mot · GF02Jo649 · 1992-01-27 00:00:00 — har i sin rapport 3815 -- ''Miljötillsynen i '' -- granskat miljöskyddslagenstillämpning under andra halvåret 1989.För att bedriva vissa typer av miljöfarlig verksamhetkrävs tillstånd enligt ML. För andra verksamheter är endasten anmälan erforderlig.Resultatet av undersökningen visar att det i finnstotalt ca. 6 700 anläggningar som är tillståndspliktiga. Avdessa har mindre än hälften, eller ca. 3 100, tillstånd. 3 600 anläggningar som saknar tillstånd har dock ca.1 300 s.k. dispensbeslut från tiden . Av detillståndspliktiga anläggningarna saknar 3 815, d.v.s. ,kontrollprogram som är godkända eller förelagda.Av detta kan man dra flera slutsatser:1. Tillsynen över tillståndspliktiga verksamheter harvarit klart otillräcklig, bl.a. eftersom kontrollprogramsaknas.2. Många av de tillståndspliktiga verksamheterna saknargrundläggande regleringar, d.v.s. tillstånd ochkontrollprogram, för att en fullgod tillsyn skall kunnabedrivas.3. Det kvarstår ett omfattande arbete för tillstånds- ochtillsynsmyndigheterna vad gäller prövning avtillståndspliktiga anläggningar som saknar eller harotidsenliga tillstånd. Likaså krävs kraftfulla åtgärder för attta fram kontrollprogram för de anläggningar som i dagsaknar godtagbara sådana.4. Ett stort antal utövare av tillståndspliktig verksamhetförprövar inte verksamheten, trots skyldighet enligt lag.Vad gäller anmälningspliktiga verksamheter finns totalt11 300 anläggningar om man bortser från dem som är osäkra(jordbruk) på grund av en oklar definition imiljöskyddsförordningen (MF). 5 500 anläggningar,d.v.s. av de anmälningspliktiga anläggningarna, hardet inte gjorts någon formell anmälan eller på annat sättlämnats en fullständig redovisning för verksamheten. Av deanmälningspliktiga anläggningarna har ca 1 270kontrollprogram, d.v.s. endast 11%.Det kan med dessa utgångspunkter konstateras att:1. Tillsynen över anmälningspliktiga anläggningar harvarit otillräcklig, bl.a. genom att kontrollprogram i så storutsträckning saknas.2. Grundläggande uppgifter såsom anmälan ochkontrollprogram saknas ofta. Detta gör det svårare attbedriva en godtagbar tillsyn.3. För de anmälningspliktiga anläggningarna kvarstår ettstort arbete för miljö- och hälsoskyddsnämnderna med atthandlägga anmälningsärendena.4. Ett stort antal av utövarna av anmälningspliktigverksamhet anmäler inte verksamheten, trots skyldighetenligt lag.Ovan beskrivna förhållanden måste betecknas som heltoacceptabla och står i skarp kontrast till de mål förmiljöpolitiken som fastlagt.Orsakerna till de påtagliga bristerna imiljöskyddsarbetet står dels att finna i bristande resurser,dels i en klart otillräcklig samordning av miljöskyddsarbetetmellan myndigheter och andra intressenter på olika nivåer.Det gäller därför att skapa förutsättningar för en bättresamordning och ett utvidgat samarbete mellan olikamyndigheter, fackliga organisationer ochmiljöorganisationer.De erfarenheter som Miljödelegation i betänkandet SOU 1990:93 kan härvidlag tjänasom en förebild. Delegationen konstaterar bl.a. att:''Centralt utfärdade bestämmelser och anvisningar förkemikaliehantering och miljöskydd är som regel mesteffektiva även i det lokala perspektivet. Men den lokalatillsynen behövs, både för att genomföra centralt fattadebeslut och regler och för att komplettera dem med lokalaåtgärder. ''slås i denna utredning fast att det inte räckermed lagar och förordningar, föreskrifter och allmänna rådutan att det också behövs resurser på alla nivåer. ''De somskall arbeta med tillsynen behöver vara direkt involverade ihandledda tillsynsprojekt. ''Den tillsyn som skyddsombuden utför bör kunna utökastill att omfatta även arbetet med tillsynen av den yttremiljön. Ett kunskaps- och erfarenhetsutbyte mellanregionala skyddsombud och miljö- ochhälsoskyddsinspektörer bör kunna komma båda till godo.Även skulle kunna ingå i det lokalatillsynssamarbetet. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av större resurser ochbättre samordning i miljötillsynsarbetet.