mot · GF02N257 · 1992-01-27 00:00:00 — Motionens syfte:Stålindustrins framtida utvecklingsväg är osäker. Det gårinte för statsmakterna att bara lita på marknaden. Därförbehövs en snabböversyn av vilka behov,infrastruktursatsningar, utbildning, forskning etc, somkrävs för en positiv utveckling av svensk stålindustri.Basnäringarnas betydelseEfter 1980-talets spekulationsvinstklimat, visar nuprognoser, varsel och avskedande i industrin, en mycketdrastisk minskning av branschen. Särskilt hårt drabbasBergslagen och samt andra industriområden.De s.k. basnäringarna skogsindustri, gruvor ochstålindustri spelar fortfarande en mycket central roll förSveriges handelsbalans genom att ge nettoexportinkomstersom är dubbelt så stora som nettoexportinkomsterna frånverkstadsindustrin. Eftersom basindustrierna har mindre änhälften så många anställda som verkstadsindustrin blirexportvärdet per anställd i basindustrin flerdubbelt störreän i verkstadsindustrin.Dessutom har verksamheten i basindustrin under årenslopp varit mycket viktig för att ge förutsättningar förverkstadsindustrins utveckling. Lastbilar, traktorer, truckarsom tål påfrestande miljöer har utvecklats efter krav iskogsbruk, skogsindustri och gruvor. Tekniken förenergiproduktion och energiöverföring har också utvecklatsefter basindustrins krav. De långa transporterna i vårtavlånga land och behovet av effektiva telekommunikationerhar också gett verkstadsindustrin värdefulla impulser.StålindustrinBasindustrin är naturligtvis också en viktig leverantör avråvaror och halvfabrikat till verkstadsindustrin. I särskilthög grad gäller detta givetvis stålindustrin. Skulletillverkning av råjärn och stål försvinna ändras ocksåförutsättningarna för vidareförädling inom en rad olikadelar av verkstadsindustrin. Dessutom skulle en stabilavnämare av malm för de återstående järnmalmsgruvornaförsvinna.Det är därför ett samhälleligt intresse att malmensvidareförädling till råjärn och stål kan drivas vidare underde nya villkor som uppträder . Till dessa nyavillkor hör den ökade internationaliseringen av ekonominoch ökade miljökrav och ökade energikostnader.Vi kan inte utgå ifrån att marknaden kommer attlösa järn- och stålindustrins alla problem. Ansträngningarmåste göras för att klarlägga om produktionen av råjärn ochstål kan ske under miljömässigt hållbara villkor och medmer energisnål teknik. Regeringen bör stimulera forskningmed sådan inriktning.Stålindustrins konkurrenskraftBland de viktigaste frågorna för stålindustrin är att liggaväl till när det gäller teknisk utveckling avproduktionsprocesser och produkternas kvalitet ochförädlingsgrad. Svensk stålindustris FoU-satsningar ärmindre än hälften av japansk stålindustris satsningar räknatper producerat ton stål. Det bör därför finnas utrymme förytterligare FoU-satsningar i svensk stålindustri.Den svenska stålindustrin behöver också rejälautvecklingsinsatser på energi- och miljöområdena.Stålindustrins lösning ligger inte i generellt lågaenergipriser. I stället måste industrin, som hela samhället,inriktas mot energisnål och miljövänlig inriktning. Enframkomlig väg för industrin är s.k. trappstegstariffer medett koncessionsförfarande för energianvändning.Tariffernas uppbyggnad kan i sin bas tillhandahålla energitill relativt lågt pris och med ökad förbrukning ökar priset.Energisparande och energisnål teknik får med en sådankonstruktion en drivkraft.Tyvärr har de hyggliga vinster som skapats senare hälft inte i tillräcklig utsträckning gått tillsådana investeringar. Det finns en risk att svenskstålindustri kan hamna på efterkälken när EG-områdetsstålindustri omstruktureras och blir än merkonkurrenskraftig.Stålindustrins regionala ansvarVi kan inte acceptera att stålindustrin -- det statligaSSAB -- säljs ut på en obestämd marknad eller att denprivata stålindustrin sakta och stegvis rationaliseras bort.Dessa industrier har en regional förankring ochbetydelse på orter som och , Degerforsoch , , och ,och , och samt Luleåoch . Kunskap och tradition finns i dessa områden,får inte den kastas bort i arbetslöshet och regionalutarmning.Som betydande ägare i har staten ett särskiltansvar för svensk stålindustri. Av regionalpolitiska skäl ochpå grund av närheten till malmråvara är argumenten starkaför att framtidssatsningar på effektiviserad och förbättradmetallurgisk teknik sker i . Målsättningen att utvecklaLuleå till ett metallurgiskt centrum kvarstår. Investering ihögteknologisk verksamhet för avancerad förädling av plåtbör ske i . Särskilt bör detta beaktas i övrigaverksamheter i och Oxelösund.Det räcker inte att passivt åse hurkonjunkturnedgång och rationaliseringar leder tillavskedanden av yrkeskunnig personal. Ilågkonjunkturen bör planering för högkonjunkturen ske.Regeringen bör som företrädare för den viktigaste ägareninom svensk stålindustri fortlöpande ägna branschen ochSSAB betydande uppmärksamhet.Trots att staten inte har någon ägarandel i den privatastålindustrin, , , och Fundia ärdet oerhört viktigt att statsmakten för sin del klargör vilkenvikt dessa företag har för svenskt näringslivs framtid. Depolitiska ambitionerna kan inte begränsas till att låtamarknaden avgöra utvecklingen. Inget annat land har ensådan passiv syn på stålindustrins utveckling.Demokratins ansvarStålindustrins framtida utvecklingsväg är osäker. Det gårinte för statsmakterna att bara lita på marknaden. Därförbehövs en snabböversyn av vilka behov,infrastruktursatsningar, utbildning, forskning etc., somkrävs för en positiv utveckling av svensk stålindustri.En sådan snabböversyn från statsmakternas sida kanutmynna i ett åtgärdsprogram för att befrämja stålindustrinsutveckling. är det en signal till branschen att intefortsätta den hämningslösa personalrationaliseringen. Med hänvisning till det anförda hemställsatt hos regeringen begär en snabböversyn avstålindustrins problem och behov för att presentera ettåtgärdsprogram enligt vad i motionen anförts.