bet · GF01LU28 · 1992-05-21 00:00:00 — Detta innebär att Sverigemåste uppnå minst den konsumentskyddsnivå som direktivetföreskriver men har frihet såväl att behålla som att införaregler som ligger över denna nivå. Enligt utskottets mening ärett krav på kontantinsats förmånligare för konsumenten inteminst på lång sikt, och medför alltså en högrekonsumentskyddsnivå.En särskild fråga är om kravet på kontantinsats skall gällaäven vid kontoköp. Även denna fråga diskuterades ingående vidden nuvarande konsumentkreditlagens tillkomst (se prop.1976/77:123). Departementschefen konstaterade därvid att detstod i överensstämmelse med praxis att kontantinsats inte tas utvid kreditköp som sker inom ramen för vanligen förekommandekontokortssystem. Ett krav på kontantinsats i köpögonblicketansågs helt främmande för idén med kontokortssystem och skulleockså ge upphov till olika praktiska problem. Därtill kom attett krav på kontantinsats för kontoköp också skulle kunnaförsvåra de svenska kontokortssystemens deltagande iinternationellt arbete på området. Enligt departementschefenborde ordningen med kontokortskrediter inte kompliceras ividare mån än konsumentskyddsintresset från andra synpunkterverkligen påkallade. Departementschefen förordade dock intenågot generellt undantag för kontoköpen. Enligt hans meningborde frågan i stället lösas genom att den ifrågavarandebestämmelsen gavs lydelsen att säljaren skall ta utkontantinsats "i enlighet med god sed på marknaden". Eftersomdet inte var praxis med kontantinsats vid kontoköp kundedet inte anses strida mot god sed att underlåta att ta ut sådaninsats.Såsom framgår av den nu aktuella propositionen torde sågott som alla kontoköp i praktiken genomföras utan att någonkontantinsats erläggs. Enligt utskottets mening saknas det skälatt nu frångå praxis på området. Det förtjänar emellertid attunderstrykas att kontokortssystemen i och för sig omfattas avreglerna om kontantinsats. Den föreslagna regleringen med kravpå kontantinsats "i enlighet med god kreditgivningssed" medgerdock att kontoköp kan -- och tills vidare bör -- undantas frånkravet på kontantinsats. Den fortsatta utvecklingen påkreditmarknaden får utvisa om det kan vara befogatatt ställa krav på kontantinsats även i fråga om kontoköp.Avslutningsvis vill utskottet i detta sammanhang framhållaatt reglerna om kontantinsats inte bör kringgås genom attkontantinsatsen vid exempelvis ett avbetalningsköp betalas medett kreditkort. Utskottet förutsätter att regeringen noga följerutvecklingen på detta område och vid behov vidtar erforderligaåtgärder.Med det anförda tillstyrker utskottet bifall tillpropositionen i nu behandlad del och avstyrker bifall tillmotion L12 yrkande 1.Kreditgivarens rätt att säga upp krediten i förtidI propositionen föreslås att kreditgivaren skall ha rätt attfå betalning endast om han har gjort förbehåll härom iavtalet. En ytterligare förutsättning är att det föreligger ettväsentligt betalningsdröjsmål från konsumentens sida eller attdet står klart att konsumenten undandrar sig betalning.Kreditgivaren skall därjämte ha rätt till förtida betalning nären säkerhet som har ställts för krediten har försämratsavsevärt. Vid betalningsdröjsmål föreslås att konsumenten fårrätt till fyra veckors uppsägningstid, räknat från den tidpunktdå meddelande om uppsägning avsändes i rekommenderat brev tillkonsumentens vanliga adress eller utan sådan åtgärd komkonsumenten till handa. Konsumenten ges därvid vissa möjligheteratt omintetgöra en uppsägning genom att före uppsägningstidensutgång betala vad som förfallit jämte dröjsmålsränta.I motion L12 av och ()kritiseras den föreslagna bestämmelsen om fyra veckorsuppsägningstid vid betalningsdröjsmål. Motionärerna framhålleratt bestämmelsen är en opåkallad nyhet i svensk rätt. Redankravet på väsentligt betalningsdröjsmål torde väl tillgodseanspråken på rättssäkerhet. Vidare innebär nämnda krav att enrelativt har förflutit innan uppsägning över huvudtaget kan ske. Att därutöver införa en uppsägningstid på fyraveckor kan enligt motionärerna inte anses motiverat. I motionenframhålls också att bestämmelsen saknar motsvarighet iEG-direktivet. Mot bakgrund av det anförda begär motionärerna iyrkande 2 att den ifrågavarande bestämmelsen utgår.Utskottet vill erinra om att vid uppsägning av en skuld pågrund av betalningsdröjsmål har kredittagaren redan enligt nuförekommande avtalsvillkor ofta rätt till fyra veckorsuppsägningstid samt en möjlighet att omintetgöra uppsägningengenom att betala de förfallna delarna av skulden jämtedröjsmålsränta före utgången av uppsägningstiden. Såledesinnebär den föreslagna bestämmelsen om uppsägningstid snarareen lagreglering av en vanligtvis tillämpad princip än en nyhet isvensk rätt. Utskottet vill också framhålla att en vissuppsägningstid innebär påtagliga fördelar för konsumenten. Mångagånger kan nämligen bakgrunden till dröjsmålet vara sådan attdet skulle framstå som orimligt om konsumenten inte fick enmöjlighet att omintetgöra uppsägningen. Därtill kommer att detoftast är förmånligare för kreditgivaren att kredittagarenfullgör sina förpliktelser enligt avtalet än att avtalet upphör.Utskottet vill vidare framhålla att förslaget om uppsägningstidi propositionen har modifierats i förhållande till promemoriansförslag så till vida att uppsägningstiden skall räknas från dentidpunkt då meddelande om uppsägning avsändes i rekommenderatbrev till konsumentens vanliga adress i stället för från dentidpunkt då uppsägningen kom konsumenten till handa. Härigenommotverkas det förhållandet att konsumenterna håller sig undanuppsägningen och sålunda äventyrar kreditgivarnas rätt. När dettill sist gäller anpassningen till EG:s regelsystem omkonsumentkrediter vill utskottet åter erinra om att direktivetär ett minimidirektiv, vilket ger möjlighet att införaregler som är förmånligare för konsumenterna än vad direktivetföreskriver.Med det anförda avstyrker utskottet bifall till motion L12yrkande 2.Under utskottets beredning av ärendet har önskemål om vissaändringar i den nya konsumentkreditlagen framförts av AB Spintaboch . Ett av dessa förslag rör kreditgivarens rätttill betalning . Bakgrunden till institutens begäran ärkortfattat följande. använde AB ochStadshypotek i sin bundna utlåning skuldebrev enligt vilkakredittagaren erhöll en kredit med en löptid om i allmänhet 5eller . Krediten var emellertid baserad på en betydligtlängre amorteringstid, som vanligen uppgick till 30 eller 40 år.Kreditgivarens avsikt var normalt att vid kredittidens slutförnya krediten. En förnyelse av krediten skedde på så sätt attkreditgivaren aviserade kredittagaren om att den befintligakrediten skulle upphöra och att kredittagaren hade möjlighet attteckna ny kredit. Vid förlängning tecknades nytt skuldebrev ochny pantsättning gjordes. Detta system medförde storaadministrativa kostnader för kreditgivaren och även besvär förkredittagaren. Mot denna bakgrund har AB ochStadshypotek -- i samråd med finansinspektionen ochkonsumentverket -- tagit fram en ny typ av skuldebrev, somanvänds . Enligt den nya typen motsvarar kreditenslöptid redan från början den tänkta amorteringstiden, dvs.30--. Räntan för krediten binds för en viss bestämd tid,villkorsperiod, som exempelvis är 2 eller , och dagenför en ny sådan period kallas villkorsändringsdag. Enderaparten kan säga upp krediten till betalning vid varjevillkorsperiods slut. Om båda parter väljer att inte säga uppkrediten, fortsätter krediten att gälla för en nyvillkorsperiod.AB och har framhållit att den föreslagnaregleringen av kreditgivarens rätt till betalning (21§) får till följd att krediter enligt den nyaskuldebrevstypen inte kan sägas upp under hela dess löptid iannat fall än då kredittagaren i något avseende misskött sig.Av den föreslagna bestämmelsen i 23 § följer att banker ochStadshypotek enligt andra författningar har möjlighet att görasträngare förbehåll om förtida betalning. Denna möjlighet stårdock inte till buds för AB och andra bostadsinstitut.Enligt AB måste kreditgivarna vid krediter med en löptidpå upp till ha möjlighet att säga upp krediten i sambandmed villkorsperiodens slut. En återgång till den tidigareskuldebrevstypen med löptid och förhandling om ny kreditskulle annars bli följden, eftersom instituten inte med hänsyntill den egna upplåningen kan binda upp sin utlåning som 30--40 år.Enligt utskottets mening synes det från konsumentsynpunkt varafördelaktigt om bostadsinstituten kan behålla det system medkrediter på 30--som används. Såsom framhållits av ABSpintab krävs emellertid då med hänsyn till institutens egenupplåning att instituten ges en möjlighet att säga upp kreditenäven i andra situationer än dem som propositionens lagförslagreglerar. Utskottet förordar därför att sådan möjlighet öppnasgenom ett tillägg i den föreslagna lagtexten. Denna möjlighettill uppsägning bör dock enligt utskottets mening vara ytterligtbegränsad för att inte konsumentskyddet skall urholkas. För detförsta bör en utvidgad rätt till förtida betalning baraföreligga när det gäller krediterför bostadsändamål. Med krediter för bostadsändamål avses främstkrediter som beviljas mot säkerhet i fastighet ellerbostadsrätt. Även krediter som beviljas exempelvis för bostad påofri grund eller liknande bör dock omfattas av bestämmelsen.Vidare bör räntan för krediten vara bunden i minst tre månader.Som en ytterligare förutsättning för kreditgivarensuppsägningsrätt bör gälla att det föreligger synnerliga skäl. Enomständighet som därvid bör beaktas är kredittidens längd.Endast om krediten har en löptid kan det ansesatt kreditgivaren har synnerliga skäl att säga upp krediten.Därutöver bör det normalt krävas att kreditgivaren befinner sigi sådan ekonomisk kris att kreditgivarens fortsatta verksamhetär i fara om krediterna inte får sägas upp. Även omkreditgivaren inte befinner sig i ekonomisk kris kan synnerligaskäl anses föreligga när kreditgivaren själv inte på rimligavillkor kan låna upp de medel som behövs för att täcka deutestående krediterna. Också andra liknande förhållanden börkunna ge kreditgivaren en rätt att säga upp en kredit vidvillkorsperiodens slut. Att kreditgivaren önskar öka sin inkomstav verksamheten för att på så sätt utjämna tillfällga ekonomiskasvackor som uppkommit eller kan uppkomma kan däremotinte anses utgöra synnerliga skäl. Behovet av sådanainkomstförstärkningar får tillgodoses inom ramen för denmöjlighet att få till stånd en ränteändring som lagen kommer attge. Till denna fråga återkommer utskottet nedan.Enligt utskottets mening bör bostadsinstituten genom den ovanförordade lagändringen kunna behålla sina nuvarande långfristigakrediter. Utskottet vill i detta sammanhang också framhålla attavsikten vid kreditgivning för bostadsändamål i allmänhet är atttillgodose ett långfristigt finansieringsbehov. Om löptiden fören kredit som har lämnats konsumenten i ett sådant fall inte ärlångfristig utan exempelvis endast , men amorteringstideni praktiken är beräknad på en avsevärt får det antasatt parterna vid kreditavtalets ingående har haft den gemensammaavsikten att krediten skall förlängas vid löptidens slut. Omkonsumenten önskar förlängd kredit får det i ett sådant fallanses strida mot god kreditgivningssed att inte förnya kreditenvid avtalstidens slut, om inte särskilda skäl talar mot enförlängning. Sådana särskilda skäl kan exempelvis vara attkredittagaren inte skött krediten på ett tillfredsställande sättmen också att kreditgivaren på grund av brist på tillgång tillegen upplåning eller av andra skäl inte har medel tillgängligaför fortsatt upplåning.Med den föreslagna ändringen tillstyrker utskottetpropositionens förslag i nu behandlad del.Kreditgivarens rätt att ändra räntanI propositionen föreslås att kreditgivarens rätt att höjaräntan under löpande avtalsperiod begränsas. Förutsättningarnaför ändringar i räntesatsen skall anges i avtalet och räntan fårhöjas endast som en följd av vissa i lagen angivna händelser,nämligen kreditpolitiska beslut, ökade upplåningskostnader förkreditgivaren eller andra kostnadsökningar som kreditgivareninte skäligen kunde förutse när avtalet ingicks. Vidare skallkreditgivaren vara skyldig att tillämpa avtalsvillkor omränteändringar på samma sätt till konsumentens fördel som tillhans nackdel. Dessutom skall kreditgivaren vara skyldig attunderrätta konsumenten om beslutade ränteändringar.Som ovan redovisats har önskemål om vissa ändringar i den nyakonsumentkreditlagen framförts av AB och Stadshypotek.Ett av dessa förslag rör kreditgivarens rätt att ändra räntan.Enligt AB och måste kreditgivare vidkrediter med en löptid ha möjlighet att frittfå ändra räntesatsen vid räntebindningsperiodens slut.Kreditgivningen skulle annars innebära ett alltför stortrisktagande, vilket i sin tur skulle omöjliggöra eller i vartfall starkt fördyra upplåningen. Den marginal som ettbostadsinstitut behöver ta ut bestäms av de kostnader sominstitutet har för sin rörelse. För att kunna fortleva måsteinstituten ha möjlighet att höja sin marginal, eftersom denna ärinstitutets enda inkomstkälla. AB och begärdärför att den föreslagna bestämmelsen om kreditgivarens rättatt ändra räntan kompletteras på sådant sätt att kreditgivarefritt får ändra räntesatsen för krediterdär räntan är bunden och kreditens löptid är minst tio år.Utskottet vill med anledning av och i detta avseende framhålla följande. Enligt utskottetsmening ger propositionens lagförslag kreditgivarna betydandemöjligheter att ändra räntan till sin förmån. Som framgår av denaktuella paragrafen -- 11§-- får kreditgivarna kompenserasig fullt ut inte bara för ökade upplåningskostnader utan ävenför andra ökade kostnader. Det sagda innebär att kreditgivarnakan kompensera sig för uppkomna kreditförluster i rörelsen ochandra liknande kostnader under förutsättning att dessa kostnaderinte skäligen kunde förutses av kreditgivaren när avtaletingicks. Således innebär bestämmelsen redan med den ipropositionen föreslagna utformningen betydanderäntehöjningsrisker för konsumenten. Att dessutom gekreditgivarna möjlighet att fritt ändra räntan för att öka sinvinst skulle helt klart försämra konsumentens ställning, ochdetta kan utskottet inte ställa sig bakom.Utskottet vill också framhålla att den ovan förordadeändringen av bestämmelsen om kreditgivarens uppsägningsrätt kanha betydelse även i nu förevarande sammanhang. Sålunda kan enkreditgivare -- när angivna krav för uppsägning föreligger --säga upp krediten till betalning och erbjudaen ny kredit med högre ränta.Mot bakgrund av det anförda tillstyrker utskottetpropositionens förslag i nu behandlad del.Kredittagarens rätt att lösa krediten i förtidI propositionen föreslås att kredittagaren skall ha rätt attutan kostnad betala sin skuld . Kreditgivaren skall dåfå tillgodoräkna sig endast ränta och ersättning för kostnadersom är hänförliga till tiden före betalningen, bl.a. helakostnaden för uppläggning av krediten. När räntan är bunden förhela eller en del av avtalstiden skall kreditgivaren dessutom harätt till skälig ersättning för eventuell ränteförlust föråterstående del av den tiden.AB och har med anledning avpropositionen också i denna del framfört begäran om ettförtydligande av lagtexten. Motiveringen härför ärsammanfattningsvis följande. Enligt propositionens förslaggäller att när en kredittagare återbetalar en kreditmed bunden ränta har kreditgivaren rätt att -- för återståendeavtalad kredittid -- få ersättning för skillnaden mellan räntanpå krediten och räntan på nya krediter av motsvarande slag. Föratt denna rätt till ersättning skall föreligga krävs att räntanär bunden. Genom förordningen (1991:1924) om statligkreditgaranti för bostäder har ett nytt system med "topplån"till bunden ränta införts. För den statliga kreditgarantinerlägger instituten en kreditgarantiavgift, vilken beräknas iprocent av kreditens storlek. Kreditgarantiavgiften tas ut avkredittagaren genom ett s.k. rörligt räntetillägg, vilket underkreditens pågående räntebindningsperiod kan ändras vidmotsvarande ändring av kreditgarantiavgiften. Mot denna bakgrundföreslår instituten att en ändring sker så att det klart framgåratt rätt till kompensation vid förtida betalning även kanerhållas vid krediter med statlig kreditgaranti på samma sättsom om räntan i sin helhet är bunden.Utskottet anser sig böra tillmötesgå kreditinstitutens begäranpå denna punkt. Enligt utskottets mening förefaller det heltrimligt att kreditgivarnas kostnader för den nyakreditgarantiavgiften får tas ut av kredittagarna. Genom attgarantiavgiften beräknas som en procentsats av resp. kreditsstorlek är det ofrånkomligt att det s.k. räntetillägget ocksåutgår i form av en procentsats. Att garantiavgiften kan ändrasmed omedelbar verkan innebär givetvis att räntetillägget måstekunna ändras . Mot denna bakgrund och medhänsyn till att garantiavgiften uppgår tillendast av kreditbeloppet torde det enligt utskottetsmening vara orimligt om det rörliga räntetillägget skullemedföra att räntan i sin helhet anses som rörlig. Utskottetförordar därför ett tillägg i den förevarande bestämmelsen avinnebörd att för krediter för vilka lämnats statligkreditgaranti och där räntan är bunden för hela eller del avavtalsperioden skall räntan -- förutom den del som motsvaras avkreditgarantiavgiften -- anses som bunden.Med den föreslagna ändringen tillstyrker utskottetpropositionen i förevarande del.Lagens ikraftträdandeI propositionen föreslås att den nya konsumentkreditlagenskall träda i kraft den 1 oktober 1992.Såsom framhålls i propositionen förutsätter en del av deföreslagna lagändringarna betydande omläggningar av avtalstexteroch rutiner hos kreditgivarna. Också de berörda myndigheternatorde ha behov av för sitt förberedelsearbete. mening bör därför tiden mellan riksdagsbeslutet omden nya lagen och lagens ikraftträdande inte vara alltför kort.Med hänsyn härtill och till att kan förväntas taställning till den föreslagna nya konsumentkreditlagen först ibörjan av juni 1992anser utskottet att lagens ikraftträdandetidpunkt bör uppskjutastill . Härigenom uppnås också en samordningmed som avses träda i kraft vid samma tidpunkt.Mot de delar av propositionen som inte berörts särskilt harutskottet ingen erinran.Övriga frågorSkuldsaneringslagMed anledning av ett riksdagsbeslut (bet. LU 1987/88:12, rskr.57) tillkallades insolvensutredningen (Ju 1988:02) meduppdrag att utreda ett antal spörsmål på konkursrättens område.I enlighet med vad som angavs i direktiven (dir. 1988:52)behandlade utredningen med förtur frågan om skuldsanering förfysiska personer. Utredningens förslag i den delen lades fram idelbetänkandet (SOU 1990:74) Skuldsaneringslag. Betänkandetinnehåller förslag till lagstiftning som skall göra det möjligtför överskuldsatta fysiska personer som inte drivernäringsverksamhet att under vissa förutsättningar genom beslutav tingsrätt få till stånd en lättnad i sin skuldbörda.Skuldsanering innebär att gäldenären helt eller delvis befriasfrån ansvar för betalningen av de skulder som enligt rättensbeslut omfattas av skuldsaneringen. I olikhet med vad som ärfallet vid konkurs syftar skuldsanering till att slutligtreglera gäldenärens ekonomiska situation. Fullgör han den avrätten fastställda avbetalningsplanen finns ingen restskuld kvarför honom. Betänkandet har remissbehandlats och bereds förnärvarande inom regeringskansliet.Frågan om införande av en skuldsaneringslag i enlighet medinsolvensutredningens förslag tas upp i den med anledning avpropositionen väckta motionen L13 av och (s). Motionärerna anför att det är önskvärt att enskuldsaneringslag införs för att konsumenterna skall fåett samlat skydd, och de begär ett tillkännagivande i enlighethärmed.Också i de under den allmänna motionstiden väckta motionernaL306 av m.fl. (s) och L308 av ()framhålls angelägenheten av att regeringen framläggerförslag till en skuldsaneringslag i enlighet medinsolvensutredningens förslag, och i motionerna begärstillkännagivanden härom.Utskottet anser för sin del att det är angeläget att enmöjlighet till skuldsanering för fysiska personer införs iSverige. Såsom utskottet framhöll i sitt ovannämndabetänkande LU 1987/88:12 måste dock en viktig utgångspunkt varaatt regler om skuldsanering inte får leda till en allmänuppluckring av betalningsmoralen i samhället. förslag om en skuldsaneringslag utgör enlämplig avvägning mellan dessa intressen anser sig utskottetinte nu böra uttala sig om. Utskottet utgår emellertid från attförslaget noga övervägs inom och attregeringen därefter återkommer till med någon form avförslag till skuldsanering för fysiska personer. Någottillkännagivande med anledning av motionerna finner utskottetinte erforderligt.LeasingverksamhetI den med anledning av propositionen väckta motionen L13 avBirthe Sörestedt och () tas också uppfrågan om konsumentskyddet vid leasingavtal. Motionärernaframhåller att en lagstiftning som reglerar denna verksamhetoch tar till vara konsumentintresset bör införas.Utskottet vill med anledning härav erinra om att den år 1988tillsatta leasingutredningen (Ju 1988:01) enligt sina direktiv(dir. 1988:15) skall analysera konsumentskyddsaspekterna vids.k. I direktiven nämns särskilt attutredaren bör belysa gränsdragningsproblemen mellan finansiellleasing och kreditköp. väntas avge sittslutbetänkande . Enligt utskottets mening bör enutvidgning av konsumentskyddet vid leasing anstå i avvaktan påleasingutredningens arbete. Motion L13 i nu behandlad del börsåledes inte föranleda någon ytterligare åtgärd. beträffande kreditprövningatt avslår motionerna 1991/92:L13 i denna del och1991/92:L14,2. beträffande tillhandahållande av ansökningsformuläratt avslår motion 1991/92:L13 i denna del,3. beträffande ny konsumentkreditlagatt med avslag på motion 1991/92:L12 antarregeringens förslag till ny konsumentkreditlag medde ändringarna att dels 21, 22 och 24§§ erhåller i bilaga 2som Utskottets förslag betecknade lydelse, dels tidpunktenför ikraftträdandet bestäms till ,4. beträffande utsökningsbalken m.m.att antar regeringens förslag till lag omändring idels utsökningsbalken,dels lagen (1968:430) om mervärdeskatt,dels lagen (1968:576) om Sverigesstadshypotekskassa och om stadshypoteksföreningar,dels reglementet (1968:654) för Sverigesstadshypotekskassa och för stadshypoteksföreningar,dels ock lagen (1978:599) om avbetalningsköp mellannäringsidkare m.fl.,med den ändringen att tidpunkten för ikraftträdandet bestämstill ,5. beträffande en skuldsaneringslagatt avslår motionerna 1991/92:L13 i denna del,1991/92:L306 och 1991/92:L308,6. beträffande konsumentskydd vid leasingavtalatt avslår motion 1991/92:L13 i denna del.Stockholm den 21 maj 1992På lagutskottets vägnarMaj-Lis LööwI beslutet har deltagit: (), HolgerGustafsson (kds), Per Stenmarck (m), (), OweAndréasson (s), (), (),(), (), (),(), (), () ochLars Stjernqvist (s).I propositionen framlagda lagförslag Av utskottet framlagda förslag till ändringar i regeringensförslag till ny konsumentkreditlagBilaga 2Regeringens förslag Utskottets förslag 21 §Kreditgivaren har rätt att få betalning endast omhan har gjort förbehåll om detta i avtalet samt någon avföljande omständigheter föreligger:1. Konsumenten är i dröjsmål medbetalning av ett belopp som överstiger avkreditfordringen.2. Konsumenten är i dröjsmål medbetalning av ett belopp som överstiger avkreditfordringen och dröjsmålet avser två eller flera poster somförfallit vid olika tidpunkter.3. Konsumenten är på annat sätt i väsentligt dröjsmål medbetalning.4. Säkerhet som ställts för krediten har avsevärt försämrats.5. Det står klart att konsumenten genom att avvika, skaffaundan egendom eller förfara på annat sätt undandrar sig attbetala sin skuld.Om säkerhet som ställts för krediten utgörs av förbehåll omåtertaganderätt, har kreditgivaren rätt till betalning i förtidpå grund av försämrad säkerhet endast om konsumenten uppsåtligeneller genom grov vårdslöshet har orsakat att säkerheten avsevärtförsämrats.