mot · GF02Fi202 · 1992-01-27 00:00:00 — ) som regeringen redan har drivit igenom har nuföljts av förslag om ytterligare en kraftig höjning 1993.Skattereduktionen för fackföreningsavgiften har slopats1992, vilket innebär försämringar för löntagarna med igenomsnitt ca . per år.Löntagarna kommer också att belastas avförsämringarna i sjukförsäkringen när två karensdagarinförs 1993. De betyder i genomsnitt ca . per löntagare och år i minskad lön efter skatt.För en löntagarfamilj på två vuxna och två barn under 16år leder dessa åtgärder till att den disponibla inkomsten blirmer än . lägre 1992 och . lägre 1993 än om dessa åtgärder inte hadevidtagits, se tabell 3.nTabell 3. Minskade inkomster för en tvåbarnsfamiljKronor per år19921993Barnbidragca 2 040ca --Egenavgiftca 300ca 1 700Fackavdragca 1 000ca 1 000Karensdagarca --ca 3 000Summaca 3 300ca 5 700Genom att avskaffa delpensionen tar regeringen bortmöjligheterna för många att trappa ned sin arbetsinsats närpensionsåldern närmar sig och avsluta sitt förvärvsliv på ettmjukt sätt.Regeringens förslag på bostadsområdet kommer att ledatill hyreshöjningar. I nybyggda hus kommer hyran att stigamed 1 500--. för en trerumslägenhet på 80kvadratmeter jämfört med om räntelånesystemet hadeinförts.Statsbidragen till kommunerna kommer att minskakraftigt . Detta kommer både att försämra vård,omsorg, utbildning m.m. och att leda till högre taxor ochavgifter i den kommunala verksamheten.Försämringarna för löntagarna kan jämföras medförbättringarna för de välbeställda. En person med 40milj.kr. i beskattningsbar förmögenhet får en skattelindringnär förmögenhetsskatten slopas på mellan . och 1,2 milj.kr. beroende påinkomstförhållanden i övrigt.Försämrade statsfinanserNär den socialdemokratiska regeringen tog överefter den förra borgerliga regeringsperioden varstatsfinanserna i ett uselt skick. Budgetunderskottet hadestigit från nära noll 1976 till av BNP 1982, sediagram 2. Det motsvarar i dagens läge nästan 200 miljarderkronor.Diagram 2. BudgetunderskottetProcent av BNPOrsaken var främst att man lät utgifterna fortsätta attöka utan att höja skatterna i motsvarande utsträckning.Under den borgerliga regeringsperioden ökadeutgiftsandelen, dvs. de offentliga utgifterna som andel avBNP, från 1976 till 1982. Utgiftsandelenökade således med ! Det kanjämföras med den socialdemokratiska regeringsperioden dåutgiftsandelen minskade från 1982 till 63,5 %1991.Även den dåliga tillväxten under de borgerligaregeringsåren bidrog till att undergräva statens finanser.Under perioden 1976--ökade BNP med bara ca 1 %per år.En ny sådan utveckling måste undvikas. Det krävdes enlångvarig och mödosam sanering av statsfinanserna närsocialdemokraterna 1982 tog över efter de borgerligaregeringarnas misskötsel av budgetpolitiken. Inte förrän islutet av var statsfinanserna i balans igen.Statsfinanserna försvagas nu åter i snabb takt. Det berorfrämst på lågkonjunkturen och den snabba nedväxlingen avinflationen. Till detta kommer att eftersläpningen iutbetalning av kommunalskattemedel ger en extrabelastning, särskilt under /93. Därefterförstärks statsfinanserna igen om de sköts med omsorg ochom konjunkturen återhämtar sig. De skulle enligt förraårets kompletteringsproposition vara i balans igen vidmitten av 1990-talet.Men försvagningen av statsfinanserna beror också påden borgerliga regeringens budgetpolitik. De förslagregeringen presenterade innebar enmycket kraftig försämring av budgetunderskottet förinnevarande budgetår. Som vi visade i vår motion om denekonomiska politiken innebar regeringensförslag en försämring av statsbudgeten 1991/92 med ca 15miljarder kronor.Försämringarna berodde främst på att regeringen intebrydde sig om att finansiera förslagen rörande Nordbanken(3,) och tilläggsbudget I (8,2 miljarderkronor). På det sättet ville man blåsa uppbudgetunderskottet innevarande år och skylla detta på dentidigare socialdemokratiska regeringen. Därutöver tillkomskattesänkningar, vilka belastar innevarande budgetår meddrygt 3 miljarder kronor.Våra egna förslag innebar attbudgetunderskottet skulle ha blivit 7,5 miljarder kronormindre än med regeringens politik, bl.a. genom att vi sa nejtill ett antal skattesänkningar för kapitalägare ochhöginkomsttagare och höll fast vid förslagen om räntelånoch ombildning av . Ändå kunde vi i vårtalternativ inrymma en höjning av barnbidragen 1992 ochökade satsningar på arbetsmarknadspolitik ochinfrastruktur.När det gäller /93 redovisar regeringenen sammanställning över åtgärder och ibudgetpropositionen 1992, vilka minskar statens utgiftermed sammanlagt . Trots det hävdar viatt regeringen försämrar statsfinanserna även 1992/93. Detberor på tre faktorer.För det första redovisar regeringeninte motsvarande sammanställning över utgiftsökningar. Påen rad områden görs betydande påslag. Enligt uppgift ifinansutskottet från företrädare för regeringen ligger detdessutom i ökade utgifter i postenTillkommande utgiftsbehov, netto. Där inryms bl.a. ökadeanslag till försvaret.Dessutom är vissa poster i nämnda sammanställninghögt räknade. införs kan det leda tillökade utgifter för den tredje och därefter följandesjukdagar, om delpensionen avskaffas så kan utgifterna förförtidspension öka etc.Vidare bortser regeringen i sammanställningen från attutgifterna för räntebidrag stiger mycket kraftigt till följd avatt man har rivit upp beslutet om att införa räntelån.Sammantaget gör detta att utgiftsökningarna sannoliktär större än utgiftsminskningarna i regeringensbudgetförslag. Det bör ankomma på finansutskottet attgöra en sammanställning över både utgiftsökningar ochutgiftsminskningar som underlag för beslut ombudgetpolitikens inriktning.För det andra genomförregeringen mycket omfattande skattesänkningar. Deförslag regeringen redovisade innebarskattesänkningar på ca 1992 utöver dentidigare beslutade sänkningen av matmomsen. Därutöverhar regeringen aviserat fortsatta skattesänkningar på 10miljarder kronor och inräknat ett utrymme försådana i posten Tillkommande utgifter, netto. Det innebärsammanlagt en försvagning av statsbudgeten /93med skattesänkningar på i storleksordningen 15 miljarderkronor.För det tredje innebär regeringens politik enåtstramning av ekonomin och en minskning av BNP meduppemot /93. Det tordei sin tur försämra statens finanser med i storleksordningen 5miljarder kronor till följd av minskade skatteinkomster ochökade utgifter för bl.a. arbetslöshetsersättning.Sammantaget innebär detta att den politik och deförändringar av statens inkomster och utgifter regeringenföreslår leder till en försvagning av statsbudgeten1992/93 med jämfört med vadsom följer av redan tidigare fattade beslut och gjordaåtaganden.4. Riktlinjer för den ekonomiska politiken 4.1 Mål och inriktningVi socialdemokrater anser att målen för den ekonomiskapolitiken bör ligga fast: Full sysselsättning, ekonomisktillväxt, stabila priser, rättvis fördelning, regional balans ochgod miljö. Mot bakgrund av dessa mål, det ekonomiskaläget och utsikterna anser vi attföljande riktlinjer bör gälla för den ekonomiska politiken.-- Den ekonomiska politiken skall stärkaförutsättningarna för att aktivt och framgångsriktdelta i den internationella integrationen.Sveriges framgångsrika ekonomiska utveckling underefterkrigstiden har byggt på en fri handel och en godförmåga att anpassa sig till de villkor och möjlighetervärldsmarknaden erbjudit. Det ligger i vårt intresse attkvarvarande hinder för handel och ekonomiskt samarbeteundanröjs. Ett betydelsefullt framsteg har uppnåtts med detEES-avtal som har undertecknats. När det träder i kraft gerdet svenskt näringsliv fördelen av att på lika villkorkonkurrera på hela den västeuropeiska marknaden. Sverigehar vidare ansökt om medlemskap i , vilket kan bliaktuellt . Den ekonomiska politiken måste, isyfte att trygga arbete och välfärd, ge en godställning inför den fördjupade europeiska integration somförestår.Internationaliseringen innebär att det politiskaperspektivet måste vidgas. Det blir alltmer väsentligt attdelta i den internationella politiska beslutsprocessen. Detgäller att argumentera och verka för de värden vi anser varaväsentliga inte bara i utan även i EG och andrainternationella sammanhang. Ett medlemskap i möjligheterna att göra detta på ett framgångsriktsätt. I detta sammanhang kan noteras att 11 av de 12 har enats om att höja ambitionerna på detsociala området och att förbättra löntagarnas rättigheter.Vi socialdemokrater fäster stor vikt vid att deltaraktivt i det globala samarbetet för friare handel, stabilitetoch tillväxt. Vi vill att skall stödja reformeringen avÖst- och och visa solidaritet med u-länderna.Vi utvecklar dessa idéer i tre separata motioner: ''En värld --gemensamt ansvar'', ''De fattigas rätt'' och ''Ny chans förEuropas folk''.-- Den ekonomiska politiken skall medverka till atthålla nere kostnadsutvecklingen och stärkakonkurrenskraften för att hävda sysselsättningen ochvälfärden.Det senaste året har inflationen i den svenska ekonominnedbringats radikalt. I allt väsentligt är det ett resultat avden tidigare socialdemokratiska regeringens åtgärder.Denna framgångsrika dämpning av pris- ochkostnadsutvecklingen är en första och avgörandeförutsättning för att åter få igång tillväxten i den svenskaekonomin.Den låga prisstegringstakten måste bibehållas. Det är ilängden inte möjligt att trygga sysselsättningen i enekonomi med prisstegringar som är snabbare än iomvärlden. Därför krävs en fortsatt stark återhållsamhetmed de offentliga utgifterna. Utrymme måste finnas förutbyggnad av den utlandskonkurrerande sektorn.Å andra sidan är utnyttjandegraden i ekonomin nu sålåg, och kommer med all sannolikhet att vara det under denärmaste två åren, att det inte finns skäl att som regeringengör ytterligare strama åt den inhemska efterfrågan.Tvärtom kan de åtgärder regeringen föreslår äventyra enfortsatt återhållsamhet från löntagarorganisationernas sidanär Rehnbergavtalen går ut . Det är utmanande ochfarligt att, som regeringen gör, driva enkonfrontationspolitik mot löntagarna som manbeviljar de välbeställda stora skattelättnader. Grundenmåste läggas nu för en fortsatt låg inflation.-- Den ekonomiska politiken skall bidra till tillväxtgenom att främja sparande, investeringar och produktivitet.Finans- och budgetpolitiken får inte utformas så att den blirett hinder för en återhämtning i ekonomin.Konjunkturutsikterna för den svenska ekonomin äroroande. befinner sig fortfarande i enlågkonjunktur med svag tillväxt och stigande arbetslöshet.Delvis är det en följd av att den internationella utvecklingenhar visat sig bli svagare än väntat och av den kritiskasituationen på finans- och fastighetsmarknaderna. Delvis ärdet en följd av regeringens åtstramningspolitik.Å andra sidan är förutsättningarna goda för en gynnsamutveckling på . De beslut som har tagits underden socialdemokratiska regeringsperioden har lagt en godgrund för tillväxt och ökat välstånd . Det ärnu väsentligt att dessa möjligheter till en god utveckling inteomintetgörs av en felaktig åtstramningspolitik.Den ekonomiska politiken måste i stället inriktas på attbryta den nuvarande lågkonjunkturen och understödja enåterhämtning i ekonomin. Arbetsmarknadspolitiken måsteutnyttjas för att ge de arbetssökande trygghet och möjlighetatt så snabbt som möjligt finna nya anställningar.Regionalpolitiken måste vara kraftfull och offensiv för attta tillvara resurser och förbättra förutsättningarna förnäringslivets utveckling i hela landet.Vidare måste arbetet fortsätta när det gäller attgenomföra strukturella förändringar som gör att ekonominfungerar bättre. Skattepolitiken måste inriktas på attbefästa och i vissa fall återställa de framsteg som haruppnåtts genom skattereformen. Insatserna för att förbättrainfrastrukturen och höja kompetensen hos arbetskraftenmåste förstärkas ytterligare, produktiviteten måsteförbättras, förnyelsen av den offentliga sektorn måstedrivas vidare, konkurrenspolitiken måste förstärkas etc.-- Den ekonomiska politiken skall bidra till attutjämna levnadsvillkoren och skapa en starkare bas förvälfärden.Den viktigaste framgången när detgäller välfärden var att vi i kunde ökasysselsättningen och pressa ned arbetslösheten, i enomvärld där arbetslösheten var mycket hög. stigerarbetslösheten och den främsta uppgiften för att värnavälfärden är att bryta den nuvarande lågkonjunkturen ochfrämja den ekonomiska tillväxten.De brister som uppstod när det gällerfrämst förmögenhetsfördelningen hade sin grund i inflationoch det gamla skattesystemet. De medförde en kraftigavdragsfinansierad uppbyggnad av förmögenheter förmindre grupper. Genom skattereformen ochnedpressningen av inflationen har vi redan elimineratorsakerna till en omfördelning av det slag som uppstodunder . Det är nu viktigt att bibehålla en låginflation och att slå vakt om skattereformen så att intemöjligheterna till skatteplanering ökar igen.Välfärden stärktes genom ökadeoffentliga insatser för trygghet, vård och omsorg. Utrymmetför fortsatta sådana utbyggnader är nu ytterligt begränsat.Därför måste reformeringen av de offentligaverksamheterna och transfereringssystemen fortsätta för attde skall ge så stort utbyte som möjligt.Det finns å andra sidan inte heller motiv för den socialanedrustning som regeringen nu genomdriver. Därföravvisar vi socialdemokrater karensdagar och avskaffande avdelpension.-- Den ekonomiska politiken skall medverka till enuthållig utveckling. Produktion och konsumtion måsteställas om så att balansen mellan ekonomi och ekologisäkras.Den svenska miljöpolitiken har i många avseenden varitframgångsrik och förutseende. Miljölagarna har successivtskärpts och utsläppen av många slags föroreningar harminskat kraftigt. har också drivit på i det viktigainternationella samarbetet för att förbättra miljön. Dettaarbete måste nu drivas vidare.Miljöhänsyn måste genomsyra samhällslivets alla delar.Även den ekonomiska politiken måste medverka till attsäkra en uthållig utveckling. I ett längre perspektiv hotasvår allmänna välfärd av miljöförstöringen om vi inte görtillräckligt för att begränsa den. Ekonomiska styrmedel böranvändas i större utsträckning för att påverka produktionoch konsumtion i miljövänlig riktning.Möjligheterna att bedöma samspelet mellan ekonomi,miljö och naturresurser måste successivt utvecklas. Beslutoch planering måste i ökad utsträckning ta hänsyn till vilkakonsekvenserna blir för befolkningens hälsa och för miljönoch naturresurserna.I motionen ''En god livsmiljö för hållbar utveckling''redovisar vi socialdemokraternas syn på miljöpolitiken ochen strategi för en miljöanpassad utveckling.4.2 Finans- och budgetpolitikenDe offentliga utgifterna på längre siktFinanspolitiken bör i första hand utformas så att denleder till en rimlig balans i statens finanser på längre sikt.Stora och permanenta underskott i statens budget börundvikas. De driver upp räntorna och sänker tillväxten.Utgiftspolitiken bör på inriktas på attsuccessivt sänka de offentliga utgifternas andel av BNP. Detinnebär att en stram utgiftspolitik måste bibehållas.Utrymmet för nya långsiktiga utgiftsåtaganden är mycketbegränsat.Regeringens budgetförslag innebär att de samladeoffentliga utgifternas ökningstakt i reala termer avtar frånca 1991 och 1992 till att i praktiken helt avstanna1993, se nedanstående tabell. Det är en alltför hårdnedpressning av de offentliga utgifterna. Vi bedömer att enreal ökning på 1993 är mer rimlig. Det ger ett utrymmeatt öka de offentliga utgifterna med mer1993 än vad regeringen har föreslagit och ändå ligga inomde ramar som ges av uppgiften att på sänkautgiftskvoten.nTabell 4. De offentliga utgifterna enligt regeringenMiljarderVolymförändring, %kronor 1990199119921993Offentlig konsumtion3670,7-- 0,6-- 0,1Offentliga investeringar581,8-- 9,9-- 5,0Transfereringar till hushåll2775,0-- 2,9-- 0,1Övriga utgifter1574,0-- 0,1-- 0,9Summa8592,7-- 1,9-- 0,2Anm. : I investeringar ingår även statliga och kommunalaaffärsverks investeringar. I transfereringar till hushåll ingåräven sjuklön. I övriga utgifter ingår räntor. Källa:Preliminär nationalbudget för 1992.Utgiftspolitiken bör också inriktas på att effektivareanvända de resurser som sätts in i offentlig verksamhet. Detbör ske både genom att omfördela resurser till de mestangelägna områdena och genom att inom varje områdeanvända resurserna så effektivt som möjligt. Den statligaadministrationen bör effektiviseras ytterligare.Produktiviteten måste öka snabbare inte bara i näringslivetutan också i stat, kommuner och landsting. De storatransfereringssystemen bör ses över för att öka graden avmåluppfyllelse.En sådan utgiftspolitik i förening med ekonomisk tillväxtskapar möjligheter att sänka skattetrycket i densvenska ekonomin. Våra ambitioner att bli medlemmar iEG torde också komma att kräva en anpassning nedåt avvissa skatter, även om omfattningen av denna anpassninginte går att precisera . Skattepolitiken bör därutöverunder inriktas på att befästa de framstegsom har uppnåtts genom skattereformen.Finanspolitiken och konjunkturenMöjligheterna att använda finanspolitiken för attutjämna konjunktursvängningar är starkt begränsade av vårofullständiga kunskap om den framtida ekonomiskautvecklingen och fördröjningar i politikens verkningar.Dessa begränsningar hindrar dock inte att finanspolitikenbör utformas även med hänsyn till konjunkturläget. Trotsatt stora och permanenta underskott i statsbudgeten intebör tillåtas, så både kan och bör tillfälliga underskottaccepteras i en lågkonjunktur.I nuvarande läge är det ofrånkomligt med ett visstunderskott i statens budget. Ett betydande underskott istatsbudgeten 1992/93 är inte skäl nog att bedriva enhårdhänt åtstramningspolitik. Denna slutsats bekräftasockså av beräkningar i budgetpropositionen.I nuvarande svaga konjunkturläge, med dålig tillväxtoch stigande arbetslöshet, finns det heller ingastabiliseringspolitiska skäl att ytterligare strama åtekonomin. Regeringens förslag att genomföra en ytterligareåtstramning av efterfrågan leder bara till ännu lägreproduktion och ännu högre arbetslöshet.Inte heller finns det skäl att p.g.a. hög inflation ellerstora underskott i bytesbalansen ytterligare strama åtekonomin. Inflationen är nu nere på europeisk nivå ochnågot nämnvärt inflationstryck förväntas inte de närmastetvå åren. Kapacitetsutnyttjandet i ekonomin torde kommaatt förbli lågt även vid en påtaglig uppgångi konjunkturen.Underskottet i bytesbalansen beräknas motsvarabara av BNP. Därtill kommer att bytesbalansen inte ger enfullständig bild av förändringen i nationensförmögenhetsställning gentemot utlandet eftersomvärdeförändringar på tillgångar i utlandet inte medräknas ibytesbalansen. På motsvarar dessavärdeförändringar en betydande förmögenhetsökning förSverige som nation.En alltför stram finanspolitik leder även till att tillväxtenpå försvagas. Det blir exempelvis följden avregeringens åtgärder mot bostadsbyggandet. En kraftig ochlångvarig nedgång i bostadsbyggandet riskerar att slå utstora delar av en bransch, som skulle kunna varakonkurrenskraftig . En alltför stram finanspolitikleder därmed till både en permanentning av en högarbetslöshet och att inflationsproblemen förvärras närkonjunkturen återhämtar sig.Finanspolitiken får emellertid inte heller bli så expansivatt den leder till en uppgång i inflationen. Även ökadeavgifter i den offentliga verksamheten och höjda indirektaskatter bör så långt möjligt undvikas med hänsyn till att dedriver upp prisnivån.En ökning av de offentliga utgifterna med ireala termer torde vara rimlig. En sådan ökningstakt tordeinte medföra några märkbara negativa konsekvenser förinflationen eller bytesbalansen. Däremot bidrar den tillåterhämtningen i konjunkturen och därmed till en högreproduktion och sysselsättning. Med hänsyn tillkonjunkturläget finns det egentligen utrymme för en ännukraftigare ökning, men med hänsyn till behovet avåterhållsamhet när det gäller de offentliga utgifternasutveckling på bör utgiftsökningen hållas inomdenna ram.Riktlinjer för budgetpolitikenMot denna bakgrund bör följande riktlinjer gälla vidfastställandet av statsbudgeten för /93:Åtgärder som stramar åt ekonomin nu när konjunkturen ärsvag bör undvikas. Det gäller bl.a. de åtgärder regeringenhar föreslagit och som berör bostadsbyggandet, kraftigaförsämringar för hushållen och indragningar frånkommunerna.Åtgärder som höjer prisnivån börundvikas. Det gäller främst de åtgärder som regeringen harföreslagit och som höjer hyrorna och de kommunalaavgifterna.Budgetunderskottet bör inte öka mer änenligt regeringens förslag.Statens inkomster bör öka merän enligt regeringens förslag. De stora skattelättnader förde välbeställda som regeringen har föreslagitoch i vissa fall genomdrivit bör omprövas.Statens totalautgifter bör inte skäras ned i den omfattning som regeringenhar föreslagit. Den offentliga sektorns utgifter bör tillåtasöka med ca mer 1993 än enligtregeringens förslag.Socialdemokraternas budgetalternativDe socialdemokratiska parti- ochutskottsgruppsmotionerna är utformade inom ramen för ettansvarsfullt budgetalternativ. Förslagen ger både ett någotmindre budgetunderskott än regeringens budgetförslag ochhar bättre samhällsekonomiska och fördelningspolitiskakonsekvenser. Den ytterligare åtstramning i en redan svagkonjunktur som ligger i regeringens förslag undvikssamtidigt som vårt förslag är förenligt med en rimligutveckling av de offentliga finanserna på längre sikt.Ytterligare höjningar av priser och hyror undviks.Vårt budgetalternativ är utformat så att vi återgår ihuvudsak till skattereformen. Vi återinför vidareskattereduktionen för fackföreningsavgiften och avsätterytterligare resurser för skattekontroll och bekämpning avekonomisk brottslighet.Vi vill fortsätta att reformera de offentliga utgifternabl.a. när det gäller tandvården och läkemedel. Vi villgenomföra räntelånesystemet när det gäller att finansierabostadsbyggandet, vilket avlastar statsbudgetenbetydande belopp. Vi avvisar regeringens minskningar avinvesterings- och räntebidragen. Vi håller också fast vid vårtförslag till ombildning av Stadshypotek.Vi motsätter oss regeringens förslag till införande avkarensdagar och avskaffande av delpension. Det finnsvarken stabiliserings-, struktur- eller fördelningspolitiskaskäl att genomföra en social nedrustning.Vi föreslår inom ramen för vårt budgetalternativ attbarnbidraget höjs . ändrade ihöstas sitt tidigare beslut om att de skulle höjas den 1januari 1992. Vi menade då att det hade varit bättre att höjabarnbidragen och i gengäld räkna upp brytpunkten iskatteskalan mindre 1992, som var ett led i skattereformen.Vi vill satsa mer än regeringen påinfrastrukturinvesteringar, upprustning av skolor m.m.samt på arbetsmarknadspolitik, regionalpolitik ochutbildning. Denna typ av utgifter innebär inte en lika storbelastning på statsbudgeten på eftersom de tillstor del är tillfälliga och kan reduceras när konjunkturenvänder uppåt. Vi förordar en politik som i ett första stegpressar ned arbetslösheten till 1993 i stället för att låtaden stiga till 4--5 %.Vi avvisar slutligen regeringens bedömning att denkommunala sektorn inte kan tillåtas expandera alls under1992 och 1993. Det skulle ofrånkomligen gå ut över vårdoch omsorg m.m. och dessutom innebära en ytterligareförsvagning i ekonomin i ett läge när arbetslösheten är hög.Vi vill i stället peka på möjligheterna att omvandla destatsbidrag som regeringen vill dra in från kommunerna stimulans för initiativ till att förbättra den lokalainfrastrukturen.I tabell 5 redovisas skillnaderna mellan vårt ochregeringens budgetförslag för /93 . Med vårt förslag ökar skatteintäkternainkl. miljöavgift på handelsgödsel med 6,6 miljarder kronormer 1992/93 än enligt regeringens förslag. Även förslagenrörande bostadsfinansiering och förstärkerbudgeten.Våra förslag på välfärdsområdet och våra förslag förarbete och utbildning försvagar statsbudgeten med 4,5miljarder kronor 1992/93. Sammantaget blir det ett bättrebudgetsaldo med vårt förslag. Budgetunderskottet blir 4,2miljarder kronor mindre 1992/93.