mot · GF02So517 · 1992-01-27 00:00:00 — har beslutat att införa en särskild lagom dopningsmedel. En närmare granskning av lagenstekniska utformning visar dock att den kanförutskickas vara otillräcklig för att stävja det olovligabruket av sådana ämnen. Svagheterna kommer av att lageninte stadgar förbud mot olovlig konsumtion avdopningsmedel.När lagen träder i kraft kommer det att bli svårt attingripa mot dopningskonsumenterna, vars efterfrågan påillegala dopningsmedel kommer att kvarstå. Marknadenkommer därigenom att fortleva eftersomprofitmöjligheterna förblir obeskurna. Läget kommerdärigenom att bli samma som det som gälldeinom narkotikaområdet. tvekan beslötriksdagen 1988 att kriminalisera även den personligakonsumtionen av narkotika för att öppna möjligheter attingripa mot missbrukarnas olovliga hantering.Riksdagen bör således kriminalisera även olovligt brukav dopningsmedel. Av rättssäkerhetsskäl bör straffbarhetenpå denna punkt endast utsträckas till att omfatta de ämnensom uttryckligen finns upptagna på förteckningen överdopningsmedel. Att lagen inte redan vid sitt utarbetandefick en sådan bestämmelse måste betraktas som ettförbiseende.För att en bestämmelse om påföljd för olovligt bruk avdopningsmedel skall kunna tillämpas måste det vara möjligtatt använda biologiska undersökningsmetoder, bl.a.urinprov. fordrar att fängelse ingår istraffskalan för att sådana tvångsmedel skall få användas.Påföljden för olovligt bruk av dopningsmedel bör därförsättas till böter eller fängelse . Däravbehöver inte följa att fängelse skall utdömas regelmässigt, imånga fall torde skyddstillsyn med föreskrifter om attlämna urinprov för att styrka varaktig frihet fråndopningsmedel vara den lämpligaste påföljden.Ur en allmänpreventiv synpunkt är det angeläget attmöjligheter skapas att undersöka förekomst avdopningsmedel ungefär som vid generella undersökningarav trafiknykterhet. En särskild bestämmelse bör därför tasin i dopningslagen om att envar som tränar eller vistas i enidrottslokal som tillhör samhället, drivs med samhällsbidrageller hålls kommersiellt öppen för allmänheten fårunderkastas kroppsvätskeprov i avsikt att spåra förekomstav dopningsmedel.För att idrotten skall kunna känna samhällets fulla stödvid sina ingripanden mot olovligt bruk av dopningsmedelbör frågan om diagnostiska undersökningar regleras genomlagstiftning. Regeringsformen kräver att påtvingadekroppsliga ingrepp har stöd i lag. Med den utformning somdopningslagen har finns det inga möjligheter attingripa mot olovlig konsumtion av dopningsmedel. En radmycket känsliga civilrättsliga problem kommer att uppståden dag en idrottsorganisation avkräver en idrottsutövareett prov; här har man inga andra sanktioner att sätta in änatt suspendera eller utesluta personen. Än störresvårigheter uppstår ifråga om de personer som tränar ikommersiella lokaler utan att vara föreningsanslutna.Erfarenhetsmässigt har det visat sig att i en del sådanamiljöer kan en omfattande illegal handel och ett betydandeolovligt bruk av dopningsmedel förekomma. Men utan enuttrycklig lagregel till stöd är det icke möjligt att avkräva enindivid ett kroppsvätskeprov. För en sådan särskildbestämmelse talar inte bara kontrollpolitiska ochrättsfilosofiska hänsyn. Även samhällsetiska bedömningarkräver att statsmakterna markerar att dopningskonsumtionär ett så klart normbrott att tydliga sanktioner ärmotiverade för att förebygga, upptäcka och motverka dettamissbruk med lagliga medel.De viktigaste invändningarna mot att redan nu vidtagade föreslagna ändringarna är att lagen ännu inte trätt i kraftoch att det därför finns anledning att avvakta hur dennaverkar innan det kan bli fråga om en ändring. Erfarenhetenfrån en liknande kontrollagstiftning, nämligenkriminaliseringen 1988 av allt olovligt bruk av narkotika,bör dock ha visat att om en förbuds- ellerstraffbestämmelse inte utrustas med lagabefogenheter att uppdaga och beivra de nykriminaliseradegärningarna blir beslutet meningslöst. Kriminaliseringen avnarkotikamissbruket fick ingen kontrollpolitisk verkangenom att påföljden för olovligt ''eget bruk'' sattes tillendast böter, varigenom polis och åklagare ej kundeanvända urinprov eller liknande bevismedel. Bestämmelsentorde ej heller ha använts i någon märkbar omfattning.Enligt förljudanden från är nu regeringenberedd att rätta till denna brist i lagstiftningen. Det finnsingen anledning för att vid införandet av ensärskild lagstiftning mot dopningsmedel göra om sammaförsummelse. Med hänvisning till det anförda hemställsatt beslutar att ändra lagen om dopningsmedeli enlighet med vad i motionen anförts.