mot · GF02Ub808 · 1992-01-27 00:00:00 — Det svenska samhället har blivit alltmera pluralistisktfrån kulturell och religiös synpunkt. Den storasamstämmighet och enhet -- både en styrka och enfattigdom -- som för bara 30--utmärkte vårtsamhälle håller hastigt på att upplösas.Med nya impulser och nya kulturella erfarenheter ökarmångfalden och möjligheterna till utveckling men ocksåkraven på kunskaper, förankring och medvetenhet inteminst om grundvalen för egna och andras värderingar.Ett samhälle består av människor med olikaförutsättningar och ambitioner. Det sammanhållande kittetär den kultur, de traditioner och gemensamma värderingarsom utvecklats under historiens gång och som förts vidarefrån generation till generation.Det samhälle vi tillhör har under mer än tusen årutvecklats utifrån den kultursyn som har sin grund i Europaoch som präglas av humanism och etik baserad på detkristna budskapets krav på medmänsklighet, kärlek ochpersonligt ansvarstagande.Fram till mitten av detta århundrade ägde varjemänniska i vårt land kännedom om åtminstone innebördeni tio bud, bergspredikan och det kristnakärleksbudet: ''Allt vad I viljen att människorna skola göraEder det skolen I ock göra dem.'' Den betydelse detta haftför normbildningen i vårt samhälle, för människors yttreoch inre trygghet och för gemenskapen kan icke mätas.Hur är det ? Trots ökat välstånd och ökad materiellstandard visar vårt samhälle allvarliga sjukdomssymptom:våld, rotlöshet, splittrade familjer, missbruk, ungdomarsom förlorat tron , främlingsfientlighet ochrasism. Känslan för moral och etik har uppluckrats.Religionsfrihet är för oss en självklarhet. Deinvandrargrupper i vårt land, som tagit med sig andrareligioner och därmed också värderingar som avviker frånvåra, skall enligt allmänt omfattad svensk politik få behållaoch utöva sin religion. I många fall är religionen förinvandrare en integrerad del av vardagen på ett sätt som är okänt för stora delar av den svenska befolkningen.I vissa fall kräver vi dock anpassning till våra normer --t.ex. i fråga om människors lika värde och lika rättigheter --som ytterst bygger på kristendomens individualistiskamänniskouppfattning. Det är då viktigt att vi för oss självakan motivera och känna bakgrunden till de värderingar somvi vill skall omfattas av alla i vårt land och på vilket sätt deskiljer sig från andra kulturers uppfattning.Det är viktigt att också vi inser vår religions betydelse förkultur och normbildning. Även om inte alla människor ivårt land kan förväntas omfatta en personlig religiös tro,bör alla ha rätten och möjligheten att få ta del av detkunskapsstoff som behövs för att ett ställningstagande skallvara möjligt.Dessutom får inte nya generationer berövas rätten attgöra ingående bekantskap med och andra kristnaurkunder. Dessa var tidigare allas gemensamma egendomoch utgör en grundläggande förutsättning för att förstå devärderingar som ligger till grund för vår civilisation och föratt kunna förstå och berikas av stora delar av vår litteratur,uttryckssätt i språk, konst, musik och alla delar av detgemensamma västerländska kulturarvet. Bild- ochsymbolspråket på alla områden är i stor utsträckning sedansekler byggt på , kristendomens myter och desshistoria.Utan en fast förankring i det fundament på vilket denvästerländska människosynen och normbildningen byggerhar svenska barn och ungdomar berövats möjligheten attförstå och rätt värdera skillnaden mellan vårt och andrasamhällen, mellan vår och andra kulturer och den historiskautvecklingen. De saknar den grund som krävs för att kunnamöta och forma framtiden. De kommer i ett underlägegentemot kamrater och vuxna från länder, där religionenfortfarande tas på allvar och erkänns som grunden församhällets värderingar och traditioner. Även barn sombibringats kunskaper om kristendomen och den kristnaetiken upplever förvirring och osäkerhet när de finner attsamhället inte ställer upp på begrepp som i varitgrundläggande för mänsklig samvaro.Ur ett sådant underläge växer känslor av osäkerhet,rädsla och underlägsenhet som lätt söker kompensation ifrämlingshat och våld. Bristande kunskaper om de egnarötterna är inte någon hållbar grund för förståelse av ochsamlevnad med människor med annan bakgrund.Den syn som har präglat skolansreligionsundervisning har medfört en utarmning av detkristna arvet. Dagens föräldra- och lärargenerationersaknar i stor utsträckning numera själva den kunskap ochförankring i vårt kristna arv som är en förutsättning för attkunna föra dessa kunskaper vidare. Detta medför attutbildningssystemets ansvar för undervisningen av såväl deunga som lärarna är större nu än någonsin tidigare.Kyrkor och samfund, många föräldrar och lärare arbetaräven för att ge barn och ungdom kännedom om detkristna budskapet. Många barn får dock ingen kontakt medoch än mindre förankring i de centrala normer omansvarstagande för sitt och nästans liv som vårtvästerländska samhälle ändå bygger på. Skolansreligionsundervisning är urvattnad och räddhågad införställningstaganden. Kristendomen jämställs med andrareligioner som baseras på en annan människosyn änkristendomens och som utvecklats i andra kulturer än denvästerländska.Normbildningen i samhället är allas vår angelägenhet.Statsmakterna kan inte avsvära sig ansvaret för innehållet ioch utformningen av religionsundervisningen medhänvisning till lokala myndigheter eller enskilda lärare. Detär nödvändigt att läroplanen och lärarutbildningenutformas så att kristendomsundervisningen blir klartdefinierad.Inom ramen för den nationella utvärderingen avläroplanen har flera rapporter visat att ett stort antal eleverpraktiskt taget inte får någon undervisning ireligionskunskap. Bland dessa rapporter kan nämnas densom har lämnats av forskare vid pedagogiska institutionen iGöteborg. Den visar att av eleverna iårskurserna 4 och 5 inte får någon undervisning isamhällskunskap eller religionskunskap.Läroplanen följs således inte. Bland orsakerna till dettanämns, förutom resursbrist, undervisningstiden,elevgruppens storlek, brister i utbildning och fortbildningav lärarna.Utvärderingen visar att skolans möjligheter att förmedlaen tillräckligt kvalificerad kristendomsundervisningundergrävs av blockundervisningen. Denna får ofta till följdatt undervisning i religionskunskap bedrivs av lärare medotillräcklig utbildning i ämnet, i värsta fall ingen alls.Situationen blir än sämre genom den nya lärarutbildningenmed s.k. senarelärare med ytterligare breddad och därmedvad gäller djup och specialkunskaper försämrad utbildning.Det är nödvändigt att en genomgripande översyn avkristendomsundervisningen sker i syfte att utarbeta förslagtill hur undervisningen kan utformas för att kunna förmedlatillräcklig kännedom om den religion och de kristnavärderingar, på vilka det svenska samhället vilar.Det är också nödvändigt att lärarutbildningen ges detinnehåll och den utformning som är nödvändiga för attlärarna skall kunna förmedla den nödvändiga kunskapen ikristendom. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om kristendomsundervisningensinnehåll och utformning,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om tillfredsställande möjligheter förlärare med undervisningsskyldighet i religionskunskap att igrundutbildning och fortbildning skaffa sig erforderligakunskaper i kristendom.