mot · GF02Fi202 · 1992-01-27 00:00:00 — Det är främst enkonsekvens av att vi undviker de inkomstförsvagningar,som ligger i regeringens förslag.nTabell 5. Socialdemokraternas budgetförslag, skillnadermot regeringens förslagMiljarder kronorBudgetåretHelår 1992/931993Inkomstförstärkningar:Skatter-- 6,4-- 8,8Stadshypotek-- 5,0-- 0Miljöavgift-- 0,2-- 0,2Summa-- 11,6-- 9,0Utgiftsförändringar:Arbete och utbildning-- 4,4-- 2,7Bostadsfinansiering1-- 0,5-- 3,7Karensdagar-- 2,3-- 4,7Delpension-- 0-- 0Barnbidrag-- 1,1-- 0Övriga utgifter-- 0,1-- 0,1Summa-- 7,4-- 3,9Budgetsaldo-- 4,2-- 5,11 Räntelån i stället för minskade investeringsbidragoch räntebidrag ger en nettominskning av statens utgiftermed 3,7--5,1993. Vi har använt den lägresiffran i tabellen.Utöver vad som framgår av tabell 5 motsätter vi oss enytterligare höjning av egenavgiften iarbetslöshetsförsäkringen. Det ökar statens utgifter, meneftersom dessa utgifter redovisas på en särskild fondpåverkar det inte statsbudgeten. Dessutom minskarutgifterna för arbetslöshetsersättning till följd av en högretillväxt och en lägre arbetslöshet med vår politik, vilket inteheller är inräknat i tabellen.Vidare vill vi att regeringen överväger hur den avregeringen planerade indragningen från kommunerna 1993kan omvandlas till stimulans för en bättre lokalinfrastruktur. I tabellen har vi inte inräknat något belopp fördessa stimulanser, men å andra sidan inte hellertillgodoräknat oss de större skatteinkomster till följd av enhögre tillväxt som uppnås med vår politik.Slutligen bör noteras att i regeringens budgetförslagfinns ett ospecificerat utrymme för skattesänkningar iposten Beräknat tillkommande utgiftsbehov, netto.Eftersom vi inte frångår regeringens beräkningar när detgäller denna post finns det ett ospecificerat utrymme förskattesänkningar även i vårt budgetförslag. Vi avvaktarmed ställningstaganden på denna punkt till dess regeringenpreciserar sina förslag.I tabell 6 sammanfattas konsekvenserna av våra förslagpå statsbudgeten. Statens budgetunderskott blir med vårtbudgetalternativ ca 1992/93.nTabell 6. Statsfinansernas utvecklingMiljarder kronor1990/911991/921992/931992/93RegeringenSocial-demokraternaInkomster403,5433,5418,7430,3Utgifter exkl. räntor377,0419,3419,5426,9Statsskuldräntor61,061,970,070,0Budgetsaldo-- 34,5-- 47,7-- 70,8-- 66,6Sammantagna innebär våra förslag att de statligautgifterna ökar med 2--mer än enligtregeringens förslag 1993. Då har sjuklönen motsvarande inräknats, trots att den inte är en utgiftför den offentliga sektorn. Till detta kommer attkommunerna kan komma att öka sina utgifter meduppskattningsvis mer 1993 om vår politikgenomförs. Det innebär att de totala offentliga utgifterna(inkl. sjuklön) ökar med 6--mer 1993med vårt förslag än enligt regeringens.4.3 Penning- och valutapolitikenEn fast växelkurs är en av hörnstenarna i denekonomiska politik som har förts . Den skallbidra till den ekonomiska stabiliteten och till att hålla nereinflationen. Penning- och valutapolitiken bör även ifortsättningen inriktas på att värna kronans värde ochupprätthålla balans i valutaflödena.För att det skall vara möjligt att upprätthålla en stabilväxelkurs måste finanspolitiken ges en stram inriktning. Vidflera tillfällen under de senaste årens överhettning i densvenska ekonomin har finanspolitiken fått stramas åt för attunderstödja penningpolitiken i uppgiften att upprätthålladen fasta växelkursen. Även inriktningen avbudgetpolitiken på måste vara sådan att den gåratt förena med den fasta växelkursen. Det innebär attvarken en för kraftig utgiftsexpansion eller storapermanenta budgetunderskott får accepteras.EG-länderna har beslutat att skapa en ekonomisk ochmonetär union (EMU). I denna union skall det finnas enenda valuta, ecun. Länderna skall bedriva en gemensampenning- och valutapolitik och ha ett nära samarbete när detgäller finanspolitik. En europeisk centralbank skall inrättas.Det valutapolitiska samarbete som bedrivs inom EG () har stabiliserat valutakurserna och bidragit tillatt minska skillnaderna i inflation mellan de deltagandeländerna. Det har därmed ett stort värde för stabiliteten iden ekonomiska utvecklingen inom EG. Men ettvalutapolitiskt samarbete, särskilt i form av en ekonomiskoch monetär union med en gemensam valuta, är inte utanproblem. De deltagande länderna frånhänder sigmöjligheten att via justeringar i växelkurserna bidra till enanpassning av ekonomier som har utsatts för störningar.Detta kan vara särskilt problematiskt närproduktionsförutsättningarna i en ekonomi förändrasradikalt.Sverige har emellertid goda förutsättningar att kunnadelta i det fördjupade europeiska valutasamarbetet. Sverigeär tillsammans med och de endaländerna i som under både 1992 och 1993 väntasklara de fyra krav som har ställts upp för att delta i deneuropeiska ekonomiska och monetära unionen, de fyra s.k.EMU-kraven. Dessa krav innebär att inflationen inte fåröverstiga genomsnittet för de tre länder som har den lägstainflationstakten, att den offentliga sektorn inte får ha ettsparandeunderskott på av BNP, att denoffentliga sektorns skuld inte får överstiga av BNP ochatt den långa räntan inte får överstiga genomsnittet för detre länder som har de lägsta räntorna med mer än 2 %.Sverige har , då beslutet fattades om attknyta den svenska kronan till ecun, ett valutapolitisktsamarbete med EG. Detta samarbete bidrog till att ökaförtroendet för den svenska ekonomin och det börvidareutvecklas. Innan det sker bör emellertid en fördjupadanalys göras av de problem som är förknippade med ettvidgat valutasamarbete och av innebörden i det protokollsom har träffat i samband med EMU-överenskommelsen.4.4 SkattepolitikenSverige har höga ambitioner på välfärdens område ochdärmed höga skatter. Skattepolitiken måste utformasgenom en avvägning mellan dessa ambitioner ochönskemålen att ge utrymme för ökad köpkraft och ökadeinvesteringar. bör vi bedriva enbudgetpolitik, som ger möjligheter att både hävdavälfärden och sänka skattetrycket i den svenskaekonomin. Våra ambitioner att bli en del av en gemensameuropeisk marknad kan också komma att kräva enanpassning nedåt av vissa skatter, även om omfattningenoch inriktningen av denna anpassning inte går att preciserai dag.Den socialdemokratiska skattepolitiken har också haftdenna inriktning . Det framgår tydligt avberäkningarna i regeringens proposition om denekonomiska politiken . Där redovisadesatt skatterna som andel av BNP beräknades minska från56,1990 till 1993, dvs. med drygt enprocentenhet . Den beräkningen baserades påförutsättningen att den socialdemokratiska regeringenspolitik, såsom den var preciserad före valet i september1991, skulle genomföras. Ingen hänsyn hade tagits till deekonomisk-politiska åtgärder som regeringen föreslog elleraviserade . Viktiga förklaringar tillsänkningen av skattekvoten är skattereformen 1991, att deoffentliga myndigheterna får lyfta av ingåendemervärdesskatt , sänkningen av matmomsen1992 och sänkningen av sjukförsäkringsavgiften 1992 isamband med sjukförsäkringsreformen.De skattelättnader därutöver som den borgerligaregeringen har föreslagit och i vissa fall genomdrivit undersenare tid innebär betydande avsteg från den likformighet ibeskattningen som har uppnåtts med skattereformen. Dehar lanserats under förespegling att de skulle stärkatillväxten. Men deras betydelse för tillväxten torde varaobetydlig. Skattelättnaderna har vidare en dåligfördelningsprofil. De gynnar kapitalägare, aktieägare,ägare av fåmansbolag, höginkomsttagare och andravälbeställda grupper på övriga gruppers bekostnad. Deökar också möjligheterna till skatteplanering.I årets finansplan anger regeringen att preliminärabedömningar tyder på ett skattesänkningsbehov av istorleksordningen fram tillmitten av . Någon närmare analys som styrkerdetta påstående redovisas dock inte. Inte heller redovisasnågra ytterligare konkreta förslag till skattesänkningarutöver de som redovisades . Däremot finnsett ospecificerat utrymme för skattesänkningar i postenBeräknat tillkommande utgiftsbehov netto.Den borgerliga regeringens skattepolitik leder till ökadeorättvisor och undergräver finansieringen av dengemensamma välfärden. Det är en politik som leder tillskärpta motsättningar och skapar kompensationskrav hosstora grupper. Det är en politik som vi socialdemokraterbestämt motsätter oss.Skattepolitiken bör inriktas på attbefästa de framsteg, som har uppnåtts genomskattereformen. Den är en av de viktigastestrukturreformer som har genomförts i under desenaste decennierna. Genom skattereformen förbättrasekonomins funktionssätt. Den medför en effektivareanvändning av arbete och kapital. Förutsättningarna förtillväxt och ökad internationell konkurrenskraft förbättras.Genom ökad likformighet och neutralitet i beskattningenhar en viktig grund lagts för en effektivarefördelningspolitisk träffsäkerhet hos skattesystemet.En så omfattande förändring som ett nytt skattesystembör bli bestående . Därför valdesocialdemokratin att genomföra skattereformen isamverkan med . Genom de förändringar iskattesystemet som genomförs av den borgerligaregeringen har viktiga förutsättningar för dennaöverenskommelse fallit. Ansvaret för detta vilar tungt påfolkpartiet. Förändringarna försämrar skattesystemetseffektivitet och den skattemässiga balansen mellan olikalöntagare och mellan tjänste- och kapitalinkomster.Vi socialdemokrater står fast vid de principer somvägledde genomförandet av skattereformen. Det innebäratt skattesystemet skall bidra till en rättvis fördelning ochutgöra ett robust och uthålligt system för finansieringen avden gemensamma välfärden. Principerna om likformighetoch neutralitet medverkar till en bättre fungerandeekonomi och minskat utrymme för osund skatteplanering.Beskattningen av arbete har sänkts ochkapitalbeskattningen skärpts. Principen om skatt efterbärkraft kan därigenom upprätthållas. Vi föreslår därför attskattereformen i huvudsak återställs.Den uppföljning av skattereformen som sker genomden särskilt tillsatta utvärderingskommittén måste fullföljas.Stora förändringar av skattereformen försvårar dettautvärderingsarbete och minskar möjligheterna till enekonomiskt och fördelningspolitiskt sund utveckling av vårtskattesystem.Utformningen av den framtidaförmögenhetsbeskattningen måste ske genom en avvägningmellan en rad viktiga och delvis motstridiga intressen.Därvid bör särskilt beaktas kravet på internationelltkonkurrenskraftiga regler, som skapar gynnsammabetingelser för näringsverksamhet, inte minst försmåföretagen. bör strävan vara att åstadkommaså enkla och likformiga regler som möjligt, i syfte attminimera möjligheterna till skatteplanering och undvikainlåsningseffekter. Frågan om hur detta skall ske bör prövasi samband med att förmögenhetsbeskattningen läggs om.Förmögenhetsbeskattningen föreslås reformeras iöverensstämmelse med de principer som gäller för övrigadelar av skattesystemet, nämligen breddad skattebas ochsänkta skattesatser. Regeringen bör återkommamed förslag så att en ny förmögenhetsbeskattning kan trädai kraft den 1 januari 1993.Våra förslag på skatteområdet innebär att statensinkomster ökar med för budgetåret1992/93 och med räknat ihelårseffekt.4.5 Kommunernas ekonomiKommunernas och landstingens verksamhet får alltstörre betydelse för samhällsekonomin. Det finns därförenligt vår uppfattning anledning för statsmakterna att ägnaden kommunala sektorns utveckling allt störreuppmärksamhet och att se till att förutsättningar ges förlångsiktigt agerande för de kommunala organen.Staten bör därvid ge den nödvändiga friheten tillomprövningar och effektiviseringar. I stället för att styramed detaljerade regler måste, liksom för den statligaverksamheten, resultaten sättas i förgrunden. Redan harförändrade statsbidragsregler och minskad statligdetaljstyrning gett helt nya möjligheter. Ett intensivtförnyelsearbete pågår nu i hela den kommunala sektorn.Detta arbete kommer att behöva drivas vidare med krafteftersom resursutrymmet i samhällsekonomin kommer attvara begränsat. I första hand kommer en expansion av denkonkurrensutsatta delen av ekonomin att behöva ta ianspråk en stor del av de resurser som står till buds under1990-talet.Regeringen gjorde bedömningen att denkommunala sektorn inte kan tillåtas expandera alls under1992 och 1993. Som vi framhöll redan då skulle ett sådanttotalt stopp ofrånkomligen gå ut över vård och omsorgm.m. Det skulle dessutom innebära en ytterligare försvagadefterfrågan i ekonomin i ett läge när konjunkturen är svagoch arbetslösheten hög.Den utveckling som har skett och den politiksom regeringen nu presenterar i finansplanen understrykervikten av att inte, som regeringen gör, ytterligare försvåraen mycket allvarlig konjunktursituation med en allt merstigande arbetslöshet.Vi anser i likhet med att en vissökning av den kommunala konsumtionen 1993 är befogadmed hänsyn till bl.a. äldreomsorgen. En sådan ligger välinom ramen för det tillgängliga utrymmet detta år. Jämförtmed innebär detta en väsentlig uppbromsning avden kommunala expansionen.Genom eftersläpningen i utbetalning avkommunalskattemedel kommer kommunernas inkomsteratt öka kraftigt på grund av de stora löneökningarna1990. ökar kommunernas utgifter långsamteftersom priser och löner har en låg ökningstakt 1992.Resultatet blir ett betydande överskott. Enligt regeringensberäkningar kvarstår ett stort överskott 1993. Åren 1994och 1995 sker dock en mycket kraftig försvagning avkommunernas ekonomi.Som framhölls i vår motion om den ekonomiskapolitiken och som tidigare här har anförts finnsstarka skäl för återhållsamhet med nya kommunala utgifter.Den förstärkning som sker av den kommunala ekonominär tillfällig och kan inte läggas till grund för enutgiftsexpansion, som leder till en utgiftsnivå, som sedaninte kan upprätthållas när ekonomin åter försämras. Någotutrymme för skattehöjningar kommer inte att finnas ochkraftiga utgiftsminskningar som plötsligt behöver vidtas ärnågot som kommunerna själva vill undvika.För 1992 gäller ett lagstadgat kommunalt skattestoppoch en överenskommelse mellan staten och debåda kommunförbunden om ett frivilligt skattestopp. Enligtvår uppfattning är ett lagstadgat skattestopp ett mycketallvarligt ingrepp i den kommunala självstyrelsen, somendast bör tillgripas temporärt under korta perioder. Somvi anförde anser vi att vägen med frivillighet börföljas så länge det inte finns skäl för tvivel om attöverenskommelsen kommer att efterlevas.Riksdagen beslutade att en del avkommunernas inkomstökning 1992 skulle hållas inne för atti stället betalas ut när den kommunala ekonomin försvagasnågra år . De innehållna medlen skall alltså inteanvändas till att finansiera statliga skattesänkningar ellerutgiftsökningar. I vår motion angav vi att det ävenför 1993 finns skäl att hålla inne en del av kommunernasinkomster. Vi framhöll då att en omfördelning mellan årenär en rimligare åtgärd än regeringens förslag om enpermanent indragning till statsbudgeten. Regeringen angavdå ett intervall på 5--för dennaindragning.Regeringen har utan någon som helst motivering ochutan att över huvud taget behandla den kommunalaekonomin beräkningsmässigt antagit det belopp somföreslås dras in till statsbudgeten till 7,5 miljarder kronor.Den närmare utformningen avser regeringen återkommatill under våren.Regeringen visar dessutom prov på betydandekortsiktighet när man går ifrån det statliga åtagande somgjordes i samband med riksdagsbeslutet omkommunaliseringen av skolan genom att inte hålla fast vidlöften om medel för miljöförbättrande åtgärder. Inte helleravser regeringen att genomföra beslutet om att bygga utgymnasieskolan i enlighet med fattade riksdagsbeslut.Detta liksom förslaget att kraftigt dra ned bidragen till denkommunala vuxenutbildningen är allvarligt också medhänsyn till den arbetsmarknadssituation vi befinner oss i.Därtill kommer att kommunerna tappar betydandeskatteinkomster om karensdagarna införs.Det är anmärkningsvärt att regeringen i finansplaneninte kunnat samla sig till en seriös bedömning av denna förkommunerna så viktiga fråga. Underlag för bedömning avden finansiella utvecklingen i kommunsektorn har juarbetats fram tillsammans med kommunförbunden.I detta sammanhang kan konstateras att det finns enavsevärd skillnad i bedömning mellan regeringen och debåda kommunförbunden avseende utvecklingen av dekommunala finanserna. Regeringen bör se till att ettmer samstämmigt underlag tas fram för att få ett merhållfast underlag för dessa mycket viktiga bedömningar.Vi vill dessutom peka på vikten av att den för både statenoch kommunerna positiva omläggningen avstatsbidragssystemet inte äventyras genom oövertänktasparkrav på kommunerna. Denna omläggning kan i sigmedföra stora påfrestningar för enskilda kommuner, varfördet är viktigt att övergångsreglerna blir väl utformade.Regeringens politik kommer utöver vad som har sagtsovan också att kunna leda till kraftiga avgiftshöjningar i denkommunala verksamheten i ett läge då det verkligen gälleratt befästa den låga inflationstakt som har uppnåtts. Våruppfattning är att sådana negativa effekter på den svenskaekonomin bör undvikas.Vi har sammanfattningsvis funnit att regeringen integjort någon samlad bedömning av den kommunalaekonomin i budgetpropositionen. I stället blandas enberäkningsmässigt antagen indragning med vadsom synes vara resultatet av enskilda departementsbesparingsbeting, vilka man låter gå ut över kommunerna.Vi är starkt kritiska till regeringens bristfälliga behandlingav den kommunala ekonomin.4.6 Ett program för arbete och utbildningEtt resultat av regeringens politik är att man nu tvingatsskriva ner sina prognoser för tillväxten och skriva uppprognoserna för arbetslösheten. Arbetslösheten kommerredan under 1992 att uppgå till 3,5--av arbetskraftenoch till 1993 om regeringens politikgenomförs. Det innebär att arbetslösheten kommer att ökamed 50 000--100 000 personer jämfört med ochatt kostnaderna för kontantstöd kommer att öka till minst18 miljarder kronor under det kommande budgetåret.Denna utveckling är oacceptabel och måste brytas. Vikräver att regeringen, senast ikompletteringspropositionen, lägger fram ett ekonomisk-politiskt program som har till syfte att i en första etapppressa ned arbetslösheten till i stället för att låta denöka till 4--5 %.Detta övergripande mål kan bara nås genom en starksamordning av insatserna på en rad politikområden. Det ärnu som det avgörs om i det nya skallfortsätta att hävda arbetslinjen och bedriva en politik förfull sysselsättning eller om skall bli ett land medsjunkande ambitioner när det gäller arbete och utveckling.Det program vi efterlyser måste innehålla åtgärder överett brett fält. Vi redovisar i det följande förslag till åtgärdersom nu kan besluta om och som kange snabb effekt på arbetsmarknaden. Därutöver behövs ettrejält utrymme för lokala initiativ för arbete och utbildning.Vi vill peka på möjligheten att omvandla de medel somregeringen vill dra in från kommunerna till enstimulans för initiativ för att förbättra den lokalainfrastrukturen. Vi vill uppmana regeringen att införkompletteringspropositionen pröva denna möjlighet.ByggandeBostadsbyggande kräver lång planering och långsiktiga,stabila finansieringsformer. Regeringens bostadspolitik gåri rakt motsatt riktning. Räntelånesystemet revs upp, meningen vet vilka förutsättningar som gäller för byggandeefter , utom att boendet kommer att blidyrare. Genom att sänka investeringsbidraget vidnybyggnad från till och genomföra andraåtgärder har regeringen dessutom kraftigt ökatboendekostnaderna. Den naturliga reaktionen frånbyggherrarna har blivit att skjuta upp allt byggande, somkan skjutas upp.Följden av denna politik är att fler och flerbyggnadsarbetare går arbetslösa. En omfattandearbetslöshet förutses det närmaste året.Sverige behöver enligt en nyproduktion av ca40 000 nya lägenheter , om bostadsförsörjningenskall kunna upprätthållas. Stora behov finns av bådeungdomsbostäder och bostäder för de äldre. Det är ocksåangeläget att underhållet av befintliga lägenheter blirbättre. Enligt bedömningar bör i slutet avdecenniet ca 40 000 lägenheter byggas mot nuvarande ca 20 000. Vi menar att det finns ett behov av fler ochbättre bostäder och lokaler och att den lediga kapacitet somnu finns i byggbranschen måste tas tillvara bättre. Viföreslår följande:Bostadsfinansieringssystemet börläggas om. Ett räntelånesystem bör införas.Definansieringsvillkor som gäller vid byggstart skall ocksågälla när bygget står färdigt.Investeringsbidraget förbostadsbyggande bör vara 9,3 %.Ramen förtilläggsbelåning till reparationer och ombyggnader börutökas med 250 milj.kr.Programmet medarbetsmiljöförbättrande åtgärder i skolorna måste fortsätta.Staten bör skjuta till 300 milj.kr. och kommunerna minstlika mycket.Ungdomsbostadsstödet bör behållas. Detsänker boendekostnaden med . Kostnad 25 milj.kr.Bidragen föratt sanera bostäder från fukt och mögel bör behållas.Ramen för ny- och ombyggnad av samlingslokaler bör ökastill 50 milj.kr.Kommunerna bör få ett räntebidrag underen tvåårsperiod för investeringar som tidigareläggs och sättsigång . Räntebidraget bör hanterasav AMS inom ramen för den aktivaarbetsmarknadspolitiken och den totala ramen bör vara 780milj.kr. Kostnaden för /93 uppgår till 390milj.kr.Staten bör tidigarelägga bygginvesteringar.InfrastrukturDet övergripande målet för trafikpolitiken är att erbjudamedborgarna och näringslivet i landets olika delar entillfredsställande, säker och miljöanpassad trafikförsörjningtill lägsta möjliga samhällsekonomiska kostnader.Tillgången på goda kommunikationer är engrundläggande förutsättning för en positivsamhällsutveckling. I det moderna samhället spelar enändamålsenlig struktur för gods- och persontransporter enallt viktigare roll. Den svenska ekonomins fortskridandeinternationalisering skärper kraven på transportsektorn.Stora delar av svensk industri integreras alltmer iinternationella produktionskedjor. Statens ansvar inominfrastrukturområdet bör vara dels att skapa förutsättningarför att nödvändiga investeringar i infrastrukturen kommertill stånd, dels att medverka till underhållsåtgärder för vägaroch järnvägar.Våren 1991 beslutade om inrättande av ettspeciellt infrastrukturanslag. Staten skulle tillföraytterligare i fast penningvärde tilltrafikens infrastruktur under resten av 1990-talet.Tillsammans med bl.a. nya finansieringsformer bör det varamöjligt att upprätta ett investeringsprogram för drygt 100miljarder kronor . Medlen skall användastill nationellt strategiska projekt och fördelas så attnäringslivets konkurrenskraft stärks. Därmed kan en godgrund för en ökad tillväxt i ekonomin skapas.Den socialdemokratiska regeringen beslutade att sättaigång ett flertal större infrastrukturprojekt. Det är till följdav dessa beslut som regeringen nu i finansplanen kanredovisa att statens investeringar ökar mycket kraftigt 1992och 1993.Det är angeläget att genomförandet av deinfrastrukturprojekt som beslutats skyndas på, för att manskall kunna utnyttja den lediga kapacitet som finns. Påså vis främjas tillväxten som arbetslöshetenbekämpas. Regeringen bör uppmanas att snabba uppgenomförandet av infrastrukturinvesteringarna och tillriksdagen redovisa vad som uppnås. Dessutom börregeringen skyndsamt besluta om andra viktiga projektinom befintlig ram.Vi föreslår också att den ursprungliga planeringsramenom omräknas till 1992 årspenningvärde i enlighet med tidigare beslut.Det är vidare angeläget att öka insatserna förvägunderhåll över hela landet. Vi föreslår en utökadsatsning med 1 250 milj.kr.Vi menar även att det är nödvändigt att förbättra riksväg45, . bör anslås till detta.Utbildning och forskningVi står inför en hårdnande internationell konkurrensunder . Det svenska näringslivet kommer atttvingas till en omfattande strukturomvandling. För att klaradenna omvandling och full sysselsättning krävs ettmålmedvetet arbete för att höja arbetskraftens kompetens.En förbättrad utbildning är ett av de viktigasteinstrumenten för att stärka den enskilde löntagarensställning på arbetsmarknaden och ge denne mer makt översin egen situation i arbetslivet.