mot · GF02N225 · 1992-01-27 00:00:00 — Den svenska tekoindustrin har minskatdramatiskt i omfattning. Orsakerna till detta är flera. Menden kanske mest betydande för hela branschen, för att intesäga förödande, är att det statliga stödet som viabranschprogram teko f.d. SIND, numera , inte pånågot sätt har bidragit till att stödja svenska tillverkare,utan snarare gynnat fabriker utomlands.I slutet av 1970-talet var stödet ca 500 miljoner kronorper år, vilket borde motsvara idagens penningvärde. blev branschennågot stabilare, varvid staten minskade sina insatser.För närvarande gäller följande stöd:1. Branschprogram vid statens industriverk -- 60miljoner kronor under budgetåret 1991/92.2. Utbildningsinsatser för ny personal -- 30 miljonerkronor under budgetåret 1991/92.3. Försörjningsberedskapspolitiska åtgärder vidöverstyrelsen för civil beredskap -- 30 miljoner kronorunder /92.Det totala stödet till tekoindustrin uppgår alltså till 120miljoner kronor, vilket i jämförbart penningvärde utgör caen tiondel av branschstödet i slutet av 1970-talet.I en skrivelse till , 1990/91:50, föreslog dendåvarande regeringen att branschprogrammet -- 60 miljonerkronor under /92 -- skall upphöra den 30juni 1992. På papperet skulle 15 miljoner gå till Älvsborgslän, 15 miljoner till övriga samt 30 miljoner tilladministration, utbildning, mässor m.m.Stora svenska tekoföretag har på grund avkostnadsutvecklingen flyttat den största delen av sintillverkning utomlands. I tillverkar företagen mestprover till säljkollektioner. Trots detta har det statligastödet utgått till dessa företag med motiveringen, att de syrju i alla fall något i landet. Små företag däremot med mindreän 5 anställda, men som har hela sin produktion i ,och som därmed stöder svenska tekofabriker, har inte fåttnågon hjälp med motiveringen att de är för små.Det har sålunda visat sig att många svenska företagendast tillverkar bråkdelen av kläderna i och läggerut för tillverkning utomlands trots att deerhåller tekostöd. Detta är oförsvarligt. kommerju att avveckla sina stödformer under andra delen av 1992men skall till dess dela ut ytterligare flera miljoner i stöd tilltekoindustrin. De stödpengar som finns kvar böranvändas på ett mer ändamålsenligt sätt än vad som hittillsskett. Stödet bör endast utgå till Svensk teko som har en100-procentig tillverkning i och ej som det nu är.Detta kräver ett snabbt beslut för att förhindra attförslösa medlen.På grund av branschprogram tekos felaktiga satsningarhåller nu bl.a. Knallebygden, dvs stora delar av Älvsborgslän, på att förlora sin identitet. Den stora kunskap som justdenna bygd under generationer byggt upp håller på attutarmas. Detta är en katastrof. Ett kulturarv håller på attförintas.De handelspolitiska åtgärder som bestått av kvantitativaimportrestriktioner för konfektionerade tekovaror frånlågprisländer upphörde enligt riksdagsbeslut den 31 juli1991. Tekobranschen har en speciellt utsatt position bl.a.genom att försäljningspriset utgörs i större utsträckning äni t.ex. bilbranschen av timpriset för arbetsinsatsen.När nu branschen har en så kraftig nedgång med storarbetslöshet som följd, är det mycket angeläget, att detsnabbt vidtas kortsiktiga åtgärder tills inträdet i EG är ettfaktum.Branschens klara och gemensamma krav är följande:1. Man måste satsa på en så effektiv utbildning sommöjligt. finns det inom t.ex. designerutbildningeningen för textilindustrin adekvat utformad utbildning. Detutbildas 70 kläddesigners i det här landet , meningen utbildning är anpassad efter industrins önskemål. Detutbildas dels s.k. produktutformare, dels mer konstnärligtutbildade designers. Att utbilda 70 personer , somabsolut inte kan få ett arbete är absurt. Som ett exempel kannämnas att i utbildas 10 sådana personer varje år.2. Återgå till importrestriktioner för konfektioneradetekovaror från lågprisländer.3. Inför nybörjarlöner, lärlingslöner, tills ungdomarnauppnått den kapacitet, som erfarna arbetare skaffat sig(lärlingslöner).4. Arbetsgivaravgiften i tekotillverkningen bör sänkas.Svensk teko, d v s teko designad och tillverkad i ,har svårt att konkurrera medlågprisimporten. Fri import kan i och för sig vara bra för desvenska konsumenterna. Kläderna blir billigare. Svenskteko bör inte och kan inte satsa på samma typer avprodukter som lågprisimporten utan måste finna sin egenkvalitet, d v s kvalitativt högtstående produkter med svenskegenart, särart.Småföretagande i teko med svensk särart bör ha enframtid. Men saknar den egen bärkraft. Denbehöver någon form av stödåtgärder. Tekobranschen har,förutom förbättrad designerutbildning, pekat på införandeav importrestriktioner, nybörjarlöner och sänktaarbetsgivaravgifter.Ny demokrati är tveksam till importrestriktioner för attskydda en bransch eller för att återskapa, bygga upp ellerförstärka en näringsgren. Det är inte heller lämpligt attsänka arbetsgivaravgifterna i en bransch innan man prövatandra vägar. Däremot bör det vara möjligt att införa ettsystem med lärlingslöner i tekobranschen. Läget skulleockså förbättras om det utbildades kläddesigners avhög klass. Minst 7 sådana bör utbildas , vilketlämpligen kan ske genom ett samarbete mellan iStockholm samt högskolan i produktion av teko i är som framgått enmycket utsatt bransch. Förutsättningarna och villkorenmåste snabbt förbättras om inte hela branschen skall gåunder i . En ny tekoutredning är nödvändig. Med hänvisning till anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännaatt bör utbilda minst sju kläddesigner av hög klassper år,12. att som mening ger regeringen till känna attdet bör skapas förutsättningar för införande av särskildalärlingslöner i tekobranschen,23. att skyndsamt beslutar att återståendetekostödsmedel på anslagen för /92 somNUTEK förfogar över skall gå till svenskteko med en hundraprocentig tillverkning i ,4. att hos regeringen begär en skyndsamutredning som syftar till att skapa förutsättningar för enlivskraftig svensk tekoproduktion i med svensksärart.