mot · GF02N207 · 1992-01-27 00:00:00 — Skärpning av bankrörelse- och finansbolagslagstiftningen Banker och finansbolag har låtit människor leka på ett ofattbart sätt, påpekadeden välkände fastighetsmäklaren för en tidsedan. Småsparare och företagare som trott påkreditinstitutens rekommendationer får betala.Utvecklingen har gått mot allt större avreglering och frihet.Samtidigt tvingas nu staten och skattebetalarna ta ansvaretför förlusterna.Den s.k. finansiella krisen är egentligen lika mycket enbankkris, en likviditetskris, en fastighetskris eller enpenningmarknadskris som en finansbolagskris. Här finnsutmärkta uppslag att hämta för doktorsavhandlingar inationalekonomi på temat ''Den fria marknadens uppgångoch fall''. Finansbolagens historia är kantad med kraschadeprivata bolag. En ny affärsidé kläcktes. Det skulle intelängre vara avkastningen på fastigheten som gav vinst utanvärdestegringen. Därigenom kunde de själva påverkapriserna. Genom att köpa dyrt bidrog de till att höjaprisnivån, som sedan gav underlag för en ytterligare höjdvärdestegring o.s.v. Det hela påminner om en gigantiskkedjebrevshistoria, med alla förödande konsekvenser fördem som sist gav sig med i leken.I en av utgiven studie (Ds 1991:47)slås bl.a. fast att börs, banker, fastighetsbolag och inte minstfinansbolag har gjort sig skyldiga till allvarligaförsummelser under den finansiella kris som sedan slutet av1990 präglat svensk kreditmarknad. Denna kris utlöstesytterst av att finansbolagskoncernen verksamhetplötsligt visade sig vara behäftad med allvarliga brister.Dessa ledde till betydande kreditförluster som också visadesig ha motsvarigheter i andra fristående finansbolag.Förlusterna för kreditinstituten beräknas för hauppgått till , vilket motsvarar cirka hälften avindustrins fasta investeringar.År 1970 uppgick antalet verksamma finansieringsföretagtill 67 och utlåningen till allmänheten, d.v.s. till företag,kommuner och hushåll, till . 20år senare hade finansieringsföretagens antal växt till 180och utlåningen till . Ökningen av reverskrediterna åren1985--89 utgjordes främst av lån till hushållsektorn.Krediterna användes i stor utsträckning för köp avfastigheter och värdepapper. Orsakerna till denexpanderande efterfrågan på krediter hos hushållen varfrämst det dåvarande skattesystemet, med dess högamarginalskatter och generösa avdragsregler förskuldräntor, och den snabba värdestegringen på fastigheteroch aktier, vilket medförde att hushållens belåningsbaratillgångar ökade. En inte oväsentlig del av finansbolagenskreditexpansion mot slutet av respektive år utgjordes avskatteplaneringskrediter. Flera bolag har i huvudsak sysslatmed att finansiera toppbelånade fastigheter och mer ellermindre udda objekt som konst och exklusiva bilar.Finansinstitutens möjligheter att fullgöra sinagrundläggande uppgifter förutsätter en väl fungerandemarknad. Denna marknad måste kunna uppvisa mångfald,effektivitet, konkurrens och flexibilitet. Under senare tidhar den svenska kreditmarknaden i stället präglats avkoncentration. Till bilden av en ökad koncentration hör definansiella koncernerna. Inom ramen för dessa konglomeratsamlas olika finansiella verksamheter och bolagsformerunder ett gemensamt paraply. har det varit fråga omatt sammanföra traditionell bankrörelse med denverksamhet som bedrivs i finansbolag, kreditaktiebolag ochfondkommissionsbolag. Tydliga tecken visar att det i ennära framtid kan komma att utvecklas starka sambandmellan t.ex. banker och försäkringsbolag. En sådankoncentration leder till en successiv försvagning avkonkurrensen.Ett stort ansvar för utvecklingen kan hänföras tillbankernas bristande kreditprövning. I finansbolagens fallhar kreditprövning aldrig eller mycket sällan ägt rum, trotsatt bankerna bidrog till finansbolagens refinansiering ocksågenom direkta lån.På grundval av de analyser som gjorts kan detalltså klart konstateras att finansbolagens verksamhet harpräglats av ett högt, inte sällan spelbetonat risktagande. Dehar ägnat sig åt yvig kreditgivning, gett stora ochskräddarsydda lån till ett begränsat antal kunder,toppbelåning och egna positioner i olika typer av projekt.Flera bolag har också varit inblandade i synnerligentvivelaktiga fastighetsaffärer. I flera fall har bolagentvingats sälja ut mer än hälften av fastighetsbeståndet för attkomma på plusresultat. I en del fall har spekulationerna ifastighetsbranschen också drabbat den producerande delenav företagskoncerner med konsekvenser också försysselsättningen som följd.Strategin har underlättats av attfinansbolagslagstiftningen saknar rörelseregler av den typsom finns i t.ex. bankrörelselagen. FiL saknar såledesmotsvarighet till bankrörelselagens regler om att krediter iprincip inte får beviljas annat än mot betryggande säkerhetoch om begränsningar avseende enhandsengagemang.Bristerna i lagstiftningen måste mot denna bakgrund utandröjsmål rättas till. Vi föreslår sålunda att rörelseregler avdet slag som gäller för bankerna införs också förfinansbolagen. För att tillsynen över finansbolagen skall blimeningsfull och effektiv föreslår vi också att FiLkompletteras med bestämmelser avseende omfattningen avtillsynen när det gäller finansbolag som ingår i koncerner.Förebild för sådana bestämmelser finns också ibanklagstiftningen. Ökade krav bör också ställas påbörsstyrelsen att ompröva de rutiner som gäller i sambandmed introduktions- och uppföljningsundersökningar avfinansbolag och finansbolagskoncerner. Därutöver föreslårvi att finansinspektionens resurser för ändamålet förstärks.I detta sammanhang finner vi det också motiverat attföreslå att klarare och mer enhetliga regler för sanktionerinföres i bankrörelselagen. Enligt nuvarandebankrörelselag har finansinspektionen ingen möjlighet attingripa mot vad den bedömer vara en osund utvecklinginom bankvärlden, såvida den inte strider mot lag ochförfattning. De senaste årens utveckling påfinansmarknaderna visar att ett institut under tillsyn kanbrista anmärkningsvärt i grundläggande rutiner ochkontroller med stora förluster som följd.Finansinspektionen måste mot denna bakgrund fåmöjligheter att gå in på samtliga marknader och utfärdavarningar och vitesförelägganden på ett tidigare stadium änvad de nuvarande reglerna medger. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om en skärpning av bankrörelse- ochfinansbolagslagstiftningen.