mot · GF02Fi202 · 1992-01-27 00:00:00 — Riktlinjer för den ekonomiska politiken Innehåll 1.Sammanfattning4 2.Det ekonomiska läget och utsikterna6 3.Den borgerliga regeringens politik11 4.Riktlinjer för den ekonomiska politiken16 4.1Mål och inriktning16 4.2Finans- och budgetpolitiken19 4.3Penning- och valutapolitiken24 4.4Skattepolitiken25 4.5Kommunernas ekonomi27 4.6Ett program för arbete och utbildning29 4.7Näringspolitik m.m.34 4.8Låg inflation37 4.9Välfärd och fördelning40Hemställan421. SammanfattningEn politik för arbete, sysselsättning och rättvisaDen ekonomiska politik socialdemokraterna förordarinnebär:att arbetslösheten pressas ned till i stället föratt öka till 4--1993,att utrymme skapas föromfattande satsningar på investeringar, arbete ochutbildning,att skattereformen återställs, barnbidragethöjs och försämringar i välfärden avvisas.Denna politik genomförs inom ramen för en ansvarsfullbudgetpolitik med ett mindre budgetunderskott än enligtregeringens förslag.Sverige har goda förutsättningarUppgiften för den ekonomiska politiken är nu attåstadkomma tillväxt, full sysselsättning och rättvisfördelning av inkomster och välfärd mellan medborgarna.Den uppgiften måste lösas på ett sådant sätt att näringslivetsinternationella konkurrenskraft förstärks och att enexportinriktad expansion säkerställs.Sverige har goda förutsättningar att åstadkomma ensådan utveckling. Kostnadsutvecklingen är under kontroll.Inflationen har knäckts och har en prisstabilitet pågod europeisk nivå. Räntorna har sänkts under det senasteåret bortsett från en viss uppgång . Den lågainflationstakten ger utrymme för en fortsatt sänkning avräntorna. Konkurrenskraften förbättras nu månad förmånad. Utrikeshandeln ger ett stort överskott ochbytesbalansen utvecklas i rätt riktning. Hushållssparandethar förstärkts kraftigt.De goda förutsättningarna för en period med exportleddtillväxt har åstadkommits genom de politiska beslut som harfattats under den socialdemokratiska regeringsperioden.Som exempel kan nämnas skattereformen,stabiliseringsavtalet, ecu-anslutningen, ,satsningen på infrastruktur och ökningen av yrkesutbildningoch högre utbildning. Dessa åtgärder ger full effekt underde närmaste åren.De ekonomiska förutsättningarna för en positivutveckling föreligger således. gäller det att föra enekonomisk politik som understödjer utvecklingen mottillväxt, full sysselsättning och rättvis fördelning.Regeringens politikDen politik som den borgerliga regeringen nu har lagtfram för motverkar såväl tillväxt somsysselsättning och en rättvis fördelning.Regeringen genomför en åtstramning av ekonomin, sominte är motiverad. Det leder till en ökning av arbetslösheteni ett läge när alla insatser i stället borde sättas in för attbekämpa arbetslösheten. Det leder till långtidsarbetslöshetmed stora sociala skadeverkningar. Ingen svensk regering imodern tid har satsat så mycket pengar på passivtkontantstöd och så låg andel på aktiva åtgärder som dennuvarande borgerliga regeringen.Den kritik, som vi har framfört mot att åtgärdernamotverkar tillväxt och sysselsättning, har bekräftats avregeringens egna bedömningar. Som en följd av åtgärdernahar regeringen tvingats sänka sina tidigare prognoser förtillväxten 1992 och 1993 och höja prognosen förarbetslösheten. Denna politik riskerar att rasera de godaförutsättningar som har skapats under de senaste åren.Vi menar att regeringens politik inte heller på längre siktär till gagn för landet. De fördelningspolitiska åtgärdernaleder till orättvisor och otrygghet. Detta skapar storaproblem i form av kompensationskrav inför kommandeavtalsrörelser, som riskerar att underminera denekonomiska balansen och därmed tillväxten.Regeringens politik innebär också att förväntningarnasänks på vad vi som nation kan åstadkomma. Den försenarpå detta sätt den återhämtning som kan komma tillstånd. Den försämrar möjligheterna för företagen att fåavsättning för sina varor och tjänster. har genomregeringens politik redan förlorat tempo när det gälleråterhämtning och tillväxt. Om regeringens politikgenomförs kommer att bli ett samhälle med högarbetslöshet och ökade klyftor. Det är ingen väg motframtiden. Det är en återvändsgränd.En politik för arbete, tillväxt och rättvisaVi vill få till stånd en omläggning av politiken. Vi villbedriva en ekonomisk politik som:förstärker deninternationella konkurrenskraften för det svenskanäringslivet och bidrar till en exportinriktad expansion,stimulerar den ekonomiska aktiviteten och tar vara påföretagens produktionskapacitet,bekämpar bådeinflation och arbetslöshet,bidrar till en rättvis fördelningochåstadkommer en uthållig tillväxt genom att säkrabalansen mellan ekonomi och ekologi.Vi anser att det inte finns skäl för att skära nerefterfrågan och tillväxten på det sätt regeringen gör. Detfinns tillräckligt utrymme för exportindustrin att växa näruppgången i världsekonomin nu kommer i gång. Det ärangeläget att skapa goda betingelser för företagen både påexportmarknaden och på hemmamarknaden.Vår politik kommer i en första etapp att pressa nerarbetslösheten till i stället för att låta den öka till 4--, vilket blir följden av regeringens politik. Därefter måstearbetet fortsätta med att stärka tillväxten och få nedarbetslösheten ytterligare.Genom de åtgärder som vi föreslår upphör fallet iinvesteringarna 1993. Hushållens köpkraft ökar mer än medregeringens politik. De offentliga utgifterna ökar med 1993 inom ramen för en ansvarsfull finansiering och ettminskat budgetunderskott. Inflationen bibehålls på en lågnivå. Tillväxten av nya resurser ökar under både 1992 och1993.Vårt handlingsprogramVårt handlingsprogram är uttryck för högre ambitionernär det gäller tillväxt, sysselsättning och fördelning än vadregeringen ger uttryck för. Vi anser att chanser bästtas tillvara om den ekonomiska politiken vidareutvecklasefter följande handlingslinjer:Investeringar ochunderhållsåtgärder i nationell och lokal infrastruktur, dvs.vägar, järnvägar, broar, bör förstärkas kraftigt.Upprustning, ombyggnad och reparation av bostäder,skolor m.m. bör genomföras nu när det finns ledigkapacitet.Utbildning och kompetenshöjning börförstärkas, inte rustas ned. Därför vill vi bygga ut denyrkesinriktade utbildningen i gymnasiet, förstärkaföretagsutbildningen samt hävda en vuxenutbildning ochfolkbildning på bästa europeiska nivå.Arbetsmarknadspolitiken måste därutöver förstärkas, bl.a.med resurser för otraditionella insatser.Regionalpolitiken måste inriktas på att skapa arbete ochutveckling och resurserna behöver förstärkas.Vi villförbättra ekonomins funktionssätt och höja produktiviteteni arbetslivet. Utöver insatser för att höja kompetensen iarbetslivet vill vi främja en förnyelse av arbetetsorganisation både i näringslivet och i den offentligasektorn.Vi vill säkerställa att det tillgängliga riskvilligakapitalet används för att utveckla och förstärkanäringslivet. Därför avvisar vi regeringens politik att genomutförsäljning av statliga företag suga upp detta kapital föratt finansiera statliga utgifter.Vi vill upprätthålla ensjukförsäkring av hög kvalitet. Vi avvisar förslagen om attinföra . På samma sätt avvisar vi förslagetom att slopa delpensionssystemet.Vi hävdar attskattereformen är till gagn för ekonomi och vi villupprätthålla den balans mellan arbete och kapital, somreformen byggde på. Vi föreslår att skattereformen ihuvudsak återställs och att barnbidraget höjs. Våra förslagpå skatteområdet innebär att statens inkomster ökar meddrygt /93.Vi kangenomföra denna politik för arbete, tillväxt och rättvisainom ramen för en ansvarsfull budgetpolitik, där deoffentliga utgifterna ökar och med ett mindrebudgetunderskott än enligt regeringens förslag.2. Det ekonomiska läget och utsikternaInternationell ekonomiBotten i den internationella lågkonjunkturen nåddesunder 1991. En uppgång har inletts i främst Förentastaterna, och . Den har dock hittillsvarit betydligt svagare än enligt flertalet prognoser. I Japanoch dämpas konjunkturen nu något. Dennadämpning väntas dock bli relativt kortvarig. Finlandupplever en dramatisk nedgång med kraftigt minskadproduktion 1991 och 1992. Sammantaget ökade tillväxten iOECD-området med 1991. Under 1992 och 1993förstärks tillväxten, se tabell 1.Den redan höga arbetslösheten i flertalet industriländerökar ytterligare något till följd av den svaga tillväxten.Särskilt , och har under en följdav år haft en mycket hög arbetslöshet.Den långsamma tillväxten och den svagaarbetsmarknaden dämpar pris- och löneökningarna i deflesta . För OECD-området som helhetberäknas de genomsnittliga löneökningarna bli ca 4,5 %både 1992 och 1993. Konsumentprisökningen inom OECD-området väntas falla till 1992 och 1993.nTabell 1. Den ekonomiska utvecklingen inom OECD-området1990199119921993BNP-tillväxt, %2,512,33Konsumentprisökning, %4,94,33,53,5Arbetslöshet, % nivå6,37,17,47,1Källor: Finansplanen och (arbetslösheten).Den svenska ekonomin 1991Svensk ekonomi befann sig 1991 i en av de djupastelågkonjunkturerna . BNP minskadeför första gången . somsysselsättningen föll steg arbetslösheten från 1990 till2,1991. Produktionsminskningen hade bådeinternationella och inhemska orsaker. En svagexportmarknadstillväxt och en tidigare ogynnsamkostnadsutveckling medförde att exporten minskade meddrygt i volym. minskade den inhemskaefterfrågan med . Den privata konsumtionenökade med . Den svaga ökningen av den privatakonsumtionen berodde bl.a. på att skattereformen gavhushållen ökade skäl att amortera lån som togs närkreditregleringen avvecklades. Det ökadehushållssparandet motsvarade en dämpning av den privatakonsumtionen med mellan 1989 och1991.Den viktigaste förklaringen till att den inhemskaefterfrågan minskade var emellertid att såväl de fastainvesteringarna som lagerinvesteringarna sjönk. Som följdav den svaga inhemska efterfrågeutvecklingen minskadeimporten med . Med detta följde att handels- ochbytesbalanserna förbättrades.Goda förutsättningar och 1993Trots den svaga konjunkturen 1991 kan man konstateraatt förutsättningarna för en långsiktigt god ekonomiskutveckling har förbättrats radikalt under de senaste åren.Den tidigare ofördelaktiga kostnadsutvecklingen har nubrutits. Löneökningarna har dämpats kraftigt från 10 %1990 till historiskt låga 1991. sker en ytterligaredämpning till ökning och nästa år.En viktig faktor bakom denna utveckling är detstabiliseringsavtal som kunde slutas efter ett initiativ av densocialdemokratiska regeringen. Det innebar att parterna påarbetsmarknaden accepterade en nedväxling fråninflationslöner till reallöner.Betydelsen av denna utveckling belyses i nedanståendetablå. Den visar utvecklingen av den svenska industrinsarbetskraftskostnader per producerad enhet i förhållandetill våra viktigaste konkurrentländer. Av tablån, som ärbaserad på uppgifter i nationalbudgeten, framgår att medande svenska kostnaderna ökade snabbare än konkurrentländernas, blir ökningen 1992ca och 1993 mindre än i konkurrentländerna.Sveriges konkurrenskraft förstärks alltså.n 19891990199119921993+6,2 %+4,1 %+0,--2,--2,9 %Vinstläget är också relativt högt i stora delar avnäringslivet i förhållande till konjunkturläget. Industrinsbruttoöverskottsandel beräknas i nationalbudgeten uppgåtill , vilket kan jämföras med 1981 och ca16 % 1977, vid bottennivåerna i de båda senastelågkonjunkturerna.Därutöver har en rad beslut fattats ,vilka har ytterligare stärkt det svenska näringslivetsställning. Anknytningen av den svenska kronan till deneuropeiska ecun , och ansökan ommedlemskap i ökar möjligheter att hävda siginternationellt. Skattereformen har gett mycketkonkurrenskraftiga svenska företagsskatter. Dessa ochandra åtgärder har stärkt förtroendet för den svenskaekonomin och graderat upp som investeringsland.Räntenivån har sänkts bortsett från en vissökning och utlandets direktinvesteringar iSverige har ökat från ca 1989 till ca 45miljarder kronor 1991. De avgörande stegen i dennaprocess togs av den socialdemokratiska regeringen.Ytterligare en positiv faktor är att arbetsmarknads- ochutbildningspolitiken i hög grad inriktats påkompetenshöjning av arbetskraften. Detta leder till attarbetskraften kommer att kunna vara väl att mötaföretagens efterfrågan och behov och att risken minskar försnabbt uppkomna flaskhalsproblem när konjunkturenvänder uppåt.Även den omfattande utbyggnad av infrastrukturen sombeslutades av den socialdemokratiska regeringen kommeratt verksamt bidra till förbättrade industriellaförutsättningar.Den svenska industrin har därför goda förutsättningaratt haka på när den internationella konjunkturen nu vänderuppåt. Svensk industri har också en potential för ökadtillväxt och förnyelse under återstoden av 1990-talet.Till följd av den dämpade kostnadsutvecklingen har ettmarkant trendbrott skett när det gäller inflationen. Med enprisökningstakt på i årstakt 1992 ligger densvenska inflationen nu i nivå med de lägsta inom EG. Densvenska bytesbalansen har successivt förbättrats de senasteåren. Underskottet motsvarar bara av BNP.Sveriges ekonomiska huvudproblem är nu inte inflationoch bytesbalansunderskott utan att den kraftigt minskandeefterfrågan leder till onödig utslagning avproduktionskapacitet, minskande investeringar och därmedminskande sysselsättning och snabbt stigande arbetslöshet.Sveriges ekonomi 1992 och 1993 med regeringens politikRegeringen har lagt om den ekonomiska politiken iåtstramande riktning, vilket dämpar produktion ochsysselsättning och ökar arbetslösheten. Effekterna avregeringens politik redovisas på ett tydligt och enligt vårbedömning i huvudsak korrekt sätt i den preliminäranationalbudgeten.När det gäller den privata konsumtionen gör viemellertid en annan bedömning än regeringen. Regeringenhar antagit att den kraftiga ökning av hushållens sparkvot,som inleddes i samband med skattereformen och förstärktesav lågkonjunkturen, skall förbytas i en minskning 1993. Pågrund härav skulle den privata konsumtionen öka mednästan trots de åtstramningar av hushållens ekonomisom man föreslår i finansplanen. Som motiv för nedgångeni sparandet 1993 anger regeringen en ökad optimism pågrund av att tillväxten då åter väntas öka och attarbetslösheten då väntas öka långsammare.Det finns emellertid flera skäl som talar för en fortsattuppgång i hushållssparandet. Bland de viktigaste kannämnas det minskade värdet av ränteavdragen som följerav att kapitalbeskattningen sänks från till , atthushållens totala inkomster med hänsyn tagen tillåterbetalningen 1992 av det tillfälliga sparandet minskarmed 1993, ett fortsatt högt realränteläge och enrestriktiv kreditprövning hos finansinstituten efter desenaste årens stora kreditförluster.Vi har därför räknat med att sparkvoten kommer attfortsätta att öka något med regeringens politik. Det ledertill att den privata konsumtionen minskar istället för att öka såsom anges i finansplanen.Effekten på BNP blir -- sedan effekten av en mindreimportökning beaktats -- en ökning jämfört medfinansplanens 1,3 %.I övrigt delar vi regeringens bedömningar, se tabell 2.Med regeringens politik kommer ekonomin att utvecklas mycket svagt:Konsumtion ochinvesteringar kommer sammantagna att minska både 1992och 1993.Tillväxten blir negativ och stannar vid 1993.Arbetslösheten stiger till 1993.Detta är en politik som vi socialdemokrater inte kanacceptera.Tabell 2. Försörjningsbalans och nyckeltal för SverigeProcentuell förändring (om inte annat anges)MedMed social-regeringensdemokraternaspolitik2politik 19911992199319921993Privat konsumtion0,30,5-- 0,40,91,0Offentlig konsumtion0,70,6-- 0,10,80,9-- Statlig-- 1,0-- 1,2-- 0,5-- 0,51,1-- Kommunal1,41,30,01,40,8Bruttoinvesteringar-- 8,5-- 7,5-- 1,6-- 7,00,0Lagerinvesteringar1-- 1,20,60,70,60,7Export-- 2,32,04,52,04,5Import-- 6,01,22,61,53,5BNP-- 1,3-- 0,20,90,11,8Konsumentpriser9,53,23,53,23,5Real disponibel ink.4,12,10,42,51,3Sparkvot, % nivå2,64,25,04,24,5Arbetslöshet, % nivå2,73,84,63,63,3Bytesbalans, % av BNP-- 1,3-- 1,2-- 0,5-- 1,2-- 0,71 Lagersving i % av BNP föregående år.2 Utvecklingen med regeringens politik baseras påfinansplanens prognoser. Dock har en annan bedömninggjorts när det gäller sparkvoten och följdändringar av BNP,import, bytesbalans och arbetslöshet.Källor: Finansplanen och egna beräkningar.Sveriges ekonomi 1992 och 1993 medsocialdemokraternas politikVår politik syftar till att minska lågkonjunkturenspåfrestningar på hushållens och företagens ekonomi ochförhindra att den leder till onödig utslagning av mänskligaoch reala resurser. Dessa resurser skall i stället sättas in föratt främja tillväxt och förnyelse. Strukturellt skall utrymmefinnas för en god tillväxt i den konkurrensutsatta sektorn,när de marknadsmässiga förutsättningarna för dettakommer till stånd.Konkret innebär den socialdemokratiskabudgetpolitiken att vi avvisar ett antal åtstramningsförslagsom minskar hushållens disponibla inkomster.Vi vill dessutom satsa på ett program för arbete ochutbildning, som omfattar ökade investeringar i bostäder ochinfrastruktur, vidgade utbildningsmöjligheter samt en meraktiv arbetsmarknads- och regionalpolitik. Statsbidragentill kommunerna bör inte skäras ned på det sätt somregeringen föreslår.Konsekvenserna av den socialdemokratiska politikenblir en bättre utveckling av inhemsk efterfrågan. Denprivata konsumtionen kommer att öka mer än medregeringens förslag. Till detta bidrar både ökade inkomster,ökad sysselsättning och en inte lika markerad uppgång ihushållssparandet. Det senare är en följd bl.a. av att viavvisar minskningen av ränteavdragen och sänkningen avförmögenhetsskatten.Med vår politik dämpas nedgången i investeringarnaredan i år och upphör 1993. Detta är främst en effekt av deåtgärder vi föreslår på bostadsområdet samt av deföreslagna investeringarna i vägar och förbättrad skolmiljö.Även den offentliga konsumtionen blir större med vårtförslag än med regeringens politik. Det beror främst på attarbetslösheten i vårt alternativ bekämpas med aktivaåtgärder i stället för genom kontantstöd. Genomförandet avutbyggnaden av gymnasieskolans tredje år samt denfortsatta satsningen på Komvux bidrar till en bättrekommunal konsumtionsutveckling. Med densocialdemokratiska politiken ökar tillväxten till ca 2 %1993. Antalet sysselsatta blir över 30 000 fler 1993 än medregeringens politik och fler bereds tillfälle till utbildning.Arbetslösheten kan pressas ned till istället för att som med regeringens politik stiga till 4--,se diagram 1.Diagram 1. ArbetslöshetenProcent av arbetskraften 3. Den borgerliga regeringens politikRegeringens ekonomiska politik syftar enligtfinansplanen till att bryta den ekonomiska stagnationen,pressa ner arbetslösheten och återupprätta som entillväxt- och företagarnation. Men beskrivningen ifinansplanen stämmer dåligt med politikens faktiskainnehåll. Dess konsekvenser blir en försvagning avtillväxten, ökade orättvisor och försämrade statsfinanser.ÅtstramningKonjunkturläget är svagt ochprognoserna visar fallande BNP och svag tillväxt nästaår. Trots den svaga utvecklingen lägger regeringen fram ettbudgetförslag med åtgärder som stramar åt efterfrågan ochsänker tillväxten ytterligare.Vi kan redan nu se konsekvenserna av denna politik iregeringens egna prognoser. Prognosen för tillväxten harsänkts och arbetslösheten har räknats upp. Regeringenshöstprognos baserades på den förra socialdemokratiskaregeringens politik. Den nya prognosen tar däremot hänsyntill konsekvenserna av den borgerliga regeringens åtgärder.I allt väsentligt är den lägre tillväxten en konsekvens avsvagare inhemsk efterfrågan. Privat konsumtion harreviderats ned , offentligkonsumtion och investeringarnamed för 1992 och 1993sammantagna. En svagare internationell utveckling ochdärmed sammanhängande svagare exportutveckling kanbara förklara mellan avregeringens nedrevidering av BNP-prognosen för de båda åren sammantagna.Regeringens åtstramning berör i första hand treområden: Bostadsinvesteringarna, den privatakonsumtionen och kommunerna. Tillsammans svarar dessaför mer än två tredjedelar av den samlade inhemskaefterfrågan och BNP.Regeringen har genomfört en rad förändringar sompressar ned bostadsbyggandet, i ett skede när byggandetändå avtar. Räntelånesystemet, som skulle ha införts , har stoppats. Total osäkerhet råder omfinansieringsvillkoren . Investeringsbidraget harsänkts i ett första steg från till avbyggkostnaden. Ränteavdragens värde minskar från 30 %till 1993 och räntebidragen reduceras. Osäkerhetråder också om reavinstskatten på villor och bostadsrätter.Som en följd av denna politik har regeringen nu fått räknaned prognosen för bostadsbyggandet , vilket innebäratt nybyggnadsinvesteringarna halveras mellan 1991 och1993. Vi räknar med att bostadsbyggandet blir ca 6miljarder kronor mindre 1993 med regeringens politik änmed vår.Även när det gäller den privata konsumtionen innebärregeringens åtstramningspolitik en försvagning. Som enkonsekvens av regeringens åtgärder reduceras hushållensinkomster. De tyngsta orsakerna är karensdagarna,höjningen av egenavgiften till arbetslöshetsförsäkringenoch de minskade ränteavdragen och räntebidragen. Vårbedömning är att den privata konsumtionen kommer attminska 1993 om regeringens förslag genomförs. Bortfallet iefterfrågan kan uppskattas till ca 1993jämfört med om vår politik genomförs.Även när det gäller den kommunala sektorn kommerkonsekvenserna av regeringens åtgärder att bli betydande.Den generella indragningen av statsbidrag 1993 på mellan 5och och minskade statsbidrag därutöverkommer att minska kommunernas och landstingensmöjligheter att erbjuda vård, omsorg, utbildning etc.Regeringen har i konsekvens med politiken dragit nerprognosen för den kommunala konsumtionen 1993. Vårbedömning är att de åtgärder regeringen nu föreslårkommer att leda till att den kommunala konsumtionen blirca lägre än om våra förslag genomförs.Sammantaget leder dessa bedömningar till attefterfrågan minskar med 1993 iförhållande till om våra förslag genomförs. Med hänsyn tillimportinnehåll m.m. skulle det innebära att regeringensförslag sänker tillväxten med 1992 ochnärmare 1993 och att därmed över 30 000 fler blir utan arbete 1993 än medsocialdemokraternas politik.Regeringen gör anspråk på att bedriva en politik förtillväxt. Men någon stimulanseffekt av regeringens politikkan inte spåras på vare sig BNP, export eller investeringar iregeringens prognoser. Det är inte heller förvånande. Våruppfattning är att de tillväxtfrämjande effekterna av dekraftiga skattesänkningarna på förmögenheter, aktiehandeloch annat som regeringen driver igenom är begränsade påbåde kort och lång sikt. De kan inte mäta sig med detillväxthämmande effekterna av den åtstramningskattesänkningarna framtvingar. Regeringens politik lederinte till ökad tillväxt utan till minskad tillväxt och högrearbetslöshet.Ökade orättvisorRegeringens ekonomisk-politiska strategi är enligtfinansplanen en kombination av sänkta skatter med 10miljarder kronor som skall finansieras med minskadeutgifter av samma storlek. Detta är, menar vi, en långsiktigstrategi för nedrustning av välfärden. Den kommer att ledatill ökade orättvisor i det svenska samhället. Den kommeratt slå hårdast mot kvinnorna bl.a. genom attneddragningarna riktas mot verksamheter där främstkvinnor arbetar.Denna strategi avser regeringen dessutom att tillämpa årefter år, även om den leder till minskad tillväxt och ökadarbetslöshet. Regeringen lägger nu medvetet förslag somökar arbetslösheten med 10 000-tals personer, utan hänsyn till konsekvenserna fördem som drabbas. Det är den långsiktiga strategin som äröverordnad. I teorin gäller det att skapa ett gynnsamtklimat för företagare och kapitalägare. Men i praktikenkommer denna politik, som leder till ökad arbetslöshet, attskapa mycket lidande och oro och få stora socialaskadeverkningar.Bördorna av regeringens omfördelningspolitik kommeri huvudsak att få bäras av löntagare, barnfamiljer ochpensionärer med låga eller normala inkomster.Den av tidigare beslutadebarnbidragshöjningen med . per barn och år harskjutits upp från till senare.Den fördubbling av löntagarnas egenavgifter tillarbetslöshetskassan 1992 (från ca . till ca 300kr.