mot · GF02So224 · 1992-01-27 00:00:00 — Därför bör de ha en betydelsefull roll i detintegrationsarbete som stundar.Övrigt internationellt arbeteSverige har spelat en aktiv roll i detinternationella handikapparbetet.Sverige deltog mycket aktivt vid tillkomsten av detvärldsaktionsprogram som FN antog och somutgjort riktlinjerna för det internationella handikapparbetetunder 1980-talet.Under FN:s handikappårtionde har , förutom dereguljära handikappinsatserna via olika FN-organ, gjortsärskilda insatser genom att betala kostnader förhandikappexperter under kortare eller längre tid.Sverige var värdland för ett expertmöte rörandehandikappfrågor som FN anordnade i 1987.Mötet utvärderade av FN:shandikappårtionde och gav ett stort antal förslag till hur detfortsatta arbetet skall bedrivas.I samband med utfäste sig att betala 4milj.kr. som en extra satsning inom den handikappolitiskabiståndsverksamheten.Under hösten 1989 tog i FN initiativ tillutarbetandet av internationella regler om handikappadesrätt till full delaktighet och jämlikhet.Handikappinternationalen har under en följd av år fåttmedel för sin verksamhet med särskild inriktning påuppbyggandet av handikapporganisationer iutvecklingsländer.Sverige har deltagit aktivt i såväl somOECD:s verksamhet på handikappområdet.Det är viktigt att detta mycket aktiva arbete på detinternationella planet fortsätter också i framtiden.Ansvars- och finansieringsprincipenAnsvars- och finansieringsprincipen innebär att miljöeroch verksamheter skall utformas och bedrivas så att de blirtillgängliga för alla människor. Kostnaderna föranpassningsåtgärderna skall ses som en del av de totalakostnaderna för verksamheten och därmed finansieras påsamma sätt som verksamheten i övrigt. Principenformulerades av dåvarandehandikapputredningen, och i handlingsprogrammet förhandikappfrågor som utarbetades betonas allas ansvarför att handikappade kan vara med i samhället. Ett ansvarsom åvilar både den privata och den offentliga sektorn.Principen har dock inte kommit att tillämpas i denomfattning som var tänkt och som varit önskvärt. Enjämförelse mellan offentliga och privata organ somhandikapputredningen gjort visar att man gjort ochplanerar göra betydligt mer för att öka tillgängligheten i denoffentliga sektorn än på den privata sidan.Tiden borde nu vara mogen att inte bara låta ansvars-och finansieringsprincipen vara en målsättning som endast ibegränsad omfattning får genomslag i konkreta åtgärder.En lagstiftning om principen på ett antal områden börövervägas. Områden som kan komma i fråga är t.ex.kollektivtrafiken, media- och teleområdet. En lagstiftningskall i så fall omfatta alla på området verksammaproducenter.Individinriktade insatserDet som skiljer svensk handikappolitik från all annanhandikappolitik i världen är den generella basen. Engenerell välfärdspolitik som omfattar alla minskar behovetav individinriktade insatser. Trots det behövs naturligtvisalltid ett antal riktade insatser. När nu den borgerligaregeringen gör kraftiga nedskärningar i den generellavälfärden ökar behovet av sådana insatser. Dennautveckling innebär ett brott mot en förd mycketframgångsrik politik. Det är olyckligt.I mitten av 80-talet infördes omsorgslagen. Den gerutvecklingsstörda, barndomspsykotiska och vuxnahjärnskadade särskilda rättigheter. har oftadiskuterat en utvidgning av denna lag.Handikapputredningen har lagt ett förslag om en nyrättighetslag som inte bara skall omfatta nuvarandeomsorgslags personkrets utan en vidare krets. I dennapersonkrets skall inte handikappets art vara avgörande utanden enskildes behov av stöd.Allra bäst hade det naturligtvis varit om befintliga lagarsom socialtjänstlagen och hälso- och sjukvårdslagen hadekunnat tillförsäkra alla människor det stöd de behöver. Såär det inte. Genom de nedskärningar som den borgerligaregeringen föreslår när det gäller den generellavälfärdspolitiken förstärks behovet ytterligare av en speciellrättighetslag för de personer som har störst funktionshinderoch därmed störst behov av stöd.Handikapputredningen föreslår att ett antal rättigheterskall ingå i lagen. är möjligheten till personlig assistenthögst begränsad. För den funktionshindrade är inte bararätten till assistent viktig utan också rätten att påverka vemsom anställs och hur arbetet skall läggas upp. Kommuneroch landsting måste ges ekonomiska möjligheter att klarade uppgifter som blir följden av en framtida rättighetslag.De personer som har svårast funktionshinder har ijämförelse med andra grupper svårt att hävda sig påarbetsmarknaden. Även under högkonjunkturer dåsysselsättningsläget är gott är 60--av gruppen utanarbete eller sysselsättning. Mycket talar för att ensysselsättningsgaranti behövs för denna grupp.I omsorgslagen finns en rätt för den enskilde till engruppbostad. Denna rätt har varit betydelsefull för mångaav dem som omfattats av omsorgslagen. I vissa fall haremellertid gruppbostad från de enskildas synpunkt intevarit det bästa alternativet. Ett eget boende med särskiltstöd hade varit att föredra. Därför bör en utvidgadrättighetslag, som omfattar fler grupper, utgå från att det ärden enskildes behov av boendeform som skall vara detavgörande.Habilitering och rehabiliteringBegreppet rehabilitering uttrycker en förmåga som skallåtervinnas. Habilitering uttrycker att en utveckling skallfrämjas och leda till en ny förmåga som den enskilde inteägt tidigare.I dag finns stora brister inom habiliteringen ochrehabiliteringen. Det gäller t.ex. olikheter i tillgången påinsatser över landet, olikheter för enskilda och grupperberoende på funktionshindret och den enskildesmöjligheter att påverka insatserna.Det är viktigt att landstingens skyldighet att organiseraoch finansiera habilitering och rehabilitering tydliggörs. Föratt tillgodose detta kan sjukvårdshuvudmannen självbedriva verksamheten, använda andra producenter ellersamverka med andra landsting.För att hjälpa personer med mindre kändafunktionshinder kan det bli nödvändigt att utveckla s.k.kunskapscentra. Det skulle gagna verksamheten ute ilandet och bereda enskilda möjligheter att få sina behovtillgodosedda.HjälpmedelTillgången till adekvata hjälpmedel är centralt förmänniskor med funktionshinder. Landstingen bör haskyldighet att tillhandahålla och finansiera hjälpmedel förden dagliga livsföringen och för egen vård och behandlingför alla funktionshindrade.Denna skyldighet för landstingen kan sedankompletteras med ett åtagande om en garanti för denenskilde om att denne inte skall behöva vänta mer än en visslängsta tid på rätt hjäpmedel efter modell av denvårdgaranti som konstruerades av den socialdemokratiskaregeringen.TolkverksamhetenTolkservice har utvecklats från att ha varit insatserfrämst utförda av anhöriga eller genom ideellaorganisationer till att bli en tolktjänst i samhällets regi. Denhar emellertid ingen lång historia utan upppstod i huvudsakunder . Trots brister är den svenskatolkverksamheten framträdande i ett internationelltperspektiv.I varje landsting finns en tolkcentral. Tolktjänsten är ihuvudsak kostnadsfri för den enskilde. Den svenskariksdagen uttalade sitt erkännande av teckenspråketsom dövas första språk. Världens första professur iteckenspråk finns inrättad vid StockholmsUniversitet.För att förbättra förhållandena för döva, dövblinda,hörselskadade och talskadade behövs ytterliggare åtgärder.Bristen på tolkar behöver undanröjas genom insatser för enbättre rekrytering, antalet platser påteckenspråksutbildningen bör utökas och den bör blihögskoleanknuten. Fortbildningen behöver ocksåförbättras. För de dövblinda som ofta är utestängda frånsamvaro med andra behövs särskilda aktiveringskurser.Inom läns landsting har en taltjänst förtalskadade utvecklats. Denna verksamhet har visat sigbetydelsefull och det är angeläget att ett utvecklingsarbetefortsätter. bör tillsammans medSocialstyrelsen få svara för en utvecklingsinsats som belyserden nya teknikens möjligheter för den framtidauppbyggnaden av taltjänst. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om den generella välfärdspolitikensbetydelse för människor med funktionshinder,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om den aktivaarbetsmarknadspolitikens betydelse för människor medfunktionshinder,13. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om den nuvarande bostadspolitikenskonsekvenser för handikappades möjligheter att fåtillgängliga bostäder,24. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av specialpedagogiskahjälpmedel för handikappade,35. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om folkbildningens betydelse förmänniskor med funktionshinder,46. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om möjligheterna för handikappadeatt delta i fritids- och kulturaktiviteter,7. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av insatser för familjermed handikappade barn och för gruppen föräldrar medfunktionshinder,8. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om färdtjänstens betydelse förmänniskor med funktionshinder,9. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av förbättringar avbilstödet,10. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om den nya teknikens möjligheterför handikappade,11. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om handikapporganisationernasbetydelse i det europeiska integrationsarbetet,12. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av en utvidgadrättighetslag för människor med stora funktionshinder,13. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av att tydliggöralandstingens ansvar för habilitering och rehabilitering,hjälpmedelsförsörjning och tolkverksamhet.