mot · GF02U609 · 1992-01-27 00:00:00 — Sedan kupphändelserna i och deblodiga massakrerna på oppositionella, då minst en halvmiljon människor dödades, styrs av enmilitärdiktaturregim under ledning av general och terrorn såväl mot den egna befolkningensom mot folk i ockuperade grannländer fortsätter alltjämt.Under de senaste två åren har trots förtrycket kraven pådemokrati växt sig allt starkare.I områden som ockuperas av pågår en starkbefrielsekamp. Detta gäller främst ochVästpapua. En demokratiseringsprocess i skullekunna påskynda kampen för frihet och självbestämmande iÖsttimor och Västpapua.ÖsttimorDen anföll Östtimor.Trupper landsteg på ön, stora styrkor överskred gränsenfrån västra . Systematisk terror mot civilbefolkningeningick i företaget. Ståndrätt hörde till ordningen för dagen ihuvudstaden , där hamnen genast blev en offentligavrättningsplats. Rapporter om massakrer i olika byarförekom . efter invasionen, i april1976, uppgav utrikesminister att 80 000 människor dittills dött i kriget, en anmärkningsvärthög siffra, inte minst med tanke på att helabefolkning uppskattades till omkring 600 000 människor.FN krävde att ockupanten skulle lämnalandet, ett örike som aldrig -- vare sig språkligt, religiösteller etniskt -- haft något samröre med den nation som nuville göra det till en av sina delar.Indonesien lämnade detta krav utan avseende.Ytterligare omkring 120 000 timoreser anses ha fått plikta med sina liv under deföljande åren. Beräkningen är Amnestys. Men trotsmassiva insatser från indonesiska styrkor och mycketomfattande administrativa s.k. pacificeringsinsatser har detunder de som gått sedan ockupationens inledninginte lyckats att kuva . Snarare tycksmotståndet ha ökat . BefrielserörelsenFretilin har enligt samstämmiga oberoende källor ett starktfolkligt stöd.Under krigets första år flydde en stor del avbondebefolkningen upp i bergen till de av gerillanbehärskade zonerna. Massiva indonesiska bombinsatser --bl.a. med napalm -- tvang dem åter ner från bergen.Merparten av dem fick emellertid inte återvända till sinahem utan samlades i s.k. strategiska byar, ett slagskoncentrationsläger, som tillskapats för kontrollens skulloch i områden där tillgången på odlingsbar jord var starktbegränsad.En svår hungersnöd blev följden av att en mycket stordel av den förut brukade jorden på detta sätt lades för fäfot.Ockupationsmakten tillät inte större hjälpinsatser. RödaKorset fick överhuvudtaget inte komma in i Östtimor.Många dog av svält och av sjukdomar till följd avundernäring. Varje misstänkt samröre mellan befolkningenoch befrielserörelsen ledde till omfattande arresteringar.Vittnesmålen om politiska mord, försvinnanden, tortyr,våldtäkter och andra övergrepp är talrika och väl belagda.1980 uppgav officiella indonesiska källor att 319 000 människor fanns i s.k. strategiska byar eller i''resettlement camps'', mer än halva befolkningen.1981 inleddes en ny fas i ansträngningarna att komma åtgerillan i bergen. Alla män i åldrarna beordradesdelta i försöken att inringa Fretilin. Obeväpnade tvingadesde utgöra en buffert mellan de indonesiska soldaterna ochmotståndsrörelsen.Man vet inte hur många unga timorerser som stupade idessa operationer. För den indonesiska militärmakteninnebar de ett misslyckande. 1982 var Fretilin numerärtstarkare än de närmast föregående åren, vilket skall haberott på att tvångsrekryteringen och buffertmetodenytterligare ökat befolkningens avsky införockupationsmakten.1983 inledde vad som kallats ''en nyinvasion''. Från finns rapporter om nyaindonesiska offensiver för att slutgiltigt slå ner gerillan, nyamassakrer, fortsatt hård repression, fortsatt terror motcivilbefolkningen.Indonesien har hållit det ockuperade landet stängt förinsyn och genom en skickligt upplagd propaganda lyckatsbibringa vissa delar av en avlägsen omvärld uppfattningenatt motståndet upphört i och att landet de factoinförlivats med imperiet.Denna fasad sprack på ett uppseendeväckande sätt ihöstas när indonesiska soldater öppnade eld mot ungdomari ett fredligt demonstrationståg. Massakern i huvudstadenDili gjorde det helt omöjligt attblunda för det starka folkliga motstånd som finns motIndonesiens ockupation av , en av efterkrigstidenshänsynslösaste kränkningar av folkrätten.Redan före massakern antog Europarådeten kompromisslös resolution om . Det skedde den28 . Där krävdes att den indonesiska regeringenupphör med alla kränkningar av de mänskligarättigheterna, öppnar gränser för Röda Korsetoch andra hjälporganisationer, beordrar vapenvila och --viktigast -- drar bort sina väpnade styrkor från landet.När det gäller förhållande till krävsdet en ''Europaanpassning'' av den svenska politiken. Densvenska regeringen måste helt enkelt göra Europarådetsresolution om till sin. I resolutionen, som antogsenhälligt, krävs följande:§ 8. Församlingen kräver att den indonesiska regeringen i. upphör med alla kränkningar av internationellastadgar som stadfäster mänskliga rättigheter och folkensrätt till självbestämmande och självständighet;ii. öppnar gränser och tillåter internationellahjälp- och mänskliga rättighetsorganisationer, till att börjamed Röda Korset, att bedriva sitt arbete där;iii. beordrar en omedelbar vapenvila med de timoresiskamotståndsstyrkorna, drar bort sina väpnade styrkor frånÖsttimor och skapar de politiska förutsättningarna för ettfritt utövande av rätten till självbestämmande.§ 9. Slutligen uppmanar församlingen Europarådetsmedlemsstater att:i. insistera på en politisk lösning, framförhandlad inomFörenta Nationerna och inbegripande , Indonesienoch det östtimoresiska folket;ii. uppmana länder som har ekonomiska band medIndonesien att utöva påtryckningar på för attstoppa alla kränkningar av mänskliga rättigheter och alltillägnelse av naturresurser och tillgångar;iii. ge livsmedels- och hälsobistånd till det östtimoresiskafolket;iv. genomföra ett vapenembargo gentemot Indonesientill dess att målsättningarna i paragraf 8 har uppnåtts.Efter det att i röstatför resolution om bör inledaett aktivare internationellt agerande, utöva direktapåtryckningar mot i mänskliga rättighetsfrågor,upphöra med all krigsmaterielexport till samtgenomföra ett humanitärt biståndsprogram för Östtimoroch Västpapua.Sveriges anslutning till det av Europarådetrekommenderade vapenembargot mot innebärsåledes att all krigsmaterialexport skall upphöra till dessmålsättningen i resolution § 8 uppfyllts.Denna uppmaning bör följa.Kraven i §§ 8 och 9 i övrigt måste den svenska regeringendriva i olika internationella fora samt i bilaterala kontaktermed den indonesiska regeringen.Vi anser att enligt resolutionen skall gebetydande humanitärt bistånd till det östtimoresiska folket.Det är viktigt att betona kravet att den indonesiskamilitären dras tillbaka från innan enfolkomröstning om landets framtid genomförs. FN-truppermåste sändas till för att garantera folkets säkerhetoch övervaka att folkomröstningen går korrekt till. Enfolkomröstning under indonesisk administration riskerar attförfuskas, som skedde i Västpapua 1969.VästpapuaSituationen i Västpapua påminner mycket omsituationen i . Mer än 100 000 människor beräknas ha dödats sedan togöver kontrollen av den tidigare nederländska kolonin 1963.Enligt en överenskommelse mellan ochNederländerna skulle det hållas en folkomröstning i landet1969 för att avgöra Västpapuas framtid. Papuanerna -- somkulturellt och historiskt inte har något gemensamt medfolken på de indonesiska öarna -- hade då redan varit utsattaför den indonesiska militärens terror . De villenaturligtvis inte att den gamla kolonialmakten ---- skulle bytas ut mot en ny -- Indonesien.Men folket gavs aldrig möjligheten att säga sin mening i enfolkomröstning. Istället samlade indoneserna ihop 1 025 papuaner som påstods representera helabefolkningen. Genom tortyr, hot och löften förmåddes deatt rösta för att Västpapua skulle bli en del av Indonesien.Resultatet av denna s.k. ''folkomröstning'' godkändessedan av trots att FN-sändebudensom skulle övervaka folkomröstningen redogjorde förövergreppen mot civilbefolkningen och det förfuskade ochodemokratiska förfaringssättet på vilket omröstningengenomfördes. Därmed hade omvärlden erkänt Indonesiensöverhöghet över Västpapua, och övergreppen kundefortsätta utan att någon protesterade.Papuanerna själva fortsatte emellertid att kämpa motden nya kolonialmakten. Befrielserörelsen -- somsynes ha mycket starkt stöd av befolkningen -- utkämparalltjämt ett gerillakrig i landets otillgängliga djungler.Samtidigt blir icke-våldsaktioner allt vanligare, trots dehårda straffen som drabbar dem som deltar idemonstrationer o.d.Västpapuafrågan måste komma upp på FNs dagordningigen. Det rör sig om ett område som fortfarande inte äravkolonialiserat. Den indonesiska militären måste dra sigtillbaka från territoriet och en FN-övervakad, korrektfolkomröstning måste hållas för att avgöra landets framtid.Vi anser att börerkänna OPM som detvästpapuanska folkets legitima företrädare,gehumanitärt bistånd till västpapuanska flyktingar i PapauNya , samtta upp Västpapuafrågan i FN och krävaatt FN antar resolution av samma innebörd somEuroparådets resolution om , paragraferna 8 och 9beträffande Västpapua. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om ett aktivt agerande för mänskligarättigheter i ,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att resolution omÖsttimor uppfylls till alla delar,3. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att all krigsmaterielexport tillIndonesien bör upphöra i enlighet med Europarådetsresolution,4. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att i olika internationellafora och andra bilaterala kontakter aktivt bör verka förgenomförandet av resolution,5. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att verka för folkomröstningarpå och Västpapua,6. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att ge betydande humanitärtbistånd till och Västpapua,7. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att bör väcka frågan omen resolution i FN beträffande Västpapua av sammainnebörd som om .