mot · GF02Fi504 · 1992-01-27 00:00:00 — Utveckling av offentlig sektor InledningDen offentliga sektorn utgör grunden för den generellavälfärdspolitik som utvecklats under socialdemokraternasledning. Genom en väl utbyggd offentlig sektor hartryggheten vid ålderdom, sjukdom och handikapp värnats.Utbildning och omsorg har erbjudits på lika villkor för alla.En solidarisk finansiering av den offentliga sektorn harmöjliggjort utbyggnaden och bidragit till enutjämning av ekonomiska orättvisor. Vi har all anledningatt vara stolta över att leva i ett land med en jämnarefördelning av välfärden än i de flesta andra länder.I den industrialiserade världen kan vi se fleraexempel på en politik där den offentliga sektorn pressastillbaka till förmån för de redan välbeställda.Arbetslösheten är ofta hög, och de ekonomiska och socialaklyftorna växer. I länder som och kanvi se att stora grupper står utanför välfärden, hänvisade tillfattigdom.Ett samhälle med stora orättvisor ger frihet för devälbeställda och ofrihet för de fattiga. Socialdemokraternaavvisar en utveckling i sådan riktning. Samhället skallpräglas av solidaritet, jämlikhet och frihet för alla. Därföravvisar vi regeringens politik som leder till en ökandearbetslöshet och omfördelningar från löntagarna tillkapitalägarna.Ambitioner och tillgängliga resurserEtt viktigt problem i den svenska ekonomin är att vårasamlade resurser inte växer i takt med våra ambitioner. Denviktigaste förklaringen till detta är en avtagande takt iproduktivitetstillväxten. Även om vi delar problemet medandra högt utvecklade industrinationer leder det ändå tillsvårigheter att fördela resurser till nya angelägna ändamål.Ungefär en tredjedel av arbetstagarna är sysselsatta i deoffentliga verksamheterna, framför allt vård, omsorg ochutbildning. Utvecklingen på dessa områden har en storbetydelse för välfärden och hela samhällsekonomin.Politiken bör därför vara inriktad på att främjaeffektiviteten genom bättre kvalitet och god hushållningmed de gemensamma resurserna. Det är också ennödvändig förutsättning för att tilltron till välfärdspolitikenskall kunna upprätthållas.Regeringens inställning till välfärdspolitiken och denoffentliga sektorn är oklar. Någon samlad syn på hur deoffentliga verksamheterna bör utvecklas har heller interedovisats.Privat och offentligtRegeringens politik förefaller vara inriktad pånedskärningar och privatiseringar -- inte på utveckling ochförnyelse. De statliga företagen skall säljas ut och offentligatjänster läggas ut på privata företag. Tryggheten vidsjukdom urholkas och kommunerna ges sämre ekonomiskaförutsättningar att bedriva sin verksamhet.Utgångspunkten verkar vara att offentligt drivnaverksamheter är ineffektiva. Vi delar inte dennauppfattning. Tvärtom menar vi att de offentligaverksamheterna uppvisar en hög kvalitet, främst tack vareen motiverad och kompetent personal.Det centrala för effektiviteten i de offentligaverksamheterna är därför att ge de anställda bästa möjligaförutsättningar att göra ett gott arbete. De bör gesmöjlighet att utveckla sin kompetens och ta ett ökat ansvar.Decentralisering, delegering och utveckling bör varavägledande.Vi motsätter oss inte ett ökat inslag av konkurrens i deoffentliga verksamheterna. Tvärtom menar vi att detta kanverka stimulerande både när det gäller att hushålla medresurserna och att förbättra verksamheternas innehåll. Omhandlingsutrymmet för de anställda vidgas kan detta ocksåge ett mer varierat tjänsteutbud som bättre tillgodoserindividuella skillnader i önskemål och behov mellan olikamedborgare. En sådan konkurrens behöver inte varainriktad på privata alternativ. Tvärtom bör den i första handgälla mellan olika enheter inom de offentligaverksamheterna.Konkurrens från privata alternativ behöver inte avvisas.Erfarenheterna visar att de offentligaverksamheterna oftast står sig väl när de utsätts för sådankonkurrens. En nödvändig förutsättning för att vi skallkunna acceptera privata alternativ är dock att de inordnasi den solidariska finansieringen och att de blir föremål fördemokratisk insyn och kontroll. Vi avvisar att vinstintressenskall vara styrande för utformningen av vård, utbildning ochomsorg.Kommuner och landstingFör oss socialdemokrater är kommunernas verksamheten central del av en välfärdspolitik som skall ge allamänniskor tillgång till en väl fungerande vård, omsorg ochutbildning.Kommunerna och landstingen svarar för avde offentliga verksamheterna. De sysselsätter mer än enmiljon människor. Sjukvård, utbildning och omsorg är dedominerande inslagen.Efterfrågan på de kommunala tjänsterna kan inte längretillgodoses genom snabbt ökade tillskott av resurser. För attkunna tillgodose förändrade behov är det nödvändigt attutbytet av insatta resurser ökar. Utrymme förotillfredställda behov och för att motverka köer måste istörre utsträckning skapas genom effektiviseringar ochomprioriteringar.För att kommunerna och landstingen skall klara attupprätthålla en god service till medborgarna måste statenundanröja onödiga detaljregleringar. Staten har också ettansvar när det gäller att skapa klara ansvarsförhållanden,rimliga ekonomiska förutsättningar och nödvändigsamordning.Kommunerna i en ny tidDet är viktigt att värna den kommunala självstyrelsen.En sådan strävan förutsätter att kommunerna kan påverkasin ekonomi även via sin beskattningsrätt. Medborgarnasvalda representanter skall inför sina väljare ha det slutligaansvaret för kommunens verksamhet och ekonomi.Vi socialdemokrater står fast vid målen:samhällsservicen skall ha hög kvalitet, den skall styrasdemokratiskt, finansieras solidariskt och fördelas efterbehov. Däremot är vi beredda till öppenhet i valet av medeloch metoder för att på bästa sätt uppnå dessa mål.Vi vill i det följande ange fem handlingslinjer som vi trorkan aktivt bidra till en effektivare och bättre kommunalverksamhet.1. Tydligare rollfördelningSkillnaden mellan de förtroendevaldas ochtjänstemännens roller måste bli tydligare. Deförtroendevalda företräder medborgarna och skall i varjeläge vara deras ombud och se till verksamheternas resultatoch måluppfyllelse. De förtroendevaldas uppgift är attställa upp mål, fördela resurser, följa upp och utvärdera --utan att styra verksamheten i detalj.2. Decentralisera och delegeraVerksamheten skall så långt det är möjligtdecentraliseras och delegeras. Det innebär att vissaverksamheter bör flyttas från stat och landsting tillkommunerna, dels att besluten i verksamheten bör flyttasutåt i organisationen, närmare de anställda ochmedborgarna.Stora kommuner och landsting bör lägga särskild vikt vidatt finna nya organisations- och arbetsformer, som medgerdelegering och decentralisering. Budget- och driftansvarskall finnas så nära dem som genomför den praktiskaverksamheten som möjligt. måste centralspecialistkompetens alltid finnas för stöd, uppföljning ochutvärdering.3. Bättre villkor för de anställdaFörändringen börjar inifrån och underifrån. Personalensmöjligheter att göra ett bra arbete skall underlättas. Detkan ske genom en ändrad arbetsorganisation som ger ettökat ansvar. De anställdas kompetens bör höjas genomökade möjligheter till utbildning och erfarenhetsutbyte.4. Effektivitet och kostnadskontrollVi vill ha en offentlig sektor av hög kvalitet och med fullbehovstäckning. Vi måste se till att verksamheternauppfyller de uppsatta målen till minsta möjliga kostnad. Detskall vara möjligt att fördela resurser utifrån medborgarnasbehov och efterfrågan. Bara så kan den offentliga sektornfylla sitt fördelningspolitiska syfte, och bara så kan vi frigöramedel till otillfredsställda behov. För att detta skall lyckaskrävs metoder för att bättre styra och följa uppverksamheterna. Lokala förhållanden avgör vilken form avstyrsystem som passar bäst.Nya styrsystem skall utformas så att de övergripandemålen för verksamheten -- jämlikhet, solidariatet ochdemokrati -- understöds och så att valfriheten och kvalitetenökar.5. Utvärdera -- och sprid de goda exemplenGoda exempel skall spridas. De offentligaverksamheterna måste utvärderas. Resultaten kan gestimulans till utveckling och förnyelse. Utvärdering ärnödvändig både för förtroendevalda och anställda -- särskiltmed tanke på utvecklingen mot målstyrning och delegeringav verksamhetsansvar. På grundval avutvärderingsresultaten kan resurser flyttas dit de ger bästutbyte och störst välfärd.Kommunerna och landstingen bör inte åläggas nya ochkostnadskrävande uppgifter utan att finansieringen för nyasamtidigt ut. Att som regeringen för nästa budgetåröverlämna det finansiella ansvaret för utbyggnaden avgymnasieutbildningen till kommunerna är inte förenligtmed de ekonomiska villkor som de står inför.Viktiga delar för kommunernas och landstingenshandlingsutrymme gäller organisation och utformningen avde statliga finansiella bidragen. På den socialdemokratiskaregeringens initiativ fick de stora befogenheter att självabestämma utformningen av sin organisation. Den tog ocksåinitiativ till en översyn av de samlade statliga bidragen tillkommuner och landsting i syfte att göra dessa mer generellaoch skapa likvärdiga ekonomiska förutsättningar för olikakommuner och landsting. En sådan förändring avstatsbidragssystemet bör leda till att skillnaderna ikommunal service och kommunala skattesatser minskar.En ändrad styrning av de kommunala verksamheternaställer krav på att såväl statens som kommunernas ochlandstingens uppföljnings- och utvärderingssystemförbättras. Staten har en viktig roll att följa upp ochutvärdera den kommunala verksamhetens resultat iförhållande till de nationella målen.Som ett led i en förändrad styrning av de kommunalaverksamheterna måste också den statliga administrationenförändras. Det innebär en omställning fråndetaljregleringar till att lämna statsmakterna underlag försin styrning, främst genom en utvecklad uppföljning ochutvärdering.Den socialdemokratiska regeringen vidtog en radåtgärder för att undanröja hinder för effektiva kommunalaverksamheter.Ansvaret för hur skolan skall organiseras överfördes tillkommunerna. De fick ett helt och odelat arbetsgivaransvarför all personal i skolan, och ett helt nytt generaliseratstatligt sektorsbidrag för skolan infördes. Med en utveckladsamverkan mellan barnomsorg och skola kan barnensskolstart göras mer flexibel. På den förra regeringensinitiativ infördes rätten till skolstart vid ålder.Kommunerna gavs ett tydligt och sammanhållet ansvarför äldre- och handikappomsorgen. Statsbidraget föräldreomsorgen utökades och fördelas nu efter mergeneraliserade principer. Genom att också införa ettkommunalt betalningsansvar för den somatiskalångtidssjukvården samt de medicinskt färdigbehandladeinom akutsjukvården och inom de geriatriska klinikerna hargoda förutsättningar skapats för en effektivare äldreomsorgför såväl den enskilde som för samhället.Initiativ togs till en samordning mellan sjukvården ochsjukförsäkringssystemet i syfte att förbättra utnyttjandet avde samlade resurserna.En ny kommunallag infördes som har givit kommuneroch landsting stor frihet att välja lämpligaorganisationsformer samt att utveckla ändamålsenligaformer för ekonomisk styrning och förvaltning.De s.k. frikommunförsöken avvecklades och bör sålångt som möjligt ersättas med generella lagändringar.En översyn inleddes av utbetalningssystemet förkommunalskattemedel i syfte att minska förskjutningenmellan kommunalskatteinbetalningar och utbetalningen tillkommunerna och landstingen.Olika insatser vidtogs för att främja alternativaproduktionsformer för offentlig verksamhet genomkooperativ m.m. infördes statsbidrag tillpersonalkooperativ barnomsorg efter samma villkor somför annan alternativ barnomsorg.Det pågår också ett intensivt förändringsarbete ute ikommuner och landsting. Det gäller projekt som rörorganisation, samordning och effektivisering. Dessutompågår ett omfattande arbete att utvecklamedborgarinflytandet och politikerrollen liksom attförändra nämndorganisationen.Den statliga förvaltningenDen statliga förvaltningen sysselsätter knappt 250 000 människor. Sysselsättningsmässigt väger områdensom försvar, polis, högskola, rättsväsende ochsocialförsäkringssektorn, tungt.För att anpassa den statliga administrationen tillresultatorienterade styrformer, avreglering ochdecentralisering initierade den socialdemokratiskaregeringen ett treårigt program för omställning ochminskning av den statliga administrationen, som riksdagenställde sig bakom.Viktiga utgångspunkter för programmet varatt stärkaden lokala myndighetsnivånatt ge kommunerna störrehandlingsutrymmeatt åstadkomma en bättre samordningför gemensamma målatt ge efterfrågan och konkurrensstörre betydelseatt förenkla och minska antalet regleratt förbereda förvaltningen för ett framtida EG-medlemskap.Riksdagen begärde i sitt beslut att regeringen skullelämna samlade redovisningar av de resultat som uppnåtts.Någon sådan redovisning har dock inte lämnats av dennuvarande regeringen. Regeringen har inte heller, vare sig iregeringsförklaringen eller i budgetpropositionen redovisatsin syn på hur man vill utveckla de offentligaverksamheterna.Regeringens brist på helhetssyn när det gällerutvecklingen av de offentliga verksamheterna återspeglasbl.a. i behandlingen av den statliga förvaltningen. Manuppehåller sig huvudsakligen vid olikaekonomiadministrativa regelsystem. Detta är visserligenviktigt men inte tillräckligt. Det krävs därutöver enövergripande syn på hur förvaltningens struktur börutvecklas.Förändringsarbetet inom den statliga sektorn måsteäven i fortsättningen drivas med kraft, inte minst i fråga omanpassningen till ett öppet . Under de senaste årenhar -- såväl i budget- som i kompletteringspropositioner ochi särskilda sammanhang -- en rad initiativ tagits. Senast inför1991 års vårriksdag preciserades hur en omställning ochminskning av den statliga administrationen skulle gå till. Enrad olika förslag lades fram till vilka tog ställning.Programmen löpte över en flerårig period, varför det ärnödvändigt med en kontinuerlig uppföljning frånregeringens och sida med hur programmetrealiseras.I årets budgetproposition finns dock inte någon samladredovisning av hur arbetet har förts vidare och i vilkenutsträckning man kan notera erfarenheter och resultat.Allra senast i samband med nästa års budgetproposition börregeringen lämna en sådan redogörelse.Därvid är det väsentligt att belysa vilken roll som decentrala myndigheterna skall spela inom olikamyndighetsområden eller vilken roll den regionalaförvaltningen skall spela. Andra frågor som bör belysas ärvilka möjligheter det finns att minska på administrativamellannivåer och hur de minsta myndigheterna skall kunnautvecklas och organiseras. En ytterligare frågeställninggäller hur den lokala myndgihetsnivån kan stärkas och huren samordning kan främjas mellan olikamyndighetsområden.Även internationaliseringen påverkar myndigheternasarbetssätt och organisation. Frågor som rör EG-medlemskap, konkurrens resp. administrativ samverkanbör också belysas, liksom frågor som rör entreprenader.En ytterligare aspekt som bör belysas ärkompetensutvecklingen av personalen och frågor som rörmyndigheternas ledningsfunktioner och hur den nyainformationsteknologin bäst kan tillvaratas i den statligaförvaltningen.På ett område är det nödvändigt att ett särskiltutredningsarbete initieras, nämligen av den ökadeinternationaliseringen. 1990/91:150 del II belystesdenna frågeställning, och riktlinjer för ett kommandeutredningsarbete drogs upp, under rubrikenStatsförvaltningen anpassas till ett öppet . Såvitt vikan finna har detta arbete inte alls förts vidare trots att denborgerliga regeringen berömmer sig av att stå för något nyttnär det gäller Europa-politiken. Med det uppsatta tidsmåletsvenskt medlemskap 1995 kan ett dröjsmål inte försvaras,särskilt som man inte kan vänta tills medlemskapet ärverklighet med att genomföra behövliga förändringar.Riksdagen bör därför begära av regeringen attifrågavarande utredningsarbete sätts igång.Förnyelsearbetet av den statliga sektorn har skettsuccessivt . Genomverksledningspropositionen preciserades förhållandetmellan regering och myndigheter, och myndigheternasledning fick klarare definierade uppgifter. Genom denpersonalpolitiska propositionen drogs riktlinjer upp för detstatliga personalarbetet och dess olika former. Under desenaste åren har uppmärksamheten riktats alltmer motstyrningen av myndigheterna, mot att sätta upp mål förverksamheten, finna mätbara sådana och utvärderaverksamheten, där den statliga revisonen har en viktig roll.Successivt förs myndigheterna in i ett nytt budgetsystem.Av särskild betydelse i effektiviseringsarbetet istatsförvaltningen är det stöd som regeringen ochförvaltningsmyndigheterna erhåller av de s.k.stabsmyndigheterna, främst statskontoret, statensarbetsgivarverk, och statens institut förpersonalutveckling. På den förra regeringens uppdrag harförslag lämnats av en särskild utredare om den framtidautformningen av dessa myndigheters verksamhet.Utredarens förslag byggde på en tydligare rollfördelningmellan myndigheterna och en separering av stödet tillmyndigheterna och regeringen.Regeringen har i budgetpropositionen lämnat sinaförslag med anledning av denna utredning. Återigen ser viavsaknaden av perspektiv. Regeringen förmår inte attklargöra funktionerna för den centrala styrningen gentemotmyndigheterna utan denna kvarstår i en splittradutformning.Förslag läggs att i samma myndighet förena revision,ekonomiadministrativa föreskrifter och tillhandahållandeav redovisningssystem. Regeringen har ingen uppfattningom hur informationsteknologin skall hanteras istatsförvaltningen. En rad frågor skall återigen utredas,bl.a. hur arbetsgivarfunktionen skall vara utformad och hurstödet till myndigheterna bör organiseras. Den myndighetsom är direkt inriktad på utvecklingsstöd tillmyndigheterna, SIPU, föreslås avvecklad.När det gäller SIPUs nedläggning måste man konstateraatt även om den statliga förvaltningen gradvis anpassar sigtill den privata sektorns betingelser och begrepp, kommerden även i fortsättningen att ha sina egna förutsättningarsom skiljer den från den privata. Det gäller självfalletmyndighetsverksamheterna med deras ofta särskilda kravpå rättstillämpning men också den statliga redovisningen.Det är också betydligt mer komplicerat att göra enresultatanalys i en flermålssituation -- som den statligaverksamheten normalt arbetar under -- än en vinstkalkyl.Offentlighet och sekretess när andra specialområden förden statliga sidan.I stället för att förstärka stödet till förändringsarbetetleder regeringens förslag till det motsatta. Den fortsattaosäkerheten om att dessa myndigheters verksamhet kanriskera att bidra till en lägre effektivitet i arbetet.I finansplanen läggs fram förslag om införande av ramarför förvaltningskostnader (s 47). Ramanslagen skallberäknas med beaktande av samtliga resursslag ochförväntade prisökningar. Överskridanden för löneökningarskall inte medges. Frågan om korrigering för olika typer avkostnadsökningar kommer att kunna ''prövas'' videfterföljande budgetreglering. En utredare skall föreslå huruppräkningen av ramanslaget skall ske. Regeringen villinhämta bemyndigande att genomföra dennaförändring.Det är inte särskilt enkelt att få klarhet i hur detföreslagna systemet kommer att verka för myndigheternasdel. Alltmer ställs kravet på långsiktighet i deras planering.Möjligheterna att göra korrigeringar på kort sikt är ocksåbegränsade bl.a. med hänsyn till att uppsägningstiderna förde anställda är -- och bör vara -- så pass långa (). Det finns också ett samband mellan detta förslag ochutredningsarbetet och det arbete som skall ske beträffandeden statliga arbetsgivarorganisationen. Det är mot dennabakgrund rimligt att regeringen återkommer med ett samlatförslag i denna del som behandlar hela problemkomplexetsenast till höstriksdagen 1992.AvslutningDen borgerliga regeringen förefaller sakna både viljaoch förmåga att på ett medvetet och sammanhållet sättbidra till en positiv utveckling av de offentligaverksamheterna.Besparingar och privatiseringar är långt ifrån tillräckligtom ambitionerna är att utveckla välfärden snarare än attavveckla den. Socialdemokraterna kan aldrig ställa upp påen samhällsutveckling som skapar ökade klyftor mellanfattiga och rika. Den offentliga verksamheten måste därförförnyas och utvecklas för att på bästa sätt bidra till allamänniskors välfärd och trygghet.Kommunernas och landstingens handlingsutrymme böröka för att möjliggöra en bättre hushållning av tillgängligaresurser och en bättre anpassning av de offentliga tjänsternatill olika medborgares önskemål och behov. Skillnaderna iekonomiska förutsättningar för olika kommuner ochskillnaderna i deras skattesatser bör minska. Kommunernaoch landstingen måste ges rimliga ekonomiskaförutsättningar att klara sina verksamheter.Statsförvaltningen bör ställas om och utvecklas baseratpå de nya styrformerna, minskade detaljregleringar och ettökat handlingsutrymme för kommuner och landsting. bör de administrativa överbyggnadernareduceras och strukturen anpassas för att uppnå enändamålsenlig ansvarsfördelning och en önskvärdsamverkan. Personalen skall känna att de harstatsmakternas förtroende bl.a. genom tillräckligasatsningar på kompetensutveckling. Ledningsformerna imyndigheterna och i bör vidareutvecklas. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om utvecklingen av offentlig sektor,2. att som sin mening ger regeringen till kännaatt regeringen senast i budgetpropositionen 1993 lämnar enredogörelse över genomförandet av omställningen av denstatliga förvaltningen,3. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om en utredning ominternationalisering av statsförvaltningen,4. att beslutar avslå regeringens förslagbeträffande punkt 4 i hemställan i finansplanen,5. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att ett nytt förslag omutgiftsramar bör läggas fram för ,6. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om nytt förslag till hurorganisationen för statlig revision och tillhandahållande avredovisningssystem och ekonomiadministrativa föreskrifterskall utformas,7. att beslutar avslå förslaget att lägga nerSIPU18. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om den statliga sektorns specifikakompetensbehov och åtgärder för att säkerställa de statligamyndigheternas behov av utbildningar.