mot · GF02K215 · 1992-01-27 00:00:00 — om de mänskliga rättigheterna ratificerade den Europeiska konventionen ommänskliga rättigheter () år 1952.Sedan övertygat sig om att samtliga ikonventionen upptagna fri- och rättigheter redan gällde iSverige (med visst undantag se nedan). Därmed ansågsSverige uppfylla vad konventionen kräver.Under de följande åren visade det sig emellertid efterhand att man i svensk lagstiftning avvek från förpliktelsernaenligt eller också visade sigkonventionen i konventionsorganens praxis innebära någotannat än vad som förutsetts vid ratifikationen. I början av1970-talet började de svenska domstolarna visa tveksamhetoch krävde s.k. transformering av iden mån överenskommelsen ger uttryck för principer somej tidigare varit rådande här i riket (NJA 1973 s.423). I Råneå-målet gick Regeringsrätten så långt somtill att bestrida förpliktelse för en skolstyrelse att i sinverksamhet iakttaga regler (Rå1974 s.121).Denna avvisande hållning maskeras bakom talet attlandet skulle iakttaga den aldrig utredda -- och i doktrinenstarkt omstridda -- s.k. ''dualistiska'' principen. Detta harfått till följd att många svenska domstolar och myndigheterunderlåter att beakta förpliktelsernu nästan 40år efter ratifikationen. uttalanden att det iSverige skulle krävas, utöver ratificeringen, en särskildtransformeringslag, som införlivar konventionen medsvensk lagstiftning, har tolkats som om -- i brist på sådanlag -- innehållet i konventionen alls icke kunde beaktas irättslivet.Denna särskilda svenska lag har ejstiftat. Skälet till denna underlåtenhet kan,enligt min mening, icke gärna vara annan än den att mantrots ratificeringen ej haft för avsikt att göraEuropakonventionen fullt tillämplig för svenska domstolaroch myndigheter. Det förvånar inte att detta uppfattas somett anmärkningsvärt dubbelspel.Enligt kommittédirektiv /119 skall nu utredashur/om ett införlivande av konventionen med svensklagstiftning kan ske. Utredningen skall vara klar till 1993/94.En sådan tidsutdräkt synes icke rimlig. Det kan nämnas attFinland undertecknade i maj 1989och verkställde motsvarande utredning så attkonventionen kunde ratificeras av och lag om godkännande av konventionensrättighetskatalog utfärdades för (FFS 1990/438).Att det skulle ta i , när konventionensprinciper varit gällande i landet alltsedan 1952, låt vara attde höga domstolarna ändrade hållning , verkardärför påfallande orimligt. Det måste gå att utreda frågornapå långt . Vi föreslår därför att förhållandet tillEuropakonventionen brytes ut ur det större sammanhangetoch utreds i särskild brådskande ordning så att lag kanutfärdas i saken senast inom ett år.Att sådan skyndsamhet är påkallad omvittnar detuppseendeväckande höga antal avgöranden som gåttsvenska staten emot i i . Dessaavgöranden bekräftar att svenska myndigheter allt oftarekränker enskilda personers fri- och rättigheter jämliktEuropakonventionen.Av de personer som utsätts för sådana kränkningar ärdet endast ett fåtal som har råd, tid eller ork att driva sin sakända till . Svenska domstolars åsidosättande avEuropakonventionen drabbar därför ett långt större antalenskilda personer än vad antalet avgöranden i Strasbourgutvisar. Detta är ett missförhållande som urrättssäkerhetsynpunkt är oacceptabelt och därför måsteundanröjas omgående. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om införlivande avEuropakonventionen med svensk lagstiftning.