mot · GG02Fi35 · 1992-11-12 00:00:00 — Det kanunder överskådlig framtid därför inte bli aktuellt med någrakostnadskrävande reformer eller stora ofinansieradeskattesänkningar.Det är i stället viktigt med en fortsatt översyn av olikautgiftssystem som har till uppgift att få ner kostnaderna förden offentliga verksamheten utan att detta försämrar densociala välfärden.SkattepolitikenDagens ansträngda statsfinanser och uppgifter attbekämpa arbetslösheten ställer stora krav på en ansvarsfullfinansoch skattepolitik. Det saknas därför utrymme förmera omfattande skattesänkningar som inte har en fullgodfinansiering eller som inte kompenseras av en högre tillväxtoch en snabbare ökning av skatteinkomsterna.I uppgörelsen med regeringen finns vissaskatteförändringar som förstärker budgeten med ca 9--11miljarder kronor. Skatteomläggningen 1991 var en viktigtstrukturreform för den svenska ekonomin. Viktigaprinciper i denna reform var bredare skattebaser, lägreskattesatser och mera likformiga skatter. Regeringen hargjort markanta och allvarliga avsteg från dessaskattepolitiska grundprinciper.Dessa avsteg har inte bara försämrat ekonominsfunktionssätt utan har också bidragit till en storomfördelning av köpkraft till företagare, kapitalägare ochhöginkomsttagare. Det är löntagare med låga ochmedelstora inkomster som är de verkliga förlorarna pådenna skattepolitik.Det är viktigt att skattereformens grundprinciperåterställs. Uppgörelsens effekter på skattestrukturen liggeri linje med skattereformen. Det innebär att denskattemässiga balansen mellan arbete och kapital upprättas.Skatten flyttas från arbete till kapital och konsumtion.Genom uppgörelsen behålls förmögenhetsskatten underminst . Förmögenhetsskattens framtidavgörs därför av utgången i nästa val. Det s.k.reallöneskyddet för höginkomsttagare slopas under 1993och 1994.Skatteförslagens konjunktureffekterUppgörelsen om den ekonomiska politiken syftar alltsåtill en långsiktig sanering av statsfinanserna. Detta skall skegenom både utgiftsnedskärningar och en höjning av olikaskatter. De olika skattehöjningarna påverkar hushållensreala disponibla inkomster och deraskonsumtionsutrymme.Förutom höjningen av tobaksskatten och sänkningen avgrundavdraget genomförs samtliga skattehöjningar från 1januari 1993. I uppgörelsen ingår skattehöjningar som förnästa år motsvarar en köpkraftsindragning för hushållenmed ca , om jämförelsen görs med redanbeslutade regler.Även om denna köpkraftsindragning till en del skullefinansieras med ett lägre hushållssparande, innebäruppgörelsen ändå en tämligen kraftig minskning avhushållens disponibla inkomster och konsumtion.Härigenom påverkas i negativ riktning en redan svagefterfrågan , vilket i sin tur leder till lägre tillväxt iekonomin. Av stabiliseringspolitiska skäl är det därförmotiverat att, utöver det sänkta grundavdraget, senareläggaytterligare skattehöjningar till 1994.KapitalbeskattningenI propositionen om uppgörelsen om den ekonomiskapolitiken föreslår visserligen regeringen att kapitalskattenhöjs till . Men innebär förslaget att höjningen enbartär tillfällig samt att skatten påaktievinster skall ligga kvar på dagens nivå på 25 %.För att fullt ut återställa skatterformen och undvika enförsämring av ränteavdragen, som ökar hushållensboendekostnader och ytterligare försämrar läget påfastighetsmarknaden, anser vi i enlighet med uppgörelsenatt den nämnda tidsbegränsningen för skattehöjningen skalltas bort. Uppgörelsen om en skattesats på gäller alla typer av kapitalinkomster, alltså ävenreavinster på aktier.MiljöskatterI samband med skattereformen infördes miljöskattersom nya instrument i miljöpolitiken. Flera av dessa skatterhar hitills varit effektiva. Som ett resultat av uppgörelsenökar den skattemässiga skillnaden mellan blyad och blyfribensin. Uppgörelsen innebär därför en skärpning avbeskattningens miljöprofil.5.4 Övriga inkomstförstärkningarMed nuvarande ansträngda statsfinanser är det viktigareän någonsin att klara en effektiv uppbörd av skatter ochavgifter. I anslutning till skattereformen skedde enlångtgående förändring av taxerings- ochuppbördssystemet. Det är viktigt att varje skattebetalarebetalar skatt enligt gällande regelsystem. Det är ocksåangeläget att med kraft bekämpa den ekonomiskabrottsligheten.Eko-brottsligheten är utan tvekan ett samhällsskadligtfenomen som måste bekämpas med kraft och uthållighet.Den leder till ett stort skattebortfall och därigenom tillsämre statsfinanser. Genom denna typ av brottslighetsnedvrids konkurrensen inom vissa branscher, mellanseriösa och oseriösa företag. Den kan därför, om den intestoppas, utgöra ett allvarligt hot mot en väl fungerandesamhällsekonomi.Såväl eko-brottslighetens omfattning som karaktärväxlar med de ekonomiska konjunkturerna. I enlågkonjunktur, med ett stort antal konkurser, användskonkursinstitutet i allt högre grad som ett instrument förolika typer av eko-brott, t.ex. skattebrott och andraöverträdelser av företagens skyldigheter mot samhället. Såmycket som i tre av fyra konkurser finns det misstanke ombrott. Detta är fullständigt oacceptabelt.Om eko-brottsligheten ostört får breda ut sig hotas iförlängningen en sund samhällsmoral och respekten förviktiga demokratiska värden. Vi har, ofta under hårtmotstånd från de borgerliga partierna och särskilt dåmoderaterna, drivit kampen mot eko-brottsligheten.Under 1980-talet prioriterades kampen mot eko-brottsligheten. Den s.k. eko-kommissionen presenteradenämligen ett stort antal förslag ägnade att komma till rättamed eko-brottsligheten. Merparten av dessa förslagresulterade i beslut av riksdagen.Flera av dessa förslag var speciellt inriktade på attförhindra olika former av skattefusk och skatteplanering.Moderaterna var motståndare till samtliga dessa förslag påskatteområdet.I en tidigare partimotion (1991/92:Ju832) har vipresenterat en strategi för bekämpning av eko-brottsligheten. Inrättandet av s.k. finanspoliser var exempelpå ett initiativ från den socialdemokratiska oppositionen,som beslutades av trots motstånd från deborgerliga partierna. Mot bakgrund av eko-brottslighetensskador och nuvarande utbredning är det viktigt att initiativnu tas till en kraftfull offensiv mot denna typ av kriminalitet.Regeringen bör , senast i budgetpropositionen ijanuari 1993, redovisa konkreta och kraftfulla åtgärder isyfte att komma till rätta med eko-brottsligheten. Strateginfrån regeringen bör avse såväl insatser på kort sikt som pålängre sikt. Av särskild vikt i ett kortsiktigt perspektiv är attpolisens utredningsresurser förstärks med för ändamåletadekvat kompetens och teknisk utrustning.Regeringen har föreslagit att generalklausulen motskatteflykt skall avskaffas. Vi vill med skärpa avvisa dettaförslag eftersom det leder till att skattemyndigheternafråntas ett effektivt kontrollinstrument, som inte minst haren stor preventiv betydelse för att minska otillåtenskatteplanering.5.5 En politik mot finanskrisen 5.5.1 FinanskrisenDe problem i den finansiella sektorn som plågar densvenska ekonomin är inte unika för . Liknandeproblem återfinns i en lång rad länder.Orsakerna är till stor del desamma. Avregleringar avfinansmarknaderna i kombination med en uppåtgåendekonjunktur skapade ett drivhusklimat som ledde till attkredit- och fastighetsmarknaderna kom ur balans.Skuldsättningsgraden ökade och priserna på fastigheter stegtill orimliga nivåer. Detta skedde i stort sett oberoende avvilken finanspolitik som fördes i olika länder. ,och , som hade överskott i de offentligafinanserna, drabbades liksom t.ex. som hadeunderskott.I steg kreditvolymen kraftigt efter avregleringenav kreditmarknaden, från av BNP 1990, en ökning med . Hushållenökade sin skuldsättning från att ha legat stabilt kring av den disponibla inkomsten under första hälften av1980-talet till av inkomsten 1988--89, en ökning med inemot 300miljarder kronor i dagens penningvärde.Det är uppenbart att denna kreditexpansion var enhuvudorsak till att priserna på framför allt kommersiellafastigheter, men också på bostäder, drevs upp till nivåer sominte kunde upprätthållas. Priserna tappade kontakten medhyresintäkter och räntekostnader, kundedetta fortgå så länge banker och finansbolag vågade pumpain ytterligare krediter för att täcka räntekostnaderna.Källa: Socialdemokratiska riksdagsgruppen --ekonomiska sekretariatetDetta kretslopp av krediter till räntor på krediternabörjade svikta när finansbolaget havererade iseptember 1990. Därefter kunde investeringar i fastigheterinte längre finansieras, inte ens vid prisnivåer långt underde som noterats . De enda investerare somkunde köpa fastigheter med egna medel utan krediter,försäkringsbolagen, lämnade samtidigtfastighetsmarknaden.Därtill kom att konjunkturen, och därmed efterfråganpå lokaler och kontor, började vända. Överhettningen brötsoch vändes till en kraftig konjunkturnedgång. Dennainträffade när det omfattande kontorsbyggande sombidragit till den överhettade byggmarknaden började ledatill en stark ökning av utbudet av kontor, hotell ochbutikslokaler.Den samtidiga anpassningen till rimligareavkastningskrav, ökad försiktighet från bankerna samt ökatutbud och minskad efterfrågan på lokaler gav ett våldsamtprisfall på fastigheterna som i sin tur medförde konkurserför bygg- och fastighetsbolag, finansbolag och enskilda. Islutändan på dessa kedjor stod bankerna med förlusterna.Hittills har kreditförlusterna kostat bankerna närmare 100miljarder kronor.Så kraftiga svängningar som har ägt rum påfinansmarknaderna har uppenbarligen haft en mycket starkinverkan på den reala ekonomin. Kreditexpansionenmedförde en kraftig stimulans av den inhemska efterfrågan,i första hand den privata konsumtionen och avbyggnadsinvesteringarna. Därigenom förstärktes ochförlängdes det sena 1980-talets högkonjunktur ochproblemen med inflationen, kostnadsutvecklingen ochkonkurrenskraften förvärrades.Problemen i finanssektorn leder nu i stället på flera olikasätt till att konjunkturnedgången förvärras.Kreditförlusterna i banker och bostadsinstitut har lett tilldels en kreditåtstramning som minskar efterfrågan, dels attde vidgat sina räntemarginaler för att kompenseraförlusterna. Även en sådan höjning av utlåningsräntornaverkar efterfrågedämpande. Hushållen normaliserar nu sittsparande efter den tidigare neddragningen, vilket inneburitatt de dragit ner konsumtionen med 90 miljarder kronor.Den stora mängden tomma, outhyrda lokaler som ärresultatet av fastighetsspekulationens tid kommer för långtid framåt att hålla nere byggnadsinvesteringarna.Det är tydligt att det är dessa extrema svängningar i denfinansiella sektorn som är huvudförklaringen till att densvenska ekonomin inte uppvisat ett vanligtkonjunkturförlopp de , utan i stället genomlevtförst en extrem överhettning och därefter en nedgång somär exceptionell, inte bara i svenskt utan också iinternationellt perspektiv.Den svenska ekonomin är nu inne i ett mycket utsatt lägedär problemen i den finansiella sektorn och övriga delar avekonomin ömsesidigt förstärker varandra. Arbetslösheten,efterfrågeminskningen, konkurserna, kreditförlusterna,kreditåtstramningen, budgetunderskottet och de högaräntorna påverkar alla varandra i ett dynamiskt förlopp sominnebär allvarliga risker för framtid.Det är därför uppenbart att kraftfulla åtgärder måstemobiliseras för att lindra finanskrisen. De viktigaste ärsådana som leder till lägre räntor, återvunnen tillväxt ochökad sysselsättning. Men åtgärder behöver också vidtassom på ett mer direkt sätt syftar till att minska riskerna föratt finanskrisen fördjupas och som begränsarskadeverkningarna på ekonomin av de problem somuppstått.Åtgärder som säkrar betalningssystemets stabilitet ärhärvidlag av central betydelse. Förtroendet för det svenskabetalningssystemet har redan rubbats i sådan grad attbankers och andra instituts utländska finansieringförsvårats. Vi har förklarat att vi är beredda att medverkatill att staten garanterar bankernas och vissa andra institutsförpliktelser. Ett förslag till hur ett sådant stöd skallutformas och administreras förbereds nu med sikte på ettsnabbt riksdagsbeslut redan i höst.Det är omsorgen om ekonomiska utvecklingsom motiverar denna extraordinära åtgärd, inte omsorgenom bankinstituten. Det är bankernas inlåning och annanextern finansiering som skall garanteras, inte deras egnakapital eller ägarnas tillgångar.Det stöd som kan komma att utgå bör utformas efteraffärsmässiga principer. Statens kostnader förförlusttäckning och garantier skall så långt möjligt kunnaåtervinnas när instituten återfått lönsamheten. Staten börinte eftersträva att överta ägarrollen i några institut, men ettaktivt medansvar kan under vissa omständigheter visa sigmotiverat. På bör staten dock eftersträva att inteha ett större ägande än . De aktieinnehav staten kankomma att ta på sig bör avyttras när det är affärsmässigtmotiverat. Det ägande som staten nu har i t.ex.Nordbanken bör också kunna reduceras i framtiden.De institut som kommer att beröras har ett mycketbegränsat värde för sina ägare. Den svenska finanssektornkommer dock att återvinna sin lönsamhet. Institutenkommer då att representera ett betydande värde. antar att instituten sammantagna kommer att återfå enårlig resultatnivå kring 20--kan derasmarknadsvärde komma att motsvara 10 gånger dennaårsvinst. Det bör vara en självklar utgångspunkt förutformningen av stödet till finanssektorn att skattebetalarnainte bara skall vara med och bära förluster och dela risker,utan också kunna få del av den värdestegring som såsmåningom kan komma att uppstå som följd av derasinsatser.De överenskommelser som träffats mellanregeringen och socialdemokraterna innehåller flera initiativsom är ägnade att minska påfrestningarna på det finansiellasystemet och att reducera finanskrisens återverkningar påekonomin. Viktigast är härvidlag överenskommelsernaseffekter på räntenivån och det nämnda åtagandet attgarantera bankernas inlåning.Regeringspartierna och Ny Demokrati har tidigarebeslutat att begränsa ränteavdragens värde från 1993. Ett fullföljande av detta beslut skulle innebäraatt villor och bostadsrätter sjunker ytterligare i värde,eftersom kapitalkostnaderna skulle stiga. Prissänkningenkan uppskattas till , motsvarande den ökning av lånekostnaden efterskatt som skulle följa om beslutet genomfördes. skulle med all sannolikhet drabbas avytterligare kreditförluster då fler hushåll skulle fåsvårigheter att klara sina boendekostnader. Genomöverenskommelsen undanröjs detta hot, ränteavdragenförblir även framgent.Samma riksdagsmajoritet har tidigare beslutat att statenskall sälja aktier i de statliga företagen för 10 miljarderkronor . Detta skulle försvåra för företag som behöverbredda sin kapitalbas för att utveckla sin verksamhet attskaffa kapital via nyemissioner. I det läge som råder medsvårigheter att låna pengar har det egna kapitalets betydelseför näringslivets finansiering ökat. Om staten skulle trängaundan företag som behöver nyemittera från marknadenskulle privatiseringen ske på bekostnad av näringslivetsutveckling. Genom överenskommelsen har denna risk nuundanröjts. Ett moratorium råder för utförsäljningar avstatliga aktier. Den tidigare planerade utförsäljningen avaktier för i har stoppats.Näringslivets kapitalbehov kommer att vara stort denärmaste åren. Enbart börsföretagens nyemissionsbehovkan uppskattas till . Därtillkommer mycket stora belopp att behövas för att gefastighetsbolag, banker och försäkringsbolag en rimligfinansiell ställning. I stället för att öka konkurrensen om detbegränsade utbudet av riskkapital bör besluta omåtgärder som ökar tillgången på riskkapital.Allmänna Pensionsfondens rätt att placera sinatillgångar i aktier bör vidgas. De tre AP-fonder somförvaltar aktier bör ges en vidgad ram på ytterligare 10miljarder kronor för att placera fondmedel i aktier närmöjlighet till god avkastning ges.Även AP-fondens rätt att placera sina medel i fastigheterbör vidgas. är denna rätt begränsad till högst avfondens kapital. Denna ram bör vidgas till 10 %.Den ekonomiska krisen riskerar att försätta ett stortantal hushåll i stora ekonomiska svårigheter under denärmaste åren. Den försöksverksamhet medbudgetrådgivning och skuldsanering som Konsumentverketkommer att bedriva är angelägenoch nödvändig. Vi anser det dock synnerligen angeläget attinföra en mer permanent ordning. Frågan om införandet avnågon form av skuldsaneringslag för överskuldsatta fysiskapersoner bör därför övervägas.Det är enligt vår uppfattning motiverat att stärkakonsumenternas ställning gentemot banker och andrafinansinstitut. Vi föreslår därför att en allmänhetensbankombudsman inrättas. Dennes uppgift bör vara att få tillstånd en noggrann prövning av principiellt viktiga klagomålfrån bankkunderna. Regeringen bör återkomma tillriksdagen med förslag i enlighet härmed.5.6 Politik för full sysselsättningVår ekonomiska politik är inriktad på att ta till varamänniskors vilja till arbete och att skapa full sysselsättning.Anslagen till AMS för konjunkturberoende åtgärder hargenom vår uppgörelse med regeringen ökat med ca 40 %jämfört med föregående budgetår. Enligt AMS kommerdärmed av arbetskraften att delta i aktiva åtgärder.Trots detta blir arbetslösheten orimligt hög.Enligt regeringens prognoser kommer arbetslösheten iår att bli (mot de som regeringen angav för ettår sedan), att bli (mot ) och år 1994inte . Andra bedömningar, bl.a. från AMS,antyder att arbetslösheten kan komma att bli ännu högre.Arbetsmarknadspolitiken är en central del av denekonomiska politiken och det är viktigt att arbetslinjenfullföljs. Men det räcker nu inte medarbetsmarknadspolitiska insatser. Det behövs omfattandeåtgärder på flera andra områden för att förhindra denhotande ekonomiska depressionen och för att bekämpamassarbetslösheten. I den ekonomiska politiken måste ingåsamordnade satsningar för att stärka näringslivet, ökaproduktiviteten och bekämpa arbetslösheten.I det följande redovisar vi vår syn på behovet av åtgärdernär det gäller en samlad näringslivspolitikinvesteringspolitik arbetsmarknadspolitikutbildningspolitik 5.6.1 En samlad näringslivspolitikNäringslivspolitiken måste inriktas på att skapa godaförutsättningar både för småföretag och för storföretag.Den måste medverka till att göra Sverigeattraktivt för internationella företag, så att vi kan få tillstånd ett tillflöde av ny teknik och nya investeringar.De svenska företagens konkurrenskaft förstärks nufortlöpande mot omvärlden, särskilt mot vår viktigastekonkurrent, . Men exporten utgör bara enfjärdedel av den totala efterfrågan på varor och tjänster ochkan inte ensam åstadkomma en allmän återhämtning iekonomin. Huvuduppgiften nu är att säkerställa att detfinns avsättningsmöjligheter också på hemmamarknadenför de varor och tjänster som företagen producerar.Infasningen av finanspolitiken har avgörandebetydelse för företagens möjligheter att upprätthållaproduktionen och nå en lönsamhet som gör att man kanhävda sig också i den internationella konkurrensen. Pålängre sikt är insatser för att stärka infrastrukturen och höjautbildningsnivån av grundläggande betydelse förnäringslivets utveckling.Enligt vår uppfattning är det av avgörande betydelse förindustrins förutsättningar att staten nu på ett mer aktivt sättoch i samlade former engagerar sig i näringspolitiken. Viavvisar på förhand inte något av de näringspolitiska medlenoch vill framför allt att politiken skall präglas av enhelhetssyn. Denna aktivering av det statliga engagemangetär nödvändig eftersom en långsiktigt uthållig tillväxtförutsätter ett väl fungerande samspel mellan näringsliv ochdet offentliga.Vår grundsyn har också stöd av erfarenheter ochutvecklingen i andra länder. Så har t.ex. EG ett gemensamtprogram för industri och handelspolitik enligt vilket detallmänna spelar en viktig roll för näringslivsutvecklingen.Staten skall, enligt EG, ge förutsättningar men ocksåfungera som katalysator och accelerator förnäringslivsutvecklingen. I EGs politik ingår bl.a. stöd tillomstruktureringar i strategiskt viktiga branscher. Det finnsvidare i många andra länder, bl.a. , en mer offensivnäringslivspolitik där staten spelar en aktiv roll för att påolika sätt stimulera förbättrad produktivitet och geväxtkraft åt näringslivsverksamhet.För att framgångsrikt kunna höja vårt landsattraktionskraft när det gäller att hålla kvar och dra till sigföretag, krävs medverkan av såväl stat som näringsliv. Vimenar att vårt näringslivs utveckling i allt högre grad ärberoende av faktorer eller ''tjänster'' som det offentligatillhandahåller. Attraktionskraften bestäms mycket avvilken infrastruktur i vid mening som finns. Det gäller såväl''mjuk'' som ''hård'' infrastruktur. Så torde det t.ex. rådabred enighet om att en av de viktigaste medlen förförbättrad konkurrenskraft ligger i att den industriellaproduktionen får höjt kunskapsinnehåll och attförädlingsgraden ökar. Detta förutsätter bl.a. kraftfullautbildningssatsningar. Här ökar betydelsen av bredabaskunskaper från grundutbildning. Det finns fleraundersökningar som visar att bättre utbildning behövs påsåväl toppen som bredden. Till detta hör också att statengenom olika åtgärder skall stimulera till olika former avkompetensutveckling. De satsningar som samhället gör påutbildning och kompetensutveckling kommer ocksånäringslivet i det egna landet till del med mycket störresäkerhet än andra insatser.Vi vill genomföra ett tvåårsprogram för kompetens,kvalitet och konkurrenskraft. Syftet skall vara att i ett skedeav låg aktivitet genomföra en kraftfull höjning avkompetensen i produktionen, så att näringslivet står välrustat inför de kvalitets- och produktivitetskrav som nästauppgång i världshandeln ställer oss inför. Det börgenomföras i nära samarbete mellan staten och parternainom varje näringsgren och industribransch.Av central betydelse är vidare de hårdainfrastrukturinvesteringar som måste göras i form av vägar,järnväg, broar, telekommunikation m.m.Internationaliseringen accentuerar behovet av insatser somkompenserar de lägesnackdelar som kan ha.Omedelbara insatser är nödvändiga. En annan viktig frågaär åtgärder för att säkerställa riskkapital för näringslivet.Regeringen har hävdatnödvändigheten av att statliga företag skall säljas ut i storskala. Enligt dessa planer skulle aktier säljas för 10miljarder kronor framöver.Nuvarande läge på kapitalmarknaden gör att det ärutomordentligt olämpligt att utförsälja statliga företag i denskala som var planerat. Detta skulle i ett slag ta i anspråk del av det riskkapital som behövs för det övriganäringslivet, inte minst de små företagen. Moratoriet ikrisöverenskommelsen fyller därför en viktignäringspolitisk funktion.Moratoriet föranleder vidare fortsatta överväganden omhur det statliga ägarskapet skall utövas. För att den statligaägarfunktionen skulle utövas på effektivast möjliga sätt,beslöt 1990 att bilda det statligaförvaltningsaktiebolaget . Den borgerligamajoriteten i beslöt emellertid att hösten 1991avveckla detta bolag.Förutsättningarna för avvecklandet av Fortia har nuförändrats. Moratoriet innebär under alla förhållanden attdet statliga ägarskapet kommer att kvarstå under lång tid.Detta väcker frågan om hur regeringen avser att utöva etteffektivt ägarskap. är det resp. departement somutövar ägarskapet, med somsammanhållande kraft. Detta centraliserade ägarskapinnebär ju bl.a. att även statsråd riskerar att upptas avlöpande företagsfrågor. Detta skiljer sig helt från det synsättsom regeringen anlagt när det gäller statens stöd tillbankerna.Mot den här bakgrunden föreslår vi att regeringenåterkommer med förslag till om att återinföraförvaltningsbolaget , järnvägar m.m.Den socialdemokratiska regeringen inledde i slutet av80-talet arbetet med att förnya trafikpolitiken samt rustaupp och modernisera den svenska infrastrukturen. Dettaarbete måste fortsätta och fullföljas.En modernisering och effektivisering av infrastrukturenär nödvändig för att vi skall bibehålla vår position som enframstående industrination.