mot · GF02Bo602 · 1992-01-27 00:00:00 — har det främst i uppstått alltallvarligare problem med renar som i stort antal uppehållersig på förbjuden mark. Konkret handlar det om att renaråret om finns på marker som får uttnyttjas för bete endastvintertid. Detta förhållande skapar allvarliga motsättningarmellan rennäringsidkare och övrig befolkning i berördaområden. Att renarna när de uppträder i stort antalåstadkommer viss skada är i och för sig allvarligt nog.Allvarligast är dock, särskilt i ett längre perspektiv, attomständigheterna kan leda till en negativ inställning tillrennäringen som sådan och den samiska folkgruppen. Eninflammerad tvist om samernas rättigheter uppstår. I sistahand är det sameintresset som kommer att förlora på attfrågan inte löses.De grundläggande orsakerna till problemet är i korthetföljande: Antalet renar har i vissa av samebyarna på senareår ökat långt utöver tidigare nivåer. Normalt söker renarnasitt foder i fjällområdena och förflyttar sigvintertid till skogslandet. Detta har bl.a. att göra med attdjuren har speciella betesbehov och att deras instinktorienterar dem åt ett bestämt, regelbundetflyttningsmönster. Ökar renantalet starkt, uppstår brist påbete. Djuren tenderar då att bryta sitt normalabeteendemönster. Deras naturliga, instinktmässigaorientering störs. Resultatet blir det vi nu ser på vissa håll,nämligen att stora renflockar, helt i strid medrennäringslagen, uppehåller sig i skogslandet under tidernär de normalt ska befinna sig på fjället för att utnyttja betetdär. Vad som krävs för att återställa normala och lagligaförhållanden är dels att antalet renar kan bringas underkontroll, dels att myndigheterna får praktiska möjligheteratt agera aktivt. Ansvaret för förhållandena inomrennäringen vilar lokalt på samebyarnas respektive ledning,regionalt på respektive lantbruksnämndsrennäringsdelegation, där tre av sju ledamöterrepresenterar samerna.I , där situationen är mestakut, har rennäringsdelegationen bl.a. enhälligt beslutat omminskning av antalet renar i berörda byar. Det bör påpekasatt samernas representanter här tagit sitt ansvar på ettföredömligt sätt. Två omständigheter gör emellertid attsådana beslut i praktiken inte får någon som helst verkan.För det första saknas varje möjlighet till offensiv åtgärdför att verkställa beslutet. Åtlyds det inte av vederböranderenägare händer ingenting. Dessutom tappar man i allthögre grad kontroll över hur många renar som iverkligheten finns inom respektive by.För det andra kan inte heller ledningen för den enskildabyn agera effektivt i frågan, ty också den saknar relevantabefogenheter. Inom byn uppstår också en mycketkontroversiell situation. Eftersom rösträtt och inflytande ibyns angelägenheter är knutna till renantalet, missgynnardetta de renägare som är lojala mot byns ochrennäringsdelegationens beslut. De som inte är lojalagynnas däremot. Byn och dess ledning hamnar i en situationsom den inte kan bemästra. Också här ligger upphovet inre konflikt inom byn. För varje ansvarig person, sameeller inte, står det klart att man inte bara kan låta dennainflammerade situation fortsätta att utveckla sig. Det finnspraktiska möjligheter att vända läget.Två grundläggande åtgärder är då behövliga:1. Bestämmelser om samhällelig kontroll vid renräkningmåste införas i rennäringslagen. Detta undanröjer riskenför att vissa byar underlåter att räkna renar. Renräkningenger grunden för en balans mellan renantal ochnäringsutrymme. Det är också en fördel för det inre arbetetinom byarna. Det gör att ledningen för en by på etteffektivare sätt kan hålla kontroll över ägarnas respektiverenantal.2. Bestämmelser om vitesföreläggande mot dem somvägrar rätta sig efter beslut bör införas i rennäringslagen.Vitesföreläggande är ett milt, men tillräckligt effektivtlagligt påtryckningsmedel. Rättar sig vederbörande,behöver inga repressalier verkställas. Indirekt ärförekomsten av sådana myndighetsbefogenheter ett stöd åtdem som beter sig lagligt. Vitesföreläggandet ger ocksåmöjlighet att undvika den åtgärd, som ärden som står till buds, nämligen att förordna om tvångsslaktav djuren.Alternativet till de nu nämnda åtgärderna är dels att denrådande konflikten allt mer förvärras, dels att tvångsslakt,t.ex. genom skjutning av renar som befinner sig på otillåtenmark, blir oundviklig. Det sistnämnda är en åtgärd, sombåde ter sig etiskt stötande och som riskerar att för lång tidframåt förstöra förhållandet och förhandlingsklimatetmellan de renägande samerna och övrig befolkning. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om förslag till ändring irennäringslagen med syfte att införa bestämmelser omkontroll av renräkning och vitesföreläggande.