mot · GF02A13 · 1992-03-18 00:00:00 — med anledning av prop. 1991/92:155 Skadestånd för arbetstagares deltagande i olovlig stridsåtgärd Regeringen föreslår att den s k tvåhundrakronorsregelni 60 § sista stycket lagen (1976:580) om medbestämmande iarbetslivet (MBL) avskaffas. Regeln ersätts med enskrivning i till propositionen vidhängande remissprotokolldär ett varierat skadestånd beskrivs. I protokollet framgåratt skadeståndet för en olovlig konflikt som varkeninnehåller försvårande eller förmildrande omständigheterbör ligga på nivån i dagens penningvärde.I protokollet anförs vidare att beloppet 2 000 kronorlämpligen bör utgöra ett riktmärke i utdömande avskadestånd vid en konflikt som utgör ett medvetet angreppmot gällande kollektivavtal.Redan när begränsningen av möjligheterna att utdömaskadestånd vid olovliga konflikter infördes påtaladeModerata samlingspartiet i motion 1983/84:2837 att ettmaximalt skadestånd motsvarande upplevs sombetydelselöst. I realiteten innebär ett så lågt belopp etterkännande av den olovliga konflikten som stridsåtgärd.Regeringens proposition 1991/92:155 innebär ett förstasteg i korrigerande riktning. Det är bra att möjligheter tilldifferentiering av skadeståndet kan ske. Man kan dockifrågasätta om är tillräcklig för attåstadkomma den respekt för fredsplikten och träffade avtalsom är avsikten. Den socialdemokratiska regeringenförsökte vinna bifall till ett förslagom ett ett skadestånd på för brott mot detstrejkförbud som då föreslogs. Detta ogillades avriksdagens majoritet på andra grunder än att det föreslagnaskadeståndet skulle vara för högt satt.Riksdagens utredningstjänst, , har studerat hurförsämringen av penningvärdet påverkat detskadeståndsbelopp om som infördes vidolovliga stridsåtgärder på det arbetsrättsliga området.RUT visar att motsvarar ca 3 900kronor. En arbetares nettolön har däremot ökat betydligtmycket mer, nämligen från 1933 till ca 115 000kronor , vilket innebär att ett skadeståndsbelopp om200 kronor skulle behöva höjas till för attuppnå motsvarande effekt.Utöver den begränsning av skadeståndet till 200 kronorsom återinfördes kompletterades lagen med ytterligareen regel som är ägnad att undergräva respekten förfredsplikten.I 60 § 1--3 st MBL står:Om det är skäligt kan skadestånd sättas ned eller heltfalla bort. I mål om skadestånd för arbetstagares deltagandei en olovlig stridsåtgärd skall domstolen, omarbetskonflikten ännu pågår och om domstolen finner denolovlig, 1. ålägga arbetstagarna att återgå till arbetet och 2. om det bedöms lämpligt för att undanröja orsakernatill arbetskonflikten, besluta att en ny överläggning enligt p43 genast efter återgång till arbetet skall tas upp underledning av en förlikningsman.Arbetstagare som senast i samband med en förstaöverläggning enligt 43 paragrafen varaktigt har återgått tillarbetet får åläggas skadestånd bara om det finns särskildaskäl till det.Genom att dels sätta ett normerande skadestånd till enjämförelsevis låg nivå, dels undandra vissa konflikter frånskadestånd och dessutom genom att i lag medge nyaförhandlingar som en följd av en olovlig stridåtgärd enligtMBL 60 § 2 st 2 p medverkar statsmakterna till attlegitimera olovliga konflikter.Lagrådet påvisade detta förhållande när den dåvarandesocialdemokratiska regeringen genomdrev den så kallade200-kronorsregeln. Lagrådet anförde:Den möjlighet förslaget ger att gå utövertvåhundrakronorsgränsen är så snävt tilltagen att den ärnärmast betydelselös för den principiella frågan. Enskadeståndspåföljd begränsad till -- somju är något helt annat än när den infördes --framstår inte bara såsom mycket blygsam med hänsyn tilldet produktionsbortfall och de skadeverkningar av annatslag, t ex inom den offentliga sektorn, som en olovlig strejkkan föranleda utan också såsom i det närmaste verkningslöstill sin preventiva funktion. En risk är att regelns funktionsom en skadeståndsregel inte blir tagen på allvar, vilket i sintur kan få till följd att respekten för lagstiftningen påområdet undergrävs.En viss nedtoning av skadeståndssanktionens betydelsevid olovlig strejk får ses i förslaget att en uppgörelse börsökas genom ytterligare överläggningar enligt 43 § MBL. Isamma riktning går den i 60 § tredje stycket föreslagnaregeln, att arbetstagare som senast i samband med en förstaöverläggning enligt 43 § varaktigt har återgått till arbetet fåråläggas skadestånd bara om det finns särskilda skäl till det.Tanken bakom förslaget i denna del, nämligen att manframförallt bör rikta uppmärksamheten mot de problemoch motsättningar på arbetsplatsen som kan orsaka enolovlig arbetsnedläggelse och finna lösningar på dem, ägeremellertid inte giltighet i alla fall. Den gäller exempelvisinte när arbetsnedläggelsen används sompåtryckningsmedel under redan inledda förhandlingar ellerden utgör en ren sympatiåtgärd med anledning av enkonflikt på annat håll. Betraktelsesättet stämmer inte hellerså väl med den grundläggande tanken i den arbetsrättsligalagstiftningen -- fredspliktens upprätthållande. Att hänvisatill överläggningar i stället för skadeståndssanktionen ävennär en avtalsstridig arbetsnedläggelse redan har brutit utinnebär egentligen ett erkännande av den olovliga strejkensom påtryckningsmedel.Lagrådets argumentering är rak och entydig. Såväl en lågnorm för skadestånd som möjligheter att förhandla bort detolovliga efter det att det olovliga inträffat, innebär en klarnedgradering av de arbetsrättsliga grundsatser på vilkenlagstiftningen vilar.Regeringens proposition 1991/92:155 innebär ett förstasteg i korrigerande riktning. Även om 2 000 kronorfortfarande är ett relativt sett lägre belopp än vad 200kronor var 1928 ger de föreslagna möjligheterna till såvälökning som sänkning av skadeståndet en klar indikation avstatsmakternas intentioner.En viktig grundsats inom arbetsrätten är att båda parterhar rätt att tillgripa ekonomiska stridsåtgärder. Dennaprincipiella ömsesidighet har stöd i den grundlagsfästarätten att vidta fackliga stridsåtgärder. Såsomarbetsdomstolen framhåller i sitt remissyttrande (ovan) hardenna frihet för arbetsmarknadens parter, att vidtaekonomiska stridsåtgärder när fredsplikt enligtkollektivavtal inte råder, varit ändamålsenlig ochotvivelaktigt tjänat arbetsfredens intresse. Åtgärder somensidigt inskränker ena partens möjligheter att besvarastridsåtgärder från motparten bör därför inte existera.Mot denna bakgrund är de genom 60 § i MBLexisterande avstegen från denna princip ologiska.Med anledning härav anser jag att 60 § 2 st 2 p och 3 stbör utgå. Därmed skulle status för två grundläggandebegrepp inom arbetsrätten, nämligen fredsplikten ochrespekten för träffade kollektivavtal, återupprättas. Med hänvisning till det anförda hemställsatt beslutar upphäva 60 § andra stycket punkt2 samt tredje stycket i lagen 1976:580.