mot · GF02So255 · 1992-01-27 00:00:00 — Särskilda ungdomshem och institutioner för missbrukare har beslutat att staten skall ta över vård förungdomar med behov av särskild tillsyn i s.k. § 12-hem. Ikommittédirektiven framgår att förutsättningarna för attöverföra de särskilda ungdomshemmen till statligthuvudmannaskap skall utredas, vidare skallmissbrukarvårdens innehåll och organisation belysas,främst då den vård som bedrivs på tvångsvårdensinstitutioner s.k. § 23-hem.Bristen på adekvat vård och även tillgången påkvalificerade vårdplatser har varit ett omfattande problemför den kommunala . Det haruppkommit situationer där vård inte kunnat genomförastrots väl dokumenterat behov på grund av brister inominstitutionsvården, detta gäller såväl unga som vuxna. Vidbedömningen av behov av insatser från sidahar i vissa fall hänsyn tagits till vilka möjligheter det finnsatt erhålla plats på institution. Det har också framförtskritik att särskilt vårdkrävande ungdomar har möjlighet att''straffa ut sig'' från institutioner med följd att ingaalternativ återstår.Inom den vuxna missbrukarvården har detutkristalliserats s.k. gråzoner, där ingen huvudman vill påtasig ansvaret. Detta gäller främst mellan psykiatrisk vård ochmissbrukarvård. Vid bestämmande av vårdform söker mandefiniera vad som är huvudproblematiken hos den enskilde.Något vårdalternativ där både vård för psykiska problemoch missbrukarproblem kan erbjudas är svårt att finna.Kostnaderna för institutionsvården har drastiskt ökat förplacerande kommuner. Detta kan få till följd attkommunens ekonomiska förutsättningar och förmåga styrbehovet av vård och inte det faktiska vårdbehovet hos denenskilde.Få verksamheter inom den offentliga sektorn harprivatiserats i sådan takt och omfattning sominstitutionsvården. En välmotiverad oro finns att privatavinstintressen kan överordnas vårdinnehåll. Så allvarligaingripanden i människors livssituation, som det här är frågaom, ställer särskilt höga krav på kvalitet i verksamheten ochpå tillsyn och kontroll från tillsynsmyndigheten.Det är helt oacceptabelt att det inträffat, att insatsernavid vissa institutioner reducerats till en förvaringav klienterna på grund av brist på resurser och/ellerkompetens. Som exempel kan nämnas bristen på tillgång tillpsykiatriskt expertstöd, eller för låg personaltäthet ikombination med bristande erfarenheter eller kunskap hospersonalen. Tvångsvård måste alltid bedrivas med myckethög kvalitet, om tvånget som sådant skall kunna legitimerasoch accepteras.Huvudmannaskap och driftDen institutionsbundna missbrukarvården ochungdomsvården bör ses i ett sammanhang och ges enfinansiell, organisatorisk och i övrigt likartad reglering, somunderlättar samordning och helhetssyn. Däremot är detväsentligt att ungdomsvården inklusive § 12-hemmenverksamhetsmässigt är separerade från vuxenvården och §23-hemmen.Ett statligt huvudmannaskap för vården skall syfta till attgarantera kvalitet och rättssäkerhet samt att nödvändigaresurser avsätts för verksamheten. Detta innebär inte attstaten måste driva vården i egen regi, då erfarenheterna avstatliga institutioner, som lätt blir isolerade från övrigasamhället, är negativa. Detta var ju bl.a. en anledning tillatt vården tidigare fördes över från staten till kommun ochlandsting.Vad som krävs är en starkare styrning av mål och kvaliteti verksamheten samt en effektivare kontroll överkostnadsutvecklingen. Detta kan åstadkommas främstgenom att staten ställer upp tydligare mål och normer förverksamheten och dessutom ställer krav påkvalitetssäkring. måste då också gesförstärkta resurser för styrning och uppföljning. Genom ettsådant förfaringssätt kan driften av verksamheten ligga kvari kommunerna, landstingen. Genom ett sådant förfarandekan den integration och den närhet som finns i denkommunala verksamheten upprätthållas somverksamheten kan ges stöd och garanti avseende resurseroch kvalitet.Då det gäller tvångsvård, bör denna, på grund av sinkaraktär och de höga krav som bör ställas på rättssäkerhetoch offentlig insyn även i vårdprocessen, endast bedrivas ioffentlig regi. I övrigt bör alternativa driftsformer ochentreprenörer kunna verka inom området. Då en stor andelav vårdtagarna vid tvångsinstitutionerna har allvarligapsykiska störningar som försvårar och omöjliggör socialtbehandlingsarbete, om inte psykiatriska insatsergörs, bör huvudmannen för den psykiatriska öppenvårdenvara skyldig att tillse att psykiatriskt vårdteam finns att tillgåkontinuerligt under tvångsvården.Kontinuitet i vårdkedjan har en avgörande betydelse förbehandlingsresultatet. Därför bör kommunerna åläggas attansvara för en behandlingsplan som omfattar helavårdkedjan och som också omfattar insatser efterinstitutionsvården. Det bör bl.a. innefatta psykosocialastödinsatser samt insatser för att skapa möjligheter för denenskilde vårdtagaren att få såväl utbildning eller arbete sombostad. Kommunerna bör också åläggas att svara för deresurser som möjliggör en sådan planering och sådanainsatser. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om huvudmannaskap och drift avungdomsvården och missbrukarvården vid ettförstatligande av verksamheten,2. att hos regeringen begär attsocialtjänstkommittén ges i uppdrag att vid utformandet avförslag till sociallagstiftning beakta behovet av kommunalsamordning av behandling och stödinsatser.