ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GF02So477 · 1992-01-27 00:00:00 — har frågan om behörighet och legitimation förarbetsterapeuter utretts och diskuterats. beslöt att frågan skulle få sinlösning.Därefter har en ny beredningsrunda ägt rum, med bl.a.remissbehandling. Frågan är tillbaka hos regeringen.Vi föreslår att landets arbetsterapeuter nu fårlegitimation. Våra motiv är följande:Legitimation skullegarantera yrkeskompetensen i kåren.Det är angelägetför samhället att ha kompetenta och kunnigaarbetsterapeuter.Arbetsterapeuterna har godutbildning och ett självständigt arbete.Legitimation är engaranti för de vårdsökande och för remitterande läkare. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om legitimation av arbetsterapeuter.
mot · GF02So478 · 1992-01-27 00:00:00 — Enligt lagen (1984:542) om behörighet att utöva yrkeinom hälso- och sjukvården m.m. krävs legitimation förutövande av följande yrken: barnmorska, glasögonoptiker,logoped, läkare, psykolog, psykoterapeut, sjukgymnast,sjuksköterska och tandläkare. En kurators arbetsuppgifteroch karaktär uppvisar många likheter med de ovanuppräknade grupperna varför det är väl motiverat att krävalegitimation även för kuratorer.Kuratorer möter ofta människor som är sköra ochkänner sig utlämnade och i underläge. De situationer somman som klient befinner sig i är ofta mycket svåra. Därförär det viktigt att man kan lita på att den kurator man möterhar kompetens att behandla ens ärende på ett respektfulltoch kunnigt sätt.I dag bedrivs kontinuerlig forskning i socialt arbete ochämnet har fått sina första professorer. En vetenskaplig baskombinerad med praktisk tillämpning är likasjälvklar för kuratorer och andra socionomer som för övriglegitimerad sjukvårdspersonal.I kombination med utbildningen bör även avallmän tjänstgöring ingå som obligatorium införlegitimeringen. Detta ger möjlighet att skaffa denerfarenhet som behövs. Studiepraktiken är ej tillräcklig. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om legitimation för kuratorer.
mot · GF02So479 · 1992-01-27 00:00:00 — Inom har sedan antagandet aven Hälsoplan 1968 bedrivits ett mycket väl dokumenteratfolkhälsoarbete. Där finns en basorganisation för lokalthälsoarbete samt ett väl utvecklat forsknings- ochprojektarbete. samhällsmedicinska enhetsvarar både för länsövergripande folkhälsoarbete och förövergripande folkhälsokartläggning.Det förebyggande hälsoarbetet har givit goda resultatoch lett till uppgifter både nationellt och internationellt.Organisationskommittén för det nya Folkhälsoinstitutethar föreslagit en lokalisering till . Jag anser dettavara ett olyckligt förslag. Institutet kan med fördellokaliseras utanför och då till , därinsatserna på folkhälsoområdet intar en särställning ilandet. När det gäller tre av institutets programområden --allergi, olycksfall och tobaksförebyggande arbete -- görsredan i dag betydande nationella insatser i vårt län viaexpertfunktioner.Jag föreslår att i första hand uttalar attFolkhälsoinstitutet skall förläggas till . Därestdetta inte vinner gehör bör en filial till institutetförläggas i med hänsyn till omfattningen av detarbete som redan nu bedrivs i länet. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om lokalisering avfolkhälsoinstitutet.
mot · GF02So480 · 1992-01-27 00:00:00 — Den ökade välfärden har inte givit de stora förbättringarav människors hälsa som många hoppats på. Tvärtom finnsnu nya s.k. välfärdssjukdomar som drabbar människan.Vårt hårda och effektiva samhälle ställer stora krav på denenskilde, som vår livsmiljö blir allt mindrehälsosam. För att få till stånd en förbättring på detta områdekrävs att vi på allvar tar itu med dessa problem. Det måstegöras på många olika områden.I propositionen 1990/91:175 om vissa folkhälsofrågorföreslog regeringen att ett folkhälsoinstitut skulle inrättas,vilket godkände. Enligt beslutet ärstarttidpunkten . I budgetpropositionenföreslås att verksamheten skall starta successivt och att fullverksamhet skall vara uppnådd den 1 januari 1993.Folkhälsoinstitutets huvuduppgift skall vara att pånationell nivå bedriva hälsofrämjande ochsjukdomsförebyggande arbete av sektorsövergripandekaraktär. Arbetet avses ske genom och i nära samarbetemed kommuner, landsting, andra statliga myndigheter,företag och frivilliga organisationer m.fl.Enligt vad som kommit fram ska en centralledningsfunktion av upprättas iStockholm, och en verksamhetsoperativ del i någon annandel av landet. En strategi som verkar vara förankrad.Oskarshamn är ur många olika synpunkter ett mycketbra val för en lokalisering av denna karaktär och jag villlyfta fram några skäl till det.Sedan 1987 bedrivs screeningsverksamhet i mellanlänetstre kommuner -- , och -- av40-åriga män för att identifiera riskfaktorer för hjärt- ochkärlsjukdomar. Denna verksamhet har varit mycketuppskattad varvid eventuella riskfaktorer åtgärdats genominformation, primärvårdskontakt m.m. Samverkansorgan iOskarshamns kommun initierar olikahälsofrämjande aktiviteter för befolkningen, till exempelinformationsdagar, motionsaktiviteter, upplysning omlivsmedel etc.Vid vårdcentraler i området erbjuds möjlighet till enenkel screening avseende riskfaktorer för hjärt-kärlsjukdomar vid varje besök. En tvärstudie av hälsolägethar genomförts vad beträffar levnadsvanor, kunskaper ochattityder till en hälsosammare livsstil osv i åldersgruppen18--64 år.Sedan 1977 har medicinkliniken i haft ensekundär preventiv verksamhet för kranskärlssjukapatienter, en modell som fått fotfäste i Socialstyrelsensriktlinjer för eftervård. F.n. pågår flera intressanta projektsom ej hunnit utvärderas. Detta är några exempel på hurfolkhälsofrågorna har drivits på ett ganska litet område ochtillsammans med ett länsdelssjukhus.För att folkhälsofrågorna verkligen ska få genomslagkrävs att det finns ambitioner och goda kunskaper.Oskarshamn har ett begränsat och välstuderatupptagningsområde som sedan mer än haftpågående forsknings- och interventionsaktiviteter. Flera avdessa är nu internationellt uppmärksammade.Det fina samarbetsklimat som råder i detta områdemellan olika myndigheter när det gäller hälsofostran är enovärderlig fördel för ett framgångsrikt arbete. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om som lämplig platsför utlokalisering av den verksamhetsoperativa delen avfolkhälsoinstitutet.
mot · GF02So481 · 1992-01-27 00:00:00 — Översyn av reglerna för enskilda sjukvårdsinrättningar Sjukvårdsinrättningar som bedriver sluten vård i enskildregi betecknas f.n. i vår lagstiftning som enskilda vårdhemoch omfattas av enskilda vårdhemsstadgan. Länsstyrelsernahar att utöva den omedelbara tillsynen över dessa, medanSocialstyrelsen utövar övergripande medicinskverksamhetstillsyn.Sedan stadgan för enskilda vårdhem blivit antagen avriksdagen har betydande utveckling ägt rum. Vi har f.n. iSverige ca 20 enskilda sjukvårdsinrättningar vid vilkabedrivs avancerad specialistvård, t.ex. hjärtoperationer.Därutöver finns i ca 100 enskildasjukvårdsinrättningar för somatisk långvård ochkonvalescentvård, ca 135 för psykiatrisk vård och mer än 10för vård av psykiskt sjuka barn. Länsstyrelserna saknarnumera expertis för att utöva tillsyn över denna omfattandeslutna sjukvård, man hyr in för detta mer eller mindretillfälliga konsulter.Det torde vara lämpligt med en översyn avbestämmelserna gällande enskilda sjukvårdsinrättningarför att anpassa dem till den utveckling som har skett inomlänsstyrelserna och inom de enskilda vårdalternativen. Förverksamhetstillsyn av dessa bör i princip i största möjligautsträckning gälla liknande regler som för den offentligahälso- och sjukvården. För detta talar en strävan att öppnasjukvården för mångfald, konkurrens på lika villkor ochökad valfrihet för patienter och personal. Vidgenomförandet av en förändring bör man överväga om ensärskild stadga för enskilda sjukvårdsinrättningar verkligenbehövs. De regler som kan behövas kan införas i dengällande hälso- och sjukvårdslagen. Detta förefaller vara enuppgift för en lämplig utredningsman.Ändringen bör syfta till att liknande regler som förverksamhetstillsyn inom den offentliga hälso- ochsjukvården skall gälla i störsa möjliga utsträckning förverksamhetstillsynen över enskild sluten vård. Med hänvisning till det anförda hemställsatt hos regeringen begär en utredning meduppgift att se över reglerna för enskildasjukvårdsinrättningar och lägga förslag till förenklatregelsystem eventuellt genom en komplettering av hälso-och sjukvårdslagen.
mot · GF02So483 · 1992-01-27 00:00:00 — Motionen gäller beredskap inom äldrevård och omsorginför den förväntade ökningen av antalet gamla fram till år2000.År 1979 antogs antalet 80-åringar och äldre i vårt landvid komma att uppgå till cirka 367 000. Enligtden senaste prognosen (SCB 1991/92) är denna siffraväsentligt högre -- cirka 470 000. Utifrån detta perspektivmåste man ställa sig frågan vilken beredskap sjukvårdenoch omvårdnaden av äldre har för att möta en sådanutveckling.Vi har stor kunskap om det friska och det sjukaåldrandet. Den i pågåendetvärvetenskapliga undersökningen av 70-åringar och äldre --H70 -- bekräftar att under har våraäldre blivit allt friskare till både kropp och själ samtidigtsom de nått allt högre åldrar. Tack vare medicinska framsteghar man lyckats skjuta upp åldrandet och debuten av vissakroniska ålderssjukdomar. Även psykosociala orsakerligger bakom denna förändring. Men som vibetraktar detta som något positivt kommer effekten -- dens.k. åldersparadoxen -- att bli att allt fler kommer attdrabbas av kroniska ålderssjukdomar och att allt flerkommer att dö den ''långsamma döden''.Incidensen per åldersgrupp av flertalet kroniskaålderssjukdomar har inte minskat. Detta gäller bl.a.åldersdemens, parkinsonism, benskörhet, hjärninsult,cancersjukdomar. Det finns förhoppningar att man genomförebyggande åtgärder skall kunna minska risken för vissaav dessa sjukdomar, främst benskörhet, men det finns ingatecken på att vi under det närmaste årtiondet radikalt skallkunna påverka incidensen av dessa kroniskaålderssjukdomar per åldersgrupp.Redan idag har äldrevården stora problem.Utbildningen om åldrandet och dess villkor är ofta satt påundantag. Ekonomiska liksom personella resurser är oftaotillräckliga. Att vara äldre liksom att arbeta bland äldrehar under inte haft hög status i vårtland. Det är med dessa förutsättningar vi skall möta den alltstörre skara äldre som kommer att vara i behov av godabostadsförhållanden, god service, och inte minst godsjukvård.Detta framtidsperspektiv kommer att ställa stora ochdelvis nya krav på äldrevården och äldreomsorgen underden närmaste tioårsperioden och långsiktiga åtgärder för attmöta dem har ännu inte blivit föremål för en allsidig politiskdebatt, trots att det finns vetenskapligt väl underbyggtunderlag för bedömning av denna utveckling. Vissa av dessaberäkningar och uppskattning av behov redovisades avÄldreberedningen, utan att detta ännu lett till påtagligaåtgärder från samhällets sida. Överförande av delar aväldrevården till kommunerna kommer att lösa vissaproblem, men långt ifrån alla.Det är därför angeläget att vi skyndsamt sökerlångsiktiga samlade lösningar på problemen som ärförenade med den snabba ökningen av antalet mycketgamla i vårt samhälle. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av en genomgripandeöversyn av hälso- och sjukvården med beaktande av detökade antalet äldre i höga åldrar.
mot · GF02So486 · 1992-01-27 00:00:00 — Frågor rörande eventuella skadeverkningar av amalgami tandlagningsmaterial har debatterats iriksdagen och ute i samhället, till synes utan att någontillfredsställande lösning nåtts.Vi har inte begärt förbud mot användningen av amalgammen har i upprepade motioner framförallt påtalat behovetav forskningsinsatser på området. Vi har krävt att den s kLEK-utredningens (LEK=Lågdosexponering avkvicksilver) förslag skulle genomföras, bl a i form av ettproduktkontrollregister.Vi har framtalat behovet av ett samlat program kringamalgam som tandlagningsmaterial och en redovisning avde åtgärder som vidtagits.Det har funnits anledning att rikta kritik mot dentidigare regeringens förhalande av frågan. En anmälan tillKU skedde också i anledning härav under fjolåret.Socialutskottet har i sitt betänkande 1990/91 SoU:4hänvisat till att fortfarande anser attamalgam kan användas som tandersättningsmaterial iavvaktan på att andra, bättre material blir tillgängliga.Vidare redovisas att en s k tungmetallgrupp bildats inomsocialstyrelsen, där samtliga tungmetallers inverkan påmänniska och miljö skall beaktas. Regeringen hade vidareuppdragit åt att tillsammans medläkemedelsverket genomföra en försöksverksamhet medregistrering av biverkningar från dentala material.Allt detta är gott och väl. är det emellertidmånga människor som anser sig ha stora besvär på grund avbiverkningar av amalgam och som upplever att de inte blirtagna på allvar för sina symptom.En forskningsrapport presenterades , där detsades att amalgam inte gav några mätbara biverkningar.Andra har motsatta uppfattningar. En sak framstår alldelesklart: det behövs fortsatt, fri forskning på detta område!Riksdagen beslutade att patienter medbiverkningar från amalgamfyllningar lättare skulle kunna fådessa utbytta inom tandvården. Specialistläkarintyg skulleinte längre behövas. Erfarenheterna har emellertid visat attnågon större lättnad för patienterna inte skett -- troligen pågrund av tolkningen av allmänna råd.Sammantaget finns fortfarande många frågetecken kringbegreppet ''biverkningar av amalgam''. behövernu en samlad redovisning kring de åtgärder som vidtagitsefter alla beslut och framställningar i ärendet. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av en samladredovisning av åtgärder rörande biverkningar av amalgamsom tandfyllnadsmaterial,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av fortsatt forskning påområdet.
mot · GF02So489 · 1992-01-27 00:00:00 — Den psykiatriska vården av brottslingar har ett antal uppmärksammaderymningar skett av grova våldsbrottslingar, som varitintagna för psykiatrisk vård. Det senast uppmärksammadefallet är en dubbelmördare, dömd till psykiatrisk vård, somrymde för sjunde gången från enrehabiliteringsstuga inne på sjukhusområdet.Brottslingen ansågs så farlig för allmänheten att mångatidningar valde att publicera hans namn och bild. Polisenoch läkarna varnade också allmänheten för brottslingensom kan bli mycket farlig om han är drogpåverkad.Antalet uppmärksammade rymningar av brottslingardömda till psykiatrisk vård tenderar att öka. Det ökandeknark- och drogmissbruket bland dessa brottslingar harnaturligtvis stor betydelse för rymningarna. Det tycks varaanmärkningsvärt lätt att rymma från dessa anstalter ochvårdinrättningar långt innan någon verklig återanpassning-rehabilitering till samhället skett av denna kategoribrottslingar.Detta faktum undergräver allmänhetens tro påmöjligheterna att återanpassa dessa människor till ennormal tillvaro i samhället. Därför är det angeläget att ibehandlingen av denna trots allt lilla grupp av grovabrottslingar som dömts till psykiatrisk vård, prioriteraallmänhetens skydd. Det skulle t.ex. innebära att så längeden dömde inte är fri från drogmissbruk bör storrestriktivitet råda beträffande permissioner.Dessutom bör en ordenlig utvärdering göras av denvård/återpassning som sker av nämnda kategoribrottslingar. Hur många är återfallen? Är de nuvarande vårdformernaverkningsfulla? Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om den psykiatriska vården av grovabrottslingar.
mot · GF02So491 · 1992-01-27 00:00:00 — Med anledning av ovanstående beslöt attde barnmorskor som på försök erhållit rätt att förskrivapreventivmedel skulle få fortsatt förskrivningsrätt, och manutvidgade också förskrivningsrätten åt barnmorskor somsaknade denna.För barnmorskor med förskrivningsrätt gällerbestämmelsernaatt barnmorskan skall varalegitimerad,att det endast gäller då hon/han är verksaminom preventivmedelsrådgivningen,att rätten attförskriva läkemedel meddelas genom individuelldelegation,att förskrivningsrätten får användas endast dåbarnmorskan under läkares förmansskap tjänstgör inompreventivmedelsrådgivningen.I dag är tolkning av bestämmelsernasådan att en barnmorska som har landsting, stat ellerkommun som arbetsgivare eller som arbetar inom ,kyrkans mottagningar eller studenthälsovården kan erhållaförskrivningsrätt. Om däremot samma barnmorska arbetarinom privat driven verksamhet kan hon/han inte föra medsig förskrivningsrätten även om verksamheten har läkareknuten till sig. En barnmorska som arbetar helt utanförovan nämnda mer eller mindre offentligaverksamhetsområden kan inte erhållaförskrivningsrätt.Nämnas bör i sammanhanget också att det ärbarnmorskor som till självständigthandhar preventivmedelsrådgivningen i dag.Vi anser att det skall vara barnmorskans kompetens somgrundar sig på den gedigna utbildningen som bör varavägledande för att barnmorskan skall få förskrivningsrättnär det gäller preventivmedel -- inte vilken arbetsgivarehon/han råkar ha. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om barnmorskors rätt att förskrivapreventivmedel.
mot · GF02So495 · 1992-01-27 00:00:00 — Opinionen har uppenbart svängt när det gäller rätten tilldödshjälp. Allt fler läkare och jurister ansluter sig numeratill den meningen att patienten i livets slutskede dåsjukvården tömt sina medicinska resurser skall ha rätt tilldödshjälp om han/hon så önskar. Samhället kan inte ta sigrätten att tvinga kvar en döende människa på plågans bädd.Det innebär tvivelsutan en kränkning av patientenssjälvbestämmanderätt som är dokumenterad både igrundlag och sjukvårdslag. Att en majoritet bland landetsvuxna befolkning är för dödshjälp i ett sådant läge bekräftasockså av de enkäter som relativt företagits.Landstingsförbundets enkät gav vid handen att var av den meningen och den senare, nyligengenomförda, visade att 3 av 4 av de tillfrågade var fördödshjälp i ovan angivet läge.De argument som tidigare anförts mot dödshjälp i livetsslutskede har i avsevärd grad förlorat i kraft. Man hartidigare hänvisat till den passiva dödshjälp som lagen tillåteroch som innebär att patienten har rätt att vägra enföreslagen medicinsk insats. All vård måste ske i samrådmed patienten och det är patientens avgörande somslutgiltigt gäller. Med nuvarande sofistikerade medicinskateknologi kan emellertid någon klar gräns mellan passiv ochaktiv insats inte upprätthållas. Att stänga av en respirator --nota bene, på patientens begäran -- innebär självfallet enaktiv insats lika väl som att injicera en dubbel dos morfin. Ibåda fallen blir resultatet detsamma. Attavsikten i det senare fallet skulle vara att förkorta livet meni det tidigare något annat måste framstå som ren sofism.I debatten har också anförts att sjukvården skulle riskeranågot av sin trovärdighet om laglig rätt till dödshjälpinfördes. I en TV-debatt härförleden framhöll GöranHermerén, professor i medicinsk etik i , att man skulleriskera det motsatta förhållandet i stället. Utsikten att hållasvid ''liv'' som ett kolli in absurdum uppfattas tvivelsutan somskrämmande av de flesta.Sedan domstolarna numera tycks ha ändrat attityd tillden som med samtycke förkortar annans liv och dömer tillvillkorlig dom, såsom skedde i ''Solnafallet'', har det blivitallt mer angeläget för lagstiftaren att gå in. I annat fall kanman på goda grunder riskera att gemene man tar lagen iegna händer, vilket vore en stor olycka. Med hänvisning till det anförda hemställsatt hos regeringen begär utredning om rättentill dödshjälp med beaktande av medicinska, juridiska,etiska och allmänmänskliga synpunkter.
mot · GF02So497 · 1992-01-27 00:00:00 — Vården av tonåringar på sjukhus Det finns tonåringar som på grund av kroniskasjukdomar, elakartade tumörer eller svåra handikapptillbringar stor del av sin tid på sjukhus. Många avungdomarna ligger på vuxenklinik och några läggs in påbarnklinik om de har legat där redan som barn.Barn har rätt till förskole- ochfritidshemsaktiviteter i form av lekterapi när de vistas påsjukhus, enligt socialtjänstlagen § 18. Detta för att värna ombarnens utveckling, ge möjlighet till lek och förebygga attde lämnar sjukhuset med onödiga psykiska skador efterbehandling och sjukhusvistelse.För tonåringar finns ingen sådan laglig rätt till aktivitetersom slår vakt om deras fortsatta utveckling. Det händer attungdomar hamnar på en långvårdsavdelning efter t.ex. entrafikolycka som har lett till en förlamning. Det är inte svårtatt förstå att dessa ungdomar, som i sin vardag inte fårkontakt med kompisar och inte kan hålla på med aktivitetersom är vanliga för denna åldersgrupp, kan bli olyckliga ochskadade i sin utveckling. Även medicinskt ärtonårsperioden en lika speciell period som barnaåldern.I har man ännu inte utvecklat ämnesområdetsom i t.ex. kallas för Adolescence Medicine --ungdomsmedicin. Där finns det professorer ochframstående läkare i Adolescence Medicine. Fast det sedanlänge även i har varit vedertaget att unga människorreagerar på ett annorlunda sätt inför mediciner ochsjukdomar än vuxna gör, har man ännu inte tagitkonsekvenserna av detta i t.ex. de medicinskautbildningarna och i vården av ungdomarna.Det är att det också i utvecklas enkompetens att på bästa sätt vårda ungdomar på sjukhusmed hänsyn tagen såväl till den medicinska särarten som tillatt förebygga sociala, psykologiska och andrautvecklingsskador hos den unga människan. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av att utbilda personalsom vårdar tonåringar på sjukhus,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av att det inomsjukhusen, utöver adekvat medicinsk behandling, ges stödsom värnar om fortsatt god utveckling för den ungamänniskan.
mot · GF02So498 · 1992-01-27 00:00:00 — Det går inte att klassa fotvård som lyxvård. Det handlarinte om att klippa och måla tånaglar, utan om att räddafötter och ben från amputation!Det är främst människor med cirkulationsproblem,diabetes och reumatism som behöver fotvård. För dessamänniskor är det en nödvändighet om de vill vara säkra påatt få behålla sina fötter. Ofta har de nedsatt känsel ifötterna och upptäcker därför inte när det skaver eller blirsår på fötterna.I dag kan vem som helst öppna en fotvårdsmottagningutan att ha adekvat utbildning. Det gör att risken förfelbehandlingar är stor med långvarigt lidande för patientensom följd. Dessutom måste patienten ofta genomgå en församhället dyrbar operation.I samtliga nordiska länder, utom , och i åtskilligaeuropeiska länder har man genomfört en legitimering avfotterapeuter. Om den gemensamma arbetsmarknadenskall bli verklighet också för svenska fotterapeuter fordrasen legitimation för dessa. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om legitimering av fotterapeuter.