mot · GF02Fi73 · 1992-05-11 00:00:00 — med anledning av prop. 1991/92:150 Förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för /93, m.m. (kompletteringsproposition) Åtgärder mot finanskrisenA. Varför finanskris?Den kris som drabbat finansbolag, banker ochfastighetsbolag är en del i en mera allmän internationellutveckling.Under 1980-talet avvecklades kreditrestriktionerna imånga länder. Så var fallet i , som genomfördeavregleringen före . Så var fallet i ,som genomförde den parallellt med Sverige.Så var fallet i , och , somgick i spetsen för avregleringen. , som varfinansminister i , harbeskrivit verkningarna av avregleringen på följande sätt:Av de sju större industrinationerna, som ingår i G7, hartre genomgått en recession av anmärkningsvärt likartadnatur. Det är svårt att tro att det är de ekonomiskakonsekvenserna av det engelska språket som förklararsambandet. Vad som förefaller vara en mycket troligförklaring är att dessa tre ekonomier har gått allra längst påden finansiella avregleringens väg. Det har alltid funnits,och kommer alltid att finnas, ekonomiska cykler. Men medkrediter i alla möjliga former, lätt tillgängliga efteravregleringen, har dessa tre ekonomier upplevt en särskiltelakartad form av kreditcykel.Nigel Lawson sammanfattar i (den 27januari 1992) verkningarna av avregleringen så här:Enskilda och företag kom att låna på ett överdrivet sätt.Myndigheterna underskattade kraftigt den efterfrågeeffektsom avregleringen skulle komma att ge upphov till.Bankerna insåg endast dunkelt hur sårbara de var förkreditcykeln.Nigel Lawsons självkritiska betraktelse är tillämpligockså på de svenska förhållandena. Kreditmarknaden hadeunder hela efterkrigstiden varit reglerad. Men regleringenhade efter hand förlorat i effektivitet, och en gråkreditmarknad hade vuxit fram. En avreglering varnödvändig. Statsmakternas beslut om avreglering (1985)syftade inte till att åstadkomma en allmän kreditexpansion,utan sågs som ett nödvändigt steg av långsiktig,strukturpolitisk karaktär. Besluten var också enförutsättning för att avveckla valutaregleringen och var påså sätt ett villkor för fortsatta deltagande i deninternationella integrationsprocessen.Utvecklingen i blev alltså densamma som iStorbritannien. Bankerna inledde en kraftig expansion avsin utlåning och drev en hård konkurrens medfinansbolagen. Kreditexpansionen stimulerades av devillkor som gällde i det gamla skattesystemet och av deförväntningar som skapades av en lång och ihållandehögkonjunktur med hög inflation.Till detta kom att banker och finansbolag etablerade enny syn på säkerheter och betalningsvillkor.De fristående finansbolagens verksamhet prägladesunder framför allt senare delen av av ett myckethögt risktagande.... Bankerna och de bankägdafinansbolagen tog snart efter det säljinriktade koncept somursprungligen hade lanserats av de fristående bolagen.Konkurrensen om marknadsandelarna hårdnade.Utvecklingen ledde till att bankerna fick in allt sämrekrediter i sina portföljer som de friståendefinansbolagen för att kunna behålla vunnamarknadsandelar och för att kunna erövra nya, ägnade sigåt alltmer riskfyllda engagemang (, Ds1991:47).Bankernas kreditgivning kom därmed att få starkaeffekter på den allmänna efterfrågan och på prisbildningen.Det medförde också en felaktig allokering: finansiellaresurser tillfördes i stor utsträckning den minstkonkurrensutsatta sektorn, nämligen fastighetsmarknaden.Mycket av kreditgivningen byggde på föreställningen omständigt stigande värden på fastigheter, dvs. en permanenthög inflation. Trots statsmakternas uttalade ambitioner attgöra slut på inflationen, fortsatte många med en utlåningsom byggde på inflationsförväntningar.När nedväxlingen från en hög inflation till stabilarepriser genomfördes ändrades förutsättningarna radikalt förbanker och finansbolag. Därmed blottlades bristerna ikreditgivningen. Först finansbolagen och sedan bankernatvingades redovisa inträffade och förväntade kreditförlustersom var långt större än normalt. Vi har ännu inte sett slutetav denna process.B. Skall marknaden lösa problemen -- eller behövs detpolitiska åtgärder mot krisen?Det finns skäl som talar för att finanskrisen får ha singång och att problemen får lösas genom marknadenssjälvläkande krafter.Ett skäl är att kreditmarknadenavreglerats och det ligger i sakens natur att anpassningen tillnya förhållanden bör ske utan politiska ingrepp.Ettannat skäl är att den nu pågående processen slår ut desvagare delarna av det finansiella systemet och att de somfinns kvar är starka och kan bära upp ett väl fungerandefinansiellt system.Ett tredje skäl är att processen innebären anpassning av värden till en mer realistisk nivå än densom etablerades i slutet av 80-talet.Men det finns också skäl som talar för politiska åtgärdersom dämpar verkningarna av krisen. Dessa skäl hängersamman med att finanskrisen nu får återverkningar på denreala ekonomin, på investeringar, produktion ochsysselsättning.Kreditförlusterna har medfört ökadförsiktighet med kreditgivningen, främst till de mindreföretagen, som ofta tvingas begränsa produktion ochinvesteringar även i sådana fall där förutsättningarna ter siggynnsamma.Kreditförlusterna har också drivit framhöjda utlåningsräntor för att täcka de ökade kreditriskerna.Det verkar hämmande på investeringar, produktion ochtillväxt.Även om dessa problem ter sig allvarliga är ändådet mest oroande att krisen riskerar att ytterligare fördjupasoch att återverkningarna på ekonomin då skulle kunna blimycket dramatiska. En möjlig konjunkturuppgång skullekunna kvävas och i stället följas av en förlängd ochfördjupad lågkonjunktur.Det måste nu vara en huvuduppgift för den ekonomiskapolitiken att minska risken för att anpassningen i detfinansiella systemet förhindrar en återhämtning iproduktion och sysselsättning. En ekonomisk politik sombidrar till en ökad produktivitet, stabila priser, sjunkanderäntor och stigande produktion, är det bästa medlet.Som ett led i en sådan politik behövs det nu ocksååtgärder på finansmarknaden. Denna motion är inriktad pådet . Den innehåller förslag till åtgärder som direktoch målinriktat lindrar krisen och minskar risken för enytterligare fördjupning.Åtgärder föreslåssom skapar en bättre fungerandefastighetsmarknadsom stimulerarriskkapitalmarknadensom lindrar påfrestningarna påbanker och andra finansinstitut och ger utrymmeför en fortsatt omstrukturering av den finansiella sektorn.C. Förbättrad tillgång på riskkapitalRiskkapitalmarknadens betydelse ökar när banker ochandra kreditinstitut blivit försiktigare och meråterhållsamma i sin kreditgivning. Med förbättrademöjligheter till nyemissioner skulle företagens finansiellabas och kreditvärdighet kunna stärkas. Även bankernaskapitalbehov skulle lättare kunna tillgodoses medgynnsamma effekter på deras kapitaltäckning ochutlåningskapacitet.För de närmaste åren har börsföretagensnyemissionsbehov uppskattats till perår, vartill kommer ytterligare 5--per årför att ge fastighetsbolag, banker och försäkringsbolag enrimlig finansiell ställning.Det samlade kapitalbehovet är således mycket stort.Samtidigt är utbudet av riskkapital mycket begränsat ochnyemissionsverksamheten på börsen är obetydlig.För att underlätta näringslivets försörjning medriskkapital föreslås följande åtgärder.1. rätt att köpa aktierAP-fonden har aktier i tre delfonder, 4:e och 5:eAP-fonden samt den s.k. avvecklingsfonden, fond 92--94.Tillsammans förvaltar de aktier för 35--40 miljarder kronor.Vi föreslår att ramen för aktieköp vidgas med10 miljarder kronor, vilka bör fördelas lika mellan de trebefintliga aktieförvaltande delfonderna. I ett längreperspektiv bör en modernisering av och placeringsregler genomföras så att fondensverksamhet kan bli flexiblare och rationellare. Att nu ökaramen för aktieinnehavet skulle ligga väl i linje med ensådan reform.2. Låt näringslivets behov gå före statsbudgetensI nuvarande läge med svår brist på riskkapital bör allttillgängligt utrymme reserveras för näringslivets behov.Staten bör inte genom utförsäljning av sitt aktieinnehav tadet knappa utrymmet i anspråk och därigenom tränga utnäringslivet från möjligheter att nyemittera. Utförsäljningav statliga företag för är i dagensläge en orimlighet som skulle förvärra finanskrisen. behöver resurserna bättre änstatsbudgeten.3. Bevara utvecklingsfondernas och Norrlandsfondensmöjligheter att finansiera mindre och medelstora företagUtvecklingsfonderna gör stor nytta genom sina insatserför de mindre och medelstora företagen över hela landet.Samtidigt som andra finansieringsmöjligheter nu försämrasvill regeringen dra ner utvecklingsfondernas ochNorrlandsfondens kapacitet. Det vore åtgärder i helt felriktning som skulle förvärra dagens problem. De bör därförinte genomföras. I stället bör de regionalariskkapitalbolagens verksamhet utvecklas.4. Utveckla avvecklingsfondens småföretagsfinansieringDen s.k. avvecklingsfonden förvaltar nu den betydandemängd småföretagsfinansiering som byggts upp avlöntagarfonderna. Nyfinansieringen har upphört ochbefintliga engagemang är under avveckling. Behovet avdenna finansiering är emellertid större än någonsin ochverksamheten bör därför hellre utvecklas än avvecklas.D. Åtgärder för att stärka fastighetsmarknadenFastighetsmarknadens utveckling är av strategiskbetydelse för hur bankerna och hela finanssektorn kommeratt klara . Fortsatt prisfall förkommersiella fastigheter skulle ge fortsatta mycket storakreditförluster i bankerna. Men det allvarligaste hotet ärtrots det risken att prisfallen på villa- ochbostadsrättsmarknaden blir så kraftiga att krisen sprids tillhushållssektorn i större omfattning. De sociala ochekonomiska effekterna skulle då kunna bli heltoöverskådliga. För att minska påfrestningarna påfastighetsmarknaden och minska risken för spridning tillegnahemsmarknaden föreslås följande åtgärder.1. Ingen ytterligare begränsning av ränteavdragen 1993Ränteavdragens värde sänks från 30 till 25procent. Därmed stiger boendekostnaderna föregnahemsägare, och priserna på villor och bostadsrätterfaller ytterligare. Alla med ränteavdrag får höjdinkomstskatt 1993 som följd av avdragsbegränsningen.Risken för att finanskrisen sprider sig till hushållssektornökar ytterligare. Någon ytterligare, ensidig begränsning avränteavdragen bör inte genomföras 1993. beslutbör ändras och kapitalskattesatsen förbli också1993.2. Inför rullande fastighetstaxeringFastighetsskatten baseras på en värdering av fastighetensom sker . I tider med prisfall kan skatten blihögre än vad som avsetts och ytterligare förvärraproblemen. När priserna stiger blir problemen de omvända,skatteuttaget blir lägre än som avsetts vilket skaparövergångsproblem vid nästa taxering. I stället bör enrullande taxering införas, så att skatten kan tas ut på ett såaktuellt underlag som möjligt. Förslag i denna riktning harredovisats av (SOU1984:37--38), och har ävenFastighetsskatteutredningen (SOU 1992:11) anslutit sig tillsamma idé. Regeringen bör återkomma tillriksdagen med förslag om kontinuerlig anpassning avtaxeringsvärdena till förändrade marknadsvärden.3. Ingen fastighetsskatt på outhyrda lokalerRegeringen har föreslagit ett fullständigt slopande avfastighetsskatten på kommersiella fastigheter. Därigenomskulle enligt regeringen fastigheternas lönsamhet stärkas,priserna stiga och kreditförlusterna minska. Det är dockinte troligt att ett slopande av skatten skulle få så starkaeffekter. Det normala är att fastighetsskatten ej ingår ihyran utan betalas av hyresgästen. Värden kan försöka höjahyran först när kontrakten löper ut, oftast efter 3--4 år.Möjligheterna att då genomföra kraftiga hyreshöjningar ärosäkra. Hyresgästerna fick betala skatten när den infördesoch höjdes, det är inte självklart att värdarna ensamma kanfå ta hand om en sänkning.Fastighetspriserna påverkas vidare endast i den månspekulanterna är övertygade om att skatten inte återinförsnär krisen är över eller när staten behöver pengar. Medhänsyn till att detta är en skatt som inte ger några problemmed EG och uttalanden av vice statsministern om attfastighetsskatten kan höjas är det troligt attköparna skulle bedöma risken för ett återinförande sombetydande. Effekten på priserna skulle då bli begränsade.Dessutom ifrågasätter vi om staten genom att ge stora,särskilt riktade skattelättnader skall rädda fastighetsägareeller andra placerare från konsekvenserna av beslut somvisat sig förlustbringande. Det hör till bilden att priserna påkontorshus , trots det kraftiga prisfallet de senasteåren, är åtta gånger högre än 1980.Fastighetsskatten på kommersiella fastigheter ger . I dagens budgetläge är skälen intetillräckliga för att motivera ett slopande.Därmed bör den del av fastighetsskatten som ärhänförlig till lokaler som ej är uthyrda kunna efterges. Ensådan eftergiftsmöjlighet förutsätter att enkla rutiner fördetta kan skapas och att kontrollmöjligheterna blir så godaatt fusk inte behöver bli något problem. Regeringen bör gesi uppdrag att skyndsamt utreda möjligheterna att införa ensådan ordning.4. Ökade möjligheter till jämkning av taxeringsvärdetI avvaktan på att ett permanent system för rullandefastighetstaxering kan införas bör andra möjligheter attåstadkomma aktuella taxeringsvärden tas till vara. Ensådan kan vara att vidga rätten till jämkning avtaxeringsvärdet för fastigheter vars värde genom särskildaomständigheter har sjunkit väsentligt. Denna möjlighet börprövas. Detta bör ges regeringen till känna.5. Ökad rätt för AP-fonden att köpa fastigheterAP-fonden får placera högst av sittkapital i fastigheter eller fastighetsbolag. I linje med vårsträvan att ge AP-fonden större frihet att själv väljaplaceringsinriktning bör denna ram vidgas. Om AP-fondenunder gör bedömningen att det är lönsamtatt öka fastighetsinnehavet med hänsyn till de sänktapriserna och den ökade avkastningen bör inte alltför snävalagregler hindra detta. Ramen bör därför i ett första steghöjas till 10 procent.6. Inget utbudstryck från statenRiksdagen har beslutat om en ombildning avbyggnadsstyrelsen som bl.a. syftar till att bereda vägen fören utförsäljning av statliga kontorsfastigheter för drygt 20miljarder kronor. Blotta risken för att detta bestånd kankomma ut på marknaden så snart priserna stabiliserats ellernär statsbudgeten behöver förstärkas innebär en belastningpå marknaden. Detta hot bör undanröjas.7. Återhållsamhet med kommunala utförsäljningarÄven kommuner och landsting bör av samma skäl somstaten visa återhållsamhet med fastighetsförsäljningar. Debedriver redan nu en omfattande utförsäljning. 1991nettosålde kommuner och landsting fastigheter för intemindre än . kommunplanerar att sälja fastigheter för per år1992--94, oavsett läget på marknaden.8. Återhållsamhet med försämringar föregnahemsboende 1993--1994För att bidra till en stabilisering av villa- ochbostadsrättsmarknaderna bör visa starkåterhållsamhet med åtgärder som innebär ökadeboendekostnader 1993 och 1994. Helst bör sådana åtgärderundvikas helt.E. Åtgärder som stärker banker och andra kreditinstitutProblemen på fastighetsmarknaden har redan träffatbankerna hårt. Olika sorters fastigheter fortsätter att falla ipris, och antalet konkurser ökar i näringslivet.Påfrestningarna på banker och andra kreditinstitut kommerdärför med all sannolikhet att fortsätta och kanskeytterligare förvärras framöver.Ägare och ledning i företag som förlorat pengar påfelsatsningar måste själva bära sina förluster. Detta är enhörnsten i marknadsekonomin, det bör också gälla bankeroch andra kreditinstitut. Först när ägarnas möjligheter äruttömda bör statlig medverkan i fortsattrekonstruktionsarbete övervägas.Det är ett starkt intresse att bankernas förpliktelsergentemot andra än ägarna kan infrias. Instabilitet i detfinansiella systemet som undergräver förtroendet för detta,leder till en sämre ekonomisk utveckling. Produktion ochinvesteringar försvagas, och arbetslösheten ökar. Offentligainsatser bör endast motiveras av dessa skäl.Det är inte i alla lägen självklart att alla institut skallbestå. Även på denna marknad bör strukturen kunnaförändras. Dock bör sådana strukturförändringar inte ledatill att konkurrensen försvagas. med olikainriktning och olika karaktär måste finnas om konkurrensenskall vara effektiv.Ett starkt och effektivt kreditväsende är nödvändigt förnäringslivets utveckling och för tillväxten i ekonomin. Föratt bidra härtill föreslås följande åtgärder.1. Förändrade regler för avskattning av bankernasobeskattade reserverVid övergången till den nya företagsbeskattningenkommer de obeskattade reserver som var en del av detgamla systemet att upplösas. Det finns inte skäl sommotiverar speciella regler för hur detta skall ske i bankerna.Samma regler som gäller i näringslivet i övrigt bör gällaockså för bankerna. Det innebär i praktiken att bankernafår möjlighet till en viss senareläggning av skatten eftersomde med nuvarande regler behandlas hårdare än andraföretag och att de därmed förstärker sin finansiella ställningpå kort sikt. Vi tillstyrker regeringens förslag med dennainnebörd.2. Snabb modernisering av StadshypotekskassanStadshypotekskassan har en helt otidsenlig konstruktionsom är en kvarleva från en gången tid. En moderniseringsom gör till en konkurrenskraftig aktör pådagens marknad borde redan ha genomförts; ett förslag lågpå bord redan i somras.3. Statlig inlåningsförsäkring införsEn försäkring som garanterar insättarnas medel börinföras. En sådan skulle stärka förtroendet förbanksystemet och öka det finansiella systemets stabilitet. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om åtgärder mot finanskrisen.