mot · GF02L12 · 1992-01-31 00:00:00 — med anledning av prop. 1991/92:83 Ny konsumentkreditlag I prop 1991/92 nr 83 föreslås nya regler förkonsumentkrediter. Avsikten med dessa är bl.a. attåstadkomma överensstämmelse med gällande regler inomEG.I vissa avseenden åstadkommes emellertid inte denåsyftade överensstämmelsen. Det gäller bl.a. reglerna omen minsta kontantinsats vid kreditköp (14 § iföreslagen lag). Denna regel återfinns inte i EG-direktiven.Den gäller heller inte för kontokortskrediter och utgördärför i båda hänseenden ett konkurrenshinder. Man kansamtidigt konstatera att avbetalningshandeln endast svararför en ringa del av den totala kreditvolymen i landet.Risken för impulsköp av kapitalvaror på kredit bedömsenligt vår mening inte vara så stor att en obligatoriskkontantinsats behöver krävas. ligger detdäremot i säljarens intresse att ta ut en kontantinsats medhänsyn till varornas beskaffenhet samt till företagets ochköparens särskilda förutsättningar. Detta bör kunnabedömas från fall till fall utan någon tvingande regel.Mot kravet på kontantinsats har -- till skillnad från vadsom sägs i propositionens allmänna motivering -- fleraremissinstanser, bl.a. , riktatanmärkningar.Den föreslagna lagregeln bör utgå.I 22 § har intagits en ny bestämmelse som ej återfinns iEG-direktiven. Den stadgar, att kreditgivaren, för att fåbetalt vid betalningsdröjsmål, skall säga upp avtaleti rekommenderat brev, varefter konsumenten har fyraveckor på sig att betala från brevets datum.Fortfarande gäller, att fordran skall vara förfallen med5% av kreditfordringen, om dröjsmålet avser minst tvåposter. Uppsägning kan normalt inte ske förrän ca 10 dagarefter det att amortering nr 2 förfallit till betalning. Därefterskall konsumenten ha ibetalningsanstånd, innan laga åtgärder får inledas förerhållande av hela beloppet. har såledesminst tre månadsamorteringar förfallit till betalning och imånga fall torde fyra amorteringar ha förfallit, innankonsumenten erhållit delgivningshandlingar frånmyndigheten och inser situationens allvar.Denna långa tidsutdräkt kan inte försvaras och försvårarför konsumenten att reda upp situationen för att sedermerakunna återgå till den ursprungliga betalningsplanen. Hanriskerar vidare att fordringsägaren inte avvaktaruppsägningstiden utan lagsöker honom för varje del,allteftersom de förfaller till betalning, ett för konsumentenmycket dyrt och obehagligt alternativ.Genom att rätten att återtaga varan är knuten tilluppsägning av avtalet, blir konsekvensen, att enkonsument, som ej betalar sin kreditskuld ändock kanfortsätta att använda varan under icke obetydlig tid.För fordringsägaren innebär förändringen meduppsägning, att hittillsvarande rutiner, som huvudsakligenskett via datamedia, nu måste handläggas manuellt. Detillkommande kostnaderna, personella samt portoavgifter,blir inte obetydliga och måste givetvis tas med i kalkylen ochkommer till syvende och sist att drabba konsumenten.Vi kan inte se att ändringen har något berättigande.Hittillsvarande rutin har fungerat väl och torde väl hatillgodosett anspråken på rättssäkerhet.Av förarbetena till 3 § synes framgå (s 105) att s.k.kontoköp skulle ingå i begreppet ''kreditköp''. Avförarbetena till 14 § (s 122) synes framgå, att s.k. kontoköpinte skall anses ingå i begreppet ''kreditköp''. Det ärdirekt otillfredsställande, om begreppsförvirring på dettasätt uppstår i en lag, som i första hand riktar sig tillallmänhetens skydd. Frågan om s.k. kontoköp ingår ibegreppet ''kreditköp'' och omfattas av lagen eller ej är avfundamental betydelse och bör framgå av lagtexten. I vartfall bör lagen vara entydig, så att ordet ''kreditköp'' harsamma betydelse varje gång det återkommer i lagen.Särskild betydelse har frågan om s.k. kontoköp skallanses utgöra kreditköp enligt lagen med avseende påkontantinsatsen. Om kontoköpen allmänt anses utgörakreditköp men befrias från kontantinsats, vilket synes varalagstiftarens mening, leder man därigenom konsumentenbort från det för denne förmånligare avbetalningsköpet tilldet sämre och privatekonomiskt riskabla alternativetkontoköp. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att beslutar att slopa kravet på obligatoriskkontantinsats,2. att beslutar att detaljreglering av betalningav skuld (22 §) skall utgå,3. att beslutar att utforma lagbestämmelsen så,att det klart framgår huruvida kontoköp ingår i begreppet''kreditköp''.