer (nr 14/89) ombehandlingen av HIV-positiva. Där fastslogs att:all HIV-testning skall vara frivillig och att sekretess inom sjukvårdenskall garanterassystematisk HIV-testning bara om vissakrav är tillgodoseddakontaktspårning måste ske påfrivillig grundnej till frihetsberövande.Sverige reserverade sig, som enda land, motEuroparådets rekommendationer. Den svenska regeringenangav som skäl att man inte ville ändra den lag sommöjliggör isolering av personer som ''inte kan förmås tillsamarbete''. Med hänvisning till den syn som redovisatstidigare i denna motion anser vi att den svenskareservationen bör tas tillbaka. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om borttagande av hiv-infektion ursmittskyddslagen,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om anonymitet vid hiv-testning,3. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om kontaktspårning vid hiv-smitta,4. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om återtagande av den svenskareservationen mot rekommendation nr 14/89.