mot · GF02Ju819 · 1992-01-27 00:00:00 — Det goda samhället är ett välfärdssamhälle med bl.a.barnomsorg, sjukvård och äldreomsorg. Detta samhälle ärockså ett rättssamhälle. Av ett sådant samhälle krävs att detfungerar som en rättsstat med rättssäkerhet ochrättstrygghet. Rättsstaten ska garantera medborgarnasmänskliga fri- och rättigheter, rättssäkerheten kräverrimliga rättsregler med kontrollerad myndighetsutövningoch rättstryggheten förutsätter en effektiv kriminalpolitik.Rättspolitisk utgångspunktI det demokratiska frihetsarvet ingår rättsfrågorna somen omistlig del. Ytterst utgör rättssamhället en garanti förpolitisk frihet. Huvudansvaret för rättspolitiken bärs avpolitikerna och då av rättspolitikerna och inte juristerna. Enförnyelse inom rättspolitiken bygger i sina huvuddrag påfyra hörnpelare.Det måste finnas en tilltro till den enskildamänniskan och hennes eget sinne för rätt och fel. I varjemänniska finns en inre rättslig kompass och en vilja ochförmåga att följa rätt kurs.Därför är det naturligt att satsa på individen ochdärmed det allmänna rättsmedvetandet. Målet är att uppnåen samklang mellan rättsregelsystemet ochrättsuppfattningen för att eliminera risken för en rättsligförtroendekris. Det måste också finnas ett individuelltutrymme för såväl den enskildes handlingsfrihet som denpersonliga integriteten. Dessutom behövs satsningar på enförbättrad rättskunskap och en breddad juridiskinformation och rådgivning.Som en konsekvens av tilltro till och satsning på denenskilde bör man rimligen kunna ställa krav påmedborgarna i form av lojalitet mot rättssystemet. Manfår alltså inte skapa sina egna regler och ta rätten i egnahänder.Av rättssamhället ska medborgarna å andra sidan dåkunna kräva skydd mot övergrepp av skilda slag.Individens handlingsfrihet får inte inskränkas genomfelaktig myndighetsutövning eller orimlig byråkratisering.Det måste finnas ett effektivt skydd mot attacker mot denpersonliga integriteten genom datakontroller ellermassmedia. Självklart ska medborgarna skyddas motkriminella övergrepp på person och egendom.Dessa fyra grundelement -- tilltro, satsning, krav ochskydd -- måste sinsemellan avvägas. Den välavvägdainbördes balansen är utmärkande kännetecken för etträttssamhälle.Kriminalpolitisk helhetssynKriminaliteten i vårt samhälle är oroande både till sinomfattning och utveckling och särskilt dåvåldsbrottsligheten. Från forskarhåll framförs skildauppfattningar om kriminalitetsutvecklingen men problemetfår inte degraderas till en statistikfråga. Brottslighetenligger på en oacceptabel nivå och effektiva åtgärder måstevidtagas för att minska brotten.Men då handlar det om ett omfattande åtgärdspaket ochinte om någon spektakulär ''patent-åtgärd''. Det finns ettklart behov av generella åtgärder inom familjen, i skolan,genom och via föreningslivet. Dessutomkrävs särskilda kriminalpolitiska åtgärder på både statligoch nivå. Det är närmast dessa åtgärder som skabehandlas här.Kriminalpolitisk utgångspunktDet är en odiskutabel kriminalpolitisk utgångspunkt attdet måste föreligga effektivitet och rättssäkerhet ibrottsbekämpningen. Dessa begrepp hänger ihop så attineffektivitet leder till rättsosäkerhet somöverdriven effektivitet hotar rättssäkerheten.En modern kriminalpolitisk modell bygger i stort på detidigare fyra grundpelarna.Tilltron till människan innebär att man utgår från att denenskilde är hederlig och att majoriteten av medborgarnainte är kriminell (även om andra hävdar motsattuppfattning). Satsningen på individen leder till attlagstiftaren måste sträva efter samklang mellan gällanderättsregler och allmänna rättsmedvetandet. Så är dock intealltid fallet och ibland är dissonansen bedövande. I det s.k.Lindome-fallet skyllde två misstänkta mördare på varandraoch resultatet blev att ingen ådömdes straff och en av demtillerkändes t.o.m. skadestånd. Vad gäller nödvärnsrättentror allmänheten att det är straffbart att försvara sig motbrottsliga angrepp. Det är ett oavvisligt krav i etträttssamhälle att åtgärda sådana missförhållanden (jfrmotionerna 1991/92:Ju602 och 1991/92:Ju601) för attmedborgarna ska hysa förståelse för kriminalpolitiken.Samtidigt måste särskilt satsas även på förståelse förmänniskan bakom brottet och då inte minst vidungdomsbrottslighet. Kraven på medborgarna innefattarnaturligtvis en lojalitet mot rättssystemet och på detkriminalpolitiska området ställs extra krav på sådan lojalitetoch personligt ansvarstagande. I annat fall hamnar vi i etträttslöst samhälle.Den enskilda människans skydd mot övergrepp är enspeciell viktig punkt inom straffrätten. Men frågan ärsynnerligen komplicerad. Straffen måste ju ha dubblasyften, alltså såväl straffande som förebyggande. Här ställsockså dubbla krav och då på såväl effektivitet somrättssäkerhet och detta från både individens och samhälletssida. Dessutom måste tagas dubbla hänsyn, nämligen bådetill brottsoffer och till gärningsman. Det är uppenbarligenen mycket grannlaga uppgift att skapa en nödvändig balansmellan dessa sinsemellan till synes motstridiga intressen. Såmycket kan i varje fall direkt sägas att starka skäl alltidmåste finnas för att vidtaga tvångsåtgärder mot en personeller egendom.Medborgerligt rättsansvarRättssamhället är inte och får inte heller bli bara enstatlig eller angelägenhet. Det måste bygga påallas ansvar. Först då blir det vårt rättssamhälle.Redan från början måste fastslås att detta självklart intebetyder att allmänheten skall ''ta lagen i egna händer''. Mendet innebär en samverkan mellan rättsväsendets tjänstemän(särskilt polisen) och rättssamhällets medborgare.Så kan ske i ''polisiära'' former. För vår rättstrygghetspelar polisen en nyckelroll men de polisiära resurserna ärsom bekant begränsade. I vissa situationer finns risk attpolisens redan minimala personalresurser blir extremturholkade, exempelvis vid genomförandet av storabevakningskrävande publikevenemang. Sådanaextraordinära polisinsatser riskerar även att utarma denordinära lokala polisverksamheten. För att undvika sådanarättsliga äventyrligheter men möjliggöra sådanaevenemang bör nya vägar prövas. Här finns flera alternativ.Den snabbaste och mest effektiva är att övervägamöjligheten att utnyttja s.k. beredskapspoliser. Sådanapoliser finns redan nu och har fått särskild utbildning inomramen för civilförsvarsplikten. Senast tjänstgjordeberedskapspoliser under och utförde vissabevakningsuppgifter bl.a. i . Sådana poliserskulle kunna utnyttjas antingen vid själva evenemangeteller i det ''drabbade'' polisdistriktet. För att möjliggöra ensådan bredare användning av beredskapspolis krävs en vissmindre lagändring. bör man tillskapa en nypoliskategori, lämpligen kallad reservpolis. Allaintresserade medborgare skulle kunna ansöka till sådanreservpolistjänstgöring. Efter noggrant urval genomförs engedigen utbildning. Arbetsuppgiften blir att utförabevakning och trafikdirigering samt i övrigt biträda polisenpå lämpligt sätt. Dessutom kunde dessa personer utgöra enresurs för att få igång olika ideella initiativ i rättssamhälletsåsom grannsamverkan mot brott. En grundläggande tankebakom utnyttjandet av beredskapspolis och framförallttillskapandet av reservpolis är att bredda det medborgerligaansvaret för rättssamhället.Samverkan kan även ske i mera ''civila'' former.Utomlands finns sådan samverkan i stor omfattning. Mestkänd är väl Neighbourhood Watch (NW) som kanöversättas till ''grannlagstillsyn''. Genom att utgöra ''ettextra öga och öra'' vill privatpersoner hjälpa polisen attminska kriminaliteten. NW har givit mycket goda resultatoch blivit en snabbt växande folkrörelse som omfattarflera miljoner människor.I vårt land börjar växa fram en förståelse för betydelsenav ideella insatser i rättssamhället. Detta är några exempel.Riksorganisationen () har sommål att öka medborgarnas vilja att komma medmänniskortill hjälp i ''farliga'' brottssituationer och satsar bl.a. pågrannsamverkan mot brott och ökad benägenhet att vittnamot brottslingar. Föräldrainitiativ som ''Farsor på stan'' ochföräldravandringar finns på några orter. Jourverksamhetbedrivs på flera orter för kvinnliga brottsoffer eller förbrottsoffer i allmänhet. Samverkan med taxi för allmäntövervakande verksamhet (ev. mot viss ersättning) prövas pånågot håll i landet.Lagstiftaren har här en central roll i rättssamhället. Detgäller att inte förkväva ideella medborgarinitiativ genomallehanda rättsliga, praktiska eller ekonomiska hinder somskapar passivitet hos allmänheten. Den gode lagstiftarenstimulerar till ett vidgat samarbete mellan rättsväsendet ochallmänheten i varierande former och på bred bas. En sådansamverkan borde kunna växa till en folkrörelse och leda samhällsanda där medborgarna värnar mera omvarandra.Kriminalpolitikens huvudpunkterKriminalpolitiken innefattar en lång rad delproblem somi och för sig måste lösas genom lämpliga delåtgärder. Mendet är lätt att förlora sig i dessa detaljer och därmed missaden rätta kursen.Kriminalpolitiken måste sätta brottsoffret i centrum. Avett rättssamhälle måste medborgarna kunna kräva skyddmot brottsliga övergrepp.Mot denna bakgrund framstår följande punkter somcentrala. Den brottsförebyggande verksamheten får aldrigförsummas enligt tesen ''det bästa brottet är det som aldrigbegås''. Uppklarningsprocenten och alltså upptäcktsriskenmåste kraftigt ökas. Återfallen i brott måste minimeras påalla tänkbara sätt. Dessa faktorer har ett nära samband ochett inbördes beroende. Upptäcktsrisken utgörkriminalpolitikens verkliga grundbult. En ökad sådan riskfår direkt brottsförebyggande effekt som även minskaråterfallsbenägenheten. Men även satsningar påbrottsförebyggande åtgärder och åtgärder motåterfallsbrott blir klart lönsamma.Statlig kriminalpolitikDet senaste årtiondet har kännetecknats av de mångaoch allvarliga rättsaffärerna som också lett till flerajustitieministrars fall och många av landets högsta juristersavgång. Dessutom har socialdemokratiska regeringar undervarierande ministrars ledning fört en defensiv istället föroffensiv kriminalpolitik. Den förändring av rättsväsendetsom äntligen påbörjats inom polis-, åklagar-, domstols- ochexekutionsväsendena är nödvändig och resultatet måste blien av helhetssyn präglad reformation och inte bara någramindre sektoriella delreformer (jfr motion 1988/89:Ju813).Den grundläggande plattformen för en framgångsrikkriminalpolitik muras av begrepp som etik, moral ochrättskänsla. Här har skolans undervisning i rättskunskap engiven roll som brottsförebyggande faktor.En självklar utgångspunkt är att medborgarna ska kännaen trygghet i samhället och inte ständig rädsla för att blibrottsoffer. känner alltför många, främst kvinnor, storotrygghet och en förstärkt kvinnofrid efterlyses. I förstahand bör därför gärningsmannens rörelsefrihet begränsasoch så kan ske genom ett effektiviserat besöksförbud.Nuvarande besöksförbudslag bör förbättras genom attinföra en regel om i princip automatiskt anhållande ochhäktning vid överträdelse av besöksförbudet (jfr motion1991/92:Ju604). Besöksförbud fungerar därvid som enviktig komplettering till det s.k. livvaktsskyddet som ytterstblir den nödvändiga säkerhetsåtgärden även om densamtidigt med nödvändighet begränsar den skyddadesrörelsefrihet. Den som drabbats som brottsoffer har all rätttill samhällets stöd, förutom medicinskt även socialt samträttsligt och ekonomiskt. Det satsas 50 gånger mer påbrottslingarna än på brottsoffren. Detta är en obegripligdiskriminering.En effektiv brottsbekämpning förutsätter en ökadbrottsuppklaring. Detta låter sig sägas men torde kunnauppnås genom satsning på kvarterspoliser och riktadspaning. Dessutom kan nog ''detektiven allmänheten''återuppväckas om man stimulerar det ovan nämndamedborgerliga rättsansvaret. För övrigt måste ske en tydligprioritering så att inte värdefulla polisresurser slösas bort påbagatellbrottslighet.Mot brottslingarna måste insättas effektiva åtgärder.Härmed avses inte inhumana straff men väl påföljder somförebygger återfall i brott. En allmän straffskärpning ärdock ingen patentlösning. Ofta är fängelse mindre effektivtän icke frihetsberövande påföljdsalternativ som förenasmed krav på den dömde, t.ex. kontraktsvård. Ändåkommer fängelsestraffet alltid att krävas för vissa brott ochbrottslingar. I dessa fall måste frigivandet utformas så attåterfall i brott förebyggs och inte ökar. Så kan ske genominrättande av s.k. övergångshem, där den frigivne får bounder fria men kontrollerade former (jfr motion1991/92:Ju502). krävs naturligtvis straffskärpningvid återfallsbrott. För de brottslingar som redan dömts tillfängelse bör möjligheterna utökas att förverka återståendevillkorlig strafftid för att därmed markera att det brottsligaåterfallet utgör även ett åsidosättande av samhällets tidigaregivna förtroende till gärningsmannen. Mot s.k.ekobrottslingar behövs särskilda åtgärder, bl.a.effektivisering av näringsförbudsinstitutet (jfr motion1991/92:N203).Unga lagöverträdare måste behandlas med förtur och isärskild ordning. Så får ske i första hand inom denkommunala socialvården men ytterst inom statligaungdomshem.Kommunal kriminalpolitikKommunal kriminalpolitik är ett närmast okäntbegrepp. Men de åtgärder som kan och bör göras inomkommunerna är av synnerligen stor betydelse. I sin turkräver detta en kraftfull aktivering.De politikerbesatta lokala polisstyrelserna bordehär fungera som något av en motor. Dessa styrelser har fåtten förstärkt roll och tillagts synnerligen viktiga funktionerinom polisväsendet. Man har dock inte utnyttjat sittinflytande trots att man ofrånkomligen bär ett stort ansvarför det kommunala rättssamhället.Till en början bör man inom polisen kraftfullt satsa påbrottsförebyggande verksamhet, gärna genom att tillden brottsförebyggande enheten knyta ett lokalt råd avintressenter såsom butiksägare, restaurangidkare,taxiägare, polisstyrelseledamot, m.fl.Vidare bör kommunerna satsa inomsocialförvaltningen mera på ''fältarbete'' än på''skrivbordsarbete'' för att förebygga (och ev. upptäcka)brott.Särskilda satsningar är nödvändiga beträffande ungalagöverträdare. Handläggningen måste bli snabbaregenom att ungdomsärendena ges högsta förtur hossocialförvaltningen. Det gäller att bryta ungdomarnasdåliga umgängesvanor enligt tesen att det ''börjar med enknappnål och slutar med en silverskål''. Dessutom måsteman tillämpa den s.k. åtgärdstrappan, som innebär att nyaöverträdelser ska följas av upptrappade åtgärder för att såfort som möjligt få slut på brottslig verksamhet.Dessutom måste varje kommun ansvara för att enbrottsofferjour upprättas i samverkan med ideellaorganisationer.Sist men inte minst stimulerar en god kommun sinainnevånare att ställa upp på olika sätt inom ramen för ettmedborgerligt rättsansvar. Det kan gälla exempelvisgrannsamverkan, föräldravandringar, jourverksamhet ellerlokala brottsförebyggande råd.Kriminalpolitisk offensivDet är en grundläggande mänsklig rättighet att leva i etträttssamhälle. Rättspolitiken är medlet för att förstärkarättssamhället. Det gäller att värna om rättsstaten, stärkarättssäkerheten och skapa rättstryggheten. Enkriminalpolitisk offensiv borde vara en politiskhuvudangelägenhet. Alla politiska partier har ansvar för attvarje medborgare som privatperson, företagare, brottsoffereller misstänkt har förtroende för rättsväsendet i varjerättslig situation. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om medborgerligt rättsansvar,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om utnyttjande av beredskapspolis,3. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om inrättande av reservpolis,4. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om rättslig reformation inomrättsväsendet,5. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om förbättrad rättskunskap,6. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om förstärkt kvinnofrid,7. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om inrättande av övergångshem,8. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om förverkande av villkorligtfängelsestraff,9. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om effektivisering avnäringsförbudsinstitutet,110. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om kriminalpolitiskaktivering,11. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om lokala brottsförebyggande råd,12. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om kommunala brottsofferjourer,13. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om rikstäckande kriminalpolitiskoffensiv.