mot · GF02Fö329 · 1992-01-27 00:00:00 — Metodik vid beslut om fredsorganisationsförändringar inom försvaret Jag är mycket kritisk till den metodik regeringskanslietnumera använder inför beslut omfredsorganisationsförändringar inom försvaret.Det är en metodik som inte medger att alla relevantafaktorer kan vägas mot varandra.Beslut om nedläggningar eller flyttningar avfredsförband väcker oftast lokala känslor, liksommotsvarande förändringar rörande andra verksamheter. Iriksdagen känner vi igen det från t.ex. förläggning avtandläkarutbildning, reduktion av lokalkontor,lokalisering av boverk, energiverk och andra myndigheter.I pågår nu en omfattande nedläggning av militärabaser, och lobbyverksamheten i kongressen inför sådanabeslut är mycket påtaglig. Det amerikanska försvaret skaminskas med en fjärdedel, troligen ännu mer sedankongressen fått säga sitt. Motsvarande neddragningar görs iflertalet demokratier. I det f.d. ärneddragningarna sannolikt långt mer dramatiska.Jag var ledamot i l978 års försvarskommittésarbetsutskott för fredsorganisationsfrågor (vanligen kallad''dödspatrullen'') och besökte strax efter Pentagon under enprivat resa . Jag fick en redovisning av amerikanskaerfarenheter av beslutsproblemen. När jag berättade omhur ''dödspatrullen'' arbetade fann mina värdar att det varintressant med den svenska metoden att politiker åkte runtoch alltså tidigt var med i beslutsprocessen för att kunnaväga olika faktorer mot varandra. De beklagade att USAinte hade en motsvarande arbetsmetod.Men tyvärr har numera en betydligt sämremetod än den som tillämpades . läggsavgörandet i långt högre grad på de militära myndigheterna,som tillåts göra alla avvägningar rörande operativa,värnpliktssociala, ekonomiska och personalpolitiskaförhållanden inför beslut omfredsorganisationsförändringar. Det som hänt nu senast äratt regeringen i ett fall sade att regionalpolitiska skälomöjliggjorde en av de föreslagna nedläggningarna (I 21 iSollefteå) och därför begärde ett annat förslag.Sollefteå var enligt ''dödspatrullens'' material den tredjekommunen i landet ifråga om försvarsberoende, med 7,9 %av befolkningen sysselsatt inom försvaret. Nummer två varKarlskrona . Särklassigt mest försvarsberoendevar . Det känns då förvånande attregeringen sänder tillbaka ett förslag om nedläggning av men ändrar ett förslag om nedläggning av F 13i (en kommun där försvaret sysselsätter någonprocent av befolkningen) till nedläggning av F 6 i Karlsborg.I min skrift Leve dödspatrullen (1983) redogjorde jag underrubriken och ''kedjan'' på följande sätt för hur vidå bedömde Karlsborg.Karlsborg är särklassigt landets mest försvarsberoendekommun. av de yrkesverksamma där finns iförsvaret. Beroendet är ännu större, eftersom ortens endastörre industri, ammunitionsfabriken -- medbetydande problem -- är helt upphängd påförsvarsbeställningar. Som jämförelse kan anges beroende iandra kommuner med mer än ett förband, t.ex. 7,9 procenti , i vardera och samt3,i Kristianstaxd.Hur skulle man för befolkningen i kunnaförklara följande: Signalregementet där måste dras in.Signaltrupperna har nämligen så stor överkapacitet attregementet inte behövs. Och denna stora kapacitet komfrämst genom S 1, som (efter''dödspatrullens'' resa) skulle flytta in i nya eller ombyggdalokaler i , där man just höll på att bygga för 400miljoner på nedlagda P 1:s område.Sådan planlöshet från statens sida går bara inte attförklara. Arméstaben hade kanske tyckt att det varregeringens uppgift att se efter hur mycket som behövdes,och regeringen hade litat på armén. Vad vet jag, menuppenbart var i alla fall att någon behovsanalys inte fannsmed i bilden när investeringen i utformades.Hade bygget där gjorts något mindre, och därmed billigare,hade S 2 i kunnat vara kvar.Landets mest försvarsberoende kommun blev alltså avmed S 2 som följd av en investering i det betydligt mindreutsatta . Hade någon kunnat föreställa sig attbygget skulle bli så dyrt som det blev hade flytten frånUppsala säkert inte genomförts. Och när beslötatt av ''regionalpolitiska'' skäl flytta S 1 till Enköpingutlovades ''kompensation''. Det var samma löftesom givits också , och men somi intet fall infriats.Det är uppenbart att är värre utsatt änEnköping, så 400 miljoner i den senare och inget i den förraär en konstig fördelning. Men är nog också enillustration till hur svårt det är att göra bedömningar förframtiden. Det har sagts mig att det avgörande skälet närman i slutändan vägde F 11 i mot F 13 iNorrköping var att just upplevt textilkrisen närbeslutet fattades. Men när nedläggningen sedan gjordes iNyköping var det en betydligt mer utsatt ort, främst genomneddragningar vid . ''Dödspatrullen'' måste ta stor hänsyn till ,varför vi föreslog att K 3 i skulle flytta till den gamlafästningen. Övningsterrängen var också ett skäl.Men i och med att då förlorade ett förbandkunde vi inte också gärna ta T 2, och därmed blev T 1 iLinköping mer elelr mindre givet för nedläggning. Vilket isin tur gjorde att A 1 i , ett förband med mycketlånga avstånd till skjutfält, blev kvar. A 6 i kundeläggas ned, trots att det bl.a. värnpliktssocialt kanske är ettav landets bästa förband, klart bättre än Eksjö-förbanden isamma län.Naturligtvis kunde sägas att ''kedjan'' av förband förnedläggning hade kunnat göras annorlunda. Och det hadevarit enklare om ''dödspatrullen'' fått åtminstone ett''kompensationskort'' att spela med. T.ex. om den väldigainvesteringen i för Arméns tekniska skolor till Östersundstoppats och vi fått lägga dem till en ort där lokalerfriställdes genom regementsindragning. upplever vialltså att staten på en och samma gång lägger nedetablissemanget och bygger nytt.Många faktorer behöver bedömas inför beslut om vilkaförband man bör lägga ned. storlek(alltså bedömningar av moderniseringsbehov, operativaavvägningar etc.) ligger som ett grundvärde.Antag att man då finner att vi har ett artilleriförband förmycket. Då får man väga de befintliga artilleriförbandenmot varandra. Är de olika stora kan redan det påverkavilket som helst bör tas bort.Man får studera hur de olika förbanden är placerade iförhållande till sina krigsuppgifter, alltså hur snabbt demobiliserade enheterna kan nå avsedda områden.Man tittar på de ekonomiska förhållandena. Någotförband har kanske mycket långt avstånd till sitt skjutfält,vilket ger sämre ekonomi. Skjutfältens kvalitet (bl.a.storlek) kan variera. Behovet av nyinvesteringar kanvariera mellan förbanden. Man kan summera samtligaekonomiska förhållanden (driftskostnader plus beräknadränta på mark och byggnader -- även om försvaret liksomstaten i övrigt inte räknar kapitalkostnader, men för attkunna göra en avvägning är det nödvändigt att ta med dem).Befälsläge och rekryteringsförmåga bör bedömas.Samövningsmöjligheter med förband ur andra truppslagbör vägas in. Behov av vinterutbildning eller särskildterräng kan ha betydelse. I vissa fall kankuppförsvarsuppgifter behöva vägas in. I andra fall, bådeför flygbaser och skjutfält, bör bullerstörningar tas med ibilden.Värnpliktsresor och värnpliktssociala förhållanden med. Ett mer lokalt rekryterat förband är billigare ochhar erfarenhetsmässigt långt mindre värnpliktssocialaproblem än fjärrekryterade förband. Detta talar för attbehålla förband i befolkningstäta områden.De arbetsmarknads- och politiska skälen leder ofta i raktmotsatt riktning, då de talar för att man behåller förband påsmå orter. (Beslutet om att flytta K 4 tillArvidsjaur var det mest påtagliga exemplet på attregionalpolitiska överväganden fick motivera en betydandeinvestering som aldrig skulle ha gjorts om investeringenbedömts enbart mot operativa och försvarsekonomiskaförhållanden.) Allmänt kan väl sägas att regionalpolitiskaförhållanden tillmätts långt större vikt än hänsyn tillvärnpliktigas resor och sociala förhållanden. I och med attde värnpliktiga lyder under en pliktlag har det inte ansettsnödvändigt att ta den hänsyn till dem som man tar tillanställda.Från fall till fall kan antalet variabler som behöver tasmed i en bedömning variera. Säg att det är omkring tiovariabler som behöver bedömas när man väger två eller flerförband mot varandra. Ofta visar det sig att i flera avvariablerna har förbanden ganska lika värden (bl.a. därföratt investeringsläget brukar vara ungefär detsamma vid deflesta förband, därför att de ju moderniserats iungefär samma takt).Det är naturligtvis ''äpplen och päron'' på så sätt attargumenten inte kan mätas enligt samma mått, ochvärderingar, t.ex. av värnpliktigas förhållanden, varierarsjälvfallet mellan olika aktörer.Men detta att olika slags faktorer måste vägas motvarandra är ju det normala i alla politiska beslut. Politik kanju i grunden sägas vara att göra bedömningar i frågor därolika faktorer talar för olika lösningar.Politiker i riksdag, landsting och kommuner ställs oftainför mycket komplexa beslut. När en lag, ett skolsystemeller en kommunikationslösning ska beslutas måste kanskehundratals variabler bedömas. Både kortsiktiga ochlångsiktiga förhållanden, ekonomiska, miljömässiga,internationella, regionala förhållanden, rättssäkerhet,kvinnoaspekter, hänsyn till barn och mycket annat måstekunna tas in.Jämfört med de mer komplexa besluten ärfredsorganisationsbeslut naturligtvis enklare, genom att detär färre förhållanden som behöver bedömas. ''Dödspatrullen'' blev överens om nästan allt (men sedanstoppades en del förslag i regeringen, ett annat i riksdagenoch en del som beslutades vägrade myndigheterna sedan attfölja). Vi märkte att andra aktörer på vissa punkterkritiserade våra beräkningsmetoder. Men det visade sigoftast att om man använt en alternativ metod -- t.ex. annanränta -- så påverkades visserligen totalsiffrorna mycket,men avvägningen mellan två förband påverkades oftast liteav en sådan variation. Helt enkelt därför att ändring avkalkylmetoden ofta påverkade förbanden ungefär lika.Jag är den ende kvarvarande i av ledamöternai ''dödspatrullen''. Vi tog ledigt från riksdagsarbetet undernågra månader för att kunna besöka alla tänkbara förbandoch för att kunna arbeta igenom metodiken. Defredsorganisationsförslag som lämnats därefter har inte haftså djup genomgång.Beslutet bearbetades av försvarskommitté,men byggde nästan helt på myndigheternas underlag. Mendet gjordes i alla fall en politisk bedömning av de alternativsom fördes fram från andra håll, och bl.a. gick kommittén ini kalkylerna för investeringar och drift.Jag upplever att nu senast har gjort detmycket enkelt för sig genom att ifråga om armén heltöverlåta alla bedömningar till myndigheterna, utom ifrågaom regionalpolitiken. Man känner sig idémässigt lite tillbakatill borggårdstalets ord om ''sakkunskapen i min armé''. Detkan vara politiskt bekvämt att säga att förslagen ärmyndigheternas och att inte själv gjortavvägningarna mellan olika faktorer. Men i sak är detolyckligt.Det finns ett principiellt problem i att svenskadepartement har för låg kompetens och är för mycketberoende av myndighetsunderlag. Som riksdagsrevisor harjag i flera fall frapperats av myndighetsdominansen, som väli grunden är ett arv från Axel . Det ter sig förmig som ett system som inte är avpassat för enparlamentarisk demokrati.Jag vägrar godta invändningen att det blir för arbetsamtatt gå igenom flera alternativ. Finns sifforna för olikaförband hos myndigheterna borde det inte vara någonsvårighet att få dem redovisade för den politiska nivån.Finns inte siffrorna, betyder det att alternativ överhuvudinte har bedömts hos myndigheten heller, vilket voremycket anmärkningsvärt.Det är helt rimligt om politikerna säger att de tillmäterden regionalpolitiska aspekten på stor vikt. Mendet naturliga vore då att ta fram underlag för t.ex. fyrainfanteriförband och väga alla faktorer mot varandra. Omman i en sådan avvägning tillmäter hänsynen till Ådalenssysselsättningssituation stor betydelse skulle antagligen I 21sparas. Men det skulle då ske med en rimlig metod, alltsågenom att den politiskt ansvariga nivån gör en samladbedömning.Det är lätt att konstatera att den metod som valts harallvarliga brister, genom att den inte medger att allafaktorer vägs mot varandra i ett sammanhang.Det är också uppenbart att myndigheternaskalkylunderlag delvis grundas på förutsättningar somknappast kommer att kunna gälla . kostnaderna för värnpliktsresor. ÖB anser att manäven vid en minskad uttagning av värnpliktiga bör ta ut iprincip alla värnpliktiga i och på . Dettaär ett helt annat synsätt än det som förts fram från politiskthåll där man i stället talat om att utgå från individernaskapacitet och egenskaper.Vid en minskning av antalet värnpliktiga med 6 000 omåret ger dessa olikheter i uttagningssystem en skillnad på etthelt regemente ifråga om hur många värnpliktiga sombehöver sändas från till förband i Norrland.Detta förhållande får självfallet betydelse vid avvägningmellan olika alternativ. Jag finner det djuptotillfredsställande att den politiska nivån inte gör en sakligprövning av myndigheternas kalkyler utan helt baserarförslaget -- utom I 21 -- på vad nivån under föreslagit.Principiellt kan detta inte vara riktigt. Med hänvisning till det anförda hemställsatt inför vårens försvarsbeslut ansluter sig tillvad i motionen anförts om metodiken vid framtagning avunderlag i fredsorganisationsfrågor.