mot · GG02Ub23 · 1992-10-21 00:00:00 — med anledning av prop. 1992/93:1 Universitet och högskolor -- frihet för kvalitet InledningRegeringen pekar ut tre generella metoder ipropositionen för att förändra högskolan (s. 21): För detförsta säger man sig vilja öka friheten och skapa incitamentför utveckling och kvalitet inom statliga universitet ochhögskolor. Metoderna för detta är många och heter bl.a.ökat konkurrenstänkande, minskat fackligt inflytande,försvagad studeranderepresentation, resurspåverkandeutvärderingar, ökat inflytande för rektorer och lärare samten stor frihet för den enskilda högskolans styrelse att tabeslut om utbildningsprofil, antagningsvillkor m.m.För det andra vill man införa fasta och entydiga reglerför relationen mellan staten och universiteten/högskolornavilket i klartext innebär att man minimerar antalet bindandelagföreskrifter från statsmakternas sida och deklarerar attallt som inte uttryckligen regleras är tillåtet. I princip blirdet t.ex. fritt fram med terminsavgifter.För det tredje förbereder man för enskilda universitetoch högskolor att övergå till ett privat s.k. icke-statligthuvudmannaskap. Dessa framtida högskolor avses inte varaunderställda högskolelagen och medföljande förordningar.Vägledande principer -- konkurrens och kvalitetI propositionen anger regeringen ett flertal vägledandeprinciper för styrningen av högskolan. Det är framför alltkonkurrensmekanismer som anges som medel för att uppnåen förbättrad kvalitet. Något fördjupat resonemang ellerdefinition av vad denna konkurrens innebär anges dockinte. Om anledningen till detta är att läsaren förutsätts varabekant med innebörden bakom ett marknadsliberaltspråkbruk, eller att man vill undvika besvärligadefinitionsfrågor, kan vi inte bedöma. kanbara konstatera att kvaliteten på begreppsdefinitioner ochregeringens konkretisering av dessa knappast skulle nå upptill gränsen för godkänt i en uppsats på högskolansgrundutbildningsnivå.Att ett förslag till ny högskolelag rör sig med svepandeoch till intet förpliktigande formuleringar av typen ''frihetensom norm'', ''konkurrens för kvalitet'' etc., utan att närmaredefiniera vad man avser är allvarligt, eftersom dessaformuleringar är tänkta att fungera som bärande vägledningi enskilda högskolors arbete. Som det nu ser ut öppnarspråkbruket i propositionen vägen för en oroväckanderelativism och godtycklighet.Från synvinkel framstår det dessutomsom synnerligen inkonsekvent att på detta sätt ersätta entidigare högskolepolitik (som regeringen framför alltkritiserat utifrån ideologiska ståndpunkter) medmarknadsliberala utopier om konkurrensens välsignelseroch säga sig hävda vikten av högskolanssjälvständighet. Det vi borde ha lärt oss av 60- och 70-talenscentraliserade högskolepolitik är att högskolan ärheterogen och mångskiftande och därför svårligen låter sigstyras av ovanifrån pålagda ideologiska ledstjärnor. Om sendessa formuleras av en socialdemokratisk eller borgerligregering spelar mindre roll.En första förutsättning för att ''konkurrens'' ska kunnautgöra ett kvalitetsdrivande medel och inte, som ipropositionen, ett underförstått mål i sig, är att manerkänner begreppets relativitet. Som propositionenformulerats saknas en närmare analys av skillnaden mellanförutsättningarna för företagsekonomiskmarknadsutveckling och vetenskaplig kunskapstillväxt.Med den oreflekterade friheten som norm saknas s.a.s. enriskfaktor i kalkylen. ''Marknadseffektiviteten'' kan likagärna leda till en utslagning som inte tar hänsyn tillvetenskapligt definierade värden, som till önskvärdinstitutionell stimulans och optimalt resursutnyttjande.Ett ytterligare problem är att starkt utveckladekonkurrensmekanismer ur många aspekter gynnar redanstora och väletablerade högskolor med fastaforskningsresurser på bekostnad av de små och mellanstora.Förutsättningarna för informationsspridning t.ex. ärrelaterade till resurser, forskar- och studerandevolym,geografisk placering etc.Friheten som norm''Friheten är '' slår regeringen fast ipropositionens inledning. Trots detta saknas en diskussionom vad denna frihet egentligen innebär, och vad den får förkonsekvenser. Vi vet av tidigare erfarenheter att det lättuppstår en intressekonflikt mellan en valfrihet förindividen, den enskilde studenten, och en valfrihet förhögskolan, den statliga myndigheten. I propositionen harregeringen klart uttalat valt att prioritera friheten för denstatliga myndigheten, högskolan, på bekostnad av deenskilda individerna -- studenterna -- genom attuttryckligen markera att allt som inte högskolemyndighetenförbjuder är tillåtet.Studenternas frihet inskränker sig i stort sett till attkunna styra ''med fötterna''. Det förutsätter i sin tur en heltfri rörlighet geografiskt utan hänsyn till sociala band,svårigheter att få bostad etc. Bortsett från dessa praktiskatrivialiteter kräver det också extrema satsningar påinformation.I dag är det mycket svårt att byta högskola understudietiden. Det är paradoxalt nog mycket enklare att fåtillgodoräkna sig studier från utlandet än studier vid enannan högskola inom . Dessutom finns det allanledning att ifrågasätta det rimliga i att studenternasstörsta möjlighet att påverka sin egen utbildning skall varaatt flytta genom hela !Det finns två motstridiga krav i propositionen vad gällerden ökade rörligheten för studenter. Dels ska man kunnabyta studieort lätt, dels ska högskolorna i högre gradprofilera sig från varandra vilket kommer att göra detsvårare att byta högskola.Starka skäl talar således för en starkare skrivning av destuderandes rätt att tillgodoräkna sig kunskaper från andrauniversitet och högskolor. Ett krav på rätt att tillgodoräknasig tidigare meriter från andra högskolor är ett måste ochbör stå inskrivet i lagen.Den frihetsnorm som skisseras bär på stora faror förrättssäkerheten. I propositionen nämns uttryckligen atthögskolorna ges rätt att hindra studenter från att tenteraeller genomgå praktikperioder. ''Frihetsnormen'' öppnarockså möjligheter för högskolorna att ta ut avgifter avstudenterna för undervisningen i form av avgifter för slitage(s.k. glaskrossavgifter t.ex.), kopieringsavgifter etc.Detta gör att nu anser det nödvändigt attskriva in rätten till avgiftsfri undervisning i högskolelagen.Vänsterpartiets syn på högskolepolitikenFör är utbildnings- och högskolepolitikenett väsentligt instrument i vidareutvecklingen av samhället,inte minst ur demokratisk synvinkel. Man kan urskilja tredemokratiska grundperspektiv som vi vill slå vakt om ochvidareutveckla:a) ''Brukarperspektivet'' på högskolan måste utvecklasså att studerande och forskarstuderande reellt och inte baraformellt kan påverka sin utbildning, ekonomi, arbetsmiljöetc. Det är också viktigt att studenterna får möjligheten attutveckla ett kritiskt perspektiv i sin utbildning så att de kanverka som kritiska samtalspartners till lärare och kollegor idet dagliga arbetet. En högskola med högutbildningskvalitet förutsätter självständiga ochifrågasättande studenter. Inom den statliga högskolan skaförutsättningarna läggas för en av de ''kritiska motkrafter''som samhället behöver.b) Det nationella, statliga inflytandet på den högreutbildningen är nödvändigt för att samhällsmedborgarna,som ju finansierar verksamheten, ska kunna påverka. Dettaär en av grundförutsättningarna för att högskolan inte skamarginaliseras eller iklä sig en självpåtagen makt överövriga medborgare. Det bör betonas att detta''utomakademiska'' inflytande bör ske i en demokratiskform och i en lyhörd dialog med universiteten. Genom ettnärmande av utanförstående samhällsintressen och internsakkompetens höjs kvaliteten på såväl utbildning somforskningsresultat. Universitet och högskolor har ocksåbetydligt bättre förutsättningar att ingå i en kritisk ochjämbördig dialog med det övriga samhället om ett sådantnärmande uppmuntras och utvecklas.c) högskolepolitik innefattar också ettmedborgarperspektiv på den högre utbildningen. För att nåen hög utbildningskvalitet är det t.ex. viktigt att ge individermed olika social/geografisk bakgrund och erfarenhetersamma förutsättningar till tillträde och att främja en jämnkönsfördelning, inte bara på högskolan totalt, utan ocksåinom olika utbildningar. Det gäller m.a.o. att att få stopp påden tilltagande sociala snedrekryteringen och motverka enökad ''elitisering'' av universitet och studerandekollektiv påbekostnad av jämn kvalitet och geografisk spridning avhögskolorna.Men inte bara ideologiska motiv ligger bakomVänsterpartiets krav på en breddad högskola. Ävenekonomiska och infrastrukturella hänsyn, samtinternationella jämförelser, talar för en ökad och breddadrekrytering. I länder som har drivit en mer segregeradutbildningspolitik (och t.ex.) ryms högskolormed en helt undermålig kvalitet jämsides med de finasteelituniversitet. Sett ur ett demokratiskt och inte minstkvalitativt perspektiv visar sig priset för att odla fram ettHarvard, eller Yale, vara mycket högt. Att intresset fördemokrati, medinflytande etc. är extremt mycket lägre it.ex. än i , inte minst blandhögskolestuderande, manar till eftertanke.Förslaget till ny högskolelag 1. Inledande bestämmelserI lagförslagets första kapitel, fjärde paragrafen, anvisarregeringen att en hög kvalitet ska uppnås genom etteffektivt resursutnyttjande.Vänsterpartiet ser ingen anledning till att pekpinnar omresurseffektivitet skrivs in i högskolelagen. Det måste varavarje enskild högskolas ensak att formulera egna principerför resursutnyttjande.När högskolan övergår från regelstyrning till målstyrningär formuleringen av målen som skall styra högskolornasverksamhet helt avgörande. Är dessa otydliga ökar chansenatt de ger upphov till godtycke och ojämlika villkor förstudenterna/brukarna på olika högskolor.Högskoleutredningen påpekar också i sitthuvudbetänkande (kap. 5) att övergången till mål- ochresultatstyrning kräver att målen för verksamheten måsteuttryckas tydligare än på alla nivåer iutbildningssystemet.En regering som vill delegera ansvaret för utformningenav utbildningen till enskilda högskolor, och talar om ökadfrihet och lokala beslutsprocesser, måste klart och tydligtformulera sina mål inte minst ur en demokratiskrättviseaspekt. Riskerna med en långt gångendecentralisering/delegering av beslutsprocesserna ihögskolan är ju just att förutsättningarna blir helt olika förstuderande och forskarstuderande vid olika högskolor.Vänsterpartiet är därför mycket bekymrat över attregeringen i sin proposition gett det demokratiskaperspektivet en så underordnad roll. Vi kan inte annat äntolka detta som ett ointresse för grundlägganderättvisefrågor, vilka stått som fundament i densvenska högskolepolitiska debatten.Vänsterpartiet anser att strävan mot en bred socialrekrytering därför bör skrivas in som mål i högskolelagen,parallellt med målet om jämställdhet mellan kvinnor ochmän (1 kap. 5 §).Det är bra att mål om jämställdhet och internationellförståelse finns med i regeringsförslaget. Det hade dockvarit önskvärt om det i propositionen betonats attförståelsen för internationella förhållanden inte stannar iVästeuropa och EG. Det kan synas banalt med ett sådantpåpekande, men dagens europacentrerade debatt gör dettyvärr nödvändigt. Internationaliseringens syfte är att bidratill en ökad solidaritet och förståelse för andra ländersvillkor och därmed undvika provinsialism. Den syftar ocksåtill att den studerande ska kunna sätta kunskapen om andraländer i relief till sitt eget land.Vänsterpartiet anser därför att målet om eninternationalisering av utbildningen bör formuleras som ensträvan mot ökad solidaritet och global internationellförståelse.Grundbultens resonemang om aktuella företeelser sompåverkar utbildningsmålen för framtiden har inte avspeglatsig i propositionen. Bland annat saknas en diskussion om attutbildningen skall ge förståelse för kunskapens mångfaldoch relativism samt insikt i hur kunskapen skapas. Detsaknas också en betoning av kunskapsexplosionensbetydelse för att minska fragmentariseringen i utbildningen.Allmänna färdigheter som förmåga till kritiskt tänkandeoch självständigt sökande samt kritiskt värderande avinformation har i propositionen, jämfört med den tidigaremålparagrafen, snävats in till att enbart gälla det egnaämnesområdet. Dessutom saknas i propositionen helt endiskussion om att utbildningen bör främja att studenternautvecklar egna värderingar och förhållningssätt tillkunskapen, att utbildningen bidrar till engagemang ochnyfikenhet (jfr Frihet, Ansvar, kompetens s. 77--81)yrkar därför att propositionens 1 kap. 9 §omformuleras.2. De statliga högskolornas organisation -- 2 kap.I andra kapitlets fjärde paragraf angesstuderandeinflytandet i högskolestyrelsen som en rättighetoch inte som ett krav med påföljande ansvar för denenskilda högskolan. kan vi mycket väl få enhögskola utan kårobligatorium och med en betydligt lösaredemokratisk organisation av studenterna. I en sådanframtid kan denna grunda formulering legitimera enbetydligt försvagad studeranderepresenation, eller ingenalls.Vänsterpartiet anser därför att det klart bör uttryckas ihögskolelagen att studerande ska vara representerade ihögskolestyrelse.I andra kapitlets femte paragraf formuleras, ikonsekvens med föregående paragraf,studeranderepresentationen på fakultetsnivå som enrättighet och inte som ett krav med påföljande ansvar förden enskilda fakulteten. Med de stora förändringar som äratt vänta på studerandeinflytandets område framöver är detnödvändigt att det klart anges att studerande bör vararepresenterade i fakultetsnämnd.Vänsterpartiet anser därför att det klart bör uttryckas ihögskolelagen att studerande ska vara representerade ifakultetsnämnd.I andra kapitlets sjätte paragraf anser attdet i konsekvens med ovanstående resonemang klart böruttryckas att studerande ska vara representerade i särskildaorgan för grundutbildning, på de högskolor där sådanainrättas.Vänsterpartiet anser därför att det klart bör uttryckas ihögskolelagen att studerande ska vara representerade isärskilda organ för grundutbildning.3. Professorer och andra lärareGrundbulten föreslog i sitt slutbetänkande att enpedagogisk utbildning skall ingå i behörighetskraven förlärartjänster. Argumenten för detta är flera. Genom attgöra den pedagogiska utbildningen till ett krav för allalärare kommer utbildningen inte att ses som ett avbräck ikarriären. En pedagogisk utbildning för högskolans lärareär också ett led i strävandena att ge de pedagogiskameriterna högre status vid tjänstetillsättningar.Vänsterpartiet anser att krav på pedagogisk utbildningför högskolans lärare är nödvändigt för att garanterasamtliga studenter en bättre utbildning. Högskolelagen börockså ange att lektorer skall vara pedagogiskt kompetenta.Propositionen föreslår att provanställningarna förlektorer ska vara . För många utbildningar, bl.a.lärarutbildningarna, skulle en lag om anställningar om 3 årkunna slå mycket olyckligt då problem med t.ex.tjänstledighet från annan tjänst skulle kunna uppstå.Dessutom finns det andra sätt att uppnå flexibilitet ochrörlighet bland lektorer. Projektanställningar t.ex. är ettsådant.Vänsterpartiet ser därför ingen anledning att särskiljalektorerna som yrkesgrupp från de regler förprovanställning som gäller i det övriga arbetslivet.4. Strategin för förändringar av det svenska universitets-och högskolesystemetDet är svårt att ta ställning till regeringens resonemangunder kapitel 3, om att bl.a. införa ett icke-statligthuvudmannaskap för universitet och högskolor, eftersominga konkreta förslag föreligger. Ett avhändande frånstatens sida av såväl ekonomiska som kunskapsmässigaresurser kräver noggrann utredning innan det genomförs.Vi kan dock konstatera att det ligger en närmast groteskinkonsekvens i att å ena sidan hävda att högskolelagen skainnefatta bara det allra nödvändigaste men att å andra sidandetta det allra nödvändigaste inte ska gälla förstiftelseorganiserade universitet och högskolor. Kraven pådemokratisk förankring, studerandeinflytande, avgiftsfriundervisning etc. måste givetvis gälla för alla universitet.Om vi jämför med privatiseringen på områdeså har man inte där gått så långt som att hävda att läroplaneretc. inte ska gälla för dessa skolor. Vad högskolananbelangar så öppnar man dock för avgiftsfinansiering,strypt studeranderepresentation, korporativism etc.,genom att helt släppa på de generella kraven i högskolelagoch förordning. ställer sig också mycketkritiskt till resonemanget om vikten av en kritisk motkraft iform av privata universitet. Vi tror helt enkelt inte att någonkreativ konkurrens någonsin kan spira ur etthögskolesystem som för segregering, elitisering ochojämlikhet.Vänsterpartiet yrkar därför avslag på förslagen underkapitel 3 och väntar med en mer djuplodande bedömningtills ett färdigt förslag föreligger.5. Principer för resurstilldelning till grundläggandeutbildningDet finns en fara i ett system med en mycket starkbetoning på poängproduktion för resurstilldelningen. Ettsystem där högskolorna får betalt för det antal poäng somproduceras kan leda till en överdriven resultatfixering.Propositionens förslag sätter Grundbultens modell förresurstilldelning ur spel.Högskolorna har kostnader för alla studenter som går enutbildning, men kommer enligt förslaget endast att få betaltför det antal poäng som produceras. Det innebär attstudenterna inte kan räkna med att få undervisning i denmängd som anges i Grundbultens slutbetänkande. Enpoängproduktion på är både i teori ochpraktik omöjlig. Förslaget kommer även att drabba destudenter som tar sina poäng, men går kurser därgenomströmningen av någon anledning är lägre ängenomsnittet.Grundbulten har i sitt huvudbetänkande visat att önskanatt höja genomströmningen ofta går på tvärs motambitionen att höja kvaliteten. Det har också visat sig attden avgörande effekten när den genomreglerade högskolaninfördes, förutom en ökad snuttifiering och fragmentiseringav kunskapsstoffet, var en högre genomströmning (Frihet,ansvar, kompetens s. 85, 146 f, 157).Högskolorna kommer att pressas till att driva upppoängproduktionen med alla till buds stående medel. Detsom visat sig mest effektivt för att nå en högpoängproduktion är en högskola med starkt bundnastudiegångar, i hårt reglerade linjer, och en låg grad avvetenskaplighet.Det finns en mycket stor risk att resultatet av detföreslagna styrsystemet blir en ännu hårdare, om än lokal,reglering av högskolorna. Starkt bundna studiegångar ochhårt reglerade linjestrukturer är av ondo, oavsett om det ärstaten som direkt står för regleringen eller om den är eneffekt av de styrinstrument som staten lägger påhögskolorna.Vi riskerar att få ett system där friheten endast är enfrihet för de statliga myndigheterna, högskolorna. De fåranvända sig av alla till buds stående medel för att ökaeffektivitet och poängproduktion. De får avstängastudenter godtyckligt och ta ut avgifter av studenterna förundervisningen. Studenternas frihet inskränker sig till attflytta från till om det inte passar.Vänsterpartiet anser därför att resurstilldelningen börske per faktisk student, och inte efter poängproduktion, ienlighet med den struktur som fördefram i sitt betänkande Resurser för högskolansgrundutbildning (SOU 1992:44).6. ExamensordningVänsterpartiet ställde sig positivt till avskaffandet avlinjesystemet då den socialdemokratiska regeringenpreliminärt föreslog det i slutet av sin regeringsperiod. Vihar samma inställning . Att ett avskaffat linjesystemkompletteras med fasta studiegångar är också bra.Men för att möjligheterna till högskolestudier skafördelas jämnt och rättvist inom befolkningen krävs attantagningsreglerna är överblickbara och kända av allasökande. Man ska inte vara beroende av geografiskhemvist, viss typ av förutbildning, studievana inomfamiljen, särskilt ingående kunskaper om antagningssystemosv för att ha en chans till högre studier. Därför är det fel atthelt lämna antagningen till respektive högkola utan att geåtagande till den att informera brett.Ökade satsningar på allsidig information måste i ställetgöras om avregleringen inte ska öka osäkerheten blandstudieovana personer för att påbörja högre studier.Vänsterpartiet anser därför att ett explicit krav påhögskolorna att informera studenterna bör inskrivas ihögskolelagen och i konsekvens med regeringens förslag påsamordning av antagningen så bör högskolornarekommenderas men ej åläggas att samordna dennainformation.Vänsterpartiet har länge propagerat för att envetenskaplig grundkurs bör rymmas inom den nyaexamensordningen och kunna ingå i en akademiskgrundexamen. Detta för att bredda studenternas kritiskaperspektiv på utbildningen och uppmuntratvärvetenskaplighet. För att minimera det ofta påtaladeproblemet med den ökade skuldsättningen för studentenskulle de studieskulder som uppstår till följd av engenomgången vetenskaplig grundkurs få avskrivas efteravlagd examen.Vänsterpartiet anser därför att en vetenskapliggrundkurs om 20 poäng bör tilläggas förslaget tillexamensordning och att en särskild möjlighet tillavskrivning av studieskulder för denna kurs efter avlagdakademisk examen om minst 120 poäng ska införas.Rörligheten bland de studerande måste också ges enreell förutsättning, inte bara vad gäller antagning, utanockså examination.Vänsterpartiet föreslår därför att studier vid en högskolamed rätt att ge denna yrkesexamen automatiskt bordekunna få räknas in i en yrkesexamen som tas ut vid en annanhögskola, om dessa studier hade godkänts som en del avsamma examen vid den högskola där studierna bedrivits.7. Graderade betyg i grundutbildningenRegeringen anger i sin proposition (s. 44) att man i denkommande högskoleförordningen avser att rekommenderahögskolor och universitet att använda sig av graderadebetyg i grundutbildningen. ser ingenanledning att i just detta fall styra högskolorna mot attanvända sig av graderade betyg, och särskilt inte om manvill behålla trovärdigheten när man säger sig värna om denlokala friheten.Vänsterpartiet anser därför att den aviseraderekommendationen att använda sig av graderade betyg igrundutbildningen bör utgå.8. Tillträde och antagningBland förslagen i propositionen nämns folkhögskolansom exempel på en utbildning som motsvarar nationellaprogram och där allmän behörighet för högskolestudier kanförvärvas (6:2 s 45 andra stycket). Folkhögskolan är endokumenterat studievänlig miljö. (SOU 1985:87) slår t.ex. fast att ''folkhögskolan har /också/visat sig väl anpassad till personer som misslyckats i andraskolformer''. (s. 217)När det gäller urval anför dock föredragande statsråd:''Vid urval får endast ett eller flera av urvalsgrundernabetyg, högskoleprov, annat särskilt prov, tidigare utbildningsamt arbetslivserfarenhet kunna användas.'' Studieomdöme(som ges vid folkhögskolorna) godtas således inte somurvalsgrund. Detta strider enligt motformuleringarna i budgetpropositionen (1991/92:100 bil. 9)där man konstaterar att avregleringen också syftar ''till attolika utbildningsformer -- exempelvis gymnasieskola,vuxenutbildning och studieförbund -- skall kunna verka pålika villkor''. Folkhögskolan är en del av vuxenutbildningenoch uttrycket ''på lika villkor'' måste följaktligen gälla ocksåantagningen av studerande från folkhögskola till universitetoch högskolor.Vänsterpartiet anser därför att, som ett steg på vägenmot en breddad social rekrytering, allafolkhögskolestuderande som har behörighetsgivandeutbildning bör få använda sitt studieomdöme somurvalsgrund.9. Särskild behörighetFör utbildningar där staten ställer upp legitimationskraveller förutsätter nationell likvärdighet mellanutbildningarna bör uttala att de särskildabehörighetsvillkoren för tillträde till utbildningarna börvara likvärdiga.10. Doktorander och forskarutbildningAtt införa graderade betyg på doktorsavhandlingar ledertill att de redan allt för långa forskarstudietiderna förlängsytterligare. Nettostudietiden för en doktorand varierarmellan 5,5 och , beroende på fakultet, och ärföljaktligen alldeles för lång .