mot · GF02A239 · 1992-01-27 00:00:00 — ArbetsmiljöproblemenÄven om många arbetsmiljöer förbättrats under 80-taletser vi tecken som inger oro. Antalet inrapporteradearbetsskador har ökat explosionsartat under 80-talet.Om man ser till typen av arbetsskador är det främstarbetssjukdomar av typ belastningsskador som ökat.Smärttillstånd i rygg, nacke och axlar svarar för den störstadelen av ökningen. I stor utsträckning är det kvinnor somdrabbas av belastningsskadorna.Som orsak till belastningsskadorna uppmärksammasinte bara ergonomiska förhållanden utan nu också alltmerarbetsorganisationen och individrelaterade faktorer.Kritiken mot den psykosociala arbetsmiljön har ocksåvuxit -- icke minst inom den offentliga sektorn, som bl.a. pågrund av dessa problem visat sig ha svårigheter att rekryteraoch behålla personal. Även utanför den offentliga sektornär problemen ofta stora. har allt fler problemvisat sig ha kopplingar till den psykiska och socialaarbetsmiljön. Ett exempel är mobbning på arbetsplatsen,där utbredningen sannolikt är större än vadundersökningarna visat.Belastningsskador är nu orsaken till drygt hälften avkostnaderna för alla nybeviljadeförtidspensioner/sjukbidrag. har vi kunnatse hur kostnaderna för socialförsäkringssystemen ökatkraftigt -- så kraftigt, att ökningen utgör en väsentlig del avde ekonomiska problem som både samhället som helhet ochden offentliga sektorn brottas med.Orsakerna till denna ''explosion'' är flera. Det är inteotroligt att en viss del kan förklaras med förändrade reglerför dessa system. När det t.ex. gäller arbetssjukdomarna,visar statistiken att anmälningarna om dessa föll underperioden --82, för att sedan stiga kraftigt. Det är svårtatt förklara denna utveckling utan att ta hänsyn till bl.a.ändrade regler för arbetsskadeförsäkringen. Det tordeockså vara svårt att hävda att arbetsmiljöerna under 80-taletskulle ha försämrats i den grad siffrorna antyder.Men inget av det ovanstående kan tas till intäkt för attminska ansträngningarna för att förbättra arbetsmiljöerna.Tvärtom krävs kraftfulla åtgärder, en ny arbetsmiljöpolitik,. Detta bl.a. av följande skäl:Bakomsiffrorna döljer sig ett stort personligt lidande för den somskadas. Den utslagning som bristfälliga arbetsmiljöermedför innebär ofta, vid sidan om det rent fysiska lidandet,isolering för den enskilde och svårigheter att fungera även iandra roller. Arbetsmiljöproblemen är på så sätt ocksåfolkhälsoproblem.Bättre arbetsmiljöer är ett nödvändigtinslag i en politik som syftar till att öka arbetsutbudet. Omfler skall kunna komma ut i arbetslivet och fungera väl i sinayrken krävs att både fysisk miljö, arbetsorganisation ochpsykosocial omgivning är anpassade till den enskilde.Bättre arbetsmiljöer är också viktiga för livskraftigaföretag. Hög personalomsättning, sjukfrånvaro och otrivselmedför sämre produktionsresultat.2. Arbetsmiljöpolitik för 90-taletEn grundprincip för dagens arbetsmiljöverksamhet är attden lokala partssamverkan, samverkan iyrkesinspektionsnämnderna och i arbetarskyddsstyrelsenskall präglas av konstruktivt samarbete mellan jämställdaparter. Denna grundprincip om jämställd samverkan på allanivåer måste gälla även framöver. Den är en förutsättningför en framgångsrik bekämpning av risker och andranegativa miljöfaktorer i arbetsmiljön.Denna politik bygger i hög grad på ett synsätt, där en godarbetsmiljö ses som en förhandlingsfråga mellan parternainom ramen för ett allmänt arbetsgivaransvar. Den måstenu kompletteras med en annan utgångspunkt, däreffekterna av en bristfällig arbetsmiljö ses somsamhällsekonomiska kostnader. Dessa kostnaderåterspeglas i alltför ringa grad i arbetsgivarnas kalkyler.Kostnaderna övervältras bl.a. påsocialförsäkringssystemen. Åtgärderna måste inriktas på attföra in arbetsmiljöhänsynen i företagets ordinarie kalkyler.Denna inriktning av arbetsmiljöpolitiken motiverasockså av att dess förutsättningar ändrats under senare år.Arbetslivet, och därmed arbetsmiljöerna, håller på attomdanas i grunden. Företag och andra organisationerbefinner sig i en decentraliseringsprocess, därbeslutsfattandet förs ut till de små, lokala enheterna. Dessaarbetar ofta under eget budgetansvar eller i ännu mersjälvständiga former. Inte sällan fattas de reella beslutenunder mer informella former. Ur arbetsmiljösynvinkel ärdenna utveckling på många sätt positiv -- ju närmarebesluten ligger verksamheten, desto större möjligheter attfinna flexibla lösningar på problemen.Samtidigt understryker utvecklingen svårigheterna medatt söka samla huvuddelen av beslutsfattandet iarbetsmiljöfrågor till några få partssammansatta organ elleratt driva dem i form av formella förhandlingar -- exempelvisinom medbestämmandelagens ram. Vikten av attarbetsmiljöaspekterna integreras i det löpandebeslutsfattandet ökar. Detta kan endast ske om flerstimulanser att göra detta tillkommer.När det gäller den yttre miljön har liberalernasedan lång tid förespråkat en politik som bygger på attmiljöförstöring skall ses som en produktionskostnad. Vi hari decennier hävdat att kostnaderna för miljöförstöring skallbäras av förorenaren, främst genom miljöavgifter. Dettaarbete har burit frukt i och med att sådana avgifterinförts i samband med skattereformen.Ett liknande synsätt bör enligt vår mening präglaarbetsmiljöpolitiken. Huvudlinjerna kan sammanfattas iföljande två principer: Decentralisering.Idag är arbetsmiljöarbetet uppsplittrat på en rad organ.I och med tillkomsten av arbetslivsfonden har splittringenökat. Att arbetet för en god arbetsmiljö måste innebärasamverkan mellan olika organ och instanser är självklart.Samtidigt leder dagens splittring till tydligasamordningsproblem, vilka endast till en del kan lösasgenom att kontakterna mellan de olika organen byggs uteller regleras.Om samverkan skall bli effektiv måste den ske i ettsammanhang, där problemen och möjliga lösningar är såtydliga som möjligt och där arbetet kan bedrivas så konkretsom möjligt. Detta är en viktig orsak till attarbetsmiljöarbetet bör decentraliseras ytterligare.Tyngdpunkten i arbetet för en bättre arbetsmiljö måsteligga lokalt. Det är där kunskaperna om de konkretaförhållandena finns, och det är där steget är kortast frånidentifikation av risker och behov till åtgärder. Mot dennabakgrund föreslår vi bl.a. att rehabiliteringsarbetetorganiseras så, att det i ökad grad kan initieras lokalt.Preciserat arbetsgivaransvar.Arbetsgivarens ansvar för att initiera rehabilitering, attundersöka arbetsmiljöns beskaffenhet, planera ochgenomföra åtgärder samt redovisa dessa ansträngningar börpreciseras.3. Informativa styrmedelVid sidan om ekonomiska styrmedel förarbetsmiljöinsatser bör även ett system med informativastyrmedel införas.Ett sådant styrmedel kan vara att enredovisningsskyldighet åläggs arbetsgivaren vad gällerarbetsmiljöns beskaffenhet och planerade åtgärder.Arbetsgivaren bör sålunda vara skyldig att årligengenomföra arbetsplatsundersökningar och att i samverkanmed skyddsombud eller skyddskommitté utarbetaåtgärdsprogram. Rapporteringen om situationen vidarbetsplatserna bör tillställas Yrkesinspektionen.I arbetsmiljödebatten har ibland tankar framförts om atten offentlig redovisning av arbetsmiljöförhållanden skallges i samband med att företaget avger sin ekonomiskaredovisning. förekommer försök med''personalekonomiska bokslut''.Sådana system skulle medföra ökad stimulans att ägnaintresse åt arbetsmiljö- och rehabiliteringsfrågor vidföretagen. De skulle också bl.a. medföra att arbetssökandeskulle ges möjlighet att få en bild av arbetsmiljösituationenhos olika arbetsgivare vid sidan om sådant som lönevillkor.Man talar ofta om de anställda som företagets viktigasteresurs, en resurs som emellertid sällan behandlas så ipraktiken. En förklaring kan vara just att personalfrågorinte syns i företagens ekonomiska styrsystem. Viapersonalekonomiska redovisningar synliggörs de anställdapå ett annat sätt . Resultatet kan bli att man i ökadgrad lyfter fram personalfrågorna i planeringen.Personalekonomiska redovisningar visar att det kostar attha vakanser, att det kostar att ha hög personalomsättning,att ekonomin stärks om man satsar på utbildning ochandra insatser för att utveckla personalen.Inte minst inom den offentliga sektorn, som saknar ennaturlig intäktssida, är det lätt att man gör misstaget attendast se personalen som en kostnad bland andra ibudgeten. Är personalen frånvarande eller befattningarvakanta blir resultatet ett överskott i budgeten, dvs man''sparar pengar''.Enligt vår mening kan personalekonomiska ''bokslut''eller ''redovisningar'' utgöra ett viktigt inslag i framtidensarbetsmiljöpolitik. En systematisk försöksverksamhet medsådana bör därför initieras.Vårt mål är sålunda att bruk av personalekonomiskaredovisningar med hög kvalitet skall bli allmäntförekommande. gäller det att agera påsådant sätt, att detta kan uppnås så effektivt som möjligt.En central fråga är när och om sådana redovisningarskall göras obligatoriska. Fördelen med obligatorium är den vägen snabbt kan nå fullständig täckning. Att mätaarbetsmiljöns beskaffenhet och personalens tillstånd äremellertid ofta en komplicerad uppgift. Olika faktorerbetyder olika mycket i olika situationer, och risken är att ettobligatorium leder till att man pressar in samtligaarbetsplatser i en mall som inte passar alla.Utvecklingen av metoder för personalekonomiskaredovisningar befinner sig ännu i sin linda. är detviktigast att stimulera denna process, att se till att enmångfald experiment sätts i gång. Ett genomförande av ettobligatorium i ett skede där denna metodutveckling intenått tillräckligt långt riskerar att kvävaexperimentverksamheten och kan medföra att man på ettstelbent sätt tvingar företag och organisationer attpresentera redovisningar vars innehåll brister i relevans.4. Kvinnors arbetsmiljöSedan 1945 har antalet förvärvsarbetande kvinnortredubblats och kvinnorna utgör av den totalaarbetskraften. av alla kvinnor jobbar deltid. Sverigehar en starkt könsuppdelad arbetsmarknad trots allasträvanden att åstadkomma en förändring. Två tredjedelarav kvinnorna arbetar inom vård, handel, kontor ochlokalvård. Männen finns till två tredjedelar inom denprivata sektorn, en tredjedel inom service och offentligsektor. Trots detta har män oftare än kvinnor högre tjänsteroch befattningar även inom vård och omsorg. Man kankonstatera att kvinnor och män alltså inte har sammaarbetsuppgifter och arbetsmiljöer även om de finns inomsamma sektor eller bransch.Kvinnor har ofta sämre påverkansmöjligheter iarbetslivet. Detta beror bl.a. på större andel deltidsarbeten,arbetets organisation och mindre fackligt engagemang.Kvinnor har högre sjuktal än män. De långasjukskrivningsperioderna har ökat därför attbelastningsskadorna ökat i takt med att fler kvinnorförvärvsarbetar. Däremot är antalet arbetsolyckor störreför män.Det är väsentligt inte minst för småbarnsföräldrar attarbetstiden blir mer flexibel. Kvinnor måste i störreutsträckning ges möjlighet till befattningsutveckling för attöka arbetstillfredsställelsen och minska arbetsskadorna.Den nya tekniken har förändrat många kvinnors arbetei positiv riktning. Dock har t.ex. arbete vid bildskärm ökatbelastningsskadorna. Bland kvinnor sitter avbelastningsskadorna i nacken mot hos männen. Ökatlagarbete, mindre ensidighet och flexiblare arbetsuppgifterskulle förbättra kvinnors arbetsmiljöer.I fråga om gravida kvinnor finns behov av att dessa fårett bättre skydd i arbetsmiljöer som är eller kan varaskadliga för fostret. Det är därför viktigt att gravida kvinnorfår rätt till omplacering under graviditeten. Kanomplacering inte ske bör rätt till utbyggdhavandeskapspenning inträda. Dennaförändring skulle, till skillnad från nuvarande regler, gekvinnan möjlighet att själv bedöma behov av omplacering.5. Offentlig sektorInte sällan har förhållanden inom den privata sektorn --och då ofta tillverkningsindustrin -- stått i centrum förintresset när arbetslivsfrågor debatterats. Ofta är det iarbeten inom denna sektor som de tydligaste, lättastmätbara och ''klassiska'' arbetsmiljöriskerna återfinns. Denoffentliga sektorn kom sålunda i skymundan i de debatter,som fördes i arbetslivsfrågor . Resultatet harenligt vår mening blivit vissa problem när det gäller atttillämpa exempelvis MBL i offentliga sammanhang.Idag är det uppenbart att förhållanden inom denoffentliga sektorn på ett helt annat sätt än tidigare måstelyftas fram i arbetsmiljödebatten. Så t.ex. visararbetsskadestatistiken att det huvudsakligen är i denoffentliga sektorn som de anmälda arbetsskadorna ökatmellan 1979 och 1986. Ofta är det kvinnors arbetsmiljöerdet gäller: när det gäller kvinnors högriskyrken ifråga ombelastningsskador kommer sjukvårdsbiträden ochhemvårdare i topp.Dessa siffror avspeglar sannolikt de allmänna problemsom den offentliga sektorn upplever . Mycket av denoffentliga sektorns problem kan sägas varaarbetsmiljöproblem: den psykosociala miljön förpersonalen tycks ha blivit sämre . Dettasamtidigt som de fysiska kraven -- i form av t.ex. tunga lyftinom vården -- ofta är stora.När det gäller arbetsmiljön i den offentliga sektorn harpolitikerna ett dubbelt ansvar, dels som regelmakare ochansvariga för lagstiftning och förvaltning, dels somarbetsgivare. I denna senare kapacitet kan stat ochkommuner göra avsevärt mer än för att förbättraarbetsmiljön.I stor utsträckning handlar det om att öka personalensfrihet att själva fatta beslut, skapa bättre system förbelöningar och uppskattning av goda insatser samtstimulera och understödja personlig utveckling. Dendecentralisering och den ökade tilltro till den enskilde ensådan politik bygger på är relevant på olika sätt förarbetsmiljöproblemen. Dels är det välkänt att ökat ansvaroch mer allsidiga arbetsuppgifter förbättrar denpsykosociala arbetsmiljön. Dels innebär decentraliseringenökade möjligheter för de direkt berörda att lösa andra typerav arbetsmiljöproblem på den enskilda arbetsplatsen.I detta sammanhang bör nämnas att folkpartietliberalernas krav på fler alternativ för social service ocksåhar relevans för arbetsmiljön. Ett problem för personalenär att man är bunden till en och endast en arbetsgivare --nämligen stat eller kommun.Fler alternativ innebär inte bara ökad valfrihet för denenskilde medborgaren. De innebär också ökad valfrihet förpersonalen att kunna välja mellan olika arbetsgivare.Möjligheter för personalen att själv bedriva verksamhet iprivat form ger också frihet att själv ta ansvar fullt ut förhela verksamheter, och därmed också för sin egenarbetsmiljö.6. SkolanSkolan fyller en dubbel roll inom arbetsmiljöpolitiken.Dels är skolan en arbetsplats bland andra, som måsteerbjuda sunda och säkra miljöer både för lärare, elever ochövrig personal. Dels är det i skolan som de första och viktigastegen genom bl.a. hälsofostran kan tas mot ett ökatarbetsmiljömedvetande.Det är viktigt att se till att elevskyddsombuden ges engod introduktion i sina arbetsuppgifter. Många skolor harredan sådana ombud, och liberalerna har i flerasammanhang krävt att organisationen måste byggas ut så attden blir heltäckande. För att underlätta utbyggnaden avelevskyddsverksamheten måste verkställighetsföreskrifterför arbetsmiljölagen när det gäller elevarbete utarbetas.I och med att arbetsmiljölagen även gäller elevarbetefinner vi det naturligt att företagshälsovården skall omfattaäven eleverna. Situationen är orimlig när det krävs attlärare eller annan anställd personal drabbas innanföretagshälsovården kan ta ställning till t.ex. mögelproblemi skollokalerna.7. Internationell samverkanSverige ligger med alla mått mätt internationellt settlångt framme när det gäller arbetsmiljöfrågor. Samtidigtkan vi skönja ett ökat intresse i andra länder förarbetsmiljön.Icke minst gäller det de befriade länderna i Öst-och , där en process inletts som kommer attinnebära att gammal och föråldrad teknologi ersätts medmodern. I den allmänna debatten har stor uppmärksamhetriktats mot de effekter bristen på teknisk utveckling i dessaländer haft på den yttre miljön. I detta sammanhang vill viunderstryka att minst lika stora brister finns när det gällerarbetsmiljön. Det är angeläget att även i dettasammanhang deltar i uppbyggnadsarbetet i de f.d.kommunistdiktaturerna.Även i samband med EG:s integrationsarbete fyllerarbetsmiljöfrågorna en central plats. I EG:s enhetsakt från1985 betonas att EG:s politik vad gäller bl.a. hälsa ochsäkerhet skall utgå från en hög skyddsnivå. Möjligheteröppnas också för länder som vill tillämpa strängare normeratt göra detta, förutsatt att de inte utgör medel att''godtyckligt diskriminera mot eller dolt begränsa handeln''.I artikel 118A konstateras att EG:sminimikrav för miljön på arbetsplatsen inte hindrarmedlemsstater från att upprätthålla eller införa strängarenationella regler.De europeiska standardiseringsorganen spelar encentral roll för EG:s politik på dessa områden. Redan idaghar goda möjligheter att påverka detta arbete i ochmed att deltagande i dessa inte är knutet till medlemskap iEG.Men om skall kunna påverka EG-integrationeni alla dess delar på detta område -- och inte bara påverkas avden som utomstående part -- krävs ett svenskt medlemskap.Med ett fullt deltagande kan stärka de krafter inomEG som vill driva på samarbetet inom de sociala ochmiljöpolitiska områdena. Det är vår övertygelse att svenskoch europeisk arbetsmiljö har mer att vinna på att Sverigedeltar fullt ut i den europeiska integrationen än om vi skullevälja en mer passiv roll och ställa oss utanför dettasamarbete. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om riktlinjer för 1990-taletsarbetsmiljöpolitik,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om informativa styrmedel,3. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om kvinnors arbetsmiljö,4. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om arbetsmiljön inom den offentligasektorn,5. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om skolan,6. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om internationell samverkan.