mot · GF02So439 · 1992-01-27 00:00:00 — Fram till arbetade landetsprovinsialläkare och sjukhusläkare medprestationsersättning. Detta system innebar att läkarens lönförutom en relativt låg fast grundlön var avhängig av vaddenne presterade på sin mottagning. Man fick betalt för sinainsatser, dels beroende på antalet behandlade patienter,dels beroende på svårighetsgraden för utförda åtgärder. Detföreligger ingen statistik på hur många patienter somexempelvis en distriktsläkare behandlade innanprestationsersättningen avskaffades. Intervjuer med fleraläkare verksamma då, inklusive egna erfarenheter visar attdet rörde sig om i medeltal 30-40 per mottagningsdag.Enligt Riksdagsrevisorernas senaste rapport behandlade endistriktsläkare vid en viss vårdcentral i medeltal knappt 10patienter per arbetsdag. Efter det att denna vårdcentralprivatiserats fördubblades antalet behandlade patienter!Ett annat exempel: ett distrikt i sköttes av 1provinsialläkare , denne behandlade då 40-50 patientervarje mottagningsdag. har man 5 distriktsläkartjänsteri detta distrikt och ändå har befolkningsantalet på grund avutflyttning halverats sedan dess.Lika illa har det gått vid våra sjukhus. Antaletbehandlade patienter per mottagning har kraftigt minskat.Före sjukronorsreformen utförde samtliga överordnadeläkare vid våra kirurgiska kliniker ett stort antal polikliniskaoperationer. Det kunde röra sig om cirka 10 sådanaoperationer . Dessa polikliniska operationer gaven icke föraktlig inkomstförstärkning. Efter införandet avsjukronorsreformen då arvoderingen upphört, valde manatt lägga in många av dessa patienter istället. Exempelvis,operationer för åderbråck började nu oftast utföras efterdet patienten lagts in på vårdavdelning, detta innebar enenorm ökning av samhällets kostnader för sådanaoperationer!Trots mycket kraftiga protester från läkarna genomdrevsocialminister den så kallade sjukronorsreformenvilket innebar att prestationsersättningen inom denoffentliga sjukvården avskaffades. Detta var en katastrofför vår sjukvård. Man har därefter försökt attkompensera produktionsbortfallet med att utöka antaletläkartjänster och resultatet har blivit en dyr och ineffektivsjukvård.Om man tittar på andra länder finner man att i de länderdär prestationsersättningen finns kvar så behandlar läkarnamånga fler patienter per dag än i . Så är fallet tillexempel i , , samt Tyskland.Antalet behandlade patienter per läkare och dag är nästanalltid dubbelt så många, ofta 3 till 4 gånger så många somhär hemma. I är till exempel ett besök på enkirurgmottagning 3 gånger så dyrt för samhället än hos enprivatpraktiserande kirurg, ansluten till Försäkringskassan.Nyligen har man även gjort ett försök medprestationsersättning utgående till en hel klinik. Helapersonalen vid Thoraxkirurgiska kliniken på Karolinskasjukhuset erbjöds en bonus på av grundlönen mot att man ökade produktionenunder 1991 med 125 operationer (från cirka 1000 öppnahjärtoperationer) . Genom att personalen på allasätt försökte effektivisera arbetet lyckades man öka antaletoperationer med 211! Personalen vid kliniken fick enbonuslön på totalt . Besparingen förLandstinget blev 3 gånger så stor. Inga negativa effekternoterades, tvärtom upplevde samtliga inblandadepersonalkategorier försöket som mycket positivt! Det börnoteras att de olika inblandade fackförbunden till en börjanvar mycket negativa till försöket, vissa av förbunden gickmed på försöket först efter det att medlemmarna annars till100 % hotat med att lämna förbundet! Läkarförbundetsinvändning var att var för litet. Motionärerna instämmer i detta ochhävdar att uppnådda vinster bör fördelas lika mellanarbetstagare och anställda. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till känna attfrågan om prestationsersättning inom sjukvården snarastutreds.