ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GF02Ju608 · 1992-01-27 00:00:00 — Barnmisshandel och sexuella övergrepp mot barn ärföreteelser som väcker avsky och indignation. För att kunnaförebygga och upptäcka sådana övergrepp och för att kunnage adekvat behandling krävs insatser från samhället på bredfront.Alla myndigheter som kommer i kontakt med barn,måste vara öppna och lyhörda för tecken som tyder på attett barn är utsatt för övergrepp i hemmet. När fråga haruppkommit om ett barn utsätts för t.ex. misshandel, måstemyndigheterna kunna agera snabbt, professionellt och påett för barnet skonsamt sätt. Så skriver i sittbetänkande 1990/91:7 och det är utmärkt bra.Men är det så att övergreppen intealltid framkommer de begås eller straxdärefter. Det som undanträngts sedan barndomen ger sigofta tillkänna som stora problem när den ''normala''sexdebuten inträder. Då behövs hjälp och stöd i olikaformer som samhället kostnadsfritt bör ställa tillförfogande.Det har också visat sig att kvinnor i vuxen ålder somunder förträngt de övergrepp som de som barn blivitutsatta för mår mycket dåligt. Det är dessa kvinnor som istor omfattning gör besök hos läkare och psykologer. Det ären alltför tung börda att bära, ja t.o.m att tala om.Hemlighetsmakeriet och tystnaden kring sexuellaövergrepp är en svår fiende.När nu allt fler kvinnor offentligt törs tala om vad de sombarn varit utsatta för så gör de en insats för alla de andrasom bär på liknande hemligheter. Det innebär att allt flerkvinnor nu vågar tala om det tunga som funnits inom demunder . Då är det viktigt att få samhällets stöd ochmarkering att så här får det inte gå till. Ett allvarligt brotthar begåtts mot dig och det skall naturligtvis beivras.Med den erfarenhet som finns av behandling avmänniskor som utsatts för sexuella övergrepp, så tror vi attdet är nödvändigt att kunna åtala den misstänkte för attoffret skall kunna få och känna upprättelse. Därför måstepreskriptionstiden för sexuella övergrepp förlängas till 25 åreller totalt upphävas. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att hos regeringen begär förslag om ändradpreskriptionstid vid sexuella övergrepp,2. att hos regeringen begär förslag om attincestoffer skall vara berättigade till kostnadsfri terapi.
mot · GF02Ju609 · 1992-01-27 00:00:00 — ''Jag har alltid varit snäll mot henne, det har jag. Tillexempel när jag slagit henne, hämtar jag ofta en näsduk.Jag pysslar om henne, tar vara på henne. ''Mannen framställer ofta våldet som ett tecken på kärlek,att han slår henne för hennes eget bästa. Kvinnor harberättat hur mannen kommit med blommor i famnen ochbedyrat sin kärlek, när de legat på sjukhus på grund avmisshandel. Det är en gammal beprövad metod för att brytaned en människa, den brukar användas vid tortyr avpolitiska fångar. Kvinnan påverkas på samma sätt som enperson som fängslas och torteras för sina politiska åsikter.Den skarpa kontrasten gör henne förvirrad. Honuppförstorar de få stunderna av värme och blir tacksam mottorteraren.Detta kan man läsa i boken ''Bryt tystnaden'' somhandlar om sexualiserat våld mot kvinnor.Våld mot kvinnor sker oftast i hemmet, inom pågåendeeller avslutade relationer. Många kvinnor gör aldrig någonanmälan, andra lyckas bryta sig loss och få hjälp, någrauthärdar men tar efter långt lidande -- ofta idesperation -- ''lagen i egna händer''. Enligt vårt sätt att seär en sådan desperat handling en form av nödvärn.Om anledningen till en gärning, som i och för sig skallmedföra straffansvar, beror på att någon under en lång tidhar varit utsatt för psykiskt och fysiskt våld av en näraanhörig, bör handlingen kunna bedömas som nödvärn.Man frågar sig, måste nödvärn alltid vara en ögonblicklighandling i samband med en isolerad händelse som man ejkan dra sig ur? Skall inte nödvärnsrätten kunna gälla dåman känt sig hotad fysiskt och psykiskt?När man tar del av domstolens praxis frånnödvärnsrättens område tycks det i hög grad handla ommäns uppgörelser. Är lagen skriven så att det i praktikenblir en lag ''om män för män''? Vi vill gärna se ett störrekvinnoperspektiv i tolkningen av lagen. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om en utvidgning av nödvärnsrätten.
mot · GF02Ju610 · 1992-01-27 00:00:00 — HIV/AIDS hotar nu heterosexuella grupper. Ungaheterosexuella flickor är en allt större grupp bland dedrabbade i Stockholm.HIV/AIDS, liksom många andra könssjukdomar,emanerar ofta ur prostitution. Drabbas gör inte sällan heltoskyldiga människor, som inte på något sätt levtpromiskuöst. Ju mer denna farsot sprider sig, desto störreblir risken för att helt oskyldiga människor drabbas. Ävenden som lever ett skötsamt liv riskerar att drabbas av dennadödliga sjukdom. Barn föds med sjukdomen, andra får denunder livet. Gemensamt är att de dör och ofta undersvåra lidanden.Vi vet att sjukdomen sprids och ökar bland annat viaprostitutionen. Prostitution drar även ofta med sig olikaformer av kriminalitet och missbruk. Det är fel att samhälletinte via lagen anger sin syn på denna verksamhet som oftastdrabbar kvinnor och även barn. Ett civiliserat samhälle skallta ställning till skydd för kvinnor och barn i detta avseende.Det innebär ett lagligt stadgande. Om lagen inte gör detmåste det uppfattas som om lagstiftaren, så gott som alltidmed manlig majoritet, anser det rimligt att män motbetalning njuter av kvinnor och barn. Eftersomverksamheten inte genomförs utan betalning innebär det attkvinnan/barnet ger upp något, låter sig kränkas för pengar.Ett civiliserat samhälle, som vilar på familjens grund, somär berett att försvara familjen måste lagligt avvisa sådanabeteenden. Prostitutionen måste därför stoppas elleråtminstone minskas i möjligaste mån. Det sker inte genomatt den i lugn och ro tillåts fortsätta. Argumentationen attprostitutionen går under jorden (som ofta anförs) skullekunna användas för att avfärda lagstiftning mot vilkenkriminell verksamhet som helst.Om prostitution kriminaliseras, såväl kunder somprostituerade, skulle detta i varje fall leda till en minskningav dess omfattning, vilket är angeläget innan HIV/AIDS-sjukdomen fått ytterligare spridning och fäste blandungdomar och andra.Även om inte kriminalisering skulle leda till att allprostitution försvann vore ändå en påtaglig minskning enförbättring som ansvarstagande politiker inte borde säganej till.Den moderata fullmäktigegruppen i Stockholmskommun har tagit detta ansvar att föreslå kriminalisering avprostitutionen. Allt fler poliser stöder numera offentligtförslagen att kriminalisera både köpare och säljare. Detvore oklokt att vänta med detta beslut tills alla landetskommuner drabbats av de negativa effekterna avAIDS/HIV i en sådan utsträckning att man då säger attprostitutionen borde ha hejdats för länge sedan. I dennafråga vore det ödesdigert att drabbas av den så vanligasvenska sjukan att fatta rätt beslut . Med hänvisning till det anförda hemställsatt hos regeringen begär förslag tillkriminalisering av prostitutionen, såväl köpare som säljare,i enlighet med vad i motionen anförts.
mot · GF02Ju611 · 1992-01-27 00:00:00 — Det s k ''Lindomefallet'' har väckt berättigad debatt. Tvåpersoner som varit på den plats där ett mord begåtts skyllerpå varandra och kan därför inte bindas vid gärningen.Dessutom tilldöms de åtalade ett väl tilltaget skadestånd.En upprörd allmänhet har på många olika sätt låtit förstå attom nuvarande lagar gör det möjligt för domstolar attfrikänna personer och dessutom besluta om skadestånd tilldessa som skett i det s.k ''Lindomefallet'', måste det vara felpå lagarna. Många undrar naturligtvis också över varför idetta fall inte gärningar som medhjälp, grov misshandel,anstiftan också kan gälla för en fällande dom. Det får intevara så att ''bara man skyller på varandra'' går man fri frånstraff. Därför måste enligt vår mening en översyn avreglerna i och i skyndsamtgöras så att det inte uppstår sådana otillständigasituationer som i ''Lindomefallet''. Med hänvisning till det anförda hemställsatt begär att regeringen skyndsamt tar initiativtill en översyn av och så attde oklarheter som kommit fram kring domen i''Lindomefallet'' undanröjs.
mot · GF02Ju614 · 1992-01-27 00:00:00 — Få rättsfall har vållat så mycketdebatt som det s k ''Lindomefallet''. En person har blivitmördad men ingen av de två som varit på mordplatsen harkunnat fällas för gärningen. Mest upprörd har allmänhetenblivit över att en av de inblandade erhållit skadestånd.Lindomefallet är ett komplicerat fall där ingen av de tvååtalade har kunnat bindas vid mordet.Som lagstiftare har varken rättighet ellermöjlighet att gå in i någon bedömning av det nämnda fallet.Det viktiga för lagstiftaren är emellertid att förebyggaoklarheter . Annars sprider siguppfattningen -- inte minst i vissa ungdomskretsar -- att baravi skyller på varandra går vi fria från straff.Vad beträffar skadeståndsreglerna så har regeringenredan aviserat en översyn. Vi vill understryka att dennaöversyn måste genomföras snabbt. En möjlig lösning är enåtergång till de regler som gällde . Enligt dessa fickinte den frikände någon ersättning om det fanns kvarmisstanke om brott även efter frikännandet.Allmänheten blir också upprörd vid en jämförelsemellan det skadestånd som utgick till en av de inblandadei Lindomefallet och andra skadeståndsfall där staten varitbetydligt njuggare.En genomgång av reglerna i ochrättegångsbalken bör göras för att möta de falldär de inblandade skyller på varandra i avsikt att gå fria. Idessa fall måste också andra gärningar, som exempelvismedhjälp, grov misshandel, anstiftan, prövas i sambandmed behandling i domstol. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om översyn av ochrättegångsbalken.
mot · GF02Ju617 · 1992-01-27 00:00:00 — Det moderna affärslivet är mycket känsligt förstörningar, som beror på att personer, som egenligen bordevara skyldiga varandra trohet och lojalitet, gravt åsidosätterdessa förpliktelser.I affärslivet är det vanligt med långsiktiga skriftliga''kompanjonsavtal'' men ibland förekommer äveninformella muntliga ''kompanjonsavtal'' av kortvarig natur.Det kan då t.ex. röra sig om , där två personer med parternas samladeresurser försöker uppnå ett gemensamt resultat av visst slag.Gällande lagstiftning om trolöshet behandlar främst denuppåtriktade vertikala relationen i brottet trolöshet mothuvudman. Trolöshet mot kompanjon, alltså denhorisontella inbördes relationen mellan exempelvis tvådelägare i en enskild firma, uppfattas nog numera av deflesta människor som minst lika klandervärd som trolöshetmot huvudman. Allra mest klandervärt anses det nog docknumera vara, när det i stället är huvudmannen, som ärtrolös mot den underställde i en nedåtriktad vertikalrelation. Det synes som om en mera modern utgångspunktför lagstiftaren vore att i huvudsak bortse från ''uppåt'',''nedåt'' och ''i sidled'' och i stället klarlägga de situationer,då två personer skall vara skyldiga varandra trohet ochlojalitet. Lämpliga påföljder bör fastställas med hänsyn tillett mer modernt synsätt än hittills.Exempelvis fanns bakom mångafastighetskrascher, som ju försatte flera storbanker igungning, en synnerligen artrik flora av såväl horisontellsom vertikal trolöshet. Vill man förebygga nyakrascher, bör en av flera viktiga parallella åtgärder vara utstakar nya gränser för den kriminaliseradetrolösheten. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om kriminalisering av särskildatrolöshetsbrott.
mot · GF02Ju618 · 1992-01-27 00:00:00 — Sexuella övergrepp mot barn framlades regeringens proposition1991/92:35 angående sexuella övergrepp mot barn mm.Av någon häpnadsväckande anledning innehöll intepropositionen lagändring i 7§ 6 kap. , angående sexuellt ofredande. Av denanledningen påtalas härmed att riksdag och regering börtaga under samlat övervägande, att införa en generellhöjning av preskriptionstiden för denna typ av brott sombrottsbalkens 6 kapitel, vad gäller barn, innehåller.För brottet sexuellt ofredande är straffet fängelse,preskriptionstiden är därför bara 2år. Skulle straffet höjas till 2års fängelse, höjs preskriptionstiden till 5år. Vilket skulle medföra en skärpning av straffet, samtförlängning av preskriptionstiden.Många barn utsätts för övergrepp under hela sinbarndom och kan inte komma ur sin svåra situation. Förstnär de blir äldre vågar och orkar de ta itu med de problemsom övergreppet orsakat. Även sexuellt ofredande kanskada barn djupt eftersom ett långvarigt sexuellt ofredandekan leda till att barnet förlorar sin trygghet och sittförtroende för vuxna.Därför bör straffet höjas för sexuellt ofredande, vilketfår till följd att preskriptionstiden höjs enligt depåföljdsregler som omnämns i . Att straffen försexuellt ofredande höjs, liksom de gjorts för de övrigasexualbrotten, är viktigt inte bara för barnen utan också förförövarna. För ''tiden i fängelse bör bli tid för behandling''.Något som önskas av terapeuter som behandlar förövarna.Är tiden för kort finns inte dessa möjligheter.För att återkomma till preskriptionstiden så kanske manbör överväga att se på denna problematik som i vårtgrannland . Den norska regeringen har lagt fram enproposition till på grundval avutredningsbetänkandet NOU 1991:13 ''Seksuelle overgreppmot barn -- straff och erstatning''. I kan man få upptill fängelse i vissa fall, med därtill hörandepreskriptionstid. Förslaget gäller att ersättningskrav intepreskriberas innan brottsoffret fyllt . Med hänvisning till det anförda hemställs1. att hos regeringen begär förslag till sådanändring i att straffpåföljd och ersättningskravvid ofredande inte preskriberas innan brottsoffret fyllt ,2. att hos regeringen begär förslag till sådanändring i att straffpåföljden för sexuelltofredande höjs till fängelse.
mot · GF02Ju624 · 1992-01-27 00:00:00 — trafiknykterhetskontroll och lagstiftning utgårifrån att alkohol och trafik inte är förenliga. Det har medskärpa framhållits vid många tillfällen av såväl politiker sommyndigheter. Syftet är att så långt möjligt eliminera riskenför alkoholrelaterade trafikolyckor.Den modell som används för bestämmande avstraffsanktioner är alkoholhalten vid provningstillfället,som alltså ligger senare än körtillfället. Olika faktorer --tidsmässiga och biologiska -- gör att den verkligablodalkoholkoncentrationen vid körtillfället inte äröverensstämmande med alkoholhalten vidprovningstillfället.För att inte samhällskontrollen skall komma i konfliktmed den enskildes rättssäkerhetskrav tillämpas ett systemdär ett säkerhetsavdrag göres från den uppmättablodalkoholkoncentrationen. Denna har bestämts till 0,14promille för luftprov medan den vid blodprov är flytandemed 0,06 vid och 0,09 vid 1,5 promille.Efter konsumtion av alkohol stiger alkoholhalten undercirka , för att därefter avta med i genomsnittcirka (en variation mellan 0,08 och0,). av alla prov tas underfallande kurva, varför det är av centralt värde att veta vilkentid som förflutit mellan körtillfället och provningstillfället.Denna tid varierar högst väsentligt. Vid luftprovtagning ärtiden 30--medan tiden vid blodprov är 1--2timmar.Utöver dessa säkerhets- och förbränningsavdrag skallockså nämnas ett omräkningsavdrag på vidluftprov när den lagstadgade omräkningsfaktorn 2000:1använts.Det beslut som togs av 1990 om en nytrafiknykterhetslag avsåg att skärpa lagstiftningen i så måttoatt en förbättrad trafiksäkerhet skulle uppnås. Den lägrepromillegränsen sänktes från 0,5 till , bl.a. föratt undanröja s.k. kalkyldrickande. Den ovan beskrivnasituationen med olika avdrag ger i praktiken en gräns vid0,. Detta innebär att den nyatrafiknykterhetslagen inte fått avsedd effekt. Regeringenhar tillsatt en utredning som skall se övertrafiknykterhetsbrotten. Detta är glädjande och visar attregeringen har tagit kritiken mot nuvarande förhållande påallvar. Det är angeläget att utredningen beaktar vad vi idenna motion anfört. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att få bort alkoholen ur trafikenoch därmed uppnå en ökad trafiksäkerhet.
mot · GF02Ju625 · 1992-01-27 00:00:00 — BakgrundDen trädde det nya sanktionssystemet föroffentliga funktionärer i kraft. Det tidigare straffrättsligaämbetsmannaansvaret inskränktes och ersattes med ettprivaträttsligt disciplinansvar.I proposition 1988/89:113 om ändringar i brottsbalkenföreslogs en utvidgning av det straffrättsliga tjänsteansvaretför offentligt anställda. Straff skulle enligt förslaget kunnautdömas inte endast för gärningar som innefattar felaktigmyndighetsutövning utan även för vissa andra oriktigahandlingar som har nära anknytning tillmyndighetsutövning.Enligt regeringsförslaget skulle för straffansvar intelängre krävas att gärningen hade medfört förfång ellerotillbörlig förmån. Ansvaret omfattar dock inte gärningarsom på grund av en bedömning av samtliga omständighetermåste anses ringa. Vid denna bedömning skall hänsyn tastill bl.a. gärningsmannens befogenheter vidmyndighetsutövning.Vidare föreslogs att oaktsamhet -- och inte som tidigareendast uppsåt eller grov oaktsamhet -- skulle varatillräckligt för straffansvar.Även brottsrubriceringarna föreslogs ändrade.Uppsåtligt brott som inte är grovt och brott som begås avoaktsamhet gavs beteckningen tjänstefel. Propositionenbehandlades i justitieutskottets betänkande 1988/89:JuU24.Riksdagen beslutade enligt propositionen.Kritiken mot det nuvarande systemetDen nuvarande ordningen är ett steg i rätt riktning i enjämförelse med det sena 70-talet och 80-talets första hälft,men för att upprätta det fulla ämbetsmannaansvaret måsteman gå tillbaka till den ordning som gällde innanämbetsmannareformen genomfördes 1976.Statens ansvarsnämnd som har till uppgift att prövaavstängning, disciplinansvar samt avskedande för vissahögre statliga tjänstemän enligt lagen om offentliganställning ( 1976:600) är en partssammansatt nämnd medpolitiska förtecken. För att få till stånd en opartisk prövningi dessa ärenden bör statens ansvarsnämnd avskaffas ochprövningen bör överflyttas till domstolarna efter anmälanav allmän åklagare. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att hos regeringen begär förslag till sådanändring i lagstiftningen att det fulla ämbetsmannaansvaretåter införs,2. att hos regeringen begär förslag till sådanändring i lagen om offentlig anställning att statensansvarsnämnd avskaffas.1
mot · GF02Ju627 · 1992-01-27 00:00:00 — Enligt mycket välgrundade beräkningar kan ca 150personer av de totalt ca 800 dödsfallen i trafikendirekt hänföras till alkoholrelaterade trafikolyckor.Dessutom beräknas ca 1 200 personer skadas pågrund av alkohol. Trafikonykterheten och desskonsekvenser kan därför utan överdrift påstås vara det isärklass största enskilda trafiksäkerhetsproblemet.Den reviderade trafiknykterhetslageninnebär en sänkning av gränsen för rattfylleri till 0,2promille. Dessutom delas rattfylleribrotten in i två grader.Normalgraden benämns rattfylleri och straffet är böter ellerfängelse . I praktiken innebär detta ettnormalstraff med böter.Om straffvärdet för en gärning anses så stort att fängelsebör följa på brottet, bör detta bedömas som grovtrattfylleri. Gränsen skall anses gå vid . Här skalldock rätten, enligt föredragandens förarbeten, fästa särskiltavseende vid omständigheter som talar för en lindrigarepåföljd än fängelse. Som skäl för fängelsestraff skallförutom brottets art också beaktas om det är fråga omåterfall.När det gäller grovt rattfylleri står alltså påföljdsvaletmellan fängelse och någon icke frihetsberövande påföljd.Föredraganden framhöll att straffvärdet för grovt rattfyllerinormalt inte är så högt att det i sig motiverar fängelse. Dettainnebär en klar förändring gentemot tidigare med i detnärmaste automatiskt påföljdsval. Praxis i domstolarna harockså ändrats drastiskt. Det är en oroande utveckling.Vi hävdar att bilförare med höga promillehalter eller ikraftigt berusat tillstånd är ett bevis på uppenbar likgiltighetinför andra människors säkerhet till liv och hälsa. Det är enfaktor som talar för fängelsestraff.Med detta synsätt finns också grund för det avfolkpartiet liberalerna uttalade kravet att sänka gränsen förgrovt rattfylleri till 1,0 promille.Det är beklagligt att ett i den allmänna opinionen klartförankrat synsätt vad gäller rattfylleri på grund av den förraregeringens politiska intentioner, inte leder till denpåföljdspraxis som tillämpats vid rattfylleri/grovt rattfyllerisedan lång tid tillbaka och som klart kunnat motiveras avintresset att upprätthålla en allmän laglydnad och gemöjligheter att för gärningsmannen föreskriva vård.Alkohol och trafik hör inte ihop. Detta måste klartkomma till uttryck i lagstiftningen. Brott mot sådanabestämmelser måste leda till påföljd som har stöd i detallmänna rättsmedvetandet. Den nya regeringens avsikt attse över påföljdsvalet är bra. Regeringen bör återkommamed förslag till om en betydande skärpning avpåföljderna för rattfylleri. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts beträffande skärpt och fastpåföljdsval vid rattfylleribrott,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts beträffande sänkning av gränsen förgrovt rattfylleri från 1,5 till .
mot · GF02Ju629 · 1992-01-27 00:00:00 — Fängelsestraff på livstid stadgas f.n. förutom för vissa avkrigsartiklarna i nuvarande 22 kap. BrB, för 13 olika brott.Dessa är mord, människorov, grov mordbrand, grovallmänfarlig ödeläggelse, grovt sabotage, grov kapning avluftfartyg och grovt luftfartssabotage, uppror, högförräderi,trolöshet vid förhandling med främmande makt,egenmäktighet vid förhandling med främmande makt, grovtspioneri och folkmord.De som döms till fängelse på livstid blir enligt fast praxisbenådade. Straffet omvandlas till ett tidsbestämtfängelsestraff på vanligtvis . Från dettasker villkorlig frigivning enligt vanliga regler.Livstids fängelsestraff utdöms i praktiken mycket sällan.Under åren 1965--1984 nyintogs i kriminalvårdsanstaltsammanlagt 36 livstidsfångar. 1985--1988 nyintogs 12livstidsfångar. För tiden --1990 nyintogs 13livstidsfångar (1989 och 1990).Detta antal kan jämföras med totala antalet nyintagna ifängelse som exempelvis uppgick till ca 15 800.Man kan säga att utsättande av livstidsstraff i enstraffskala innebär ett tomt hot eftersom alla vet att dendömde blir benådad och släpps ut efter i regel ianstalt. Trovärdigheten i straffsystemet skadas av straff sominte upprätthålls i praktiken. Livstidsstraffet är till sin naturtidsobestämt och dess reella längd bestäms inte av domstolutan av regeringen. Tidsobestämdheten gör att det stridermot grundläggande straffrättsliga principer om rättvisa ochförutsebarhet. Härigenom framstår det som inhumant.Tidsobestämda straff har utmönstrats ur straffrätten.Ett avskaffande av livstidsstraff får givetvis inte, somskett i , leda till en höjning av maximistraffet. Isamband med avskaffandet av livstidsstraffet ansåg man sigi böra höja maximistraffet till fängelse vilketär högst i Norden.Livstidsstraffet är en förlegad påföljd. Det är inteförenligt med en human kriminalpolitik. Det skulle ha etticke obetydligt symbolvärde att avskaffa livstidsstraffet dådet skulle markera en human utvecklingstendens påstraffrättens område.Ett avskaffande av livstidsstraffet bör istället som regelleda till en minskning av strafftiden. Långtidsstraff harenligt såväl svenska som internationella erfarenheterövervägande negativa verkningar. Fängelsestraffkommitténföreslog visserligen inget avskaffande av livstidsstraffet,men det finns med hänsyn till nya erfarenheter ochforskning skäl att pröva frågan på nytt. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att frågan om ersättande avlivstidsstraffet med tidsbestämt straff blir föremål för nyutredning.