ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GG02N4 · 1992-10-23 00:00:00 — med anledning av prop. 1992/93:21 Det svenska elsäkerhetsarbetet beslutade om en nykontrollordning för elektriskt materiel m.m. gällande frånden . Den därmed etablerade ordningeninnebar en anpassning till det inom EG gällande s.k.lågspänningsdirektivet, LVD, (low voltage directive)genom att kravet på S-märkning ersattes med enförhandsgranskning och registrering. För registrering krävsett godkännande i förhand från Semko (S-märkning) ellernågon utländsk samarbetande provningsanstalt.Registreringsavgiften fastställs av , som sattdenna till fem gånger högre för produkter, som ej godkäntsav Semko (i genomsnitt). Detta har i praktikenmedfört, att av alla produkter harregistrerats utan föregående S-märkning. Motiveringenfrån sida är, att eftersom på grund avrådande klimat har smärre undantag från europeiskastandarder, måste ej S-märkta produkter kontrollerassärskilt noga, vilket alltså föranleder den högre avgiften.Detta trots att LVD inte tillåter finansiering genomnationell avgift som påförs tillverkare eller importörer.Från januari 1992 är svensk standard identisk medeuropeisk, varför den högre registreringsavgiften intelängre kan motiveras av ovan angivna skäl. Likväl skall denenligt propositionen kvarstå till , då allaregistreringsavgifter skall slopas. I sammanhanget kanpåtalas, att i såväl som slopasregistreringsavgiften helt fr.o.m. . Enligtvår mening är det angeläget att detta sker också iSverige.Utformningen av avgiftssystemet innebär, att tillverkareoch importörer drabbas av dubbla avgifter mot vad somgällde . Särskilt allvarligt är detta för mindretillverkare, eftersom såväl Semkos som avgifterär oberoende av försålda antal. Semko har successivt ändratsitt avgiftsuttag så, att huvuddelen av avgiften tas ut vidprovningstillfället mot förut i procent av omsättningen.För svensk tillverkningsindustri är det angeläget att denutan onödigt dröjsmål ges möjlighet att kunna arbeta ienlighet med motsvarande regler inom det övriga EES-området. Lika viktigt är det att snabbt öppna förkonkurrens på lika villkor inom landet för alternativaprovningslaboratorier, som genom ackreditering hosSwedac kan konkurrera med Semko om skildaprovningsuppdrag. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om ett slopande av avgifterna förregistrering fr.o.m. ,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om alternativa friståendeprovningslaboratorier.
mot · GG02Sf1 · 1992-10-22 00:00:00 — med anledning av prop. 1992/93:7 Rätten till folkpension m.m. I propositionen föreslås att den som beviljatsuppehållstillstånd i som konventionsflykting ochden som beviljats uppehållstillstånd somkrigsvägrare eller de facto-flykting, vid beräkning avpension enligt bosättningsregeln, skall tillgodoräknas sombosättningstid även då han varit bosatt i sitt tidigarehemland eller annat land i vilket han erhållit tillfälligtskydd.Andra än konventionsflyktingar skall omfattas av dennaregel bara om det klart framgår av själva tillståndsbeslutetatt de räknats som de facto-flyktingar eller krigsvägrare.Eftersom invandrarverket före mitten av intealltid angivit grunden för tillståndsbeslut kommerhärigenom ett antal personer som egentligen omfattas avregeln att ställas utanför dess tillämpning.Propositionen föreslår även regler för utsändaarbetstagare där regeringen inskränker på möjligheten attfå pension när man varit utomlands. Det gällerdå personer och deras anhöriga som varit anställda avsvenska trossamfund och biståndsorganisationer.Den avgränsning som görs i propositionen av vilka somskall undantas från kravet på bosättning i är välägnad att vara lätthanterlig för myndigheterna. Men urrimlighets- och rättvisesynpunkt är förslaget integodtagbart.De facto-flyktingar och krigsvägrare måste omfattas avundantaget också i de fall grunden för uppehållstillståndetinte angivits i beslutet. I förekommande fall fårinvandrarverket i efterhand ange på vilken grunduppehållstillstånd meddelats. Det gäller även dem somkommit till . Också de som fåttuppehållstillstånd av politiskt humanitära skäl börjämställas med konventions- och de facto-flyktingar. Idenna grupp ingår t.ex. den helt dominerande delen av demsom flytt från , bl.a. statslösa palestinier. Det voreförödande att hänvisa dessa grupper till beroende avsocialhjälp för att klara sin försörjning på ålderdomen.Vänsterpartiet vill även att regeringen ytterligare seröver reglerna för biståndsarbetare. Det bör finnas möjlighetatt upprätta ett regelverk där biståndsarbetare, som intekan få en ekonomiskt tryggad ålderspension efterhemkomsten, kan inordnas i pensionssystemet. I annat falltror vi att detta system kan leda till att människor tvingasfrån ett viktigt värv i ett utvecklingsland redan efter ett parår. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att hos regeringen begär en översyn avreglerna för konventions- och de facto-flyktingarsberättigande till folkpension i enligt vad i motionenanförts om ett rimligt och rättvist regelsystem,2. att hos regeringen begär förslag som vidgarmöjligheter till en ekonomiskt tryggad ålderdom förbiståndsarbetare och deras familjer.
mot · GG02So1 · 1992-10-23 00:00:00 — med anledning av prop. 1992/93:43 Ökad konkurrens i verksamhet Regeringen har presenterat förslag på åtgärder för attöka konkurrensen i den kommunala verksamheten. Det ären angelägen uppgift att finna former för detta inom denkommunala sektorn. De framlagda förslagen är därför ettsteg i rätt riktning, om än inte tillräckliga. Mångafrågeställningar av såväl principiell som praktisk naturåterstår alltjämt att lösa.AnbudsupphandlingEtt väl fungerande näringsliv bygger i stor utsträckningpå små och medelstora företag. För att dessa skallexpandera krävs att de får verka i konkurrens på likartadevillkor. Effektiv konkurrens förutsätter i sin tur etablerings-och näringsfrihet och en konkurrensbefrämjande politik.Det är mot denna bakgrund angeläget att regler för offentligkommunal upphandling införs.Former för verksamhetKommunal verksamhet bör bedrivas iförvaltningsform -- inte i bolagsform. Ett kommunalt bolagkonkurrerar inte med privata bolag på lika villkor eftersomde kommunala bolagen har tillgång till förmånligfinansiering då kommunen anses vara en säker låntagare.Ett annat skäl till att bedriva den kommunalaverksamheten i förvaltningsform är behovet av att ökamedborgarnas möjligheter till insyn och kontroll av denkommunala verksamheten. bör all kommunalnäringsverksamhet avvecklas.Kommunal uppdragsverksamhetRegler bör införas som reglerar den kommunalauppdragsverksamheten. Kommunerna bör enligt minuppfattning inte få bedriva uppdragsverksamhetåt varandra, eftersom det kan leda till subventioner ochunderprissättning. Förekomsten av köp av varor ochtjänster kommunala bolag emellan möjliggör tillrättalagdintern prissättning. Ett flertal små och medelstora företagkan påvisa att den fria konkurrensen motverkas.Kommuner med såväl icke konkurrensutsatt verksamhetsom konkurrensutsatt har fört över medel från den förra tillden senare.Lokaldemokratikommittén har fått tilläggsdirektiv attöverväga och lämna förslag vad gäller kommuners ochlandstings möjligheter att bedriva uppdragsverksamhet.Effekten av att kommuner ges ökade möjligheter attbedriva sådan verksamhet kan, enligt min uppfattning, ledatill att privata företag tvingas lämna marknaden.Konkurrensverkets befogenheterKonkurrensverkets befogenheter bör enligt min meningutökas så att denna myndighet ges rätt att granskakommunal näringsverksamhet oavsett om denna ligger näragränsen för eller klart inom den kommunala kompetensen.Denna fråga berörs inte i propositionen och bör fåen lösning. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av ändringar när detgäller anbudsupphandling.
mot · GG02So3 · 1992-10-23 00:00:00 — med anledning av prop. 1992/93:43 Ökad konkurrens i verksamhet Fritt tandläkarval inom barn- och ungdomstandvårdenVarje landsting skall enligt 5 § tandvårdslagen erbjudaen god tandvård åt dem som är bosatta inomlandstingsområdet. Vidare har folktandvården, dvs. dentandvård som själv bedriver, bl.a. till uppgift attavgiftsfritt tillhandahålla barn och ungdomar t.o.m. det årde fyller fullständig tandvård. Regeringen föreslår iprop 1992/93 ett tillägg till 5 § tandvårdslagen för attklargöra att kan sluta avtal med annan om attutföra uppgifter.Den föreslagna lagändringen kan -- i den mån detenskilda väljer att träffa avtal -- leda till att flerbarn och ungdomar än f.n. kommer att behandlas hosprivattandläkare. Frågan om att införa valfrihet inom barn-och ungdomstandvården överlåts därmed till det enskildalandstinget att självt fatta beslut om. Lagförslaget skaparemellertid inga garantier för att åstadkomma fritttandläkarval inom barn- och ungdomstandvården. Inte ensför ungdomar som uppnått myndighetsåldern finnsgarantier för en sådan valfrihet. För vuxna patienter somomfattas av tandvårdsförsäkringen gäller däremotprincipen om fritt tandläkarval.Det är mot denna bakgrund motiverat att ianslutning till behandlingen av propositionen gör ett särskiltuttalande av innebörden att barn- och ungdomstandvårdenbör tillhandahållas i former som medger ett fritttandläkarval. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om fritt tandläkarval inom barn- ochungdomstandvården.
mot · GG02T1 · 1992-10-13 00:00:00 — med anledning av prop. 1992/93:49 Förlängd trafik på I ännu en proposition kommer regeringen till riksdagenmed förslag om persontrafiken på . Dennagång gäller det förslag om förlängning av persontrafiken påbanan fram till den 31 december 1992.Så sent som lade regeringen fram enproposition om överlåtelse av tillkommunerna längs banan från . Dennaproposition har ännu inte behandlats av . I denpropositionen föreslås också att medel tillförs inlandsbananunder en femårsperiod men någon finansiering anvisas intevarför ytterligare en proposition kan väntas frånregeringen.Vi vidhåller vår tidigare ståndpunkt angåendepersontrafik på , där bl.a. skallbedömas i samband med kravet på besparingar om 300miljoner kronor inom Kommunikationsdepartementetsområden. Vår uppfattning om kommunalisering av bananredovisar vi i särskild motion.Vi anser att frågan om en fortsatt persontrafik påinlandsbanan skall behandlas i ett sammanhang och integenom tre olika delbeslut. Med hänvisning till det anförda hemställsatt avslår proposition 1992/93:49.
mot · GG02T2 · 1992-10-21 00:00:00 — med anledning av prop. 1992/93:2 Vissa organisatoriska frågor inom trafiksäkerhetsområdet har i sina trafikpolitiska mål fastslagit attbarnens problem särskilt skall beaktas. Bakgrunden tilldetta är att barnen är en särskilt utsatt och sårbar grupp itrafiken. Trafiken orsakar de flesta dödsolyckorna blandskolbarn och ca 6 000 barn läggs in på sjukhusvarje år efter trafikolyckor. Biltrafiken bedöms vara detstörsta hotet mot barns hälsa.Biltrafiken har ökat kraftigt och detfinns tecken på att planerare och politiker har en störrebenägenhet att acceptera biltrafik i barnens boende-och lekmiljöer. Detta trots att vi vet att en ökad biltrafikbegränsar barnens rörelsefrihet. Egentligen handlar det omen konflikt mellan barnens rätt till en säker ochstimulerande utomhusmiljö och biltrafikens krav påutrymme och framkomlighet.I den föreliggande propositionen om nedläggning avTrafiksäkerhetsverket och överföring av dess uppgifter tillVägverket finns ingen diskussion eller förslag, som tarhänsyn till barnens speciella behov och skydd. Vi har svårtatt se vart barnen tar vägen i den nya organisationen.Ett skäl till denna oklarhet är också den ordning, i vilkenregeringen lägger förslagen på detta område. Först kommerett förslag om ny organisation, sedan aviserar föredragandestatsråd att en proposition skall komma avseendetrafiksäkerhetsarbetets närmare innehåll och inriktning.Organisationen först -- innehållet sedan. Det tycker vi är enbakvänd ordning.För att säkerställa ett fortsatt trafiksäkerhetsarbeteutifrån barnens behov gäller det att ta vara på deerfarenheter och den kompetens, som byggts upp iTrafiksäkerhetsverket. Vi är övertygade om att det krävssärskild kompetens för att arbeta med barn ochtrafiksäkerhet. Förutom beteendevetenskaplig kompetensbehöver det också avdelas resurser. sombiltrafiken kraftigt ökat har resurserna tilltrafiksäkerhetsarbetet med inriktning på barn minskat.Förhållandet måste bli det motsatta om det skall gå att levaupp till målsättningsbeslut angående barnen.Hur kraven på ett effektivt och målinriktattrafiksäkerhetsarbete utifrån barnens behov skalltillgodoses i den nya organisationen behöver klarläggas iriksdagsbeslutet.På samma gång som det nu sker en effektivisering ochnedskärning av det centrala trafiksäkerhetsarbetet läggs detstörsta ansvaret över på regional och lokal nivå. Dettaställer i sin tur stora krav på central kunskapsuppbyggnad,kunskapsöverföring och uppföljning. Det är speciellt viktigtför att tillgodose trafiksäkerhetsarbetet för barn. Viktigafrågor är också hur ansvaret skall fördelas mellan berördainstanser och vem som skall ha det övergripande ansvaretför barns och ungdomars trafiksäkerhet inom kommunen.Hur staten skall stödja det regionala och lokala arbetetmed barns och ungdomars trafiksäkerhet behöver ocksåklarläggas. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av att, i den aviseradeorganisationsförändringen, barnens problem särskiltbeaktas.
mot · GG02T3 · 1992-10-21 00:00:00 — med anledning av prop. 1992/93:2 Vissa organisatoriska frågor inom trafiksäkerhetsområdet För jämnt skapades en särskildmyndighet -- -- för att samhälletskulle kunna koncentrera arbetet med att minska farorna itrafiken. Frågorna kunde därmed behandlas på ett samlatoch övergripande sätt och med den dignitet som enmyndighet ger.Trafiksäkerhetsarbete och trafiksäkerhetsinformation ärstarkt motiverat med utgångspunkt i en för mångagemensam strävan att bringa ned olyckorna, både avhumanitära och ekonomiska hänsyn.Helt nya möjligheter måste prövas för att få enslagkraftig och resurssnål organisatorisk lösning till stånd.Genom att hitta nya lösningar kan den höga ambitioneninom trafiksäkerhetsarbetet bibehållas trots attTrafiksäkerhetsverket avskaffas. Det är viktigt att väga inmöjligheten att allt mer ta i anspråk de ideellamotororganisationerna i en bred folklig satsning påtrafiksäkerhet.Folkpartiet liberalerna har tidigare föreslagitomfattande förändringar i syfte att rationalisera ocheffektivisera trafiksäkerhetsarbetet. att det samlade ansvaret för vägtrafiken i framtidenskall ligga hos , som fr.o.m. taröver uppgifter. Vidare börsamordning av verksfunktion och myndighetsutövningutvärderas.Det är dock en svaghet att den aktuella propositioneninte omfattar kommunernas, länsstyrelsernas ochfrivilligorganisationernas insatser. Inte heller polisenstrafikövervakning eller flygandeinspektion som är av polisiär natur. Dessa frågor utreds isärskild ordning.Föredragande statsrådet bedömer att det är positivt attknyta ihop väghållaransvaret med ansvaret förtrafiksäkerhetsarbetet. Emellertid har de flesta kommunalaväghållare inte någon praktisk möjlighet att ta ett sådantansvar och det är därför begripligt att regeringen nu skjuterpå ett ställningstagande till kommunerna.Då ansvaret för trafiksäkerhetsfrågor berör ettförhållandevis stort antal myndigheter och organ är detangeläget att regeringen gör en utvärdering av det samladetrafikpolitiska arbetet. Hänsyn kan också behöva tas till nyainternationella impulser.I en sådan utvärdering bör dels organisationen förtrafiksäkerhetsarbetet, dels trafiksäkerhetsläget förperioden behandlas, för atttillställas . Dessutom behöverriksdagen fortlöpande hållas informerad. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av en samladutvärdering av trafiksäkerhetsarbetet.
mot · GG02T6 · 1992-10-21 00:00:00 — med anledning av prop. Regeringens proposition om innebär attstaten överlåter ansvaret för järnvägsdriften längs bananMora-Gällivare till de berörda 14 inlandskommunerna. Detfinns naturligtvis anledning att ifrågasätta denna överlåtelseav rent principiella grunder. är en omistlig delav inlandets infrastruktur. Många samhällen och företagbygger på en fungerande inlandsbana som en absolutförutsättning för funktion och långsiktig överlevnad.Inlandsbanan representerar alltså den typ av basinvesteringi samhället som staten normalt tagit ansvar för.Å andra sidan kan sannolikt banan fylla sin funktionäven med kommunerna som ägare. Det koncept med ettsärskilt förvaltande bolag, , somkommunerna presenterar förefaller vara en ändamålsenliglösning. Det system med fristående entreprenörer för attfylla skilda trafikuppgifter som föreslås kan vitalisera bananoch öka järnvägstransporternas konkurrenskraft. Det äralltså ett intressant koncept som presenteras och som liggertill grund för propositionens förslag som vi i sina huvuddragger vårt stöd.Det är emellertid en för alla partier -- och först ochfrämst för befolkning och näringsliv i inlandet -- angelägenuppgift att vid ''privatisering'' erbjudasådana villkor att banans fortbestånd på bästa möjliga sättsäkras. I detta avseende har propositionen några bristersom bör korrigera.1. Propositionen föreslår att banan med tillhörandefastigheter överlämnas till kommunerna. Undantag görsdock för fastigheterna i , , , ,, och . Av dessa är fastigheternai , och uppförda i direkt anslutningoch exklusivt för och bör följaktligen ingå iöverlåtelsen.Dessutom utgör dessa sistnämnda fastigheter de som gerett positivt ekonomiskt resultat och på så sätt bidraga starkttill att hålla kostnaderna för trafiken tillräckligt låga i ettIBAB-koncept. Om dessa stationer undantas rycks enmycket väsentlig del av totalfinansieringen bort.2. Beträffande de ekonomiska villkoren bör följandegälla:-- Förutom den direkta har i propositionengjorts tillägg av tre bandelar (--, Ulriksfors--, --Nordlunda.) För dessa tillägg börtillföras medel för upprustning respektive underhåll. Förupprustning totalt och för underhåll /år.-- Trafikledningsbidrag (i likhet med övriga järnvägsnätet)bör tillföras kommunerna med 5 mkr/år.3. Avgörande för banans långsiktiga överlevnad ärgivetvis den verksamhet som kan bedrivas under denärmaste fem åren. Erfarenheterna från dessa år bör liggatill grund för en förhandling mellan staten och kommunernasom bör äga rum för att summeraerfarenheterna. Därvid bör kunna övervägas om resurserför underhåll även efter skall ställas tillförfogande av statsmakterna.4. Det material och de fordon som är stationeradevid för banunderhåll bör övergå tillkommunerna för att samma förutsättningar som skallgälla efter ett övertagande. Med hänvisning till det anförda hemställsatt beslutar godta proposition 1992/93:9 medde i motionen anförda kompletteringarna.
mot · GG02U5 · 1992-10-07 00:00:00 — med anledning av prop. 1991/92:174 Förslag till lag om krigsmateriel För den svenska försvarsindustrins bästa -- en friarekrigsmaterielpolitikPropositionen går i allt väsentligt ut på ensammanslagning av ett par gamla lagar, lagen om kontrollöver tillverkning av krigsmateriel och lagen om förbud motutförsel av krigsmateriel, till en ny lag om krigsmateriel.Lagförslaget innebär att de grundläggandetillståndsprinciperna kvarstår oförändrade. Det krävs alltsåregeringens tillstånd till tillverkning, tillhandahållande,utförsel, avtal om tillverkningsrätt, ändring av avtal,militärt inriktad utbildning. I fråga om marknadsföring ochanbudsgivning skall regeringen underrättas. Utländsktägande kan alltjämt begränsas.Det kan i och för sig vara riktigt, såsom påpekas ipropositionen, att lagförslaget inte torde komma i konfliktmed EGs regler på området eller EES-avtalet.Som framgått innebär emellertid lagförslaget ingengenomgripande förändring eller förnyelse. kommeräven i fortsättningen att ha en mer rigorös lagstiftning ochtillämpning än de flesta andra länder.Världen utanför har faktiskt ändrats betydligt.Motiven för en rigorös lagreglering har inte längre sammabärkraft. är också på god väg ut i Europa.Det är rimligt att den svenska försvarsindustrin gessamma möjligheter att konkurrera på marknaden somandra länders försvarsindustri. Försvarsindustrin ger viktigsysselsättning och exportinkomster. Det finns inte längrenågon anledning att stänga in och knoppa av en industri somhar en betydande utvecklingspotential och livskraft i ettinternationellt perspektiv.Att släppa försvarsindustrin helt fri kanske är att gå förlångt. Men det bör finnas ett rimligt läge någonstans mellanen rigid krigsmaterielpolitik, som den nuvarande, och enmera liberal eller fri hållning.Sverige och dess lagstiftning bör anpassas till omvärlden.Försvarsindustrin får därigenom en rimlig chans attöverleva men också att expandera.I samband med behandlingen av propositionen är detlämpligt att tillkännager en ny inriktning påkrigsmaterielpolitiken. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av en ny och friarekrigsmaterielpolitik som kan gynna svensk försvarsindustrisutveckling.
mot · GG02Ub1 · 1992-10-21 00:00:00 — med anledning av prop. 1992/93:1 Universitet och högskolor -- frihet för kvalitet Forskningsresurser till högskolan i om forskning och medverkan i forskarutbildningför de mindre och medelstora högskolorna har varit föremålför diskussion under utan att någon långsiktiglösning uppnåtts. Regeringsförklaringen i samband medden nya regeringens tillträde uttalade dock attresurserna skulle förstärkas för bland annat forskning viduniversitet och högskolor. ''Detta gäller även de mindrehögskolorna. ''Vi återkommer därför med en motion omforskningsresurser till högskolan i och forskarutbildning vid mindre ochmedelstora högskolor är en fråga dels om samverkan inomhela fakultetsorganisationens ram, dels om attvidareutveckla de forskningsprofiler som växt fram, inteminst vid högskolan i finns flera exempel på att olika organisatoriskalösningar växt fram, t.ex. ''för regionalforskningssamverkan i ''. Rådet är enorganisation för samverkan mellan de humanistiska,samhällsvetenskapliga och matematisk-naturvetenskapligafakulteterna vid och högskolorna iBorås, , samt /Uddevalla.Kansliet förläggs till högskolan i tidigare universitetsfilialerna bör prioriterasSverige har en internationellt sett liten andelhögskoleutbildade och en väsentlig ökning av antaletforskarutbildade behövs. Därtill kommer den tonvikt sommåste läggas på den grundläggande högskoleutbildningenskvalitet. måste bestämma sig för hur enutbyggnad av forskningen vid de mindre och medelstorahögskolorna ska ske.En utbyggnad bör ske successivt och genom att lämpligbalans skapas mellan samverkan om fakultetsresurser ochegna resurser för framförallt de medelstora högskolorna.Härigenom kan kvaliteten säkras.Vi vill betona, att det vid utbyggnaden måste beaktas attskillnaderna mellan de enskilda mindre och medelstorahögskolorna är avsevärda såväl beträffande storlek sominriktning. Några av dem -- i första hand , Växjöoch vilka tidigare hade universitetsfilialer -- har påolika sätt etablerat en verksamhet som snabbt kan utvecklasom resurser tillförs. Dessa högskolor bör prioriteras vid enutbyggnad av forskning och forskarutbildning. Andrahögskolor kan behöva och kanske en annorlundautformning. En utveckling bör ske i nära samarbete meduniversiteten, för del med universitetoch tekniska högskola.Det är enligt vår uppfattning viktigt att frågan omframtida forskning och forskarutbildning får en lösning vidårets riksdag och att de f.d. universitetsfilialerna, däriblandKarlstad, prioriteras. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att under innevarande tar ställningtill hur forskningen och forskarutbildningen vid de mindreoch medelstora högskolorna bör utformas,2. att som sin mening ger regeringen till kännaatt de f.d. universitetsfilialerna, däribland Högskolan iKarlstad, bör prioriteras vid en utbyggnad av forskning ochforskarutbildning.