mot · GG02Fi35 · 1992-11-12 00:00:00 — Den statligaproduktivitetsdelegationen bedömde att behovet avnyinvesteringar i infrastrukturen kommer att uppgå till 10--under de två närmastedecennierna. Även behovet av underhåll och reparation avinfrastruktursystemet växer för att undvika höga kostnaderi början av nästa sekel. En långsiktig strukturplan förinfrastrukturinvesteringar bör läggas fast.Nödvändigheten av att begränsa trafikensmiljöpåverkan och att hushålla med ändliga resurser ställernya krav på utformningen av infrastruktursystemet. Avmiljöskäl är det nödvändigt att dagens dominans avvägtransporter bryts och att järnvägens och sjöfartens andelav transportarbetet ökar. måstegodstransporterna utvecklas mot ökad samverkan och ökadflexibilitet. Arbetet med att utveckla väl fungerandekollektivtrafiksystem för persontransporter måsteintensifieras.Det är anmärkningsvärt att regeringen tycks saknaförmåga att genomföra de beslutadeinfrastrukturprojekten. Av de medel som anslagits förväginvesteringar i olika paket tillapril 1992 var endast upparbetade t.o.m. . Det är ocksåanmärkningsvärt att enligt uppgift fått så litenandel av tilldelade medel. Sedan den borgerliga regeringentillträdde har bara tillförts extra medel om 350milj.kr. Därigenom fördyras också investeringar genom attsamordningen brister mellan väg- och järnvägsprojekt, såt.ex. vid Ostkustbanan.Många viktiga investeringar återstår alltså att göra.Många arbetslösa finns, likaså lediga maskiner och annankapacitet. Priserna är fördelaktiga. Att upphandla och sättaigång projekt nu innebär en kostnadssänkning med 20--jämfört med tidigare. Det är nu det måste göras, inteom 3--. Då riskerar projekten att sammanfalla med enkonjunkturuppgång.Banverket och har redovisat investeringar omrespektive 6 och som kan tidigareläggastill 1993 i förhållande till tidigare planer. I kommunernafinns investeringar i det kommunala gatu- och vägnätet förmer än som kan tidigareläggas.Regeringen måste nu utarbeta en plan för denlångsiktiga utbyggnaden av infrastrukturen. I denna måsteockså anges hur finansieringen skall ske. Av gjordaåtaganden om iinfrastrukturfonden är nämligen bara 10 miljarder kronorfinansierade.Likaså måste regeringen få fart på de större projektenoch snabba upp handläggningen. Överenskomna delar avstorstadspaketen måste dras igång och övriga oklarheter ipågående projekt undanröjas. Regeringen bör tillsätta eninfrastrukturkommission som med kraft skall arbetai detta syfte att verkställa beslutade investeringar.Dessutom bör regeringen genast ge ochVägverket i uppdrag att bilda ett bolag som har till uppgiftatt projektera, låta bygga och driva ,snabbutreda frågan om införande av en banlag medväglagen som förebild samt till föreslååtgärder för att uppnå tidigareläggning av investeringar iinfrastruktur.Byggande m.m.Den djupa konjunkturnedgången, regeringensbristfälliga byggpolitik och en extremt hög räntenivå haråstadkommit ett ras i byggefterfrågan.Från 1991 har sysselsättningen i byggsektorn minskatmed cirka 80 000 personer. Arbetslösheten bland samtligakategorier i byggprocessen är nu den ojämförligt högstaunder hela efterkrigstiden. Prognoserna visar på ettytterligare sysselsättningsbortfall av minst sammastorleksordning som det som uppmättes och1992. Bedömningen är att ungefär vart tredje arbetstillfälleinom byggsektorn (150 000--200 000 jobb) försvinner första år.Risken är alltså överhängande att långsiktig nödvändigbyggkapacitet kan slås ut för gott. finns viktigabehov av byggande att tillgodose. Detta är oacceptabelt. Ensatsning behövs också för att slå vakt om den byggberoendedelen av industrin. Slås denna industrigren ut kommerSverige att bli beroende av import för denframtida byggproduktionen.Tänkbara sätt att öka investeringarna är genomtidigareläggning av kommunala investeringar för vård ochomsorg, reparation och underhåll av kommunalaanläggningar som skolor o.d., reparation och ombyggnadav lägenheter, affärsverkens investeringar samtinvesteringar i kulturbyggnader och kulturmiljöer. Äveninvesteringar inom försvaret kan tidigareläggas.Regeringen bör senast i samband medbudgetpropositionen ange hur nedgången ibygginvesteringarna skall hejdas.5.6.3 Investeringar i utbildningEn hårdnande internationell konkurrens ställer ökadekrav på kompetens inom stora delar av arbetslivet. Nyteknik sprids snabbare och den tekniska utvecklingenaccelererar. Givna kunskaper föråldras snabbt.Skräddarsydda produkter av hög kvalitet efterfrågas i allthögre utsträckning. Goda lösningar på svåra problem inomolika samhällsområden måste tas fram. Ny teknik måsteutvecklas och nya produkter tillverkas inom mångaområden, t.ex. inom medicin samt miljö- ochenergiområdet.Förändringar i teknik och arbetsorganisation ökar kravpå såväl kunskaper som förmåga att tillägna sig kunskaper.Till detta kommer att stora delar av vår arbetskraft har enutbildningsnivå som inte når upp till den som gäller i någraav våra viktigaste konkurrentländer.Trots att utbildningsnivån på arbetskraften ökatpåtagligt saknar fortfarandeöver av arbetskraften utbildning utöver folk- ellergrundskola. Det är närmare 800 000 svenskar som har kortareutbildning än . Inom industrin är andelenhögutbildade mycket låg. Generellt gäller attutbildningsnivån inom industrin behöver höjas. Detta gällersåväl utbildning för bredare arbetskompetens somhögskolekompetens.För att bidra till en höjning av arbetskraftens kompetenshar vi socialdemokrater varit pådrivande för att öka antaletutbildningsplatser i högskolan, som vi för bl.a.den regionala balansens skull försökt styra många av denytillkomna högskoleplatserna till de mindre ochmedelstora högskolorna. Vi är nu överens med regeringenom att de 2 000 nya platser som tillkommit genomkrisöverenskommelsen om möjligt skall förläggas till demindre och medelstora högskolorna. Det är särskiltangeläget, eftersom dessa högskolor av regeringenmissgynnats vid fördelningen av nya resurser under detsenaste året. Förslag har lagts om att stimulerakompetensutveckling på arbetsplatserna. Vi har i motionerunder kraftigt motsatt oss regeringensförslag till nedskärningar av den kommunalavuxenutbildningen samt kritiserat senareläggningen avgymnasiereformen.I en internationell jämförelse ligger sannoliktganska långt framme när det gäller allmän vuxenutbildning.Men tyvärr finnas fortfarande en alltför låg andel i högreutbildning. Personalutbildningen är eftersatt. Skillnaden ärtydligast vid jämförelser mellan LO-, TCO- eller SACO-anställda. Långsiktigt bör ytterligare en årskull, dvs. ca 100 000 personer delta i utbildning jämfört med slutet av 80-talet. Det gäller alla typer av utbildning: högskola,yrkesutbildning, omskolning, allmän vuxenutbildning, menframför allt kompetensutveckling i arbetet. Det tar lång tidatt nå upp till en sådan nivå. Därför är det viktigt att nubörja planera och inrikta resurserna mot ett sådant mål. Närdet gäller kompetensutveckling i arbetet bör industrinsbehov prioriteras.Regeringen bör senast i samband medbudgetpropositionen lägga fram förslag om ett sådantprogram för utbildning och kompetensutveckling.5.6.5 En aktiv arbetsmarknadspolitikArbetsmarknadspolitiken skall vara inriktad på atthävda arbetslinjen. Det innebär att arbete, utbildning ochrehabilitering skall komma i första hand, kontantstöd försti sista hand.I syfte att fullfölja denna linje lade vi socialdemokrater imaj fram ett handlingsprogram för investeringar,utbildningar och arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Dettaprogram skulle ha skapat arbets- och utbildningstillfällenför 100 000 personer och minskat behovet avkontantstöd.Tyvärr röstade borgerliga majoritet ned våraförslag. Det var först när befann sig i en djupekonomisk kris som regeringen insåg nödvändigheten av attompröva den ekonomiska politiken och fatta beslut om enmera aktiv arbetsmarknadspolitik. I krisöverenskommelsenfick vi igenom delar av vårt program för investeringar,utbildning och arbete. Det är ytterst angeläget att beslut nukan fattas om dessa åtgärder mot arbetslösheten. Det hadevarit ännu bättre om besluten hade kunnat fattas redan ivåras, så att åtgärderna hade varit igång redan nu.Vi vill göra följande kommentarer till de överenskomnaåtgärderna. När det gäller ungdomarna understrykshur viktigt det är att de får enanställning på den ordinarie arbetsmarknaden. Även om vii rådande arbetsmarknadsläge har accepterat att medel gesför att ytterligare 36 000 ungdomar skall få s.k.ungdomspraktikplats, är vi fortsatt oroliga för att dessaplatser kommer att missbrukas och därmed hota denordinarie arbetsmarknaden. En undersökning somarbetsmarknadsdepartementet har gjort visar att enmajoritet av arbetsgivarna antingen ser på ungdomarna somprovanställda eller att de tillfälligt skall utföra olönsamtarbete. Men tanken bakom platserna var en helt annan,nämligen att ungdomarna skulle få utbildning, handledningoch inskolning till ordinarie jobb. Reglerna kringpraktikplatserna har också visat sig vara ohanterliga ochomöjliga både för arbetsförmedlingen och för ungdomarnaatt uppfylla. Det ligger nu ett stort ansvar på AMS att se tillatt praktikplatserna används på det sätt som ursprungligenvar tänkt.Beträffande den nya åtgärden, arbetslivsutveckling, börföljande framhållas. Den är tänkt för arbetslösa som varkenkan få arbete, utbildningsplats eller annan aktiv åtgärd.Syftet är att ta tillvara de arbetslösas vilja till aktivitet ochutveckling till gagn för det lokala näringslivet och församhällsuppgifter som inte annars skulle bli utförda. Enviktig uppgift är att stärka den enskilde inför arbete på denöppna arbetsmarknaden samt stimulera företagsamhet ochkooperativ verksamhet. Den arbetslösa skall inbjudas attdelta i olika aktiviteter, gärna branschinriktade, som ordnasi samverkan mellan arbetsförmedlingen, näringsliv,kommun, fackliga organisationer eller andra folkrörelser.De fackliga organisationerna bör vara drivkrafter i dennaverksamhet.Den arbetslöse uppbär utbildningsbidrag när han deltari denna typ av verksamhet. Därmed förstärks skyddet motutförsäkring. En ny ersättningsperiod kan intjänas ochtiden är överhoppningsbar. Det är bara medlemmar iarbetslöshetskassa som kan komma ifråga för åtgärden. Föratt underlätta för den arbetslöse att komma tillbaka på denreguljära arbetsmarknaden kan man också lokalt kommaöverens om att förlägga verksamheten till olikaarbetsplatser. Det bör t.ex. vara möjligt för arbetslösa attgöra insatser inom folkrörelserna eller fullgörasamhällsuppgifter som annars inte skulle bli utförda. Det fårdock inte bli fråga om att störa den ordinariearbetsmarknaden, andra arbetsmarknadspolitiska insatsereller störa konkurrensförhållanden. I övrigt är det bara delokala intressenternas fantasi som kan begränsa deaktiviteter som kan komma ifråga.När det gäller överenskommelsen omarbetslöshetsförsäkringen skedde den enligt vår uppfattningmot bakgrund av en ömsesidig önskan att slå vakt omförsäkringen som en integrerad del av den aktivaarbetsmarknadspolitiken. Det är en försäkring som bådeorganisatoriskt och finansiellt måste behandlas självständigtoch där nuvarande organisation har fungerat bra.Frågan om försäkringens omfattning bestäms i första handav arbetsvillkoret i försäkringen, inte av om försäkringen ärobligatorisk eller ej. Mot den här bakgrunden kan enligt våruppfattning den utredning som tillsatts läggas ner. Om mandäremot är intresserad av att analysera arbetsvillkorensbetydelse och t.ex. de deltidsarbetslösas situation är vipositiva till att utreda dessa frågor.I överenskommelsen behandlades också arbetsrätten.Enligt vår uppfattning får överenskommelsen i denna delflera direkta konsekvenser. Det står alldeles klart att detinte kan bli fråga om något internationellt sjöfartsregister såsom regeringen tänkt sig. Vinstsyftande arbetsförmedlingaroch uthyrning av arbetskraft kan inte tillåtas utöver dagensregler. Den arbetsrättsliga utredningen måste fåtilläggsdirektiv för att förändringar av arbetsrätten iförtroendefull anda skall bli möjliga.Överenskommelsen mellan regeringen och osssocialdemokrater innebär således både en rad principielltviktiga åtgärder och en rejäl ekonomisk satsning för attbekämpa arbetslösheten. Satsningen om 10 miljarder påaktiva åtgärder gäller dock endast fram till nästa sommar.Det är nu hög tid att ange riktlinjerna för den fortsattaarbetsmarknadspolitiken. Av de prognoser som regeringenpresenterat framgår att behovet av insatser är stort ochväxande. Enligt vår uppfattning bör ambitionsnivån ikampen mot arbetslösheten höjas. För detta finns starkaekonomiska och sociala skäl.De sociala skälen är tydliga och väl kända. När det gällerde ekonomiska skälen finns det anledning att särskiltuppmärksamma de utgifter och de inkomstförluster somstaten drabbas av på grund av arbetslösheten. Enligtregeringens bedömningar skulle utbetalningarna tillde arbetslösa av kontantstöd överstiga intäkterna tillarbetsmarknadsfonden med ca , ettbelopp som staten måste låna upp. De samlade utgifternaskulle därmed uppgå till ca . Undernästa år kommer upplåningsbehovet att vara mellan 25 och30 miljarder kronor och de sammanlagda utgifterna ca 40miljarder kronor.Det säger sig självt att anspänningen påarbetsmarknadsfonden minskar om det finns aktivaåtgärder att erbjuda de arbetslösa som alternativ till passivtkontantstöd. I överenskommelsen med regeringen var viöverens om att att den satsning som görs minskarutbetalningarna från fonden under andra hälften avbudgetåret med . Aktiva satsningarsom leder till arbete ger också ökade skatteintäkter för statoch kommun samt minskade kostnader för ohälsa ochutslagning. På lång sikt har detta stor betydelse för deoffentliga finanserna. Om satsningar görs påtillväxtfrämjande produktiva investeringar måsteavkastningen på dessa räknas i kalkylen. Kostnaderna förinvesteringar i t.ex. infrastruktur har sänkts genom densvaga efterfrågan och därför är det nu extra lönsamt attgenomföra sådana investeringar.Omfattningen på de arbetsmarknadspolitiskainsatserna, som behövs under nästa budgetår, måstedimensioneras med hänsyn till vad som kommer att göraspå andra områden, främst inom närings-, utbildnings- ochinvesteringspolitikens områden.Om insatserna på dessa områden präglas av fortsattpassivitet blir bördan på arbetsmarknadspolitiken väldigtstor. Om insatserna blir kraftfulla och om de snabbt sätts iverket blir bördan på arbetsmarknadspolitikenförhållandevis mindre.Riksdagen bör nu begära att regeringen lägger fram ettsamlat program i syfte att pressa ned arbetslösheten ochmed tyngdpunkt på investeringar, utbildning och aktivaarbetsmarknadspolitiska åtgärder.Regeringen måste i uppläggningen avarbetsmarknadspolitiken ägna särskild uppmärksamhet åtkvinnornas situation. Det som kommer att ske påarbetsmarknaden enligt regeringens egna prognoserinnebär en kraftig nedgång i sysselsättningen på områdendär många kvinnor arbetar, t.ex. handeln, vården ochomsorgen.Till detta kommer problemen för de 80 000deltidsarbetslösa av vilka en stor majoritet är kvinnor. I årkommer minst 10 000 deltidsarbetslösa att stå inför detomöjliga valet att antingen säga upp sig helt från sinanställning och stämpla på heltid eller försöka leva på enalltför låg inkomst. Situationen för dessa måste nu få enlösning. Det är regeringens ansvar att föreslå en lösning pådetta problem.Enligt vår uppfattning är det dessutom nödvändigt attAMS lägger upp en långsiktig strategi för hur man skallmotarbeta den ökande arbetslösheten bland kvinnor.Ett samlat program för kampen mot arbetslösheten börläggas fram senast i budgetpropositionen . Vivill medverka till en snabb riksdagsbehandling, så att ettkraftfullt program kan dras igång redan vid nästa budgetårsbörjan.5.7 VälfärdspolitikenVälfärdspolitikenI en ekonomisk kris blir fördelningsfrågorna ännuviktigare än i goda tider. Bördorna måste fördelas rättvistoch människor som befinner sig i utsatta situationer måstekunna räkna med samhällets stöd. Därför vill vi hävda dengenerella välfärdspolitikens idé, att vi solidariskt skallfinansiera de gemensamma insatserna och att välfärdenskall omfatta alla, men ge mest till dem som bäst behöver.Välfärdspolitiken måste anpassas till nyaförutsättningar. handlade det om att byggaut och förstärka insatserna för att klara angelägna behov.Under senare år har tyndpunkten förskjutits till enomprövning och förnyelse av medlen för att bättre kunna nåmålen.De reformer av välfärdspolitiken vi genomförde iregeringsställning har gällt så centrala områden som skolan,barnomsorgen, sjukvården och äldreomsorgen,pensionssystemet och sjukförsäkringen, arbetsmiljön ochrehabiliteringen. Detta arbete har skett i nära samverkanmellan riks- och kommunalpolitiker.Vi vill fortsätta denna omprövning och förnyelse avvälfärdspolitiken. En sådan förnyelse är nödvändig medhänsyn till de knappa resurser som kommer att stå tillbudsframöver. Inriktningen skall vara att förstärka deförebyggande och rehabiliterande insatserna när det gällerarbete och hälsa för att därmed begränsa utgifterna förinkomststödjande åtgärder.Krisuppgörelsen mellan regeringen och detsocialdemokratiska partiet innebär att en grund lagts för enny försäkringsmodell som innebär att övervägande delar avsjuk- och arbetsskadeförsäkringen flyttas ut urstatsbudgeten. Även förtidspensionering bör ingå i det nyasystemet. Den nya sjuk- och arbetsskadeförsäkringen skallutgå från de värderingar som legat till grund för det svenskavälfärdssystemet. Det nya försäkringssystemet skall varagenerellt i den meningen att rätten till ersättning liksomgrundvillkoren skall garanteras i lag och i princip omfattaalla medborgare . Ersättningen skallenligt grundvillkoren ge ett likvärdigt skydd för alla ochligga på en nivå som är tillräckligt hög för att särlösningarför olika grupper ej skall krävas. Enligt proposition1992/93:50, som utgått från uppgörelsen mellan regeringenoch det socialdemokratiska partiet, bör arbetsmarknadensparter ges huvudansvaret för försäkringen.Finansieringen av grundvillkoren som omfattar huvuddelenav arbetstagarna skall ske med enhetliga avgifter sombestäms i avtal mellan arbetsmarknadens parter.Arbetsmarknadens parter skall kunna besluta om tilläggutöver grundvillkoren. Egen företagare och andragrupper som deltar i arbetslivet skall åläggas att inbetalapremier till försäkringen motsvarande vad som krävs enligtlagstiftningen. Premieinbetalningen för grupper som ejtillhör arbetsmarknaden sker genom schablonberäknadebidrag från staten.Det nya försäkringssystemet innebär att ett nytt stegtagits i utvecklingen av den svenska välfärdsmodellen.Rättvisa och trygghet bevaras. sker en utvecklingav den allmänna försäkringen till dagens verklighet:Försäkringsvillkor och avgifter skall anpassas så attunderskott ej uppstår. Försäkringen bör utformas så atthälsoförebyggande och rehabiliterande insatser blirnaturliga drivkrafter för att nedbringa ohälsa och därmednedbringa premiernas storlek. Försäkringen börutformas så att den inte löser sina kostnadsproblem genomatt övervältra uppgifter till andra samhällssektorer.Försäkringen bör genom enhetliga försäkringsvillkor,rehabiliteringsresurser osv. bidra till rörlighet påarbetsmarknaden.Det reformerade försäkringssystemet kan på detta sättbidra till att ohälsotalet nedbringas med en minskadbelastning på statsbudgeten som följd.5.8 En strategi för den kommunala ekonominKommunerna och landstingen svarar för en viktig del avvälfärdspolitiken i form av utbildning, omsorg och vård. Viär starkt kritiska till regeringens sätt att hanterakommunerna och deras ekonomi. Många kommunertvingas nu till att i panik skära ner på för medborgarnasvälfärd viktiga verksamheter.När kommunernas finansiella situation försämras är detinvesteringar i byggnader, gator och i annan kommunalinfrastruktur som man först drar ner på. Men skärs ocksåverksamheten ner och den kommunala sysselsättningenminskar med (exklusiveberedskapsarbeten), vilket motsvarar 25 000--30 000personer.Vårens riksdagsbeslut om den kommunala ekonomin vari första hand inriktat på förslaget till omläggning avstatsbidragen. Vi stödde förslaget att reformera systemetför utbetalning av kommunalskatt. De nuvarandespecialdestinerade bidragen skall ersättas med ettgenerellt och enhetligt bidrag till kommunerna. Viaccepterade övergången till generella statsbidrag. Däremotavvisade vi regeringens förslag till fördelningsnycklar fördet nya statsbidragssystemet. I motsats till regeringen att reformen skulle genomföras i två steg och att helt nyafördelningsnycklar skall arbetas fram.Vi avvisade förslaget att dra in frånkommunerna och landstingen. Enligt vår uppfattninginnebär denna åtgärd att ett underskott flyttas frånstatsbudgeten till kommunerna. Dessa tvingas därmed attdra in 25 000--30 000 arbetstillfällen inom barnomsorg,skola, sjukvård ooch äldreomsorg. Därmed ökararbetslösheten ytterligare och staten får till slut tillbakaunderskottet via a-kassorna och arbetsmarknadsfonden.Detta är en viktig förklaring till den ökade upplåning, somarbetsmarknadsfonden tvingas göra . Vitillbakavisar regeringens påstående att detta skulle innebäraen stor besparing. Det som inträffar är en finansiellrundgång, som ger upphov till stora välfärdsförluster.Vi kräver att regeringen nu tillsätter en parlamentariskberedning med uppgift att skyndsamt redovisa hur skadornaav denna rundgång skall kunna begränsas. Syftet skall varaatt skapa sådana ekonomiska villkor för kommunerna att dekan säkerställa en utbildning av hög kvalitet, en god hälso-och sjukvård, en äldreomsorg, som ger trygghet åt de gamlasamt en barnomsorg, som gör det möjligt för föräldrar attförena förvärvsarbete med ansvaret för barnen. En viktiguppgift för beredningen bör vara att föreslå åtgärder somkan stimulera till tidigareläggning av sådana investeringarsom kan bidra till att hålla tillbaka driftskostnaderna förkommunerna.När det gäller den kommunala verksamheten vill vidärutöver markera betydelsen av ett fortsattförnyelsearbete. Utrymmet för expansion av de kommunalautgifterna kommer att vara starktbegränsat. Effektiv användning av skattemedlen är ocksåfortsättningsvis en nödvändighet i kommuner och landsting.Vi ser positivt på strävan att främja konkurrens inomden kommunala sektorn. Vi vill dock starkt varna för enutveckling mot privata monopol. Vi vänder oss mot attprivatisering av verksamhet forceras framoavsett vilken verksamhet det gäller. All kommunalverksamhet lämpar sig inte för entreprenad.Förnyelsearbete måste bedrivas under beaktande av engod hushållning med offentliga medel. Den borgerligaregeringen har i besluten om bidragen till fristående skolorvisat ett ekonomiskt lättsinne, som går ut överutbildningen i de kommunalt drivna skolorna. Regeringensbeslut innebär att kommunerna tvingas lämna höga bidragtill de privata skolorna, som ofta överkompenseras för sinakostnader som man tvingas skära ner på anslagentill de kommunala skolorna. Detta system har kritiseratsfrån många olika håll, bl.a. från , menregeringen har underlåtit att rätta till misstaget. Det ärnödvändigt att visa samma stramhet i budgetpolitiken pådetta område, som måste prägla hanteringen av utgifterpå alla andra områden. Regeringen bör därför få i uppdragatt återkomma med förslag till ändringar av villkoren förfriskolorna som ett led i hushållningen med de offentligautgifterna.När det gäller kvaliteten på tjänsterna inom vård ochomsorg måste höga krav ställas gentemot entreprenörer.Rättssäkerheten måste tryggas när kommunerna lägger utverksamheten till annan huvudman. Det gäller regler försekretess och likabehandling, möjligheten till insyn ochkvalitetsbedömning av verksamheten. Vi anser också attdet bör fastslås i lag att verksamhet som läggs ut på skildaentreprenörer skall bedrivas på ett sådant sätt attlikställighetsprincipen kan upprätthållas. Dessutom anser viatt barns rätt till plats i förskola skall lagfästas så att ingenkommun kan dra sig undan sitt ansvar för en godbarnomsorg. Med hänvisning till det anförda hemställs1.