bet · GF01SoU15 · 1992-03-31 00:00:00 — Utskottet vidhåller denna uppfattning.Utskottet utgår från att regeringen, så snart socialstyrelsenredovisat sitt uppdrag om barnhälsovården och den del avföräldrautbildningen som är kopplad till denna, återkommer tillriksdagen med ett förslag om föräldrautbildning i enlighet medutskottets tidigare tillkännagivande. Motionerna påkallar därmedingen åtgärd av utan avstyrks.Enligt uppgift kommer redovisning först idecember 1992.Utskottet vidhåller sin tidigare inställning i denna fråga ochavstyrker därför motionerna So430 (kds) yrkande 2, So612 (v)yrkande 3 och Ju806 (kds) yrkande 5.Omsorg om äldre och handikappade (G 1--15)Bidrag till service och vård (G 1)I budgetpropositionen föreslås 7 . underanslaget G 1.Som en del i äldrereformen sker en förändringav statsbidraget till kommunerna. Medlen fördelas nu efterbehovskriterier och inte som tidigare efter antalet årsarbetareinom och antalet ålderdomshemsplatser. medatt ökade uppgifter förts till kommunerna beslutades attöverföra en viss del av den allmänna sjukvårdsersättningen frånsjukvårdshuvudmännen till kommunerna, vilket inneburit nära nogen fördubbling av statsbidraget.Den kommunalekonomiska kommittén har föreslagit att bl.a.detta anslag skall inordnas i ett nytt generelltstatsbidragssystem (SOU 1991:98). En proposition i ämnet skalllämnas till under våren 1992.I motion So232 av m.fl. (s) yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om fullföljandet av Ädelreformen enligtriksdagens beslut (yrkande 11). Motionärerna pekar på attriksdagen anslog till genomförandet avÄdelreformen. Motionärerna anför att det är synnerligenangeläget att byggandet av gruppboende till dementa ochhandikappade verkligen sker så att inte kommunerna, medanledning av de aviserade neddragningarna av statsbidraget,underlåter att fullfölja beslut.I motion So250 av m.fl. (nyd) yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att man omgående börjar bygga ålderdomshem ioffentlig regi (yrkande 2), att fri etablering av privataålderdomshem tillåts och uppmuntras under förutsättning av attfri konkurrens råder och att lokaler och verksamhet godkänts aven oberoende organisation (yrkande 3), att det dubblahuvudmannaskapet för omvårdnad mellan landsting och kommunavskaffas, en huvudman skall ha det totala omvårdnadsansvaret(yrkande 4) samt att patientomvårdnaden skall varaproducentoberoende, vilket innebär att ansvaret för produktionoch finansiering skiljs åt och att alltså pengarna följerpatienten (yrkande 5). Vidare yrkas att som sinmening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om atten nationell omvårdnadsförsäkring omfattande alla medborgareinförs där finansiering sker solidariskt efter ekonomisk förmågahos individerna (yrkande 6) och att försäkringenadministreras av eller av privataförsäkringsbolag som verksamhetsmässigt kontrolleras av enoberoende organisation (yrkande 7).I motion So260 av m.fl. (nyd) yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att stimulera kommunerna att snabbt börjabygga ålderdomshem.I motion So450 av () yrkas att somsin mening ger regeringen till känna att sjukvårdskompetenseninte får försämras i samband med Ädelreformen.I motion So483 av och My (kds, m)yrkas att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om behovet av en genomgripande översyn avhälso- och sjukvården med beaktande av det ökande antalet äldrei höga åldrar. Motionärerna anför att tack vare medicinskaframsteg har man lyckats skjuta upp åldrandet och debuten avvissa kroniska ålderssjukdomar. Men som vi betraktardetta som något positivt kommer effekten -- den s.k.åldersparadoxen -- att bli att allt fler kommer att drabbas avkroniska ålderssjukdomar och att allt fler kommer att dö den"långsamma döden". Motionärerna anför att det därför ärangeläget att vi skyndsamt söker långsiktiga samlade lösningarpå problemen som är förenade med den snabba ökningen av antaletmycket gamla i vårt samhälle.Enligt 3 § socialtjänstlagen (1980:620) har kommunerna detyttersta ansvaret för att de som vistas i kommunen får det stödoch den hjälp som behövs. Det är den enskildes behov av hjälpoch stöd som skall vara styrande för den hjälp som erbjuds.Enligt 10 § bör socialnämnden genom hjälp i hemmet, färdtjänsteller annan service samt dagverksamhet underlätta för denenskilde att bo hemma och ha kontakter med andra. I 20 § angesatt socialnämnden skall verka för att äldre människor får godabostäder och att kommunen skall inrätta särskilda boendeformerför service och omvårdnad för äldre människor med behov avsärskilt stöd.I samband med beslutet om äldrereformen uttalade utskottet ibetänkande 1990/91:SoU9 (s. 24) följande:Utskottet har i det föregående uttalat att det är angelägetmed en klarare ansvarsfördelning när det gäller service och vårdtill äldre och handikappade. Enligt utskottet är det viktigt attkommunen nu åläggs en skyldighet att inrätta särskildaboendeformer för service och omvårdnad för dem som behöver det.I kommunernas skyldighet bör sålunda ingå att tillhandahållaservicebostäder, gruppboende, ålderdomshem och lokala sjukhem.Kommunernas ansvar utesluter inte att verksamheter av detta slagkan drivas även i enskild regi. Den vidgade kommunalaskyldigheten bör även komma till uttryck genom ändringar isocialtjänstlagen. Utskottet har ingen erinran motpropositionens förslag till lydelse av 20 och 21 §§socialtjänstlagen.Vidare gjordes ett klarläggande av kommunens skyldighet atttillhandahålla dagverksamheter genom ett tillägg i 10 §socialtjänstlagen.I betänkandet refereras också utskottets tidigareställningstagande till riktlinjer för äldreomsorgen inför1990-talet med anledning av proposition 1987/88:176 (betänkande1988/89:SoU6). Utskottet betonade då frågan om valfrihet,trygghet och integritet. Valfriheten måste enligt utskottetgälla såväl för den som trots stort vårdbehov vill bo kvar i denegna bostaden som för den som kan eller vill bo kvari ordinärt boende utan vill flytta till någon särskild boende-eller vårdform. Utskottet ansåg också att valfriheten måsteinnebära att de äldre ges inflytande över hur servicen ochvården utformas.Utskottet fastslog i betänkandet 1990/91:SoU9 att detbehövdes en kraftig utbyggnad av alternativa boendeformer intebara för de äldre utan i stor utsträckning även för människormed handikapp av olika slag såsom rörelsehindrade och psykisktutvecklingsstörda. Att få till stånd en kombination av ett stödsom omfattar alla berörda grupper och ett enhetligarehuvudmannaskap för de olika boendeformerna var enligt utskottetangeläget.Äldrereformen innebar en klarare ansvarsfördelning när detgäller service och vård till äldre och handikappade. Kommunenfick huvudansvaret för äldreomsorgen och övertog bl.a. ävenansvaret för sjukhemmen för somatisk långtidssjukvård. Kommunenfick ansvar för att bedriva sjukvård i de särskildaboendeformerna och bostäderna och befogenhet att bedrivahemsjukvård. Sjukvården omfattar dock inte insatser av läkare.För att reformen skulle få avsedd effekt ansågs det nödvändigtatt föreslå ett obligatoriskt betalningsansvar som äveninnefattade vården av medicinskt färdigbehandlade patienter inomakutsjukvården.För att stimulera den nödvändiga utbyggnaden av olikaboendeformer för äldre och handikappade infördes särskildastimulansbidrag från staten . Ibudgetpropositionen är stimulansbidragen anvisade under anslagenG 12--14.Utskottet har tidigare, i bl.a. ett yttrande tillbostadsutskottet (SoU1986/87:5y), uttalat den principiellaståndpunkten att den omsorgsform som ålderdomshemmenrepresenterar (med helinackordering) ävenfortsättningsvis behövs som boendeform mellan egetboende/serviceboende och vård inom långtidssjukvården. Dettainnebär dock inte ett bevarande av gamla institutioner med dåligstandard. Boendet bör vara självständigt och permanent.Tendensen att allt fler äldre bor kvar allt längre i sinursprungliga bostad kan medföra att de äldre som ändå måsteflytta därifrån då har ett mycket stort omsorgsbehov, dock utanatt nödvändigtvis vara i behov av egentlig sjukvård. Enkollektiv boendeform med fast anställd personal tillgodoser degamlas behov av trygg social och känslomässig kontakt och derasbehov av omvårdnad.Vid behandlingen av äldrereformen i betänkandet1990/91:SoU9 uttalade utskottet att de sjukhem somkommunerna enligt förslaget skulle ta över kunde behöva byggasom eller rustas upp. Detta föreslogs då kunna ske med stöd avbostadslån och räntebidrag för ombyggnad. I propositionenföreslogs att samma möjligheter till avsteg från kravet påfullvärdig bostad som redan tidigare fått göras i fråga ombostadslån för ny- eller ombyggnad av ålderdomshem skulle fågöras när det gällde bostadslån för ombyggnad av sjukhem ochandra vårdinrättningar som förts över till kommunen. Förslagetinnebar att bostäderna i färdigt skick skulle bestå av minst ettrum och kokskåp, toalett och dusch samt entréutrymme och vara aven sådan storlek att den kunde användas av en rullstolsbundenperson.Från gäller nya bestämmelser för erhållandeav statligt räntebidrag för ny- och ombyggnad av bostäder, SFS1991:1933. Av de nya bestämmelserna framgår att fortfarandegäller för särskilda boendeformer för äldre att bidrag utgår ombostaden omfattar endast ett rum förutsatt att lägenheten ärförsedd med kokskåp och att det finns särskilt hygienutrymme medtoalett och dusch samt entréutrymme och att bostaden är av sådanstorlek att den kan användas av en rullstolsbunden person.Utskottet behandlade i betänkandet 1990/91:SoU9 även enmotion om införande av en allmän obligatorisksjukvårdsförsäkring. Utskottet uttalade i detta sammanhang sinuppfattning att en solidarisk och skattefinansierad hälso- ochsjukvård och äldreomsorg var en nödvändig förutsättning för attde mål för vården och omsorgen om de äldre som ställts upp avriksdagen skulle kunna uppnås.Utskottet diskuterade även ansvaret för primärvården ochkonstaterade bl.a. (s. 76):har en stor andel äldre människor. Andelen"äldre-äldre" kommer att öka ytterligare, vilket kommer attställa ökade krav på hälso- och sjukvården. För att möta dessaökande krav på vård och service till äldre och handikappademåste det ges ett större utrymme för lokala och regionalalösningar i kommuner och landsting.Utskottet anser inte att den i propositionen föreslagnareformen på ett tillräckligt sätt tillgodoser dessa krav. mening bör en reform av äldreomsorgen öppnamöjligheter för såväl en mindre som en mer omfattande förändringav huvudmännens ansvarsområden.I proposition 1990/91:44 om ytterligare försöksverksamhet förden offentliga sektorn föreslås, som ovan nämnts, utvidgademöjligheter för kommuner att bedriva primärvård.Enligt utskottet kan frågan om ett allmänt primärkommunalthuvudmannaskap för primärvården bedömas först efter genomfördförsöksverksamhet.I årets budgetproposition redovisar regeringen att den harför avsikt att tillsätta en utredning med uppgift attgenomföra en översyn av hälso- och sjukvårdens organisation ochfinansiering och därvid överväga olika modeller. I dettasammanhang skall bl.a. frågan om en obligatorisksjukvårdsförsäkring prövas.Regeringen har vidare aviserat en proposition under våren 1992om försöksverksamhet med finansiell samordning mellan hälso- ochsjukvården och socialförsäkring.Regeringen har meddelat direktiv för en kommitté omprioriteringar inom hälso- och sjukvården (dir. 1992:8). Idirektiven anförs att kraven på sjukvården har ökat och attambitionen måste vara att åstadkomma ett etiskt försvarbarthushållande med resurserna inom hälso- och sjukvården.Utredningen skall, enligt direktiven, diskutera vad som bör varahälso- och sjukvårdens ansvarsområde. Därvid bör utredningenockså bl. a. överväga och lämna förslag till vad den gemensamtfinansierade hälso- och sjukvården skall stå för och vad denenskilde patienten själv bör betala. En av utredningenshuvuduppgifter är att överväga och lämna förslag till vilkaprinciper som skall ligga till grund för prioriteringar inomvården. En annan angelägen uppgift är att analysera hur olikaformer av systemförändringar kan påverka prioriteringar inomvården. Utredningen skall arbeta utåtriktat och ge grund förfördjupade fortsatta diskussioner av prioriteringsfrågan.Delrapport skall lämnas ochslutbetänkande senast den 31 december 1994.Regeringen har också meddelat direktiv för en parlamentariskutredning om hälso- och sjukvårdens finansiering ochorganisation (dir. 1992:30). Av direktiven framgår att kommitténskall analysera och bedöma hälso- och sjukvårdens resursbehovsamt hur dessa skall kunna tillgodoses fram inomramen för en samhällsekonomi i balans. Utgångspunkten bör varaatt hela befolkningen skall erbjudas en god hälso- och sjukvårdpå lika villkor. Kommittén bör, enligt direktiven, särskiltbeakta de möjligheter till kostnadsminskningar som finns genomt.ex. strukturomvandling och medicinsk rationalisering, nyaorganisationsformer, ökad konkurrens och höjd produktivitet.Möjligheterna till kostnadsminskningar bör vägas mot de ökadebehov av resurser som blir följden av ett ökat antal äldre ibefolkningen och mot otillfredsställda behov av sjukvård,omvårdnad, omsorg och medicinsk rehabilitering. Kommittén bör iförsta hand analysera tre finansierings- ochorganisationsmodeller, en reformerad landstingsmodell, enprimärvårdsstyrd vård och en obligatorisk sjukvårdsförsäkring.Arbetet skall vara slutfört senast den 1 mars 1994.Utskottet gör följande bedömning.Ett syfte med äldrereformen är att skapa en klarareansvarsfördelning när det gäller service och vård till äldre ochhandikappade. Reformen innebär också att kommunerna åläggs enskyldighet att inrätta särskilda boendeformer för service ochomvårdnad för dem som behöver det. För att stimulera enutbyggnad av omsorgen om äldre och handikappade anvisaderiksdagen särskilda medel för byggande av gruppbostäder ochandra alternativa boendeformer och för ombyggnad av sjukhem m.m.Medel avsattes även för personalutbildning och information.Det är ännu för tidigt att uttala sig om effekterna avreformen. Genomförandet kommer dock att följas noga ochutvärderas av . Styrelsen kommer bl.a.tillsammans med att följa upp och beskriva utvecklingenavseende de särskilda boendeformerna. Regeringen har vidaretillsatt en kommitté med uppgift att följa tillämpningen ocheffekterna av det kommunala betalningsansvaret inom hälso- ochsjukvården. En särskild delegation har tillsatts för attöverväga behovet av korrigeringar i den ekonomiska regleringenenligt äldrereformen.Av ansökningarna till att döma finns det i dagett stort intresse i kommunerna för byggande och ombyggande avolika boendeformer för äldre och handikappade. Även privataintressenter har visat intresse för detta.Regeringen har i regeringsförklaringen bl.a. framhållit attden är starkt medveten om de växande problemen inom sjukvårdenoch äldreomsorgen. Att förbättra och förändra vården är en avregeringens viktigaste uppgifter när det gällervälfärdspolitiken. Arbetet med att skapa värdiga villkor förgamla och sjuka måste intensifieras. Det gäller bl.a.tillskapandet av ålderdomshem och andra trygga boendealternativför våra äldre, dagvård och gruppbostäder för dementa och rättentill ett eget rum för dem som lever på institution.Ett viktigt mål är, enligt regeringen, att öka valfriheten förpatienter och äldre. Bättre förutsättningar skall skapas för attnya former av vård och omsorg snabbt skall kunna växa fram.Mot denna bakgrund anser utskottet inte att det behövs någotinitiativ från sida med anledning av motion So232 (s)yrkande 11.Vad avser kompetensen inom den primärkommunala sjukvårdendelar utskottet motionärens uppfattning i motion So450 (m) ombehovet av hög kompetens. Utskottet förutsätter attsocialstyrelsen inom ramen för sin tillsynsverksamhet ävenbeaktar kompetensfrågan inom den primärkommunala sjukvården.Yrkandet avstyrks därför.De frågor som tas upp i motionerna So250 (nyd) och So260 (nyd)behandlades av i samband med den äldrereform som nugenomförs. Någon anledning för att ta något initiativmed anledning av motionerna finns inte. Motionerna avstyrks i nuaktuella delar.Utskottet utgår från att frågan om de äldres behov av sjukvårdkommer att behandlas av de aviserade kommittéerna omprioriteringar inom hälso- och sjukvården och sjukvårdensfinansiering och organisation som tillsätts . Någotinitiativ från sida behövs inte enligt utskottet.Motion So483 (kds, m) avstyrks.Utskottet tillstyrker den i propositionen föreslagnamedelsanvisningen till bidrag till service och vård.Bidrag till färdtjänst, servicelinjer m.m. (G 2)I budgetpropositionen föreslås . underanslaget G 2.Från anslaget betalas statsbidrag till landsting och kommunerför färdtjänst och särskilt anpassad kollektivtrafik.Bidragsbestämmelserna finns i förordning (1990:489) omstatsbidrag till färdtjänst och särskilt anpassadkollektivtrafik. Bidraget utgår av bruttokostnaderna.Det får dock inte öka med mer än ett belopp som står i visstförhållande till antalet personer som är samtutvecklingen av konsumentprisindex.Kommunalekonomiska kommittén har föreslaget att det särskildastatsbidraget skall inordnas i ett nytt generelltstatsbidragssystem.Utskottet tillstyrker den i propositionen föreslagnamedelsanvisningen till Bidrag till färdtjänst, servicelinjerm.m.Taxor m.m.I motion So224 av m.fl. (s) yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om färdtjänstens betydelse för människormed funktionshinder (yrkande 8). Motionärerna anför attfärdtjänsten skall ses som ett komplement till kollektivtrafikenoch bör ha samma taxa som övrig kollektivtrafik.Tillgängligheten under dygnets olika delar och när det gällerantalet resor för den enskilde bör, enligt motionärerna, inteavvika från övrig kollektivtrafik. Motionärerna anför vidare attlänstrafiken i och i bordekunna stå som förebilder för andra delar av landet.I motion So225 av och (båda s)yrkas att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om färdtjänsten. Motionärerna anför attfärdtjänstavgiften bör vara lika med kostnaden för utnyttjandeav kollektivtrafiken. Vidare anser motionärerna attstatsbidraget till kommunerna bör vara förbundet med vissakvalitetskrav.I huvudbetänkandet SOU 1991:46 av 1989 årshandikapputredning diskuteras målen för färdtjänsten och denenskildes resande. Utredningen anför (s. 382 f.):Färdtjänsten skall vara en trafikform som kompletterarkollektiva trafikmedel och möjligheter att gå, cykla osv.När det gäller resors längd inom färdtjänsten anser vi attresor skall kunna ske i såväl kommunen som inom länet.resenärerna skall alltså ha tillgång till en länsfärdtjänst.Något högsta tak i antal resor skall i princip inte förekomma,men resevolymen skall vara skälig i förhållande till andramedborgares resemöjligheter i kommunen och inom länet.När det gäller resornas tidpunkt menar vi att begränsningar iresor i princip inte skall förekomma.Egenavgiften för resenärerna skall inte överskridakollektivtrafiktaxan i lokal- och länstrafiken.Utskottet behandlade frågan om färdtjänsten senast ibetänkande 1991/92:SoU4. Utskottet konstaterade då att 1989års handikapputredning hade lagt fram förslag om förbättringar ifärdtjänsten och att betänkandet remissbehandlades. Utskottetansåg sig inte vilja föregripa behandlingen av regeringenskommande förslag på handikappområdet och avstyrkte därmed dåaktuella motioner.Utskottet gör följande bedömning.Utskottet konstaterar att handikapputredning i sitthuvudbetänkande har lagt fram förslag om förbättringar ifärdtjänsten. Betänkandet har remissbehandlats.Handikapputredningen kommer att överlämna sitt slutbetänkandeunder våren. Regeringen planerar att förelägga enproposition med förslag på det handikappolitiska området hösten1992. De frågor som tas upp av motionärerna övervägs sålundaredan i . Även förslagen från denkommunalekonomiska kommittén bereds i och enproposition har aviserats . Något initiativ frånriksdagens sida behövs därmed inte. Motionerna So224 (s) yrkande8 och So225 (s) avstyrks.Förhållandet mellan färdtjänst och bilstödI motion So254 av och (bådafp) yrkas att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om statsbidragsbestämmelserna förfärdtjänst. Motionärerna anför att leasingbil i vissa lägenskulle kunna vara ett bättre och billigare alternativ änfärdtjänst såväl för den handikappade som för kommunen. Enligtmotionärerna bör kommunen därför få rätt att avstatsbidragsmedel till färdtjänsten bidra till leasingkostnadenmotsvarande kostnaden för bilresor till och från arbetet.I betänkandet Ds S 1986:11 om bilstöd åt handikappadeanförde utredningsmannen (s. 52 f.) att i diskussioner med desakkunniga hade dessa ansett att leasing är en dyr och dåliglösning, särskilt om det behövs omfattande anpassning av bilenpå grund av funktionshinder. En fördel var dock att förarenkunde slippa ekonomiska bekymmer med reparationer och underhåll.Såvitt utredaren hade inhämtat gick det att få smärreändringar på en leasingbil, men om det behövdes stora ingreppkunde det bli svårare. Eftersom bilen skall återställas iursprungligt skick, när leasingen upphör, kunde den handikappadefå stora kostnader, om ändringarna på bilen hade varitomfattande.En motion med samma innebörd behandlades i betänkandet SoU1987/88:20. Utskottet konstaterade då att det nya bilstödetgjorde det förmånligare för den enskilde att köpa bil än atthyra. Om bilen måste anpassas efter den enskildesfunktionshinder framstod leasing som ett än sämre alternativ.Motionen avstyrktes därmed. I betänkande 1988/89:SoU19behandlades frågan åter. Utskottet konstaterade då att fråganinte tillförts något som föranledde en ändrad bedömning frånutskottets sida. Motionen avstyrktes därmed.Utskottet vidhåller sin tidigare inställning i frågan ochavstyrker därför motion So254 (fp).Kostnader för viss verksamhet för handikappade (G 7)I budgetpropositionen föreslås . underanslaget G 7.Från anslaget får () bidrag tillSRF , depåverksamheten, till verksamheten medledarhundar samt till viss övrig verksamhet. Föreningen FSDB) erhåller bidrag för tidningsutgivning fördövblinda och () för sinteckenspråksavdelning. Under anslaget utges vidare bidrag tillrikstolktjänst, palynologiska laboratoriet vid naturhistoriskariksmuseet, , och för rörelsehindrade barn ochungdomar rekreationsanläggningar samt till FöreningenRekryteringsgruppen.TeckenspråksmaterialI motion So239 av m.fl. (s) yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om behov av ytterligare medel för framställningav teckenspråksmaterial och framtagning av ett teckenlexikon.Motionären anför att () 1989erhöll medel ur allmänna arvsfonden för ett tvåårigtprojektarbete med framställning av ett teckenlexikon. För dettaarbete behövs dock medel framöver. Arbetet medteckenlexikonet måste därför permanentas.Utskottet behandlade två motioner om teckenlexikoni betänkande 1990/91:SoU12. Utskottet konstaterade då attteckenspråket ständigt behöver utvecklas för att de döva skallkunna kommunicera med andra människor och vara delaktiga isamhället. Ett bidrag till denna utveckling är bl.a. detteckenlexikon som SDR framställer. Utskottet ansåg dock attförslaget till medelsanvisning budgetproposition varväl avvägt. Utskottet framhöll att det var viktigt att medlen idenna del användes till de verksamheter som är mest angelägnaför de döva. Utskottet ansåg inte att det behövdes någotinitiativ från sida. Motionerna avstyrktes därmed.Sveriges dövas riksförbund () har tidigare erhållitprojektmedel ur allmänna arvsfonden för framställning av ettteckenlexikon. Regeringen beviljade SDRytterligare medel ur allmänna arvsfonden med 1 milj.kr. förförsta året av en treårig projekttid.Utskottet gör följande bedömning.Utskottet vill på nytt framhålla vikten av att teckenspråketständigt utvecklas så att de döva kan kommunicera med andramänniskor och vara delaktiga i samhällslivet.