mot · GF02A14 · 1992-03-18 00:00:00 — med anledning av prop. 1991/92:155 Skadestånd för arbetstagares deltagande i olovlig stridsåtgärd Enligt vår uppfattning bör avslåpropositionen. Skälen till detta är bl.a. följande.Under 1980-talet ökade motsättningarna mellanarbetsmarknadens parter såväl när det gällerförhandlingsformer och andra sådana spelregler sombeträffande de lönepolitiska målen. Detta resulterade bl.a.i att de faktiska löneökningarna under vissa perioderöversteg det samhällsekonomiska utrymmet, med höginflation som följd.Efter överläggningar med arbetsmarknadens parterinledde därför den socialdemokratiska regeringen under1990 ett arbete med att se över spelreglerna påarbetsmarknaden. En analys av dessa gjordes i utredningenSOU 1991:13. I denna tas upp en rad olika frågor, däriblandfrågan om skadestånd för olovliga konflikter.Det är symptomatiskt för den sittande regeringen att nuendast lägga ett förslag om att höja skadeståndet vidolovliga konflikter i stället för att föra en dialog medparterna på arbetsmarknaden om hur hela frågan om deframtida spelreglernas utformning skall lösas. De storamotsättningarna mellan parterna kvarstår ju inför deförhandlingar som skall ske när stabiliseringsavtalen löperut den 1 april 1993.En grundläggande förutsättning för att spelreglerna påarbetsmarknaden skall fungera är att balansen mellanparterna inte rubbas på ett allvarligt sätt. Det är vidareregeringens uppgift att skapa så goda förutsättningar sommöjligt för parterna att komma fram till rimliga löneavtal.På båda dessa områden för regeringen nu en felaktigpolitik. Inriktningen av den ekonomiska politiken kommeratt försvåra kommande avtalsförhandlingar. Tyvärr förregeringen också en konsekvent politik i syfte att försvagalöntagarnas och deras fackliga organisationers ställning.Regeringen sätter på olika sätt i fråga löntagarnas friaförhandlingsrätt och kollektivavtalen. Regeringen villinföra ett internationellt sjöfartsregister, som förutsätterinskränkningar i de fackliga fri- och rättigheterna för såvälsvenska som utländska arbetstagare på dessa svenskafartyg. Regeringen aviserar vidare lagstiftning om förbudmot avtal som inte respekterar karensdagarna isjukförsäkringen. Motsvarande skall gällaprovanställningsreglerna i lagen om anställningsskydd.Regeringen talade länge om att t.o.m. gå in och regleraminimilönerna för ungdomar. Löntagarnas inflytande i denarbetsrättsliga lagstiftningen skall minska till arbetsgivarensförmån. De fackliga organisationernas möjligheter attverka skall inskränkas. På ett medvetet sätt stärkerregeringen arbetsgivarnas ställning på bekostnad avlöntagarna och deras fackliga organisationer. Det är ocksåuppenbart att regeringen, ekonomiskt och organisatoriskt,vill försvaga löntagarnas organisationer. Denna politikkommer utan tvivel att på ett allvarligt sätt rubba balansenpå arbetsmarknaden och därmed försvåra kommandeavtalsförhandlingar.Regeringens nu aktuella proposition måste bedömasmot den här bakgrunden. Regeringen är inte intresserad aven helhetslösning för en balanserad och fungerandeavtalsrörelse, utan rycker ut ännu ett förslag ur helheten föratt öka trycket mot löntagarna. Detta framgår tydligt närman beaktar att i den ovan nämnda utredningen togs ocksåupp frågan om arbetsgivarnas skadeståndsansvar förallvarliga brott mot lagar och avtal. Från löntagarhåll hadenämligen framhållits att dessa skadestånd är för låga för attmotverka att arbetsgivarna bryter mot olika regler. Som ettexempel har nämnts att arbetsgivare skulle tjäna på attstrunta i förhandlingsreglerna, när arbetsgivaren är i färdmed att besluta om en viktigare förändring avverksamheten. Utredningen kom fram till att en särskildutredning borde analysera denna fråga vidare, mensjälvfallet har regeringen inte visat något som helst intresseatt utreda denna fråga närmare.När det gäller olovliga konflikter är det enligt vårmening en självklarhet att träffade avtal skall hållas.Riksomfattande löneavtal som leder till arbetsfred för allaberörda är en av hörnstenarna i den svenska modellen.Olovliga konflikter kan utnyttjas av nyckelgrupper till atttillskansa sig löneökningar långt utöver vad andra löntagarefår. Därmed hotas inte bara en solidarisk lönepolitik utanockså det samhällsekonomiska utrymmet. Löntagare itypiska låglöneyrken kan bara drabbas negativt av olovligakonflikter.Men antalet olovliga konflikter på arbetsmarknaden harinte ökat. Arbetsdomstolen kan döma ut högreskadestånd än , om t.ex. arbetstagarna vägrar attfölja domstolens föreläggande om återgång i arbete. Dettasker dock ytterst sällan, beroende främst på attarbetsgivarna i mycket liten utsträckning väljer att beivraolovliga konflikter och låta domstolen pröva saken. Enarbetstagare som deltar i en längre olovlig konflikt riskerarockså att saklig grund för uppsägning föreligger eller t.o.m.skäl för avskedande.Med hänvisning till behovet av balans mellan parternaoch en lösning av hela frågan om spelregler påarbetsmarknaden är vi mot den här bakgrunden inte nuberedda att medverka till den av regeringen föreslagnalagändringen. Vi vill också peka på att lagrådet för sin delavstyrkt den teknik att lagstifta som regeringen valt. är det nu inte möjligt att säga vilken nivå påskadestånd som arbetsdomstolen kan komma fram till.Denna konsekvens är enligt vår mening inte helleracceptabel. Med hänvisning till det anförda hemställsatt avslår proposition 1991/92:155.