mot · GF02Fö801 · 1992-01-27 00:00:00 — Den s.k. utbytesregeln i lagen om kemiska produkter Enligt § 5 i lagen om kemiska produkter åligger det densom hanterar eller importerar en kemisk produkt att vidtade åtgärder och iaktta de försiktighetsmått i övrigt sombehövs för att förhindra eller motverka skador påmänniskor eller i miljön. Det heter vidare att ''därvid skallsådana kemiska produkter undvikas som kan ersättas medmindre farliga produkter''. Detta brukar benämnasutbytesregeln eller substitutionsprincipen.Grundregeln att hindra eller motverka skador är ettnärmast självklart uttryck för en inriktning som bör gällaalla verksamheter. Varje företag, oavsett om det hanterarkemiska eller andra produkter, måste arbeta för att nå enhög säkerhetsnivå.Även om lagstiftningen sålunda ger uttryck för enallmänt omfattad grundsyn är det ofrånkomligt attutbytesregeln i den praktiska tillämpningen kan skapabetydande osäkerhet. Det torde för flertalet aktörer påmarknaden vara omöjligt att ha den överblick som skullekrävas för att man i varje läge skulle kunna leva upp tillintentionerna bakom lagstiftningen. Detta har förmodligenej heller varit avsikten. Utbytesregeln borde närmast varaatt se som en allmän uppmaning till marknaden att visaomsorg i sitt produktval.Ett problem i sammanhanget är emellertid attutbytesregeln inte prövats i domstol. Man vet såledesinte hur bestämmelsen konkret skall tillämpas. I avvaktanpå domstolsprövning kan endast konstateras attutbytesregeln står som en straffsanktionerad paragraf varspraktiska tillämpning är högst oklar. Bilden kompliceras avdet faktum att vissa kommunala miljö- ochhälsoskyddsnämnder börjat åberopautbytesregeln som grund för ''förbud'' mot försäljning ochanvändning inom kommunen av vissa kemiska produkter.Detta sker trots att nämnderna ingalunda har givits någonrätt att utfärda föreskrifter enligt lagen om kemiskaprodukter. Dessa ''förbud'' delges tillverkare, detaljistermed flera genom generella uppmaningar vari ibland ocksåerinras om att lagrummet är straffsanktionerat. Det ligger isakens natur att detta kan leda till att olika bestämmelserkan komma att gälla i olika kommuner. Detta skapar i sintur förvirring både för företag och konsumenter.Det har också visat sig att beslut fattade av miljö- ochhälsoskyddsnämnder med åberopande av § 5 i lagen omkemiska produkter går längre än av centrala myndigheterutfärdade bestämmelser. Det gäller till exempel påbatteriområdet, där batterier som får säljas enligt den avregeringen utfärdade batteriförordningen ''förbjudits'' ivissa kommuner. Det har från dessa kommuners sidahävdats att bestämmelserna i lagen tar över förordningen.Även de problem som detta förhållande skapar för berördaparter är uppenbara.Ytterligare en komplikation utgör det förhållandet att imånga fall inga tekniskt likvärdiga alternativ till''förbjudna'' varor finns att tillgå på marknaden. Dettaverkar vissa kommuner inte beakta. Mot detta står deuttalanden som gjordes i betänkandet SOU 1972:31 (sid 90)under rubriken ''Samhällets kontroll över kemiska varor''.Av dessa framgår klart att en avvägning skall ske och attavsaknaden av tekniskt likvärdiga alternativ avgjort spelaren roll härvidlag.Det är mot denna bakgrund nödvändigt att det skapasklarhet i hanteringen av utbytesregeln. Ingen part -- vare sigmyndigheter, företag eller konsumenter -- kan vara betjäntav den osäkerhet som råder och som otvivelaktigtförsvårar ett ändamålsenligt arbete för en bättre miljö.Osäkerheten skapar stort obehag för alla som ''hanterar''kemiska produkter genom det uttalade straffhot de leverunder.I den mån det från miljösynpunkt bedöms varaerforderligt att utfärda bestämmelser rörande produkterssammansättning och användning måste det i första handåligga berörd central myndighet att svara för denna uppgift.Då skapas den styrning av produktutvecklingen som kanerfordras. De lokala miljöoch hälsoskyddsnämnderna hardå till uppgift att övervaka efterlevnaden av dessabestämmelser men skall inte göra egna tolkningar av vadsom i det ena eller andra fallet kan vara ändamålsenligt.En översyn bör därför göras av utbytesregeln i lagen omkemiska produkter. Därvid bör särskild uppmärksamhetägnas åt den praktiska tillämpningen av lagen. Detta ärspeciellt nödvändigt eftersom vägledande föreskrifter idagsaknas. Vid översynen bör utbytesregeln också särskiltprövas mot bakgrund av gällande direktiv inom EG. Iavvaktan på resultatet av denna översyn bör kommunernaavstå från att tillämpa utbytesregeln på det sätt som skett ifråga om batterier och dieselolja. Detta sker lämpligengenom berörd central myndighet.Avslutningsvis kan noteras att i budgetpropositionenunder avsnittet om effektiva styrmedel i bilaga 15 anges attutbytesregeln ''skall användas aktivt''. Uttalandetunderstryker vikten av att det skapas klarhet om hurutbytesregeln praktiskt skall tillämpas. Ett sådantklarläggande kommer att ge bättre förutsättningar för ettaktivt miljöarbete. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av en översyn avutbytesregeln i lagen om kemiska produkter.