mot · GF02So453 · 1992-01-27 00:00:00 — I de strukturförändringar som genomförs inom vårdenrunt om i vårt land betonas allt oftare behovet av attanvända olika yrkesgruppers kompetens så rationellt sommöjligt. För att förändringarna ska leda till avsedd effekt ärdet av största vikt att ta vara på den kunskap och erfarenhetsom vuxit fram inom hälso- och sjukvården.Det förebyggande och rehabiliterande arbete, som t.ex.sjuksköterskor, sjukgymnaster, barnmorskor ocharbetsterapeuter ansvarar för, får allt större betydelse inomprimärvården.I regeringsförklaringen och årets budgetpropositionuttrycks en bestämd vilja att införa ett s.k. husläkarsystem.Liknande tankegångar har även framförts från partier somstår utanför regeringen. Tanken är att förstärkakontinuiteten i vården men också att öka den enskildes friaval av läkare och sjukvård. Allt detta är positivt. Det äremellertid viktigt att diskussionen om framtidens hälso- ochsjukvård inte enbart fokuseras till hur ett system medhusläkare skall utformas. Det finns starka skäl att även seöver hur sjuksköterskornas och barnmorskornaskompetens bäst kan tas tillvara i den öppna vården för attfå en så effektiv organisation som möjligt.Frågan är om det folkhälsoarbete, som t.ex.distriktssköterskan och barnmorskan utfört inära samarbete med befolkningen beaktas tillräckligt i denpågående omstruktureringen av vården. Ävenskolsköterskor och BVC-sköterskor ska nämnas i dettasammanhang. Den väl utbyggda barn- ochmödrahälsovården och som i hög utsträckning sköts avsjuksköterskor och barnmorskor torde i hög grad habidragit till att vi i har en i särklass lågbarnadödlighet.Genom sin uppsökande verksamhet, sin närhet tillbefolkningen och sitt samarbete med ochbarnomsorgen har dessa yrkesgrupper också enområdesbaserad kunskap som inga andra anställda inomprimärvården besitter och som det är viktigt att slå vakt omoch stärka parallellt med införandet av etthusläkar/familjeläkarsystem.Sjuksköterskor och barnmorskor bör således även ifortsättningen ha ett områdesansvar för att lära kännamänniskorna inom ett avgränsat geografiskt område ochkunna fånga upp problem som påverkar deras hälsa. Endistriktssköterska t.ex. kan på det sättet samarbeta medflera olika husläkare eller andra specialistläkare beroendepå hur människorna inom hennes område väljer sina läkare.Men distriktssköterskor och barnmorskor samarbetar ävenmed sjukgymnaster, arbetsterapeuter ochlaboratorieassistenter för att nämna några viktiga grupper.Detta arbete har underlättats genom den samlokaliseringvårdcentralerna kunnat erbjuda. Inför en ny organisation ärdet viktigt att beakta behovet av ''samverkanscentra'' förolika yrkeskategorier -- oavsett vem som bedriver vården.Genom att satsa på det hälsopolitiska arbetet och gedetta en egen organisatorisk plattform med egna klartdefinierade mål kan sjuksköterskornas och barnmorskornasyrkesroller ytterligare utvecklas.Sjuksköterskan är inte ''kringpersonal''!Även inom ramen för den rena sjukvården finns detutvecklingspotential inom gruppen sjuksköterskor som kantas tillvara på ett bättre sätt . Sjuksköterskanskompetens vilar på en lång tradition och genom denförlängning som budgetpropositionen aviserar beträffandesjuksköterskeutbildningen och utbildningen avbarnmorskor torde den svenska sjuksköterskan mycket välkunna hävda sin position inom yrkesområdet äveninternationellt sett.Inom den svenska sjukvården har sjuksköterskor ochbarnmorskor en betydligt större självständighet i sittyrkesutövande än vad sjuksköterskor har i de flesta andraländer. De utför många fler avancerade medicinskauppgifter än sina kollegor i andra länder och tar mycket oftasjälva ställning till olika sjukdomstillstånd. Det är av storvikt att den kompetensen används fullt ut även i framtiden.Under senare år har vissa specialistsjuksköterskor tagithand om vården av patienter med t.ex. diabetes ochhypertoni. Det har ökat effektiviteten på ett betydande sätteftersom uppföljning och efterbehandling inte belastarläkarna i samma utsträckning som . Även ifråga omtillgänglighet och kontinuitet finns det anledning att riktaintresset till de möjligheter som ytterligare finns inom dettaområde.I pågår en försöksverksamhet med vissreceptförskrivningsrätt för distriktssköterskor, vilket hareffektiviserat och underlättat distriktssköterskornas arbete.Framförallt gäller det i kontakterna med de patienter somnormalt söker distriktssköterskan för sina åkommor.Tidigare måste patienterna därutöver träffa en läkare för attfå ett recept utskrivet. Enligt distriktssköterskorna självahar arbetet inom hemsjukvården underlättats betydligt.Särskilt gäller det inom området smärtlindring. Servicen tillbefolkningen har ökat, något som betyder mycket iNorrlands inland, där tillgången på läkare ofta ärbegränsad. Trots att utvärderingen ännu inte är klar har depositiva resultaten av försöken kommenterats från olikahåll. Bl.a. framhåller revisorer i sin rapport1990/91:4 att de mycket goda resultaten beror på attdistriktssköterskor ofta bättre än läkarna känner tillpatienternas särskilda problem.Såväl som och står ibegrepp att utfärda eller har redan infört en liknandereceptförskrivningsrätt, erfarenheter som självfallet börspridas. Det är angeläget att en permanentning sker avförsöket i och att en utvidgning sker så att detomfattar alla distriktssköterskor i hela landet.Även barnmorskorna har rätt att förskriva vissaläkemedel, men i deras fall begränsas förhållandet av att enläkare måste delegera uppgiften i varje enskilt fall. Enannan begränsning är att förskrivningsrätten inte ärtillämpbar i privat verksamhet. Eftersom alla barnmorskornumera utbildas i preventivmedelsrådgivning fyller dessarestriktioner inte längre någon funktion, varför de bör tasbort. Ett utvidgat yrkesansvar med förskrivningsrätt inompreventivmedelsområdet men också vad avser en del andraläkemedel skulle effektivisera barnmorskornas arbete.Dessutom skulle en ändring av regelsystemet i detta fallunderlätta för barnmorskor att t.ex. etablera sig privatgenom att öppna egen barnmorskemottagning.Instruktioner och reglementen måste ses överBarnmorskornas och sjuksköterskornas reglementenfrån 1955 resp. 1957 är otidsenliga. De beskriver på intetsätt den utveckling och professionalisering som skett inomyrkesgrupperna. Samma förhållande gällerdistriktssköterskans normalinstruktion från 1968.Patienten i centrum kräver en individuellt inriktad vårddär flera kunskapsperspektiv bör tas tillvara. Dagensregelsystem förhindrar viktiga yrkesgrupper att utveckla sinspeciella profession på ett självständigt sätt. Inomomvårdnadsforskningen utvecklas kunskap som det ärnödvändigt att återföra till den praktiska patientvården.Det regelverk som staten utformar bör understödja ensådan process.Från den avslutade Tillsynsutredningenåterkallades uppdraget som gavs 1987 om att undersökabehovet av att precisera sjukvårdspersonalens medicinskayrkesansvar utöver bestämmelserna i tillsynslagen. Frågansom skulle övervägas i annat sammanhang har ännu inteblivit föremål för någon översyn. Det är angeläget att ettnytt uppdrag med syfte att modernisera regelverket snarastformuleras så att detta klart beskriver ansvaret och denyrkesfunktion som olika yrkesgrupper har inom hälso- ochsjukvården. Även samarbetsrelationerna mellan deprofessionella yrkesgrupperna bör formuleras på ett sättsom motsvarar den utveckling som skett. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att sjuksköterskans ochbarnmorskans professionella kompetens bör tillvaratas ifolkhälsoarbetet,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om försöksverksamheten medreceptförskrivningsrätt för distriktssköterskor,3. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att barnmorskorna bör ges ettutvidgat yrkesansvar,4. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att reglementen ochinstruktioner bör omarbetas så att de överensstämmer medden utveckling som skett inom sjuksköterskans ochbarnmorskans yrkesområde.