mot · GF02Fi40 · 1992-05-11 00:00:00 — I ett längre perspektivhotas välfärden av miljöförstöringen om vi inte görtillräckligt för att begränsa den. Det är en överlevnadsfrågaför hela mänskligheten att även beakta utvecklingenskonsekvenser för miljö och naturresurser. Den ekonomiskapolitiken måste medverka till en uthållig utveckling.Produktion och konsumtion måste ställas om så att balansenmellan ekonomi och ekologi säkras.Men det räcker inte med tillväxt för att välfärden skallnå alla. Det måste också finnas en vilja och förmåga tillomfördelning av inkomster och förmögenheter så attvälfärden når ut även till dem som av olika skäl inte av egenkraft får del av tillväxtens frukter. Det måste också finnasen vilja och förmåga att skapa rimliga förutsättningar föralla delar av landet att utvecklas. Den ekonomiska politikenmåste bidra till att utjämna levnadsvillkoren och välfärden.Vi socialdemokrater hävdar att den fullasysselsättningen är den ekonomiska politikens viktigastemål. Det beror på att så mycket annat är beroende avarbetet. Tillväxten blir lägre om viljan till arbete inte tas tillvara fullt ut. De offentliga finanserna urholkas av en högarbetslöshet. Det är omöjligt att uppnå en jämn fördelningav välfärden om många är arbetslösa. Men mest väsentligtär att en hög och långvarig arbetslöshet är förödande fördem som drabbas. Särskilt i nuvarande läge närarbetslösheten stiger dramatiskt är det viktigt att högstaprioritet ges åt att vända denna utveckling. Denekonomiska politiken måste därför i nuvarande läge i förstahand inriktas på att återställa den fulla sysselsättningen.Låg inflation är en avgörande förutsättning för atttillväxten skall komma igång igen. Därför är det väsentligtatt pris- och kostnadsutvecklingen har nedbringats radikaltde . Det är i längden inte möjligt att tryggasysselsättningen i en ekonomi med prisstegringar som ärsnabbare än i omvärlden. En hög inflation leder dessutomtill en omfattande och godtycklig omfördelning avförmögenheter och stimulerar spekulation. Denekonomiska politiken måste därför inriktas på att hålla nerepris- och kostnadsutvecklingen och befästa den lågainflationstakten. Det finns emellertid inte skäl att nu stramaåt ekonomin ännu mer för att pressa ned inflationenytterligare.Vi lever i en allt mer internationaliserad värld. Sverigesframgångsrika utveckling har byggt påen fri handel och en god förmåga att utnyttja de möjlighetervärldsmarknaden erbjudit. Det ligger i vårt intresse attkvarvarande hinder för handel och ekonomiskt samarbeteundanröjs. Ett betydelsefullt framsteg har uppnåtts med detEES-avtal som har undertecknats. har vidareansökt om medlemskap i , vilket kan bli aktuellt redan1995. Den ekonomiska politiken måste stärkaförutsättningarna för att aktivt och framgångsriktdelta i den internationella integrationen.I följande avsnitt redovisar vi socialdemokraternasekonomiska politik. De motioner som ingår som underlagför vårt budgetalternativ redovisas i bilaga.3.2 Finans- och budgetpolitikenFörsämrade statsfinanser med regeringens politikUnder den förra borgerliga regeringsperioden --1982 raserades statsfinanserna. Budgetunderskottet stegfrån nära noll 1976 till av BNP 1982, se diagram 3. Det motsvarar i dagnästan 200 miljarder kronor.Orsaken var främst att de borgerliga regeringarna lätutgifterna fortsätta att öka utan att höja skatterna imotsvarande utsträckning. Utgiftsandelen (de offentligautgifterna i procent av BNP) steg från 1976 till 1982, dvs. Även dendåliga tillväxten bidrog till att undergräva statens finanser.Under den borgerliga regeringsperioden ökade BNP medbara . Det krävdes en långvarig och mödosamsanering av statsfinanserna innan de åter var i balans i slutetav 1980-talet.Historien ser dessvärre ut att upprepa sig.Statsfinanserna försämras nu åter dramatiskt. Det berorfrämst på lågkonjunkturen och den snabba nedväxlingen avinflationen. Till detta kommer att eftersläpningen iutbetalning av kommunalskattemedel ger en extrabelastning på statsbudgeten särskilt under budgetåret1992/93.Diagram 3 BudgetunderskottKälla: ochkompletteringspropositionen.Försvagningen av statsfinanserna beror emellertid ocksåpå den borgerliga regeringens politik. Regeringen har utanfinansiering ökat utgifterna /92 med ca genom förslagen rörande Nordbanken(3,), tilläggsbudget 1 (8,2 miljarderkronor) och tilläggsbudget 2 (). Därtillkommer skattesänkningar, vilka belastar innevarandebudgetår med . På det sättet blåserregeringen upp underskottet för att försämringen tillnästa budgetår inte skall se fullt lika illa ut.Regeringen har för /93 ibudgetpropositionen presenterat en lista över åtgärder,vilka minskar statens utgifter med sammanlagt 14 miljarderkronor. Trots detta hävdar vi att regeringen försämrarstatsfinanserna kraftigt även 1992/93. Det beror på trefaktorer:--För det första redovisar regeringen inte enmotsvarande sammanställning över utgiftsökningar. På enrad områden har regeringen föreslagit betydande påslag,bl.a. Dessutom är vissa poster i listan högträknade, t.ex. karensdagar och delpension. Karensdagarminskar för övrigt inte de offentliga utgifterna eftersomarbetsgivarna står för sjukersättning under den första delenav en sjukperiod. Vidare bortser regeringen från attutgifterna för räntebidrag blir högre till följd av att man harrivit upp beslutet om att införa räntelån. Sammantagettorde utgiftsökningarna överstiga de redovisadebesparingarna.-- För det andra genomför regeringen mycketomfattande och ofinansierade skattesänkningar. De förslagregeringen redovisade innebar skattesänkningar påca 1992 utöver de tidigare beslutadesänkningarna av matmomsen, sjukförsäkringsavgiften ochinkomstskatten. De nu redovisade skattesänkningarnaminskar statens inkomster med ytterligare ca 10 miljarderkronor . För /93 kan försvagningen avstatsbudgeten därmed uppskattas till ca 15 miljarderkronor.-- För det tredje innebär regeringens politik enåtstramning av ekonomin och en minskning av tillväxtenmed ca 1/1992 och 1993. Det medför minskade skatteinkomster ochökade utgifter för bl.a. arbetslöshetsersättning. Därtillkommer ökade ränteutgifter till följd av det ökadebudgetunderskottet 1991/92. Sådana indirekta effektertorde försämra statens finanser med ca /93.Sammantaget innebär detta att de förändringar avstatens inkomster och utgifter, som regeringen harföreslagit, leder till en försämring av statsbudgetenmed 1991/92 och 30miljarder kronor 1992/93, jämfört med vad som följer avredan tidigare fattade beslut och gjorda åtaganden.Men statsfinansernas utveckling är t.o.m. sämre än vadsom framgår av budgetunderskottets utveckling. I förslagettill statsbudget finns en post ''Beräknat tillkommandeutgiftsbehov, netto'', vilken har varit 3--8miljarder kronor, men som utan specifikation harupptagits med minus 20 miljarder kronor.Regeringen använder sig vidare av överföringar av fonder(delpensionsfonden och arbetslivsfonden) samtutförsäljning av statliga företag för att minskabudgetunderskottet. Arbetsmarknadsfonden uppvisar tillföljd av den höga arbetslösheten ett underskott på 16miljarder kronor 1992/93, vilket inte heller syns påstatsbudgeten. Andra exempel är att regeringen delar utpengar från löntagarfonderna och , vilket inteheller noteras som utgifter på statsbudgeten.Normer för finanspolitiken på längre siktSverige har höga ambitioner på välfärdsområdet. Därförhar vi också omfattande offentliga utgifter och höga skatter.Utgifts- och skattepolitiken bör utformas genom enavvägning mellan dessa ambitioner och önskemålen att geutrymme för ökad köpkraft och ökade investeringar.Finanspolitiken måste bedrivas så att den leder tillbalans i statens finanser på . Stora ochpermanenta underskott måste undvikas. De sänker dettotala sparandet, driver upp räntorna, hämmarinvesteringarna och dämpar tillväxten.De närmaste åren bör statsmakterna bedriva enutgiftspolitik, som ger möjlighet att både bevara välfärdenoch att på i takt med ökad tillväxt sänka deoffentliga utgifternas andel av BNP. Det innebär att enstram utgiftspolitik bör bibehållas. Utrymmet för nyalångsiktiga utgiftsåtaganden är mycket begränsat.Utgiftspolitiken bör också inriktas på att effektivareanvända de resurser som sätts in i offentlig verksamhet. Detbör ske både genom omfördelning av resurser till de mestangelägna områdena och genom att inom varje områdeanvända resurserna så väl som möjligt. Den statligaadministrationen bör effektiviseras ytterligare.Produktiviteten bör öka snabbare inte bara i näringslivet,utan också i stat, kommuner och landsting. De storatransfereringssystemen bör ses över för att öka graden avmåluppfyllelse.Regeringen föreslår att skall ta ställning till enlångsiktig utgiftsstrategi, som innebär att utgifterna minskasmed . Det skullenedbringa underskottet i de offentliga finanserna till vadsom krävs för att uppfylla EGs konvergensregler.Utgångspunkten för utgiftsstrategin är en beräkning avbudgetunderskottet 1995/96, vilket jämförs med EGs krav.Detta är inte en tillräckligt stabil grund för att uforma enlångsiktig utgiftsstrategi. Det räcker med att påminna omatt regeringens beräkning av budgetunderskottet 1992/93har förändrats med sedan ijanuari. En beräkning av budgeterunderskottet 1995/96 harinte en sådan precision att den kan ligga till grund för ettställningstagande till utgiftsstrategin. Det krävs ett stabilareoch mer allsidigt underlag för ett sådant beslut. Vi avvisardärför regeringens förslag till långsiktig utgiftsstrategi.Med hänsyn till den dramatiska försämringen av deoffentliga finanserna och de omfattande insatser för attskapa arbete och utbildning som vi anser vara nödvändiga inuvarande konjunkturläge är det inte möjligt att sänkaskatterna under de närmaste åren.Våra ambitioner att bli del av en gemensam europeiskmarknad kan komma att kräva en anpassning nedåt av vissaskatter, även om omfattningen och inriktningen av dennaanpassning inte går att precisera . Å andra sidan finnsdet möjligheter att höja andra skatter. Ett eventuelltframtida medlemskap i torde därför inte, åtminstoneinte , få några nämnvärdakonsekvenser för den totala skattenivån i . Denskattenivå vi får kommer i huvudsak att vara resultatet avvad vi själva som nation väljer.Finanspolitiken och konjunkturenMöjligheterna att använda finanspolitiken för attutjämna konjunktursvängningar är starkt begränsade bl.a.av ofullständig kunskap om framtiden och fördröjningar ipolitikens verkningar. Men finanspolitiken påverkarekonomin även på kort sikt och måste trots dessabegränsningar utformas även med hänsyn till konjunkturen.Vår bedömning är att det inte finns skäl att strama åtekonomin på det sätt som regeringen gör. Det kan varkenmotiveras av överhettning, hög inflation eller storaunderskott i bytesbalansen.I nuvarande konjunkturläge är det ofrånkomligt med ettbetydande underskott i statsbudgeten. Beräkningar tyderpå att huvuddelen av budgetunderskottet 1992/93 beror pålågkonjunkturen. Regeringens skattesänkningar, vilka är avsådan art att de inte nämnvärt stimulerar ekonomin, ochkonsekvenserna av regeringens åtstramning bidraremellertid till att underskottet blir större än nödvändigt.Regeringens budgetförslag innebär att de offentligautgifternas ökningstakt i reala termer avtar från ca 3,5 %1991 och 1992 till att avstanna helt 1993, se tabell 5.nTabell 5. De offentliga utgifterna enligt regeringenMiljarderkronorVolymförändring, %1991199119921993Offentlig konsumtion3821,00,1--0,8Offentliga investeringar575,16,84,6Transfereringar till hushållen3195,26,41,7Övriga utgifter1815,52,04,0Summa9393,53,00,2Källa: Kompletteringspropositionen.Anm. : I investeringar ingår även statliga och kommunalaaffärsverks investeringar. I transfereringar till hushåll ingåräven sjukklön. I övriga utgifter ingår räntor.Det är en alltför hård nedpressning av de offentligautgifterna. En viss ökning av den offentliga konsumtionenär mer rimlig med hänsyn till konjunkturläget och liggerdessutom inom de ramar som ges av ambitionen att pålängre sikt sänka utgiftskvoten. Därtill bör i nuvarande lägeinvesteringsnivån höjas kraftigt.En sådan utgiftsutveckling får inte några märkbaranegativa konsekvenser för inflation och bytesbalans.Däremot bidrar den till återhämtningen i konjunkturen, tillatt minska arbetslösheten och till att stärkaförutsättningarna för tillväxt. Med hänsyn till enbartkonjunkturläget finns det egentligen skäl för en kraftigareökning, men med hänsyn till behovet av återhållsamhet pålängre sikt bör utgifterna hållas inom denna ram.Socialdemokraternas budgetalternativDe socialdemokratiska parti- och utskottsmotionernaunder och är utformade inom ramenför ett ansvarsfullt budgetalternativ. Förslagen ger både ettmindre budgetunderskott än regeringens förslag och harbättre samhällsekonomiska och fördelningspolitiskakonsekvenser. De samlade offentliga utgifternasökningstakt är högre än i regeringens alternativ, menfortfarande så låg att den är väl förenlig med kraven pålångsiktigt sänkt utgiftskvot. I tabell 6 redovisasskillnaderna mellan vårt och regeringens budgetförslag /93 och kalenderåret 1993.Vi står fast vid principerna bakom skattereformen. Detinnebär att vi återupprepar förslagen om att inte sänkakapitalinkomstskatten, reavinstskatten,förmögenhetsskatten, arvs- och gåvoskatten m.m. Viavsätter dessutom mer resurser för skattekontroll ochåtgärder mot ekonomisk brottslighet.Vi avvisar regeringens förslag att sänkamervärdesskatten och ta bort fastighetsskatten förkommersiella lokaler och att höja inkomstskatten förlöntagarna genom att ta bort schablonavdraget. Vi framföralternativa förslag till sänkning av energiskatten ochuppmjukning av fastighetsskatten samt vill höjamiljöavgiften på handelsgödsel.Vi vill genomföra ett omfattande program förinvesteringar, arbete och utbildning. Denna typ av utgifterinnebär inte någon permanent belastning på statsbudgeten,men minskar arbetslösheten och stärker den långsiktigatillväxten.nTabell 6. Socialdemokraternas budgetförslag, skillnadermot regeringens förslagMiljarder kronorBudgetåret1992/93Helår1993Inkomstförändringar:Återställ skattereformen6,18,5Regeringens skattepaket3,57,0Energiskatt (s)--0,6--1,3Fastighetsskatt (s)0--0,1Miljöavgift0,20,2Stadshypotek50Summa14,214,3Utgiftsförändringar:Investeringsprogram3,53,5Arbete, utbildning, regionalpolitik2,12,0Karensdagar, barnbidrag, delpension2,43,2Övrigt0,20,4Statsbidrag till kommuner3,87,5Senarelagd utbetalning av medelinnehållna --1,7--3,4Bostadsfinansiering--1,1--5,4Diverse besparingar--1,2--1,6Summa8,06,2Statisk budgetförstärkning6,28,1Dynamiska effekter (ökade skatteinkomsteroch lägre utgifter för arbetslöshet)7,611,8Minskad räntebelastning0,81,9Vi vill bevara välfärden. Vi motsätter oss regeringensförslag att införa karensdagar och att avskaffadelpensionen. Regeringen genomdrev ensenareläggning av den redan beslutade höjningen avbarnbidragen med till . Vi föreslår inom ramen för vårtbudgetalternativ att barnbidraget höjs redan den 1 juli 1992.Enligt vår beräkning ger en förstärkningav statsbudgeten räknat på helår på högst 3,8 miljarderkronor, inkl. beräknat bortfall av direkta skatter.Förutsättningen är då en höjning av arbetsgivaravgiftenmed . Det kan, med hänsyn till sannolikheten att tvåkarensdagar kommer att öka frånvaron efter de , förutsättas att arbetsgivarna kommer att motsättasig en så kraftig höjning av avgiften. Enligt uppgift kan enförsening av förslag till om karensdagarförväntas. Med hänsyn till att samtliga tendenser pekar iriktning mot en betydligt mindre besparing än den avregeringen förutsedda, har vi för /93 räknatmed en kostnad för vårt förslag på 1,3 miljarder kronor.Vi vill genomföra en omläggning till generellastatsbidrag, men inte som regeringen beröva kommuneroch landsting i minskade statsbidrag.Återbetalningen av de som innehålls1992 bör ske först i samband med att ett nyttstatsbidragssystem genomförs.Vi vill fortsätta att reformera de offentliga utgifternabl.a. när det gäller sjukförsäkring, tandvård och läkemedel.Vi vill genomföra räntelånesystemet för finansiering avbostadsbyggandet, vilket avlastar statsbudgetenbetydande belopp. Vi avvisar regeringens minskningar avinvesterings- och räntebidragen.BesparingarVi föreslår vidare vissa ytterligare besparingar påsammanlagt /93,jämfört med regeringens alternativ, se tabell 7. I sambandmed beslutet om försvarsramen föreslog vi oförändrad ramoch att 500 milj.kr. satsas på regionalpolitiska insatser på deorter som berörs av försvarets omstrukturering i stället föratt som regeringen höja försvarsutgifterna påtagligt. Vi villha en utökning av beslutskapaciteten vidutlänningsnämnden och föreslår därför en kraftigförstärkning på ca 50 milj.kr. utöver vad regeringenföreslår. bör förläggningskostnadernadärvid minska med en miljard kronor.En mycket stor del av långtidssjukskrivningarna har singrund i ryggont och skador i rörelseorganen. Vi föreslår ettprogram för att aktivt förebygga och rehabiliteraryggskador. Denna typ av åtgärder minskar både lidandetoch utgifterna inom sjukförsäkringen, vilket är bättre än attinföra karensdagar. Våra förslag på läkemedelsområdet,vilka vi har redovisat i en motion till ,innebär minskade utgifter med 170 milj.kr. 1992/93. Vi föreslår dessutom att vapenfriavärnpliktiga övertar en del av bevakningen av museerna,vilket skulle kunna minska statens utgifter med 30 milj.kr.1993.nTabell 7. Ytterligare besparingarMiljoner kronorBudgetår1992/93Helår1993Försvaret500500Utlänningsnämnden och förläggningskostnader550950Läkemedel17090Vakthållning vid museer1530Sjukförsäkring, ryggskador(x)(x)Summa1 2351 570StadshypotekRegeringen har i en särskild proposition föreslagit attStadshypoteks rörelse skall överföras i ett nybildatkreditaktiebolag. Syftet är att dels anpassa organisationentill den avreglering och internationalisering som under desenaste åren skett på kreditmarknaden, dels utvecklaStadshypotek så att kassan kan bestå som en självständigoch konkurrenskraftig aktör på kreditmarknaden.Propositionen överensstämmer i stort med det förslag somden socialdemokratiska regeringen presenterade våren1991. På en punkt har vi dock en annan uppfattning. Vianser att av det överskott som uppstår vid likvidationenskall överföras till statskassan.Stadshypotek har genom gynnsammaskatteregler kunnat bygga upp en förmögenhet. Det ärrimligt att en del av dessa medel återförs till staten.Statens budgetsaldoMed våra förslag blir statens budgetunderskott kameralträknat mindre än enligt regeringensförslag. Med hänsyn tagen till engångsåtgärder, högreaktivitet i ekonomin och minskade ränteutgifter blir vårtbudgetunderskott mindre 1992/93 änregeringens, se tabell 8.nTabell 8. Statens budgetsaldoBudgetårMiljarderkronor 1990/91 utfall-- 34,51991/92 prognos-- 67,61992/93:-- regeringens budgetförslag-- 101,8-- socialdemokraternas budgetförslag-- 95,6-- socialdemokraternas budgetförslaginkl. dynamiska effekter1)-- 87,2 1) Inkl. minskade utgifter förarbetsmarknadsfonden och ökade skatte- ochavgiftsinkomster för kommuner och AP-fond.3.3 Penning- och valutapolitikenPenning- och valutapolitikens främsta syfte är attupprätthålla en fast växelkurs. Den fasta växelkursen skallbidra till den ekonomiska stabiliteten och till att hålla nereinflationen. Den svenska kronan har haft ettfast värde, först mot en korg av utländska valutor och sedanförra våren mot den europeiska ecun. För att det skall varamöjligt att få förtroende för den fasta växelkursen krävs enstark riksbank. Den måste, såsom den har gjort vid ettflertal tillfällen , med kraft kunnaingripa i perioder av valutaoro för att motverkavalutautflöden.De finansiella marknaderna har medinternationalisering och avregleringar blivit allt merinstabila, inte bara i utan även i vår omvärld. Dettaär ett växande problem. De finansiella marknaderna harfått ett alltför stort och ofta irrationellt inflytande på denekonomiska politiken. Stabiliteten på de finansiellamarknaderna bör ökas genom låg inflation, ansvarsfullfinanspolitik och stärkt valutapolitiskt samarbete.Under de senaste två åren har pris- ochkostnadsökningarna växlats ned till låg europeisk nivå. Densvenska räntenivån har sänkts påtagligt. Det gäller nu attbefästa de framgångar som har nåtts iinflationsbekämpningen. Därigenom kan förtroendet,särskilt i utlandet, för den svenska ekonomin stärkas ochden svenska räntenivån sjunka ytterligare.En stram finanspolitik är nödvändig för att hålla nerebåde inflationen och räntenivån. harfinanspolitiken fått stramas åt för attunderstödja penningpolitiken i uppgiften att hålla kronanskurs stabil. Budgetpolitiken måste på inriktas påatt undvika dels att utgifterna stiger mer än vad detsamhällsekonomiska utrymmet medger, dels att stora ochpermanenta budgetunderskott uppstår.Det valutapolitiska samarbete som bedrivs inom EG () har varit framgångsrikt. Det har stabiliseratvalutakurserna och bidragit till att skillnaderna i inflationmellan de deltagande länderna har minskat.EG-länderna har beslutat att skapa en ekonomisk ochmonetär union (EMU). I denna skall det finnas en endavaluta, ecun, föras en gemensam penning- ochvalutapolitik, bedrivas ett nära samarbete när det gällerfinanspolitik och inrättas en europeisk centralbank.Ett valutapolitiskt samarbete av detta slag ökar denekonomiska stabiliteten, men är inte utan problem. Dedeltagande länderna frånhänder sig möjligheterna attgenom justeringar av växelkurserna bidra till anpassning avekonomier, som har utsatts för störningar. Det kan vara tillstor nackdel vid kraftiga förändringar av en ekonomisproduktionsförutsättningar. En fördjupad analys bör görasav de problem som är förknippade med en europeiskekonomisk och monetär union och av de danskaövervägandena i samband med EMU-överenskommelsen.Sverige har , då beslutet fattades om attknyta den svenska kronan till ecun, ett valutapolitisktsamarbete med EG. Det bidrog till att öka förtroendet påvalutamarknaderna för den svenska ekonomin och till enlägre räntenivå. Detta samarbete bör när så är möjligtvidareutvecklas för att stärka stabiliteten i ekonomin,särskilt på de finansiella marknaderna.Vi borde ha goda förutsättningar att delta i en europeiskekonomisk och monetär union. är ett av de fåländer, som uppfyller de krav rörande inflation,offentliga finanser och räntenivå, som har ställts upp för attdelta i den ekonomiska och monetära unionen.Försämringen av statsfinanserna under den nuvaranderegeringen äventyrar våra möjligheter att delta i ett sådantfördjupat europeiskt samarbete.3.4 SkattepolitikenDen dramatiska försämringen av den offentliga sektornsfinanser och de omfattande insatser, som behöver göras föratt få fart på tillväxten och minska arbetslösheten, medföratt det inte är möjligt att sänka skatterna de närmaste åren.Regeringens politik att genomföra omfattandeskattesänkningar på i storleksordningen 20 miljarderkronor sammantagna och att låta staten taupp lån för att täcka dem, är oansvarigt. Vi avvisar sådanaofinansierade skattesänkningar.Skattereformen syftade till att åstadkomma ett enklareskattesystem som bidrar till ökad tillväxt, åstadkommer eneffektivare finansiering av och ökat förtroende förvälfärdspolitiken samt ökad rättvisa. De förändringar somhar genomförts har på viktiga punkterrubbat förtroendet för att skattereformen skall blibestående. Såväl skattesatsförändringar som införandet avnya undantagsregler i skattesystemet samt borttagandet avförmögenhetsskatten, har på ett systematiskt sätt urholkaten av skattesystemets fördelningspolitiska grundprinciper,skatt efter bärkraft.Även de planerade åtgärderna inombostadsfinansieringen, den uppskjutnabarnbidragshöjningen, förslaget om karensdagar isjukförsäkringen m.m. leder indirekt till en försämring avskattereformens fördelningspolitiska träffsäkerhet.Vi socialdemokrater vill återställa skattereformen i desshuvuddrag. Vi upprepar därför våra tidigare förslag om nejtill sänkt kapitalinkomstskatt, reavinstskatt,förmögenhetsskatt, arvs- och gåvoskatt m.m.