mot · GF02A712 · 1992-01-27 00:00:00 — Inom arbetar förnärvarande två utredningar med det arbetsrättsligaområdet, dels en utredning angående flexiblaarbetstidsregler, direktiv 1991:7, som givit delbetänkandetSOU 1991:109, Semesterlöneförsäkring för små företag,dels en översyn av den arbetsrättsliga lagstiftningen,direktiv 1991:118. Någon total översyn av ledighetslagarnaoch de samlade effekterna av dessa regler för de småföretagen kommer dock inte att ske inom ramen för ovannämnda utredningar. Med ledighetslagarna avses härsemesterlagen, lagen om rätt till ledighet för vård av barnm.m., lagen om arbetstagares rätt till ledighet förutbildning, lagen om rätt till ledighet för grundläggandesvenskundervisning samt lagen om facklig förtroendemansställning på arbetsplatsen.I den konjunkturnedgång som för närvarandebefinner sig i är det av stor vikt att konkreta åtgärder somfrämjar produktivitetsutvecklingen vidtages.De små företagen svarar för mer än hälften avsysselsättningen i det privata näringslivet.Kapacitetsutnyttjandet i de små företagen har fortsatt att gåned oaktat att sysselsättningen minskat kraftigt i de småföretagen.Sysselsättningen förväntas inte heller öka under detnärmaste året. En produktionsökning kommer enbart attkunna ske genom att höja resursutnyttjandet.Med hänsyn till de små företagens betydelse påarbetsmarknaden är det nödvändigt att de arbetsrättsligalagarna är anpassade till förhållandena i dessa företag.Varje rätt till ledighet -- sedd var för sig -- må varabeaktansvärd, men när flera arbetstagare samtidigtutnyttjar sina rättigheter kan konsekvenserna bli orimligaför de små företagen.Den ökande frånvaron från arbetet har blivit ett alltstörre problem. En anställd är i genomsnitt frånvarandecirka av den kontrakterade tiden.Vid införandet av olika ledighetslagar har man inte tagithänsyn till den samlade effekten av frånvaron eller till dekostnader som ledighetslagarna och administrationen kringdessa medför. Ledighetslagarna är inte samordnade. Dethar t ex inte gjorts någon prioritering mellan de olikaledigheterna.Arbetsgivaren måste få rätt att skjuta upp ledighet sominte är av stor social betydelse för den anställde. Ledighetenbör kunna förläggas till perioder där den medför minstamöjliga problem för produktionen. Rätten tillstudieledighet bör begränsas till viss när ämnetför studierna saknar betydelse för företagets verksamhet.För små företag, där arbetstagaren ofta är den ende påföretaget som upprätthåller en viss funktion och företagetinte ekonomiskt kan bära kostnaden för ersättare, lederbestämmelserna om att den anställde skall ha rätt till full lönunder den tid han är ledig för fackligt arbete till orimligakonsekvenser.Semesterlagstiftningen berör nästan hela Sverigesbefolkning. Det är därför högst otillfredsställande attsemesterlagen är så svår att tillämpa. Det är lätt att gå vilsebland alla paragraferna. En arbetsgivare måste kunna räknaut vilka semesterförmåner som skall gälla. Han skall intebehöva anlita jurister för detta ändamål.Semesterlagens regler om semesterlönegrundadfrånvaro kan få helt orimliga konsekvenser för det enskildaföretaget. Det är alltför många ledighetstyper som ärsemesterlönegrundande. Helt oavsett om arbetsgivareneller samhället, med eller utan försäkringslösning, skallsvara för semesterlönekostnad , börövervägas om längden av de perioder som ärsemesterlönegrundande kan reduceras. Det gäller särskiltlagen om arbetstagares rätt till ledighet för utbildning ochlagen om facklig förtroendemans ställning på arbetsplatsen. Med hänvisning till det anförda hemställsatt hos regeringen begär en utredning meduppdrag att göra en översyn av de arbetsrättsligaledighetslagarna.