mot · GF02A483 · 1992-01-27 00:00:00 — Arbetsmarknad och infrastruktur i InledningHuvudstadsregionens betydelse för resten av landetUtveckling och förändring är grunden för ett bättresamhälle. I finns unika förutsättningarför både utveckling och förändring. Här bor en femtedel avlandets befolkning. Regionen står för mellan en femtedeloch en fjärdedel av landets inkomster. Här finns vart fjärdeföretag i , som arbetar med import och export avvaror och tjänster. I finns en tillräcklig basför många slags aktiviteter, som helt saknas i andra delar avSverige. Storstadens mångfald skapar möjligheter ochekonomisk expansion som kommer hela landet till del.Utvecklingen i har också storbetydelse för hela landets framtid. Sysselsättningen i allaindustrialiserade länder förskjuts från tung energi- ochråvarukrävande varuproduktion mot den kunskaps- ochkommunikationsberoende tjänstesektorn. befinnersig i en omfattande omstrukturering av arbetsmarknaden.Klarar vår region omställningen, kommer andra landsdelaratt ha lättare att följa efter.Det väsentliga i en fungerande regionalpolitik är attskapa kreativa miljöer över hela landet.Stockholmsregionen har många egna unika möjligheter attstimulera kreativitet och därigenom kulturliv, forskning,sysselsättning och välfärd. En allmän hämsko påStockholmsregionen genom indragningar, pålagor ochkontroller gynnar ingen, utan gör bara fattigare.Stor-Stockholms framtid måste utvecklas i samverkanmed andra regioner. Från många andra län framförs förslagom tunga statliga investeringar i syfte att underlättakommunikation mellan det egna länet och huvudstaden.Exempel är idéer om nya och snabba järnvägar runtMälaren, motorvägslänkar med andra större svenska städereller bättre flygförbindelser. I dessa sammanhang seruppenbarligen andra landsdelar som en motorför hela landet, en källa till gemensam utveckling som måsteutnyttjas i samverkan.Trenden i regionens utveckling går motallt större klyftor mellan den norra och den södra länsdelen.Längs stråket --flockasframtidsindustrier och människor med högre inkomster.Även andra klyftor i länet förstärks om trenden fortsätter.Tillväxten är på både norra och södra sidan av länetpåtagligt förskjuten mot väster. finns också i norrkommuner med påtagliga problem. På östra sidan finnsskärgårdskommunerna med glesbygdsproblem, fåarbetsplatser och delvis dåliga kommunikationer.De centrala och nordvästra regiondelarnas försteg iutvecklingen bygger bl.a. på deras goda kommunikationer.Närheten till både huvudstadens kraftfält och förbindelsertill utlandet blir en källa till utveckling som bör tas tillvara.Men det betyder också att nyinvesteringar ikommunikationer bör kunna utnyttjas för att lyfta andraregiondelar. På kommer både befintligt ochnyetablerat näringsliv att gagnas av en ny fjärrtågsstation,ett flygfält och nya vägprojekt som ger bättre kontakt medEuropavägnätet. Det ger också ett säkrare ekonomisktunderlag för ett ökat bostadsbyggande i den södraregiondelen.Arbete och näringslivFör som helhet är det bra omStockholmsregionen får utveckla det man är bäst på.Rikets huvudstadsregion måste rimligtvis inrymma enbetydande administrativ verksamhet. Den bör dockbegränsas till vad som är gemensamt och nödvändigt förhela landet. Möjligheter att decentralisera offentligförvaltning till länsstyrelser, andra regionala organ ochkommuner bör tillvaratas. En utflyttning av för riketgemensamma funktioner är däremot mycket tveksam.Det är också naturligt att huvudstadsregionen ärledande, men inte dominerande, inom kulturliv ochteknologisk utveckling. Musik, teater och konst bör givetvisvara väl företrädda i huvudstaden och på en kvalitetsnivåsom är attraktiv internationellt. Humanistisk ochnaturvetenskaplig forskning samt högteknologiskutveckling kräver för en fungerande kreativitet både en vissminsta storlek och goda kontakter med andra grupper inomoch utom landet. Dessa förutsättningar uppfylls bäst i elleri omedelbar närhet av ett storstadsområde.Storstadsområdet är även unikt lämpat för utveckling sombygger på importerad teknik, p.g.a. ett stort antalfristående importörer och närheten till en stor marknad.Idag pågår en minskning av varuproduktionen iStockholms län. Det har ibland vållat farhågor för enobalans på arbetsmarknaden. I det stora hela är detobefogat. Endast inom vissa högspecialiserade områdenkan tillverkningsindustrin konkurrera om arbetskraften istorstadsområdena. till regionen i stort finns ingenanledning att med särskilda medel söka hålla kvartillverkningsindustrin i som annars skullesöka sig till områden med bättre tillgång på arbetskraft. Omman skulle söka öka andelen industri i skulledetta bl.a. leda till en från andra synpunkter oönskadökning av regionens totala befolkning och att andraregioner berövas arbetstillfällen.Om man beskriver industrins utveckling i länet i termerav antalet sysselsatta så kan man notera attindustrisysselsättningen minskat med drygt 20 000 under enfemtonårsperiod. Mäter man istället produktionensvolymutveckling blir intrycket mer positivt. Den ökningsom skett hänför sig till den högteknologiska industrin.Näringslivet är emellertid inte lika i alla delar avregionen. Som tidigare nämnts finns det både i norr, österoch söder kommuner med svåra sysselsättningsproblem.Därför är det rimligt att stimulera framväxten av mindretillverkningsindustri, liksom självfallet även andra typer avföretag i glesbygdsområdena.Lågkonjunkturen har slagit igenom fullt ut iStockholms län. Arbetslösheten är högre . Justnu har lika många arbetslösa som helaNorrland från Treriksröset till . Däribland är mångaungdomar. Det innebär särskilda risker i en stor stad medgängbildningar på gator och i tunnelbanan och den överalltnärvarande drogfaran. Regeringen har förelagt riksdagenförslag till sysselsättningsskapande åtgärder genomtidigareläggningar av investeringar i vägar och järnvägar.Sammanlagt har anvisats. Av detta belopp harStockholmsregionen samt erhållit . Attvår region tilldelats ett så marginellt belopp äruppseendeväckande.F n är över 25 000 personer i arbetslösavarav 1 500 är byggnadsarbetare. Detta motsvarar drygt sjuprocent av byggnadsarbetarkåren. I absoluta tal är det likamycket som den sammantagna arbetslösheten blandbyggnadsarbetare i och Västerbotten.Därutöver har varsel lagts, som om de utlöses motsvarar enytterligare ökning av byggarbetslösheten med 2 500personer. Om dessa varsel utlöses kommer såledesbyggarbetslösheten i att uppgå till 20procent. Också på tjänstemannasidan är arbetslöshetenoroande. Närmare 800 tjänstemän inom branschen ärregistrerade som arbetslösa. Därtill kommer ett inteoväsentligt mörkertal bl a beroende på attorganisationsprocenten är låg, t ex bland arkitekter.Inom några år kommer ett stort antalanläggningsprojekt att sätta igång i regionen som enkonsekvens av . Planering ochprojektering pågår för högtryck. Det är dock inte möjligt attforcera dessa så att de kan bidra till att stimulerabyggsysselsättningen i länet inom det närmaste året.Däremot finns det en rad andra projekt, som under allaomständigheter bör genomföras förr eller senare, och somkan påbörjas . Det gäller bl a smärreförbättringsarbeten och underhållsåtgärder samt objektsom finns i gällande länstrafikanläggningsplan samt vissaövriga objekt.Länsstyrelsen har inventerat sådana objekt inomVägverkets, och lokaltrafiksområden. Den totala summan objekt med möjlig start år1992 uppgår till ca varav avservägobjekt, Banverksobjekt och SL-objekt.Det finns flera starka motiv för staten att bidra till att dehär nämnda objekten kan komma igång . Det förstaär naturligtvis att objekten är angelägna i sig och viktigainslag i en successiv uppgradering av infrastrukturen i länet.Det andra är dagens sysselsättningsläge. Objekten skullege sysselsättning åt mer än 500 byggnadsarbetare under år1992 och en bit in på 1993. En stor del av dagens arbetslösaeller varslade kan utan vidare sysselsättas i dessa projekt.Men sysselsättningseffekten av byggprojekt sträcker siglångt utanför byggbranschen -- och utanför länet.Byggprojekt ger ökad sysselsättning inomtransportnäringen och inom byggmaterielindustrin.Det tredje motivet är att man genom tidigareläggningarkan undvika att byggmarknaden blir likaöverhettad som den var under senare delen av 1980-talet.Risken för detta är nämligen ganska stor eftersom många avde objekt som planeras inom ramen förDennisöverenskommelsen kommer in i ettgenomförandeskede . Det är därförangeläget att så mycket som möjligt av övriga angelägnaprojekt sätts igång och genomförs innan alla byggresursertas i anspråk av Dennisobjekten.Det är därför angeläget att regeringen utarbetarytterligare förslag till tidigareläggningar avinfrastrukturobjekt som kan förläggas till länenligt ovan. Detta bör ge regeringen till känna.I har länsskattemyndigheten, jämfört medövriga län, en mycket stor andel kompliceradedeklarationer att granska. Det är framför allt de omfattandeföretagsdeklarationerna som tar och som ocksåkräver hög kompetens hos dem som skall granska. Till dettaförhållande tas ingen hänsyn när fördelarresurser. Mot denna bakgrund bör ge regeringeni uppdrag att hos begära förslag om enförändrad modell för fördelning av medel tilldeklarationsgranskning så att hänsyn tas till de speciellasvårigheter som råder för del.Samma förhållande gäller handelsregistersom nu har en mycket stor balans av ärenden som måstevänta på behandling. Eftersom denna verksamhet ärsjälvbärande bör få behålla de avgifter som tasut och anställa de personer som behövs för att allmänhetenskall kunna ges den service de har rätt att kräva. fårman vänta i månader på att få registreringar gjorda därföratt får en alldeles för liten resurstilldelning iförhållande till omfånget av företagsamheten i länet.Omfattande resurser, statliga och kommunala, läggs nerpå att bevara en levande skärgård med arbete förskärgårdsbefolkningen året runt. sedanpresenterade en bemanningsplan förlotsplatserna i som i praktiken skulleha inneburit att skärgården mer eller mindre berövats deallra mest naturliga arbetstillfällena. Vi kan inte accepteraatt myndigheters handlanden så uppenbart strider motvarandra. Den tidigare kommunikationsministern harframhållit i ett interpellationssvar i att ensamhällsekonomisk helhetssyn måste anläggas på frågor avdenna typ. Det är angeläget att denna helhetssynupprätthålls.UtbildningSom nämnts skiljer sig arbetsmarknaden i Stockholmslän på flera områden från övriga delar av landet. Den trendsom kan noteras i alla industrialiserade länder, attsysselsättningen förskjuts från tung energi- ochråvarukrävande varuproduktion mot en kunskaps- ochkommunikationsberoende tjänstesektor, är extra tydlig ivår region. Detta ställer stora krav på en högutbildningsnivå.Trots den stora ökningen av antalet sysselsatta i denkunskapsintensiva tjänstesektorn har inte motsvarandeexpansion skett på utbildningsområdet. Detta förhållandehar lett till den inflyttning av välutbildade från övrigalandet, som redovisade i sin skrift''De nya inflyttarna''. Där visas att inflyttarna i första handär unga och välutbildade och att de lämnar ett arbete på dengamla orten för att hellre arbeta på Stockholmsarbetsmarknad. Denna utveckling har dock dämpats något.Detta blir naturligtvis möjligt på grund av denefterfrågan på välutbildad arbetskraft som finns i dennaregion. Vi skulle dock hellre se att de ungdomar som redanfinns här fick den utbildning som behövs för att motsvara dehögt ställda krav som arbetsmarknaden här ställer.GymnasieskolanUtbildningen på gymnasienivå har fortfarande iStockholms län -- och i synnerhet den -- enalltför kraftig inriktning mot gymnasiets yrkesinriktadestudievägar. I förhållande till de arbetsmarknadssegmentsom den yrkesspecifika gymnasieutbildningen riktas mot ärden alltför stor. I en utredning gjord vidPlaneringsavdelningen vid i ,Teknikförnyelse eller stagnation?, visas detta med allönskvärd tydlighet. Totalt sett tycks den utbildning somerbjuds inom länet på övriga nivåer inte heller motsvara debehov som näringslivet ställer i samband med den snabbateknikförnyelsen. Resultatet har blivit den kraftigainflyttning av kvalificerad och välutbildad arbetskraft somredovisats ovan.I dag går ungefär var fjärde gymnasieelev på enyrkesutbildning som förbereder för yrke inom industrin,trots att sådana yrken endast upptar en knapp tiondel avlänets arbetstillfällen. i länhar påpekat dessa förhållanden förregeringen.Högre utbildningEnligt en studie av Regionplanekontoret vid StockholmsLäns Landsting (''Det nya näringslivet --Informationsteknologi i '', Rapport1986:4, publicerad ) redovisas en enkät bland 600företag i regionen. Där sägs: ''Kunskapsintensiteten isvenskt näringsliv ökar snabbt, och Stockholmsregionenligger före och driver på i denna utveckling...roll som centrum för nationellteknikspridning gör det särskilt angeläget att där satsa påsnabba transporter, på utbildning och på internationelltorienterad FoU.'' Detta är fortfarande giltigt.Utbyggnad av högre utbildning och forskning är avökande betydelse för näringsliv och förvaltning i vårt land.Speciellt gäller detta för verksamhet inom de s.k.kunskapsintensiva områdena. Detta omfattar särskilt fältsom bygger på kvalificerad informationshantering och nykommunikation t.ex. med teletekniska hjälpmedel.Stockholmsregionen och i övrigt innehållerett antal av den svenska ekonomins mest dynamiskaföretag. Där finns företag som , , delarav ABB, , Alfa , , Fläkt ochTeleverket. Där finns också den offentliga förvaltningensorganisationer, som ökar sitt intresse för utveckling ochförbättrad styrning. Behoven av en stabil grund inom dekunskapsintensiva områdena i anknytning tillinformationsteknologi och kommunikation är särskilttydliga i Stockholmsområdet.En utbyggnad av resurserna för högre utbildning ochforskning inom informationsteknologi och kommunikationi bör ta inomregionala hänsyn ibeaktande. All expansion behöver inte förläggas tillområdena norr om staden.En utbyggnad inom de angivna områdena iStockholmsområdets södra delar skulle inte utarmasatsningarna norr om staden. Det finns viktiga nya områdenför forskning och högre utbildning som utgör kompletteringoch inte ersättning. Särskilt gäller detta för verksamhet medsystemanalys och kvalificerade tillämpningar av data ochtelesystem för kommunikation, organisation ocharbetsmiljö.I arbetar och Museum. Stiftelsendokumenterar den historiska och nutida invandringen tillSverige och bedriver forskning och utbildning. Dennaverksamhet bör kunna utgöra kärnan i ett centrum förutbildning och forskning i invandrarfrågor. Det är naturligtatt denna disciplin förläggs till en högskoleenhet påSödertörn.Den medicinska och biovetenskapliga högskole- ochforskningsverksamhet som äger rum i anslutning tillHuddinge Sjukhus skulle kunna kompletteras medutbildnings- och forskningssatsningar inom nya områdensom t.ex. de ovan nämnda.Den påbörjade utbyggnaden som finns i ochSödertälje bör fortsätta, med koncentration pågrundutbildning på högskolenivå men utan denkvalificerade forskningen som ju ofta kräver avanceradutrustning som med våra begränsade resurser svårligen kanspridas till många orter. Resurstilldelningen förhögskoleutbildning i ligger dockväsentligt under vad landet i övrigt får. Kostnaderna perårsstudieplats på ekonomlinjen varierar från Stockholmsdrygt i botten till på ca 33 000kronor. För kulturvetarlinjen är spannet från ca 10 000kronor i till i Karlstad.Skillnaderna är inte rimliga och bör analyseras så attskillnaderna minskar. Detta bör ges regeringen till känna.Regionalpolitiska hänsyn bör sålunda tas vidutbyggnaden av högskoleutbildning och forskning iStockholmsområdet.Länsstyrelsens utredning har tydligt klarlagt att risken ärstor att de redovisade inflyttningsströmmarna blir allt störreom inte får en ökad tilldelning avutbildningsresurser på högskolenivå . Detta får då ocksånegativa effekter på landets näringsliv i övrigt på så sätt attStockholmsregionen lockar till sig kvalificerad ochvälutbildad arbetskraft från övriga landet.Slutsatsen är dock inte att utbildningskapaciteten bördras ned i övriga regioner, utan endast att den bör ökas iStockholmsregionen.Regeringen har inlett ett arbete för att görauniversiteten mer självständiga. Denna utveckling börockså omfatta , som bör ombildas fristående stiftelse. Detta bör ges regeringen till känna.KommunikationerGoda kommunikationer är en förutsättning men inte engaranti för en framtidsinriktad utveckling av en region.Kommunikationerna måste komplettera varandra.Investeringar i kommunikationer är dyra. I det regionalautvecklingsarbetet bör därför utgångspunkten vara attutveckla befintliga resurser och befintligt näringsliv, ochinte använda investeringar i kommunikationer i syfte attförändra landets befolkningsfördelning.Stockholmsregionen är hjärtat för landets tåg- ochflygtrafik. Planeringen av investeringar för tåg och flygmåste därför ta hänsyn till riksintressen. En väsentlig del avde stora trafikprojekt som planeras i regionen har i sig ensådan direkt betydelse för övriga delar av landet, förutomdet nationella intresset av att ha en fungerande huvudstadsom förmår att framgångsrikt konkurrera med andrastorstadsregioner i Europa.Staten måste i högre grad än som varit fallet under enföljd av år bidra till kostnaderna för trafikinvesteringar iStockholmsregionen. Skälen härtill är följande:En fungerande huvudstadsregion är, som nämnts ovan,ett nationellt intresse. Från statsfinansiella ochsamhällsekonomiska utgångspunkter är det dessutomangeläget att, när resurserna är begränsade, dessa satsas därnyttan är som störst. En större andel av de ordinarie statligaanslagen till vägar och kollektivtrafik bör därför fördelasutifrån beräknad kostnad och nytta av olika projekt, iställetför att från början ha fördelats på olika län.Ett skäl för höga statliga insatser är att en bred majoritetav regionens politiker har överenskommit om att verka föratt bilisterna i regionen genom avgifter skall finansiera ettantal tunga vägprojekt -- ringen runt innerstadoch en yttre tvärled. Detta är en del i en överenskommelse,den s.k. , utarbetad under ledning av enav regeringen tillsatt förhandlingsman. Den innebär att enrad angelägna och framtidsinriktadekommunikationssatsningar kommer till stånd. Staten harett särskilt ansvar att genom ökade anslag och ändradlagstiftning bidra till att denna mycket positivaöverenskommelse förverkligas.VägarVäginvesteringarna i är sedan långtid eftersatta genom att staten kraftigt har missgynnatregionen vid fördelningen av pengar till investeringar. Dettahar lett till allvarliga miljöproblem i form av stillaståendetrafik med de ökade utsläpp detta medför. Otillräckligakringfartsleder tvingar in genomfartstrafik iinnerstaden. Framkomligheten för kollektivtrafik ochvarutransporter har fortlöpande försämrats. Dennautveckling är oacceptabel. Vägtrafiken måste fungera ochnödvändiga investeringar i vägsystemet genomföras, vidsidan av en satsning på bättre kollektivtrafik.En fullständig ringled runt ärnödvändig och projekteras , efter en bred uppgörelse.Enighet finns även om en utbyggnad av tvärförbindelsernalängre ut i regionen, inklusive E3 till , vilka liksomRingen avses betalas genom bilavgifter. bördärför godkänna att svarar för lånefinansiering,utbyggnad och drift av dessa vägprojekt. Erforderligaförändringar av lagstiftningen vad gäller möjligheter att uttaavgifter av bilister för att därigenom betala kostnader förutbyggd infrastruktur bör genomföras.Under våren kommer en miljökonsekvensanalys attredovisas för den yttre tvärleden. Om analysen skulleinnebära att leden inte kan komma till stånd är det i detläget ändå mycket angeläget att de statliga medel somreserverats för överenskommelsen betalas ut så att deövriga angelägna projekten kommer till stånd. Detta börriksdagen ge regeringen till känna.Lagstiftningen bör också medge att avgifter påbiltrafiken används för att styra trafiken och uppnåmiljövinster. Avgifterna bör kunna differentieras medhänsyn till tidpunkt då färden sker, fordonstyngd ochutrustning för avgasrening.Utöver de vägobjekt som skall finansieras med avgifterfinns i ett mycket stort antal undermåligavägar med omfattande trafik. Genom att regionen under enföljd av år inte erhållit statliga anslag som tillnärmelsevismotsvarar befolkningsmängden, finns en mängd länsvägarsom hade varit upprustade om de legat i ett annat län.Ett belysande exempel är väg 261 till vars 23 000invånare betjänas av en slingrig 6-metersväg som endaförbindelse med det övriga länet.Det finns akuta behov i länet att utnyttja det regionalaanslaget till att tidigare än planerat genomföra även andraangelägna objekt såväl på riksvägsplanen som pålänstrafikanläggningsplanen. En förutsättning härför,liksom för den regionala uppgörelsen överhuvudtaget är, attStockholmsregionens andel av de ordinarie anslagen tillvägoch kollektivtrafikinvesteringar inte minskar.Riksdagen bör som sin mening ge regeringen till känna attså inte bör ske.Förändringar i fördelningsmodellen för investeringar ilänstrafikanläggningar bör övervägas, i syfte att stärka detregionala ansvaret. Som en första åtgärd bör det bli möjligtför länsstyrelserna att besvära sig hos regeringen över de avvägverket fastställda länsramarna. Detta bör somsin mening ge regeringen till känna.SpårtrafikEn omfattande utökning av den interregionalajärnvägstrafiken sker , medintroduktionen av SJ:s nya snabbtåg. Denna utveckling ärönskvärd och påverkar behovet av spårkapacitet inte minsti . Den lokala trafiken måste även gesutrymme, liksom inte minst en kommande snabbregionaltågstrafik i och andra delar av östraMellansverige.Det finns nu en bred politisk majoritet i föratt tillstyrka en utbyggnad med ett tredje spår frånStockholms Central till Södra och två nya spårdärifrån till . Genom en utbyggnad löseskapacitetsproblemen genom även på lång sikt.Banverket måste nu ges investeringsmedel för en snabbutbyggnad. Att bygga bort den s.k. Getingmidjan är enriksangelägenhet.För andra investeringar i kollektivtrafiken, vilka är endel av den ingångna regionala överenskommelsen,fordras särskilda statsbidrag om totalt 3,5 miljarder kronor.Dessa bör kunna ses som en del av den s. k.infrastrukturfonden. För en tidigareläggning avutbyggnaden av infart till mellanKallhäll och behövs dessutom enförskottering, förslagsvis ur infrastrukturfonden, med 800mkr som återbetalas ur stomnätsplan.Anslaget ur infrastrukturfonden skall, enligt denregionala överenskommelsen, användas till investeringar i,förutom dubbelspåret --, utbyggnad avdubbelspår på den livligt trafikerade pendeltågssträckanÄlvsjö--med spårupprustningVästerhaninge--. Anslaget förutsätts vidareanvändas för upprustning och förnyelse av tunnelbanan,som utgör kollektivtrafikens ryggrad i regionens centraladel. Utbyggnad av snabbspårväg som en angelägentvärförbindelse samt ett stomnät för kollektivtrafiken iStockholms innerstad ingår även.Anslagen ur infrastrukturfonden är av engångskaraktär.Det bör likväl framhållas att även pålängre sikt har behov av ökade anslagsnivåer. Regionensåtaganden vad gäller avgiftsfinansiering av trafikleder ärlångsiktiga. Betalningen kan förväntas ske under en periodav 20 till . Det reser krav även på mer långsiktigaåtaganden av staten på en högre anslagsnivå än den somregionen tidigare erhållit, vilket som sin meningbör ge regeringen till känna.FlygetFlygresandet har utvecklats mycket snabbt iStockholmsregionen. har snart nåttmaximum för sin kapacitet. Den planerade utbyggnadenmed en tredje bana på är av stor betydelse inte baraför , utan också för övriga landet. Omflygets infrastruktur i inte räcker för attklara efterfrågan, talar mycket för att regionalflyget i förstahand drabbas.Studier av flygplatsfrågan visar entydigt att regionen,utöver tredje bana, behöver ytterligare enflygplats. /skulle vara den bästa lokaliseringenav en ny flygplats.