mot · GF02Ub58 · 1992-03-16 00:00:00 — med anledning av prop. 1991/92:94 Ändrat huvudmannaskap för särskolan och särvux m.m. I regeringens proposition 1991/92:94 om ändrathuvudmannaskap för särskolan och särvux, föreslås ettbibehållet tvång vad gäller beslut om mottagande i särskola.Med föreslagen lagstiftning, blir det styrelsen för särskolansom prövar om ett barn ska tas emot i särskolan under sinskoltid.Detta beslut kan fattas mot föräldrarnas vilja, även omföräldrarnas uppfattning skall tillmätas stor betydelse ochsamråd alltid måste äga rum före ett beslut om placering /90 undervisades totalt 11 306 elever i särskolan. Det motsvarar 0,av dentotala elevpopulationen 7--. Motsvarande siffra förolika landsting är mycket skiftande. När det i ett landstingär 0,av eleverna som går i särskolan är det i ett annatlandsting hela 1,, alltså nära dubbelt så stor andel.Även variationerna mellan landstingen när det gällerandelen elever inom särskolans olika former, d.v.sgrundsärskola, träningsskola, yrkesutbildning, yrkesträningeller verksamhetsträning är stora.Enligt särskolekommittén kan dessa skillnader ejförklaras på objektiva grunder utan får antas bero på olikauttagningsprinciper. Beroende på var eleven bor, kan elevmed begåvningshandikapp fullgöra sin skolplikt igrundskolan med särskilda stödinsatser eller placeras isärskolan. I ett landsting placeras en elev i grundsärskolaoch i ett annat landsting placeras samma elev iträningsskola. Mot den bakgrunden verkar det orimligt attinte tro att föräldrarna till dessa 11 000 barn har samma kompetens och möjlighet att fattabeslut om sina barns skolgång som övriga föräldrar.Jag vill ge några exempel från situationer inför skolstartoch byte av skolform. En elev med utvecklingsstörning harett omfattande handikapp. Alla berörda är inställda på attsärskolans träningsskola är den rätta för barnet. Det finnsemellertid föräldrar som gärna ser att man först prövar ombarnet kan gå i särskolans grundsärskola. anser det fel eller onödigt, blir det dockinte av. Psykologiskt sett är detta olyckligt. Vi har allalättare att acceptera något ledsamt om vi får vänja oss viddet och kan påverka beslutsprocessen.Föräldrar som har ett lätt utvecklingsstört barn får detklart för sig först successivt under barnets uppväxt. Mångaav dessa barn börjar i vanlig klass och blir sedan utslagnaförvånansvärt ofta först efter lågstadiet. Dessa föräldrarklagar över att skolan inte anpassat sin undervisning meraefter barnets förmåga och behov och många har svårt atttänka sig att barnet är psykiskt utvecklingsstört.I resonemangen med föräldrarna om överflyttning tillsärskola, ofta förlagd till annan ort med tröttandetransporter, finns i bakgrunden: ''Om ni inte gårmed på detta frivilligt så kan vi besluta ändå.'' Omföräldrarna istället får ta ett eget ansvar för beslutet, skulleskolan på ett helt annat sätt tvingas visa att alla godastödåtgärder faktiskt inte hjälper och att särskolan har enutmärkt pedagogik just för deras barn. Jag anser attgrundförutsättningarna för en god skolsituation skapas isamverkan mellan skola, föräldrar och elev. Jag avvisardärför kraftfullt att tvånget kvarstår vad det gällermottagandet i särskola.De olika skolformerna är inte lättdefinierade. Det ärsvåra överväganden som måste göras. Det behövsprofessionell kompetens och erfarenhet som stöd ochrådgivning till föräldrarna i deras beslut. Placering i särskolaska därefter endast kunna ske genom samtycke avföräldrarna. Skulle oenighet uppstå skall föräldrarnasönskan om skolform ha företräde. Endast ett sådanttillvägagångssätt tillgodoser föräldrarnas berättigade kravatt vara ansvariga för val av skolform för sina barn.De fristående särskolorna skall givetvis betraktas somlikvärdiga med övriga särskolor. Det betyder att om enfristående skola bedöms kunna ge barnet den bästa hjälpenskall också möjlighet ges för placering där.Redan vid det första tillfället när ettbegåvningshandikapp konstateras hos ett barn bör enutbildnings- och utvecklingsplan upprättas i samarbetemellan elev, föräldrar och skola. Syftet med en sådan planskall vara att skapa en långsiktig planering för de olikainsatser som bör göras för eleven. Därigenom kan plötsligaoch påfrestande förändringar undvikas och i ställetplanerade förändringar förberedas -- allt för attskapa en så trygg och utvecklingsbefrämjande tillvaro sommöjligt för elev och förälder.I propositionen föreslås att konsulenterna för elevermed flera funktionshinder också överförs till kommunerna.För att garantera till exempel synskadade elever i grund-och gymnasieskolan särskilt pedagogiskt stöd inrättaderegeringen iskolan (). Dess konsulentorganisation bedömdes somett nödvändigt komplement till det kommunalaskolväsendet. När det gäller elever i särskolan måste dettaextra stöd vara än självklarare.Det krävs specialiserad utbildning, utöver vadsärskolans klasslärare har, för att pedagogiskt ochmetodiskt förstå hur de olika handikappen fungerartillsammans. Jag befarar att denna kompetens på siktriskerar att tunnas ut i kommunerna i och med konkurrensmed annan verksamhet.Faktum är att fortfarande försummas ofta syn- ochhörselskador hos elever med begåvningshandikapp. Därförär det befogat att också tillförs denna kompetens för attkunna ge motsvarande stöd till elever i särskolan. I förstahand bör nuvarande resurser överföras intakta. Det är dockangeläget att framöver förstärka denna resurs. Med hänvisning det amfärda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om föräldrars företräde vid beslutom skolform för sina barn,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om fristående särskolor,3. att som sin mening ger regeringen til kännavad i motionen anförts om upprättande av en långsiktigutbildnings- och utvecklingsplan för varje elev.