mot · GF02Fi304 · 1992-01-27 00:00:00 — Inom staten har allmän tjänstepensionering gamla anor.Successivt hade pensionsförmåner utsträckts till allt flerbefattningsgrupper. 1947 antog också staten ett allmänttjänste- och pensioneringsreglemente. Reglementetförhandlades fram med personalorganisationerna, somhärmed fick förhandlingsrätt vad gäller pensionsfrågan.Även de flesta större kommuner och landsting hade 1947ordnat pensionsfrågan för sina anställda. påbörjadesarbetet med gemensamma pensionsbestämmelser för denkommunala sektorn och under de närmast följande årenträffades överenskommelser omnormalpensionsreglementen för alla kommuner ochlandsting.När den allmänna tilläggspensioneringen infördes efterriksdagsbeslutet fordrades vissa anpassningar av denoffentliga sektorns pensioner till ATP-systemet.Anpassningen skedde genom den s k bruttometoden. Bådestatens och den kommunala sektorns pensioner är numerakollektivavtalsreglerade och ändringar i villkoren har skettför den kommunala sektorns del 1984 samt 1989 medanpassningar gällande efterlevandepensionerna.Före 1960 var de kommunala pensionerna i regelsäkrade genom fonderingar. I och med ATP-systemetsinförande ansågs allt oftare pensionsfonderna onödiga.Fonderna tappades av successivt och kapitalet utnyttjadesför att finansiera den kommunala expansionen. Detkommunala pensionssystemet kan beskrivas som ettkollektivavtalsbundet fördelningssystem med alla deframtida utgiftsproblem som ett fördelningssystem kanmedföra. Den kraftiga expansionen av den kommunalasektorn med stark ökning av personalen framförallt under70-talet kommer på ett dramatiskt sätt påverkapensionskostnaderna 30--40 år senare.Problemen med de framtida kommunalapensionskostnaderna och deras redovisning eller snararebristande redovisning har börjat uppmärksammasdels på grund av den ökade bolagiseringen avkommunal verksamhet med krav på en annan hantering avpensionsskulderna, dels genom KLs strängare kravpå redovisning och redovisningens anknytningtill god redovisningssed och dels genom den alltstarkare fokuseringen på hela det svenskapensionssystemets framtida stabilitet.Förändringarna inom den kommunala sektornDen kommunala sektorn har under hela efterkrigstiden,d.v.s. , kännetecknats av en kontinuerlig tillväxt. I dagsvarar den kommunala sektorn för av helasysselsättningen. Denna utveckling måste nu brytas ochkommunsektorn möter också en rad finansiellarestriktioner i form av reducerade statsbidrag ochskattestopp.Kommunerna måste möta en situation med alltknappare finansiella resurser med rationaliseringar,nedläggningar och/eller privatiseringar av viss verksamhetsamt försäljning av kapitaltillgångar. Denna utvecklinginnebär en reduktion av personalen ochpersonalkostnaderna.Kommunerna har inräknat pensionskostnaden i detpålägg som används för beräkning av åretspersonalkostnader. Detta pålägg skall då täcka åretsutgående kommunala pensioner med hänsyn till denbruttosaldering som sker mot ATP. För övrigt har i de flestakommuner inga andra beräkningar av pensionsskuldengjorts. I de fall där man försökt uppskatta framtidapensionskostnader har man redovisat dessa som ''en postinom linjen''. Det hör till ovanligheten attpensionsskulderna inom den kommunala sektorn tas uppsom en skuldpost i balansräkningen. I många av våra störrekommuner skulle det uppkomma betydande problem avberäknings- och administrativ natur att med någon störrenoggrannhet bestämma utgående pensionsskulder.Den totala pensionsskulden i kommuner och landstinguppskattas grovt till ett belopp mellan 80 och 100 miljarderkronor. Det bör då klart utsägas att mycket stor del av dessaskulder först förfaller långt fram i tiden men trots dettaskapas problem av olika slag.För det första kan den enskilde börja ifrågasättasäkerheten för de framtida pensionsutbetalningarna.Kommunerna är visserligen offentligrättsliga organ medbeskattningsrätt, vilket innebär en betydande säkerhet.Den kommunala sektorns finansiella problem kräver --härom råder en betydande enighet -- genomgripandestrukturförändringar som bl.a. bygger på privatiseringaroch utförsäljningar av verksamheter, bolagiseringar etc.Dessa strukturförändringar kommer att på olika sättpåverka pensionssystemet. Väsentligt minskadpersonalstyrka innebär att påläggen förpensionskostnaderna för löner behöver höjas. Vidöverföring av verksamhet till bolag eller försäljning av vissverksamhet bör uppgörelsen också gälla den intjänadeframtida pensionskostnaden. Att så inte alltid skerillustreras av förändringen av huvudmannaskapet mellanstat och kommuner för lärarpersonalen. Kommunerna fåröverta pensionskostnaderna i enlighet med principen''sistahandsansvar''. Själva kostnaden redovisades dock inteöppet -- om den över huvud taget räknades med -- viduppgörelsen mellan staten och den kommunala sektorn.Krav på regler motsvarande dem som tillämpas inomden privata sektorn kommer säkerligen att växa fram, ävenom kraven kan göras något mindre stränga till följd avkommunernas offentligrättsliga karaktär, d.v.s.kommunerna kan åtminstone till viss del tillämpanuvarande ''fördelningssystem''. Vid olika kravuppkommer dock en viss bristande konkurrensneutralitetmot det enskilda näringslivet, vilket har betydelse förserviceverksamheten men inte för den kommunalamyndighetsutövningen.För det andra skapar den dolda pensionsskuldenbetydande problem för kreditgivare. Från riksgäldshåll harbl.a. varnats för att försäkringsutredningen om livbolagensplaceringar inte har intagit någon begränsning för hurmycket medel som kan placeras i kommunerna. Dettainnebär att man skulle kunna låna ut pengar för att täckahela den försäkringstekniska skulden till en kommun medurholkad ekonomi och finansiell ställning. Finanskrisen harvisat hur viktigt det är att marknaderna erhåller fullgodinformation, om de risker de ikläder sig. Problemen kringkommunernas pensionsskulder bör därför analyserasnoggrant för att man skall kunna komma fram till godaredovisnings- och analysmetoder.För det tredjeär det av vikt att pensionsskuldenkan fastställas på ett korrekt sätt vid byte av huvudman ellerannan överlåtelse av verksamhet. Här uppkommer en radbetydande problem av metodkaraktär.Vid överlåtelse av verksamhet inklusive anläggningaruppkommer i många fall betydande realisationsvinster.Måhända bör det i sådana sammanhang föreskrivas attrealisationsvinsterna i första hand eller till viss del skallanvändas för att möjliggöra en skuldföring av framtidapensionsutfästelser i balansräkningen, om detta erfordras.För det fjärde är det väsentligt attkommunsektorns totala engagemang görs tydligt vidbedömningar av samhällsekonomin som helhet.För det femte är det väsentligt attpensionsförhållanden och pensionsåtaganden inom denoffentliga sektorn -- för staten brottas med likartadeproblem som kommunsektorn -- belyses, när nya lösningarpå pensionsområdet arbetas har tillsatt enutredning, som i första hand skall finna lösningar på hurredovisningen av pensionskostnaderna skall förändras, såatt redovisningen överensstämmer med den nya KLs kravom ''god redovisningssed''. Rekommendationer harutfärdats att skuldföring av pensionskostnaderna skall ske.I många landsting och kommuner fordrar dock dettauppskrivning av anläggningstillgångar med i vissa falldubiösa marknadsvärden.Storleken på den kommunala sektorns pensionsskulderoch dess inverkan på den enskildes pensionstrygghet,kreditgivarnas informationsbehov, ekonomiskaavvägningar och avräkningar vid överlåtelser avverksamheter eller ändringar av huvudmannaskap samtkrav på en någorlunda heltäckande information vid olikasamhällsekonomiska bedömningar motiverar att statentillsätter en expertutredning för att klarlägga de nu berördaproblemen. En självklarhet är att en sådan utredning skallha nära kontakter med motsvarande utredningsverksamhetinom den kommunala sektorn och andra utredningar inompensionsområdet. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av en statligexpertutredning gällande kommunernas pensionsskulderm.m.