bet · GG01LU4 · 1992-11-12 00:00:00 — I betänkandet behandlar utskottet en motion som tar upp frågorrörande inseminationsverksamheten.Motionen har remissbehandlats. Yttranden har avgivits avSocialstyrelsen, Juridiska fakultetsstyrelsen vid Uppsalauniversitet, , Rädda barnen,, , och har tagits in som bilaga till betänkandet.Utskottet avstyrker bifall till motionen. 1991/92:L425 av (), vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om information om inseminationslagen,2. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om en översyn av inseminationslagen medhänsyn till att insemination av ensamstående och lesbiskakvinnor förekommer,3. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om en utredning med syfte att få fram förslagpå hur de aktuella barnens rättsliga trygghet skall kunnaförbättras,4. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om en utredning som följer upp hur det gåttför barn som blivit till genom insemination. Gällande rättMed insemination avses införande av sperma i en kvinna påkonstlad väg. Genom lagen (1984:1140) om insemination, somträdde i kraft , lagregleradesinseminationsverksamheten (prop. 1984/85:2, LU10). infördes i 1 kap. en nybestämmelse som reglerar faderskapet till barn som hartillkommit genom insemination.Enligt lagen om insemination får sådan behandling utförasendast på en kvinna som är gift eller som bor tillsammans med enman under äktenskapsliknande förhållanden. Som en ytterligareförutsättning gäller att mannen skriftligen skall ha samtyckttill inseminationen.Den nya bestämmelsen i 1 kap. innebär att ettbarn som har tillkommit genom insemination med samtycke avmoderns make eller annan man som bodde tillsammans med henneunder äktenskapsliknande förhållanden får samma rättsligaställning i förhållande till denne som om barnet hade kommittill på naturlig väg. Denne man skall alltså anses som barnetsrättslige fader.Insemination med användande av sperma från någon annan man änkvinnans make eller sambo (s. k. givarinsemination) får utförasendast på allmänt sjukhus och under överinseende av läkare medspecialistkompetens i gynekologi och obstetrik. Innan engivarinsemination får utföras skall läkaren pröva om det medhänsyn till makarnas eller sambornas medicinska, psykologiskaoch sociala förhållanden är lämpligt att en insemination ägerrum. En ytterligare förutsättning är att det kan antas att detblivande barnet kommer att växa upp under goda förhållanden. Debedömningar som sålunda skall föregå ett medgivande tillgivarinsemination åvilar ytterst den ansvarige läkaren. Det ärockså denne som har att välja en lämplig spermagivare. Vid detvalet får inte några mera speciella önskemål om givarensegenskaper eller kvaliteter i övrigt tillgodoses.Ett barn som har tillkommit genom insemination har, sedan detuppnått tillräcklig mognad, en ovillkorlig rätt att få del av deuppgifter om spermagivaren som har antecknats i en för ändamåletsärskilt upprättad journal. Dessa uppgifter skall bevaras iminst . har ålagts en skyldighet att påbegäran biträda barnet med att skaffa fram uppgifter om givaren.Frågan om barnets rätt att bli informerat om hur det har kommittill är inte reglerad i lagen. I förarbetena är den dockutförligt diskuterad. Där framhålls vikten av öppenhet och detförutsätts att barn som har tillkommit genom givarinseminationvid en lämplig tidpunkt informeras om detta av sina föräldrar.Lagen innehåller förbud mot införsel i landet av fryst spermautan tillstånd. Enligt en straffbestämmelse kanden som vanemässigt eller för att bereda sig utförinsemination i strid mot lagen dömas till böter eller fängelse ihögst . Detsamma gäller den som under sådanaförhållanden tillhandahåller sperma för insemination.MotionsmotiveringI motion 1991/92:L425 anför () att denlånga väntetiden för insemination till en del har tillskrivitsförhållandet att givarnas anonymitet inte är skyddad. Hon anserdet emellertid tveksamt om detta är det verkliga skälet ochframhåller -- mot bakgrund av att tillgången på donatorervarierar över landet -- att den verkliga orsaken kan vara detsätt på vilket man informerar om insemination och om donatornsställning.Under hänvisning till studier om hur adoptionsbarn ochinseminationsbarn har reagerat när de fått information om sittursprung, framhåller motionären att det är viktigt att detlämnas korrekt information om skälen bakom lagens utformningtill donatorerna, till de barnlösa paren och inte minst tillhälso- och sjukvårdens personal.Enligt motionären saknas det nästan helt dokumenterade svenskaerfarenheter om inseminationsbarnens och deras föräldrarssituation. En uppföljning bör därför göras, eftersom resultatetav en sådan undersökning är avgörande för vilka råd som bör gesinför inseminationer i framtiden.Motionären pekar på att insemination visserligen får utförasendast på en kvinna som lever i ett stabilt heterosexuelltförhållande, men att det trots allt är helt klart attinsemination utförs även på ensamstående heterosexuella och pålesbiska kvinnor. Omfattningen av denna verksamhet är dock intekänd. Endast den som vanemässigt eller för ekonomisk vinningsskull medverkar vid sådana inseminationer kan straffas. Medhänsyn till att insemination av ensamstående och lesbiskakvinnor förekommer oavsett vad lagen säger bör reglerna sesöver.Inseminationsbarn till ensamstående och lesbiska kvinnorregistreras som faderlösa, om modern inte vill uppge donatornsidentitet. Därför uppstår problem med bidragsförskott, och enlesbisk partner kan inte få ersättning när hon vill ställa uppoch ta del av vårdnaden av barnen. Om modern skulle avlidahamnar barnen i en otrygg situation därför att det inte finnsnågot som säger att den lesbiska partnern skulle få vårdnaden iden situationen. Av dessa skäl bör enligt motionären enutredning genomföras med syfte att få fram förslag om hur dessabarns rättsliga trygghet skall kunna förbättras.RemissyttrandenPå lagutskottets begäran har yttranden över motion L425avgetts av , Juridiska fakultetsstyrelsen vidUppsala universitet, , , , ,och , . ochSveriges advokatsamfund har avstått från att yttra sig.Socialstyrelsen anser att frågan om information tilldonatorer, barnlösa par samt sjukvårdspersonal har behandlatsmycket ingående i styrelsens föreskrifter och allmänna råd(SOSFS 1987:6) om inseminationer och att ytterligare åtgärderdärför inte behövs. Styrelsen ser det som värdefullt med enuppföljning av barnens och föräldrarnas situation, men styrelsenframhåller att en sådan undersökning kan bli svår att genomföraoch att det ännu endast är ett fåtal barn som har fötts eftergivarinsemination. avstyrker motionärens förslagnär det gäller en översyn av lagen med avseende på inseminationav ensamstående och lesbiska kvinnor och framhåller att avhänsyn till barnet bör sådan insemination även i fortsättningenvara förbjuden. Även skapandet av ett särskilt rättsligt skyddför barn som tillkommit genom insemination och som registrerassom faderlösa avstyrks av styrelsen, som framhåller att barn sombor tillsammans med en biologisk förälder och dennes partner äri samma situation om den biologiske föräldern dör, oavsett omparet är gifta, samboende, heterosexuella eller homosexuella.Det är inte självklart att partnern blir barnets vårdnadshavare,och härvid sker en prövning av en homosexuell partnerslämplighet på samma sätt som för andra partner. Om den andrebiologiske föräldern ansöker om vårdnaden skall denne i förstahand utses till vårdnadshavare, om inte annan person ärlämpligare. Upprättande av särskilda rättsregler i dessa fallskulle kunna ses som att samhället accepterar insemination motlagens bestämmelser.Juridiska fakultetsstyrelsen vid ärpositiv till motionärens förslag utom såvitt det avser enöversyn av lagen med tanke på insemination av ensamstående ochlesbiska kvinnor. Fakultetsstyrelsen framhåller att det här ärfråga om en verksamhet som sker (inom eller utom landet) i stridmot vår nuvarande lagstiftning, vilket medför såväl rättsligasom andra problem. Utgångspunkten vid arbete med 1984 årsinseminationslag var att barnets bästa skulle sättas främst. Motbakgrund härav och då det antogs att ett barn behöver förebilderfrån såväl en moders- som en fadersgestalt begränsadesmöjligheten att erhålla insemination. I propositionen (prop.1985/85:2, s. 10) konstaterade departementschefen att dettaställningstagande trots kritik från olika håll kunde motiverasav flera skäl, varav ett starkt sådant var avsaknaden avforskning om situationen för barn, avlade genom insemination.Frågan är då om hänsynen till barnets bästa skulle kunnatänkas föranleda en annan bedömning i detta avseende.Fakultetsstyrelsen framhåller att hivsmitta i samband medinseminationsverksamhet givetvis är ett allvarligt problem ochanser att om det skulle visa sig att hivsmitta ej blott sällanförekommer bland barn och mödrar när illegal insemination harägt rum, så skulle möjligen hänsynen till barnets bästa kräva enlagändring av det slag som avses i motionen. Emellertid tordeannars gälla att det förhållandet att en av lagstiftaren ickegodtagen handling visat sig ha vissa negativa bieffekter inte ioch för sig motiverar en legalisering av handlingen.Fakultetsstyrelsen menar i stället att de argument somåberopades av lagstiftaren mot ett tillåtande av insemination påensamstående kvinnor fortfarande framstår som relevanta. Skulleemellertid en undersökning av inseminationsbarnens situation, isynnerhet sådana inseminationsbarn som fötts och lever ilesbiska förhållanden, utvisa att de antaganden som legat tillgrund för gällande lagstiftning inte längre äger giltighet,kommer dock saken i ett annat läge.Svenska kyrkans centralstyrelse framhåller att informationom inseminationslagen skall ges alla berörda, med särskildhänsyn till lagens skydd för barnets rätt till vetskap om sittbiologiska ursprung, att en uppföljning skall göras avinseminationsbarnens sociala och psykologiska situation samt atten utredning bör göras med syfte att ge förslag till hur vissainseminationsbarns rättsliga trygghet skall kunna förbättras.Centralstyrelsen finner det däremot inte vara motiverat att enöversyn görs av inseminationslagen innebärande att dessgrundläggande förutsättningar ändras.Rädda barnen delar motionärens syn på behovet avinformation och behovet av en uppföljning av barnens situation.Man pekar dock på att en sådan uppföljning kan vara svår attgenomföra, eftersom det svenska materialet är mycket litet ochsvårt att få fram.Även delar motionärens syn påbehovet av information och uppföljning. När det gäller förslagetom översyn av lagen med avseende på insemination av ensamståendeoch lesbiska kvinnor ifrågasätter förbundet om den undersökningsom måste föregå översynen är praktiskt möjlig att genomföra,eftersom sådan insemination inte är tillåten. Om en sådanundersökning skulle visa sig vara möjlig vill förbundettillstyrka förslaget.Stockholms socialnämnd, och i de synpunkter som förs fram i motionen.En fullständig redovisning av remissyttrandena finns i bilaga1 till betänkandet.Utskottets övervägandenInledningsvis vill utskottet erinra om att utskottet vidbehandlingen av regeringens förslag till inseminationslagsärskilt framhöll att tyngdpunkten vid bedömningen avlagregleringen av inseminationsverksamheten bör förläggas tilldet blivande barnets bästa (LU 1984/85:10 s.15). mening är det givet att de frågor som tas upp imotionen på samma sätt skall bedömas utifrån ett övergripandesynsätt, som i första hand tar sikte på det blivande barnetsbästa.Motionären pekar på betydelsen av information ominseminationslagen i två olika hänseenden (yrkande 1). Det enagäller orsaken till de långa väntetiderna för insemination somförekommer på flera håll i landet, vilket enligt motionären kanbero på det sätt på vilket information om bl.a. donatorernasställning sker. Hon framhåller också -- med hänvisning tillvikten av att barnen får veta hur de kommit till och derasmöjligheter att söka sitt biologiska ursprung -- att det ärviktigt att det lämnas korrekt information om skälen bakominseminationslagens utformning såväl till donatorerna som tillde barnlösa paren samt inte minst till hälso- och sjukvårdenspersonal.I förarbetena till inseminationslagen anges vissa frågor,beträffande vilka förutsattes komma att utfärdaföreskrifter eller allmänna råd. har också år1987 utgivit föreskrifter och allmänna råd om inseminationer(SOSFS 1987:6). I föreskrifterna och de allmänna råden, somriktar sig till alla som kommer i kontakt med frågor rörandeofrivillig barnlöshet men naturligtvis främst till personal inomhälso- och sjukvården och , behandlas utförligt demedicinska och juridiska frågor som har samband medinseminationsverksamheten. Stort utrymme ägnas också frågorna omden psyko-sociala utredning som skall föregå engivarinsemination. I anslutning därtill behandlas också barnetsbehov av och rätt till vetskap om sitt ursprung och betydelsenav föräldrarnas attityder i dessa hänseenden.Tillgängliga uppgifter pekar på att det antal barn som efterinseminationslagens tillkomst har fötts eftergivarinseminationer grovt räknat motsvarar endast en tiondel avmotsvarande födslar åren närmast före lagens tillkomst. Det rörsig alltså om en kraftig minskning. Någon entydig slutsats omorsaken till denna utveckling kan nu inte dras. Sannoliktsamverkar flera faktorer. Till den del orsaken till nedgångenskulle bero på brist på till följd av bristfälliginformation om vad som gäller, vill utskottet peka på att det ivart fall för alla dem som i sin yrkesverksamhet kommer ikontakt med barnlösa par finns ett omfattandeinformationsmaterial att tillgå i föreskrifteroch allmänna råd. I sista hand är det dock den enskilde läkarensom har att bedöma vilka informationsåtgärder som är påkallade.Dock är denne därvid beroende av de prioriteringar som görs avsjukvårdshuvudmännen.Utskottet instämmer i motionärens uppfattning att det är avstörsta betydelse för barnen att veta hur de har kommit tillsamt att de har möjlighet att söka sitt biologiska ursprung ochatt det med den utgångspunkten är viktigt att det lämnas korrektinformation om skälen bakom inseminationslagens utformning tilldonatorerna, till de barnlösa paren och inte minst till hälso-och sjukvårdens personal. Enligt utskottets mening finns detanledning att anta att den personal som i sin yrkesverksamhethar kontakt med par som står i begrepp att undergå behandlingmed givarinsemination känner ett ansvar i dessa frågor och attde arbetar attitydpåverkande om ett kommande barns rätt tillvetskap om sitt ursprung. föreskrifter ochallmänna råd torde därvid kunna ge sjukvårdens personal ett stödför deras samtal med de barnlösa paren om dessa frågor.Mot bakgrund av det anförda finner utskottet det inte varapåkallat med ett särskilt tillkännagivande från sidaom information om inseminationslagen. Utskottet avstyrker därförbifall till motionens yrkande 1.I motionen har motionären vidare begärt dels en översyn avinseminationslagen med hänsyn till att insemination avensamstående och lesbiska kvinnor förekommer (yrkande 2), delsen utredning med syfte att få fram förslag om hur den rättsligatryggheten skall kunna förbättras för barn, tillkomna efterinsemination av ensamstående och lesbiska kvinnor (yrkande 3).Utskottet vill erinra om att det under riksdagsbehandlingen avförslaget till inseminationslag väcktes en motion med begäran omatt lagen skulle utformas så att även kvinnor som inte är giftaeller samboende under äktenskapsliknande förhållanden skulle fåmöjlighet till inseminationsbehandling. Motionärerna anförde attdet inte bör göras skillnad mellan olika grupper kvinnor medhänsyn till den samlevnadsform de valt, utan att lagstiftningenbör vara neutral i förhållande till hushålls- ochsamlevnadsförhållanden. I det sammanhanget uttalade utskottetstöd för departementschefens i propositionen redovisadeuppfattning att det inte kan anses som en allmän mänskligrättighet att under alla förhållanden få tillgång tillinsemination utan att verksamheten bör begränsas till de fallsom har medfört att metoden har börjat användas, nämligen föratt avhjälpa ofrivillig barnlöshet hos makar och samboende avmotsatt kön (prop. 1984/85:2 s. 10, bet. LU10 s. 16). Utskottetframhöll att det måste vara en strävan att så långt som möjligtse till det blivande barnets bästa och att det därvid måstebeaktas att bland barnpsykiatrer och barnpsykologer särskiltbetonas vikten för barnets utveckling av att det har både en faroch en mor.Enligt utskottets mening har några nya omständigheter som börföranleda en annan bedömning inte framkommit, och utskottetvidhåller sitt ovan redovisade ställningstagande. Det saknassåledes enligt utskottet skäl att göra en översyn avinseminationslagen i förevarande hänseende, och utskottetavstyrker därför bifall till yrkande 2.Utskottet finner inte heller anledning att särskilt låtautreda frågan om hur den rättsliga tryggheten skall kunnaförbättras för barn, tillkomna efter insemination avensamstående och lesbiska kvinnor. Som Juridiskafakultetsstyrelsen vid har påpekat i sittremissvar är situationen i vårdnadsfrågan densamma när modern iett lesbiskt parförhållande avlider som då en legalvårdnadshavare, som lever tillsammans med en person av motsattkön och som inte är barnets far, dör. Någon regel om attstyvföräldern automatiskt skulle komma i fråga som legalvårdnadshavare i ett sådant fall finns inte. I stället gälleratt om barnet står under vårdnad av endast en av föräldrarna ochdenne dör, så skall rätten på ansökan av den andra förälderneller på anmälan av socialnämnden anförtro vårdnaden åt denandre föräldern eller, om det är lämpligare, åt en eller tvåsärskilt förordade förmyndare. Av detta följer att om barnetsfar, spermagivaren, är okänd måste vårdnaden anförtros en ellertvå särskilt förordnade förmyndare. Om den avlidna modernskvinnliga sambo därvid kan komma i fråga skall avgöras medbeaktande av vad som är bäst för barnet. Med det anfördaavstyrker utskottet bifall till motionens yrkande 3.Vad slutligen gäller motionärens yrkande om en utredning somföljer upp hur det gått för barn som blivit till genominsemination har ett par remissinstanser framhållit dels att dettorde vara svårt att få fram de önskade uppgifterna, dels attendast ett fåtal barn har fötts efter givarinsemination. Därtillkommer att de barn som fötts sedan inseminationslagen trätt ikraft ännu inte har uppnått den ålder som torde vara önskvärdfrån utvärderingssynpunkt. Med hänsyn till det sagda anserutskottet att tiden ännu inte är mogen för en uppföljning av hurdet gått för de barn som blivit till genom insemination efterlagens tillkomst. Upplysningsvis kan dock nämnas att det -- somRädda barnen har påpekat -- finns utländska forskningsresultatpå området som kan vara av intresse även för svenskaförhållanden. Utskottet avstyrker bifall även till motionensyrkande 4. Utskottet hemställeratt avslår motion 1991/92:L425.Stockholm den 12 november 1992På lagutskottets vägnarMaj-Lis LööwI beslutet har deltagit: (), HolgerGustafsson (kds), Per Stenmarck (m), (), IngerHestvik (s), (), (), GunnarThollander (s), (nyd), (),(), (), (), ErikArtur Egervärn (c) och ().Från , som inte företräds av någon ordinarieledamot i utskottet, har suppleanten () närvaritvid den slutliga behandlingen av ärendet.Remissyttranden över motion 1991/92:L425 På lagutskottets begäran har yttrande över motionen avgivitsav , , Juridiskafakultetsstyrelsen vid , , Rädda barnen, ,, , och är helt riktigt som sägs i motionen attinseminationsverksamhet numera bedrivs i tämligen liten skala omman undantar . Enligt en undersökning gjord avinseminationsutredningen föddes före inseminationslagenstillkomst minst 230 barn som tillkommit genomgivarinsemination. sker årlig rapportering avinseminationsverksamheten till . Av denna framgåratt antalet barn som fötts 1989 var27 och endast 19. Uppgifter --1988 saknas.Då det gäller information till , barnlösa par samtsjukvårdspersonal anser att detta behandlasmycket ingående i styrelsens föreskrifter och allmänna råd(SOSFS 1987:6) om inseminationer. Några ytterligare åtgärdertorde inte behövas.Socialstyrelsen anser det värdefullt med en uppföljning avsåväl barnens som föräldrarnas situation i de fall barnettillkommit genom givarinsemination. Det torde dock bli mycketsvårt att genomföra en sådan undersökning, då den kan upplevassom integritetskränkande. Enda möjligheten att nå dessa familjertorde vara genom de kliniker där behandlingen skett. En sådanundersökning gjordes i åren 1976--1979, dåfrågeformulär lämnades till 95 makar som återkom för att få ettandra inseminationsbarn, varvid svar (anonymt) avlämnades från92 par. Ett problem, om man skulle göra en liknande undersökningi dag, är naturligtvis att det är så få barn som fötts eftergivarinsemination.Socialstyrelsen avstyrker förslaget att man skulle se överinseminationslagen beträffande insemination av ensamstående ochlesbiska kvinnor. anser att av hänsyn tillbarnet bör sådan insemination även i fortsättningen varaförbjuden. En lagändring är inte befogad bara för att lagenkringgås på vissa punkter. vill härvid erinra omatt i propositionen 1984/85:2 sägs att det inte är en allmänmänsklig rättighet att under alla förhållanden få tillgång tillgivarinsemination. Det sägs vidare, att avsaknaden av forskningom situationen för de barn som har kommit till genominsemination talar också mot att denna teknik används i andrafall än då barnen kan växa upp hos föräldrar av båda könen.Enligt motionären kan kvinnorna utsätta sig och barnet förHIV-smitta genom insemination utomlands. Denna risk kan likaväluppstå om kvinnan skaffar sig barn på naturlig väg och är inteskäl för en lagändring.Socialstyrelsen avstyrker även förslaget att skapa ettsärskilt rättsligt skydd för de barn som tillkommit genominsemination och registreras som faderlösa. Barn som bortillsammans med biologisk förälder och dennes partner är i sammasituation om den biologiske föräldern dör, oavsett om paret ärgifta, samboende, heterosexuella eller homosexuella. Det är intesjälvklart att partnern blir barnets vårdnadshavare och härvidsker prövning av en homosexuell partners lämplighet på sammasätt som för andra partner. Om den andre biologiske föräldernansöker om vårdnaden skall denne i första hand utses tillvårdnadshavare, om inte annan person är lämpligare. Upprättandeav särskilda rättsregler i dessa fall skulle kunna ses som attsamhället accepterar insemination mot lagens bestämmelser.Statens medicinsk-etiska råd:Statens medicinsk-etiska råd har vid sammanträde behandlatutskottets begäran om yttrande över motion 1991/92:L425 angåendeinseminationsverksamheten i Sverige.De förhållanden och förslag till åtgärder som tas upp imotionen bör enligt rådets uppfattning inte bedömas från etiskautgångspunkter utan överväganden bör göras utifrån samhälletsintresse av att stiftade lagar efterlevs.De juridiska bedömningar som kan behöva göras med anledning avmotionen bör föregås av en kartläggning och utvärdering av defaktiska förhållandena.Statens medicinsk-etiska råd skall vara ett rådgivande organ imedicinsk etiska frågor som är särskilt känsliga för denmänskliga integriteten och som kan utgöra ett hot motmänniskovärdet. Rådet finner inte att de i motionen upptagnafrågeställningarna i detta skede skall bedömas mot dennabakgrund.Rådet beslutade därför att avstå från att avge ett yttrande.Juridiska fakultetsstyrelsen vid universitet:I motionen tas upp flera olika frågor som rör verksamheten medgivarinsemination.Först betonas vikten av att det till de barnlösa par somefterfrågar sådan insemination, till spermadonatorer och inteminst till hälso- och sjukvårdens personal lämnas korrektinformation om skälen bakom inseminationslagens utformning,närmare bestämt vad avser rätten för barnet att kunna få vetskapom sitt ursprung. Enligt motionären måste kliniker, som arbetarmed fertilitetsutredningar känna ett ansvar för att bidra tillattitydpåverkan när det gäller givarinseminationsbarnens rättatt få veta sitt ursprung.