mot · GF02Jo686 · 1992-01-27 00:00:00 — har i olika sammanhang arbetat för atthänsyn till de ekologiska sambanden tas i all verksamhet.Hushållning med naturresurser och en god miljö skaparframtidsmöjligheter, medan en miljöskadlig utvecklingundergräver framtiden. Miljöpolitiken måste ge stimulans,styrmedel och tydliga signaler för en utveckling som skaparen uthållig produktionsförmåga. Såväl ekonomiskastyrmedel som lagar och andra begränsningar ärnödvändiga.Alla lagar och verksamheter bör syfta till en utveckling,där vi utgår från naturens förutsättningar, de s.k. kritiskabelastningsgränserna. Så är inte fallet . En mängdmiljöfarliga ämnen släpps ut i naturen. En del utsläpp görsmed tillstånd från länsstyrelserna ellerkoncessionsnämnden. Andra utsläpp är enbartanmälningspliktiga medan de flesta utsläpp sker utan attnågonsin ha blivit prövade. Principen ska vara attmiljöskadliga föroreningar överhuvudtaget inte ska tillåtas.Vi välkomnar nu uttalande i budgetprop. 100 bil 15 attmiljölagstiftningen skall skärpas och sammanföras i enmiljöbalk, som tar sin utgångspunkt i vad naturenlångsiktigt tål.TillståndsgivningenNuvarande tillståndsprövningsregler har funnits i över 20år. Däremot har inte någon heltäckande genomgång gjortsför äldre verksamheter, som fanns före miljöskyddslagenstillkomst, vilket vi anser bör göras.Det är absolut nödvändigt att se övertillståndsgivningen. Tillståndskraven måste skärpas så attfler ämnen görs tillståndspliktiga och hårdare krav måstesättas vad gäller utsläppsgränser. Gamla tillstånd måsteomprövas och högre krav ställas även på dem.Tillsynsmyndigheterna har visserligen möjlighetatt ompröva givna tillstånd, men detta har utnyttjats i alltförliten omfattning, vilket vi anser oacceptabelt. harregeringen gett i uppdrag att före den 1juli ta fram en plan för omprövning av industrinsutsläppsvillkor. har miljöskyddskommittén fått iuppdrag att närmare studera huruvida nuvarandeomprövningsregler behöver ändras. Vi anser emellertid attde behöver omändras. Detta bör ges regeringen tillkänna.Miljöskyddsförordningen § 7Kontrollen av miljöutsläppen bör vara kontinuerlig ochåterkomma med korta mellanrum. Så sker inte . Vianser att kontrollprogrammen bör ses över. Även omföretagens egenkontroll utgör grunden ikontrollverksamheten måste myndigheten fortlöpandefölja efterlevnaden av tillstånden. Särskilda resurser måstetillföras för att utnyttja bästa möjliga kontrollteknik, somt.ex. Opsis för luftföroreningar. Vi anser att ikontrollprogrammen måste prioriteras mätningar ochanalyser av ämnen och föreningar som ger de allvarligasteeffekterna på miljön. Miljöskyddsförordningens § 7 måsteändras så att möjlighet ges för myndigheterna att prioriteraärendena utifrån miljöeffekt, vilket bör ges regeringentillkänna.Ren produktionTillståndsprövningen bör inriktas enligt principen för renproduktion. Genom en produktion av rena produktertillsammans med en resurssnål teknik möjliggörs slutnakretslopp. Både det avfall som uppstår vid produktionenoch det som blir kvar av varan efter användning böråterföras till endera ny användning eller naturens kretslopp.Med en sådan teknik kan produktionen ökas utan att miljönpåverkas negativt. Detta bör ges regeringen tillkänna.Kontrollerbara utsläppI dag anges de mängder som ett företag har rätt att släppaut av miljöfarliga ämnen som ett riktvärde, vanligen en vissmängd . Tillåtna värden får normalt inte överskridas,kan det heta. Finner man då höga utsläppsvärden, kan deansvariga påstå att detta inte är de normala värdena utan brukar ha lägre. Det är oerhört svårt att fälla någon föröverskridande av ungefärliga värden, riktvärden. Exaktagränsvärden som är juridiskt bindande vore lättare attkontrollera men sådana anges endast för ett fåtalämnen. Problemet med oklara villkor framförs också iBRÅ-rapporten och flaskhalsar. I dennapåtalas att oklara villkor i vissa fall i sig är ett större problemän avsaknaden av villkor.Tillståndsgivningen måste därför bli mera precis ochrestriktiv. Ett medgivande om att släppa ut miljöfarligaämnen bör i stället anges som ett gränsvärde för enbegränsad tidsperiod t.ex. eller en dag.Därmed uppnås en högre grad av säkerhet som leder ökad rättssäkerhet också för den som ansvarar för berördverksamhet. Gränsvärdena ska anges sommiljökvalitetsnormer utifrån vad naturen tål. Detta bör gesregeringen tillkänna.Miljöskyddslagen -- påföljderEn viktig princip i ett rättssamhälle är att påföljden förett brott ska vara relaterat till brottets straffvärde. Ettallvarligt brott ska därmed åtföljas av en mer ingripandepåföljd än ett lindrigt brott. Grov misshandel och grov stöldleder också till mer kännbara påföljder för brottslingen änmisshandel och snatteri.Sedan miljöskyddslagens tillkomst harett litet antal fällande domar avkunnats. Trots att det sketten procentuellt sett stor ökning av anmälningar och domarunder åttiotalet är det fortfarande fråga om mycket få fall.Därtill kommer att handläggningstiden är oacceptabelt långoch straffen låga. Ingen har hitintills dömts till fängelse förenbart brott mot miljön. Den genomsnittligapåföljden har varit 35 dagsböter. Dagsböter är en vanligpåföljd för lindrigare brott som t.ex. snatteri. Av dentillgängliga statistiken skulle man kunna tro attöverträdelser mot miljöskyddslagen är ovanliga ochregelmässigt av lindrig art. Men av de avkunnade fällandedomarna framgår att företagen ofta ochupprepade gånger orsakat skadliga utsläpp till mark, vattenoch luft.Även när det gäller de ekonomiska styrmedlen ochsanktionerna som står till buds är handläggningstidernamycket långa. Miljöskyddsavgiften hade 1991 endastkommit till användning i fyra fall sedan den infördes 1981.Under förra gavs regeringen i uppdrag attundersöka möjligheterna av att särbehandla frågan ommiljöskyddsavgiften ska kunna komma att utdömas oavsettom en överträdelse av koncessionsvillkoren medförtekonomisk eller ej.Riksdagen har därtill vid upprepade tillfällen uttalat attbrott mot miljöskyddslagen är allvarliga. harriksdagen visserligen beslutat om ändringar och tillägg imiljöskyddslagen i syfte att bekämpa miljöbrotten. vissa ändringar i påföljdsreglerna för miljöbrott gjortspå senare tid och trätt i kraft . Därmed börsituationen bli något bättre än den tidigare varit, eftersomuppsåtliga brott normalt härigenom skall medföra fängelse.Enligt vår uppfattning är detta inte tillräckligt.Miljöbrotten är enligt domstolspraxis i påföljdshänseendealltjämt mestadels likställda med lindriga brott. Bl.a.behövs en än skärptare syn på miljöbrotten ipåföljdshänseende -- det skall vara kännbart för denskyldige att förstöra miljön -- och vidare är det nödvändigtmed större möjligheter till differentiering vid bedömningenav överträdelser mot miljöskyddslagstiftningen. Enstraffskärpning är nödvändig. En möjlighet är att övervägasärskilda straffskalor för ''normalbrott'' och ringarespektive grova brott. Bötesstraff borde då reserveras förringa brott. För normalbrott skall påföljden i princip blifrihetsstraff. Däremot är det knappast motiverat -- i vart fallinte -- att inte ta sedvanliga individualpreventivahänsyn. Villkorlig dom och kännbara böter kan vara enlämplig påföljd om personliga skäl talar motfrihetsberövande.Dessa frågor bör utredas av miljöskyddskommittén,vilket bör ges regeringen tillkänna.Utbildning och fortbildningAntalet miljömål är fortfarande litet. Erfarenheterna avmiljömål är därför begränsade i de enskildaåklagardistrikten, men även i åklagarregionerna ochcentralt. Stora skillnader finns i hanteringen av miljömålenfrån åklagarnas sida. I vissa län t.ex. driver åklagarnanästan var tredje anmälan om miljöbrott vidare till åtal. Iandra län har anmälningarna aldrig nått dit. Detta äruppseendeväckande.En förundersökning kräver ofta att olika miljöexperterdeltar i arbetet. Förundersökningsledaren måste haingående kunskaper om de möjligheter som står till budsavseende analyser m.m. och bör därutöver ha en ingåendekunskap i miljöfrågor. Detta är en förutsättning för etteffektivt beivrande av miljöbrottsligheten.Utbildningen och fortbildningen hos både polisen ochåklagarsidan har inletts, men måste förbättras ytterligarevad gäller miljölagar och miljörätt. Miljöutbildning är viktigäven för domare. Många av dessa har knappt fåttnågon fortbildning alls på detta område. Därför behövsutbildningsinsatser även för domarna.Vad som anförts om utbildning och fortbildning påmiljöområdet för polis, åklagare och domare bör gesregeringen tillkänna.Särskilda miljöåklagareDe nuvarande förhållandena är otillfredsställande bådeför den som leder förundersökningen och för denmisstänkte. När det gäller andra komplicerade frågor harsamhället valt att tilldela speciella åklagare uppgiften attleda förundersökning och föra talan i domstol. Enligt vårmening bör miljörätten behandlas på samma sätt i vart fallunder en övergångstid, tills tillräcklig erfarenhet avmiljöbrottsligheten vunnits. Frågan om särskildamiljöåklagare bör utredas av miljöskyddskommittén, vilketbör ges regeringen till känna.MiljöansvarigI det dagliga arbetet med att utreda och beivra miljöbrotthar det visat sig vara svårt för åklagaren att fastställa vemsom ansvarat för en viss miljöförstörande åtgärd.Ansvarsförhållandena inom det misstänkta företaget är oftainte helt klara och sådana oklarheter måste undanröjas. Vianser därför att miljöskyddslagen bör kompletteras med enbestämmelse med innebörden att en särskild miljöansvarigska utses på varje företag som sysslar med miljöfarligverksamhet i sådan omfattning att koncessionsnämndenutfärdat anvisningar för driften av företaget. Detta bör gesregeringen tillkänna.MiljöombudsmanSamhällets kontroll av miljöföroreningar är bristfällig.Domstolarnas bevakning av miljöbrott är ocksåotillfredsställande. Med de ökade kunskaperna ommiljöriskernas betydelse för samhället och för enskildamänniskor anser vi att inrättandet av en miljöombudsmanskulle kunna göra en väsentlig insats för miljövården ochrättssäkerheten i vårt land. Myndigheter inom miljövårdensområde har till uppgift att skydda miljön ur samhälletssynvinkel och är därmed till gagn för den enskilde.Personer som har drabbats av miljöskador har hitintillssökt hjälp hos enskilda advokater och stiftelsenMiljöcentrum. Dessa gör ett värdefullt arbete, menenskilda initiativ klarar inte att täcka det verkligahjälpbehovet. En sådan uppgift bör fyllas av en friståendemiljöombudsman. Till denna ämbetsmans tjänst bör knytasutredare, kanslipersonal och utredningsresurser.Miljöombudsmannen, bör ges möjlighet att själv föra talani domstolar och ge rekommendationer till myndigheter.Härigenom kan en miljöombudsman fylla en viktig funktionför att förbättra miljövården. Detta bör regeringen positivtpröva. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om en översyn avtillståndsgivningen,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om en ändring avmiljöskyddsförordningens 7 §,3. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om ren produktion,4. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om vikten av att fastställa exaktagränsvärden för miljöutsläpp,5. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om skärpta påföljder vid brott motmiljöskyddslagen,6. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om utbildning i miljörätt för polis,åklagare och domare,17. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om särskilda miljöåklagare,18. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om miljöansvariga på företagen,9. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om en miljöombudsman.