bet · GG01SoU12 · 1992-12-03 00:00:00 — Detta påverkar i hög gradekonomin för människor som är beroende av de kommunalatjänsterna. Det leder till mycket stora skillnader i disponibelinkomst mellan människor med samma inkomst och samma kommunalaservicebehov beroende på i vilken kommun de bor. Dessa storaskillnader är djupt orättvisa.Det saknas således i propositionen ett totalgrepp påeffekterna av samtliga avgiftshöjningar. tillämpadesavgifter mest såsom styrmedel, men avgifterna verkar nu mer ochmer bli ett finansieringsinstrument. Det är en ny situation somkräver särskilda överväganden.En annan principiellt viktig fråga är avgifterna för yngrefunktionshindrade. Det föreslagna avgiftssystemets konsekvenserför unga funktionshindrade har inte analyserats i tillräckligutsträckning. Föredragandens utredningsmaterial bygger på deäldres situation. I propositionen anförs att hänsyn skall tastill att yngre funktionshindrade kan ha särskilda behov avservice och omvårdnad, att särskild hänsyn skall tas tillmerkostnader till följd av funktionshindret samt att hänsynskall tas till familjesituationen. Det lämnas dock helt tillkommunerna att bedöma dessa frågor utan närmare vägledning.Ett annat olöst problem är att begreppet boende inte klartdefinierats i propositionen. Vid bedömning av vilka avgifter somskall tas ut av den enskilde vid vistelse på sjukhem är det avavgörande betydelse om vistelsen bedöms bli temporär eller omdet är en mer permanent inflyttning. I propositionen sägs atthänsyn bör tas till den enskildes behov av att behålla en bostaden samt till makes/sambos behov av att kunna bo kvar iden ursprungliga bostaden. Någon reglering av den enskildes rätti detta sammanhang föreslås inte. Frågan om de kvarboendessituation lämnas obesvarad.Utskottet anser vidare att det hade varit angeläget att det ipropositionen klart hade framgått att de föreslagna ändringarnainte innebär någon rätt för kommunerna att inkomstdifferentierasjukvårdsavgifterna.Slutligen anser utskottet att det är tveksamt om förslagetkommer att leda till ökning av kommunernas inkomster i denomfattning som beräknats i propositionen. Kommunerna föreslås fårätt att göra skälighetsbedömningen och fastställa avgifterna.Frågan är dels vilka höjningar kommunen vill göra, delsvilka höjningar den kan göra med hänsyn till den enskildesbehov av medel för personliga behov. Det föreligger intemöjligheter för staten att framtvinga en viss avgiftshöjning isamtliga landets kommuner. Detta måste anses strida mot denkommunala självstyrelsen.Regeringen har sedan i annat sammanhang, i proposition1992/93:134, anfört att av det ökadeutrymmet bör utnyttjas för en förstärkning av bostadsbidragen.Förslaget innebär att kommunerna kommer att tvingas höjaavgifterna för äldre och handikappade högst väsentligt för attden kommunala ekonomin inte skall utarmas. Utskottet delar denoro som framförs i motion So11 att det ökade utrymmet som detnya avgiftssystemet förväntas ge inte står i överensstämmelsemed det kostnadsansvar som kommer att åvila kommunerna vidförslag till höjda bostadsbidrag. Utskottet utesluter interisken av en icke förutsedd kostnadsöverföring från staten tillkommunerna.Motionerna So8 (-), So9 (s), So10 (v) yrkande 1 och So11 (c)bör tillstyrkas och propositionen avslås. Regeringen böråterkomma till med ett nytt förslag baserat på det nuanförda.Utskottet anser inte att en ny avgiftsutredning bör tillsättasoch avstyrker därmed motion So10 (v) yrkande 2.dels att utskottet bort hemställa:att med bifall till motionerna 1992/93:So8,1992/93:So9, 1992/93:So10 yrkande 1 och 1992/93:So11 och medavslag på propositionen och motion 1992/93:So10 yrkande 2 somsin mening ger regeringen till känna vad utskottet anfört.Meningsyttring av suppleantMeningsyttring får avges av suppleant från ,eftersom partiet inte företräds av ordinarie ledamot iutskottet.Gudrun () anför:Avslag på propositionen m.m.Propositionens förslag innebär att det inte skall finnas någrabegränsningar för de kommunala avgifterna. I propositionenframhålls att taxorna inte får sättas så högt att den enskildeinte får pengar över till personliga behov: kläder, fotvård,tandvård, läkemedel m.m. Några garantier i form avavgiftsbegränsningar eller överklagningsmöjligheter föreslåsdock inte.Vänsterpartiet befarar att ingen som bor på sjukhem skallkomma att kunna ha kvar sin bostad. Patienter med familj kommeratt få problem. Vidare befarar man att många människor medfunktionshinder kommer att drabbas av förändringen.Vänsterpartiet vill inte avstå från en reglering av dettaområde. Riskerna för godtycke är alltför stora.Enligt min mening bör avslå propositionen och begäraatt en ny avgiftsutredning tillsätts för att skapa ett rättvistavgiftssystem för kommunernas långtidsvård. Jag anser attutredningen bör pröva möjligheten till ett särskilt statligtreglerat högkostnadsskydd för att garantera den enskildetillräckliga resurser för personliga behov.Jag anser det tveksamt om förslaget kommer att leda tillökning av kommunernas inkomster i den omfattning som beräknats ipropositionen. I proposition 1992/93:134 anförs att 600 miljonerkronor av det ökade utrymmet bör utnyttjas för en förstärkningav bostadsbidragen. Förslaget innebär att kommunerna kommer atttvingas höja avgifterna för äldre och handikappade högstväsentligt för att den kommunala ekonomin inte skall utarmas.Jag anser att staten inte har rätt att på detta vis tvinga framen avgiftshöjning i samtliga kommuner. Detta rimmar samtidigtilla med talet om kommunernas rätt att själva fastställaavgifterna. Jag delar därmed oron som framförs i motion So11 föratt det ökade utrymme som det nya avgiftssystemet förväntas geinte står i överensstämmelse med det kostnadsansvar som föreslåsåvila kommunerna vid förslag till höjda bostadsbidrag.Mot bakgrund av det anförda anser jag att utskottet borde hahemställt:att riksdagendels med bifall till motionerna 1992/93:So8, 1992/93:So9,1992/93:So10 yrkande 1 och 1992/93:So11 avslår propositionen,dels med bifall till motion 1992/93:So10 yrkande 2 som sinmening ger regeringen till känna vad ovan anförts.I propositionen framlagt lagförslag Av utskottet framlagt förslagFörslag tillLag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkringBilaga 2Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1962:381) om allmänförsäkring1 att 2 kap. 12 b §2 och 3 kap. 4 a §3skall upphöra att gälla vid utgången av februari 1993.1 Lagen omtryckt 1982:1202 Senaste lydelse av 2 kap. 12 b § 1990:14663 Senaste lydelse av 3 kap. 4 a § 1991:1640