mot · GF02Ju620 · 1992-01-27 00:00:00 — När det gäller åtgärder mot ungdomsbrottslighet så hardetta ämne varit föremål för ett stort intresse i samhället.Självfallet och naturligt, eftersom våra barn och ungdomarär samhällets bästa kapital, i bemärkelsen tillgång påtillväxt.Det tragiska i sammanhanget är att de största förlorarnaär de ungdomar som på olika sätt blir brottsaktiva. Jag skalli det här sammanhanget inte gå närmare in påbakomliggande orsaker till detta. Främst för att det finns enmängd utredningar om detta, i exempelviskommissionsrapporter, där olika företrädare har djupareinsikter inom respektive kompetensområde. Dessvärre gårofta åsikterna isär om vad man bör göra i sammanhanget.Själv har jag haft förmånen att, under en stor del av minverksamma tid som polis , fåttarbeta bland barn och ungdomar inom olika funktioner,dels på fältet dels som utredare. Denna erfarenhet hartillfört mig, liksom många andra, kunskaper om hur dessabrottsaktiva själva ser på brott och straff eller gärning ochpåföljd, vilken vokabulär man nu föredrar.När jag nu som ledamot i riksdag får möjlighetatt medverka till förslag som förhoppningsvis kankomplettera vad som tidigare föreslagits av ambitiösaledamöter i denna riksdag, så är min ambition inte mindre.Våra straffteorierBland våra grundläggande straffteorier har vi, sombekant är, lagt stor vikt vid straffets moralbildandeverkan. Med andra ord, vid ett ovillkorligt frihetsstraff sompåföljd, avhåller säkert straffhotet många från att begåbrott. Därmed är man inne på den preventionsteori somvårt samhälle lägger den största vikten vid, dvsgeneralpreventionen, i dagligt tal kalladallmänpreventionen. Att man straffar en brottslingför att avhålla allmänheten. Det här är ju intekontroversiellt på något vis. De flesta av oss medborgareställer sig bakom detta synsätt.Men hur fungerar dessa teorier och uppfattningar ipraktiken? Det är här som vi närmar oss pudelns kärna idebatten om hur samhället skall lösa de brottsaktivaungdomarnas kriminalitet.Ungdomars tankar om brott och straffHur uppfattar ungdomarna själva det hela när de ellerjämnåriga begår brott? Ja, tämligen enkelt uttryckt, såtycker faktiskt våra ungdomar att samhällsreaktionerna ärslappa helt enkelt. De som är rörande överens om dettafaktum är framför allt de som hamnat i brottskarriärensekorrhjul, med allt vad det medfört, när man iefterstundens kranka blekhet, haft möjlighet att tänkagenom sin situation. De tycker med rätta att vuxenvärldensvek dem genom att inte ställa de krav som de förväntatsig.Barn och ungdomar är logiska, mer än vivuxna, det finns det myntade begrepp om, liksom ocksåteorier. Barn och ungdomar förstår och vet när de gjort fel,oftast. Under sin uppväxt har de på olika sätt blivit påmindaom detta i sin uppfostran, vem det än är som har stått fördenna del i deras liv. Detta är elementärt.När barn och ungdomar gör fel och medvetet, dvsuppsåtligen begått brott, så förväntar de sig att det skall blien reaktion, dvs ett straff för den brottsliga handlingen.Uteblir den logiska reaktionen så blir de frustrerade ochgenomskådar inkonsekvensen hos vuxenvärlden. Det liggerockså i ungdomens natur att ''testa'' de vuxnas och därmedsamhällets gränser. Tillåter samhället att ''svängarna tas ut''så fortsätter tyvärr många ungdomar att ''ta ut svängarna''.När så samhället efter diverse socialtjänstvård, ett antalskyddstillsyner, dömer till frihetstraff, då vägs de gamlasynderna in och påverkar straffpåföljden. Då känner sigmånga ungdomar lurade av samhället. Dvs att man intesatte in åtgärder tidigare, i form av en kraftigare markeringoch vilja att ta tag i problemen. Som systemet f n är såfortsätter den negativa utvecklingen med samhällets godaminne.Varför är det ingen som bryr sig?Den frågan har jag som utredare fått av mångaungdomar på glid. Många upplever det som att man tidigarebara blivit lätt förmanad och lite överseende klappad påhuvudet och därmed utelämnat den logiska reaktionen iform av en radikal påföljd. Detta upplever dessa ungdomarsom att ''ingen brydde sig''. För många unga kan dennainsikt vara direkt avgörande för fortsatt brottslig karriärvilket inte sällan leder vidare till blandmissbruk och vidareförödande konsekvenser.Jag vill här markera att jag naturligtvis ställer mig bakomtankarna lag med särskilda bestämmelser om ungalagöverträdare, där man inte onödigtvis vill kriminaliseraungdomen. Men jag anser att uppfattningen ärförändrad i många stycken. Det blir groteskt när påföljdenblir till ett slags belöning i form av seglatser till fjärranländer i ''värstingresor''. Jag vill också föregå eventuellameningsmotståndare med att upplysa om att jagpersonligen är medveten om att de s k värstingresorna inteär direkta påföljder på de brott som vederbörande begått.Jag talar här om hur dessa företeelser uppfattas dels avandra ungdomar -- både de som är brottsaktiva och de sominte är det -- dels av den breda allmänheten.Jag hävdar bestämt att en majoritet i vårt samhälletycker att åtgärder skall sättas in analogt med vårastraffteorier. Att man helt enkelt tillämpar dessaallmänpreventiva åtgärder. Vad som är olyckligt isammanhanget är att det tar så innan samhälletsrättsvårdande instanser reagerar. T ex när ungdomar blir föremål för ingripande p g a brott,frisläpps de tämligen omgående efter att blivit infördanågonstans, för att i ett senare skede bli föremål föråtgärder. Detta är inhumant mot den ''felande'' ungdomen.Att efter frihetsberövandets tillfälliga obehag få vandra ifriheten till kompisarna är i sammanhanget mer ett''mandomsprov'' än en obehaglig upplevelse. Bland de litemer ''vågade'' i dessa sammanhang upplevs det hela mersom en merit i umgängeskretsarna. Risken är stor att denunge inte förstår att han begått en icke acceptabel handlingi samhället. Dessutom är risken stor att den unge fortsättermed sitt kriminella beteende, speciellt om den socialakontrollen i uppväxtförhållandena inte fungerar.Ta tag i problemen tidigare, inför jourdomstol!Vad jag skulle vilja är att man seriöst diskuteradeåtgärder så att den unge brottsmisstänkte ställdes inför enjourdomstol, där man beslutar om ett frihetsberövandeunder på . så skulleman mycket ingående granska den unges livsförhållandeoch leverne samt eventuella fortsatta behov av åtgärder.Den direkta åtgärden vid beslutet skulle föranleda att densom blev föremål för beslutet inte kunde återvända tillfriheten förrän utredning om vidare åtgärder var klar. Dettaskulle få till följd att den allmänpreventiva effekten skulleuppfattas för vad den är. Detta i kombination med en känslaav att samhället reagerar konsekvent och ställer krav på densom faktiskt är inne på fel spår och behöver tillrättaföras.Åtgärderna bör sättas in från straffmyndighetsåldern . De som närmast skulle ha hand omgranskningen är sociala myndigheter. För detta fordras enviss omstrukturering av nuvarande arbetsrutiner hosnämnda myndigheter.Frihetsberövandetiden för utredning enligt förslagetovan skulle också kunna utnyttjas så att polis- ochåklagarmyndighets utredning blev underlag för beslut ompåföljden för brottet. Generellt skulle åtgärden i förslagetkunna vara tillräcklig vid de flesta brott. Återfall ibrottslighet eller brott med visst straffvärde skulle kunnamedföra fängelsestraff som påföljd.Ungdomsbrottskommitténs förslagI den översyn som ungdomsbrottskommittén arbetar mednär det gäller ingripanden mot unga lagöverträdare,framförs det tankegångar om samordning mellanrättsväsendet och . Dessa tankegångar ärriktiga. Däremot är förslaget om att inrätta särskildaveckoslutsfängelser, i praktiken orealistiskt, så tillvida attdet förmodligen blir ineffektivt och tandlöst. Jag trornämligen att det kommer att bli svårt med verkställigheten.När den unge inte inställer sig självmant så skall ju polisensöka efter vederbörande och det kommer att gå åt alldelesför stora resurser till detta. Redan nu är det problem inomnuvarande system med de som skall avtjäna sina straff ianstalt, p g a att många ej självmant inställer sig för attavtjäna påföljden. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om förbättrad samordning mellanrättsväsendet och för konsekventare åtgärdermot ungdomsbrottslighet,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om införande av jourdomstol,3. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om frihetsberövande underutredningstid.