mot · GF02Sf291 · 1992-01-27 00:00:00 — BakgrundUnder budgetåren 1990/91 resp. 1991/92 tilldeladesförsäkringskassan 500 milj.kr. för köp av yrkesinriktade rehabiliteringstjänster.Beloppet fördelades mellan kassorna med ledning avantalet utrednings- och rehabiliteringsärenden föregåendebudgetår.Enligt ekonomiska redovisningförbrukade kassorna för /91 drygt 269milj.kr., dvs. av tilldelade medel. Sammanlagt hade 12 178 tjänster för yrkesinriktad rehabilitering köpts.Kassorna fick en ny roll som köpare avrehabiliteringstjänster. Startsträckan blev därför relativtlång och köp av tjänster kom igång ganska sent underbudgetåret. Mer än hälften av medelsförbrukningen, 1,5milj.kr., har skett . Många kassor haruttryckt farhågor för att anvisade medel för budgetåret1991/92 inte kommer att räcka till.Utvärderingen av resultatet av köp av tjänster har ännuinte kunnat fullgöras på grund av den korta tid som förflutitsedan åtgärderna sattes igång. De resultat som kassornahittills redovisat tyder dock på goda effekter, där enskildaförsäkrade kunnat återgå i arbete på grund av den köptatjänsten. Genomgående är försäkringskassorna positiva tillmöjligheten att köpa yrkesinriktade rehabiliteringstjänster.Man upplever att man fått en annan status i samarbetet medarbetsgivaren och andra rehabiliteringsaktörer.Det som däremot är och har varit ett problem är att detär mycket svårt att få arbetsgivaren att betala utrednings-och rehabiliteringsinsatser för sina anställda.Arbetsgivarorganisationerna centralt har gått ut medrekommendationer att enbart bekostarehabiliteringsåtgärder inom det egna företaget och sökerdärför inte heller bidrag från arbetslivsfonden.Detta innebär sammantaget att kassan hamnat i en svårsituation som finansieringsansvarig förrehabiliteringsinsatser, den måste därför få en mera flexibelmöjlighet att använda pengar för yrkesinriktadrehabilitering. Det finns dock en del exempel därarbetsgivare stått för hela eller delar av utrednings- ellerutbildningskostnaden alternativt lönen underrehabiliteringen.Med nuvarande regler är det inte ett särskilt intressantförhandlingsläge för kassan att stå förutbildningskostnaderna om arbetsgivaren står för lönen,eftersom kassan har ''obegränsade'' medel för sjukpenningoch mycket begränsade medel för köp avrehabiliteringstjänster.I till regeringen omohälsan och insatser mot den (RFV anser 1990:5) harförsäkringskassans roll bl.a. beskrivits enligt följande:I de fall rehabilitering bedöms vara nödvändig gäller attta ställning till vilka åtgärder som behövs och är lämpliga.Därefter skall kassan se till att de kommer till stånd.Det nya blir att kassan för att effektiviserarehabiliteringen i vissa fall kan bekosta de tjänster som denförsäkrade kan behöva.Som grundläggande princip gäller att försäkringskassanskall samarbeta med arbetsgivaren om lösningar irehabiliteringsärenden som rör redan anställda. I de fallarbetsgivaren även efter eventuellt stöd frånarbetslivsfonden inte kan bekosta t.ex. den utredning sombehöver ske som ett led i rehabiliteringen är det i förstahand som har rehabiliteringsansvaret.Med hänvisning till ovanstående kan vi konstatera attkassans nya roll som köparen av tjänster endast delvis fåttden effekt som tydligen avsetts.Före kunde remitteraärenden till /AF för utredning. I de fall då man komfram till att den försäkrade inte kunde återgå till någotarbete hos sin arbetsgivare såg arbetsförmedlingen till attutbildning kom till stånd och bekostade även denna medarbetsmarknadsmedel.Nuläget är att i många fall, med deytterst begränsade ekonomiska ramar som tilldelade medelför köp av tjänster utgör, hamnar i den situationen attförsäkrade som efter utredning vid /AFrekommenderas arbetsmarknadsutbildning måste gåsjukskrivna innan utbildning kan komma till stånddärför att medel för utbildningskostnader saknas.Arbetsförmedlingens ansvar har avgränsats till personersom saknar arbetsgivare. Det förekommer även fall därsjukskrivningen övergår i en förtidspensionpå grund av detta.Även om det inte blir alltför många fall som slutar ipension så blir det ofta en fördröjning innanrehabiliteringsåtgärder kommer igång med därav följandeökade sjukpenningkostnader. De grupper som detta gällerär framför allt sådana som har arbetsgivare på annan ort änbostadsorten eller personer med mycket lång sjukskrivningoch där arbetsgivaren inte ser någon möjlighet att personenkan beredas arbete på sin gamla arbetsplats.Förslag till åtgärdDet är viktigt att får fortsatta medelför köp av yrkesinriktade rehabiliteringstjänster såsomutredning, träning och aktivering.I de fall kunnat köparehabiliteringsplatser har detta gett goda resultat. Pågrund av de begränsade medel som finns för köp av tjänsterär dock farhågorna stora för fortsatt utslagning frånarbetsmarknaden. Detta trots den ökning av anslaget förköp av rehabiliteringstjänster som föreslås i prop.1991/92:100 bil.6. För att stoppa denna utslagning måste ytterligaremedel tillföras för finansiering av utbildningsplatser. Dealternativ som föreslås är följande:1. Eftersom erfarenheterna från /91 är såpositiva bör kunna använda sig avförsäkringsanslaget för att köpa utbildningsplatser då detvisar sig att rehabiliteringen fördröjs på grund av att ingenannan är beredd att finansiera åtgärden eller attarbetsgivaren är beredd att stå för lönekostnaderna.2. All utbildning som krävs för att återfå arbetsförmåganhos en person som inte kan återgå till sin arbetsgivare är attbetrakta som arbetsmarknadsutbildning och skall därförfinansieras med arbetsmarknadsmedel.Om inte denna fråga får en snar lösning befarar vi attohälsotalet kommer att öka på nytt eftersomförsäkringskassan kommer att tvingas ge fler förtidspensioni stället för att man kan erbjuda enarbetsmarknadsutbildning och därmed möjlighet attkonkurrera på arbetsmarknaden. Det är viktigt att man gören lokalanpassad rehabilitering och att detta sker i samrådmellan försäkringskassorna. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om köp av yrkesinriktaderehabiliteringstjänster.