bet · GF01LU32 · 1992-04-23 00:00:00 — Reglernabygger på att den som med äganderätt och i enlighet med en avrättsordningen godtagen överlåtelseform har förvärvat enfastighet kan beviljas lagfart. Dessutom krävs i princip attöverlåtelsen skett skriftligen. Äganderätt till fast egendom kanuppkomma genom flera olika typer av förvärv. Exempel på sådanaär köp, byte, gåva och arv samt expropriation. Också den som vidbodelning tillskiftats en fastighet får äganderätt tillfastigheten.Innehar två eller flera personer en fastighet medsamäganderätt kan var och en av delägarna få lagfart på sinandel i fastigheten. Detta gäller bl.a. när två makartillsammans köpt eller på annat sätt förvärvat en fastighet.Även om endast den ena maken utåt sett uppträtt som köpare av enfastighet och ensam beviljats lagfart på den, har emellertid irättspraxis slagits fast att den andra maken under vissaförutsättningar kan ha en s.k. dold samäganderätt tillfastigheten. Om domstol genom dom förklarat att en make har endold samäganderätt till fastigheten torde den maken sedermerakunna söka och beviljas lagfart på sin andel (se till fastighet för makar och sambor).4.2 MotionsmotiveringI motion L504 av och ()framhålls att det för makar som köper en fastighet ärganska självklart att begära delad lagfart så att de båda stårsom fastighetsägare. Så har det dock enligt motionärerna intealltid varit. Av tradition har det oftast varit mannen som söktlagfart. I många fall vill makarna emellertid nu få till stånden ändring av lagfarten och föra över hälften av fastighetentill den andra maken. Inom ramen för nuvarande regler kan detske genom att den make som har lagfart på fastigheten säljereller skänker bort hälften av fastigheten till den andra maken.Makarna kan också begära bodelning under äktenskapet. Oavsettvilket tillvägagångssätt som används är dock förfarandet bådebesvärligt och kostsamt. Enligt motionärerna bör det öppnas enmöjlighet för makar som är ense om saken att fålagfartsförhållandena ändrade på ett enklare sätt i de fall denena maken ändock har giftorätt i fastigheten. Motionärerna anseratt frågan kan lösas genom att makarna genom en enkel handling-- exempelvis en förtryckt blankett -- får begära hosinskrivningsmyndigheten att lagfarten fr.o.m. en viss dag skallstå i bådas namn.4.3 Utskottets övervägandenSom framgår av redogörelsen ovan kan lagfart beviljas för densom med äganderätt förvärvat en fastighet. Att en make hargiftorätt i egendom som tillhör den andre parten i äktenskapetinnebär emellertid inte att maken kan anses äga någon del iegendomen. ÄktB bygger -- som redovisats i avsnitt 3.1 -- påprincipen att makarna i ett äktenskap äger var och en sinegendom oavsett om den utgör giftorättsgods eller enskildegendom. Först när bodelning skall ske mellan makarna bliruppdelningen av makarnas tillgångar i giftorättsgods och enskildegendom av betydelse. Den ene makens rättigheter beträffande denandra makens giftorättsgods innefattar då främst en rätt att vidbodelningen i princip få ekonomisk kompensation med ett värdesom motsvarar hälften av värdet på giftorättsgodset. Någon rättför den ene maken att också få överta egendom som utgör denandres giftorättsgods följer inte av bodelningsreglerna. När detgäller fast egendom som utgör makarnas permanentbostad liksom ifråga om bohaget i det gemensamma hemmet gäller dock särskildaregler som innebär att den ene maken kan få överta den andramakens egendom.Utskottet har i och för sig förståelse för syftet medmotionen. Den lämnade redogörelsen visar emellertid att etttillgodoseende av motionärernas önskemål skulle krävagenomgripande förändringar av det nuvarande regelsystemet.Sådana ändringar är utskottet inte berett att förorda. I de falldär den ene maken ensam beviljats lagfart måste det därförliksom krävas att äganderätten till en del avfastigheten överlåts på den andra maken för att den sistnämndaockså skall få stå som lagfaren ägare. Utskottet vill isammanhanget peka på att makarna också har möjlighet att genomdom få fastslaget att den ena maken har samäganderätt till enfastighet som lagfarits i den andres namn. Med det anfördaavstyrker utskottet bifall till motion L504.5 Sambolagstiftningen5.1 Allmän bakgrundSom inledningsvis nämnts beslutade under våren 1987om införandet av lagen om sambors gemensamma hem (sambolagen).Sambolagen är tillämplig i fråga om sådana samboförhållanden ivilka en ogift man och en ogift kvinna lever tillsammans underäktenskapsliknande förhållanden. Lagen innebär att när ettsamboförhållande upplöses får samborna en giftorättsliknanderätt till delning av sådan egendom i det gemensamma hemmet somhar anskaffats för gemensamt begagnande. Huvudregeln är alltsåatt värdet av den gemensamma bostaden och bohaget i den skalldelas lika mellan samborna. Denna huvudregel kan dock -- påsamma sätt som vid bodelning mellan makar -- frångås om enlikadelning skulle framstå som oskälig. För sådana sambor somönskar hålla isär sina ekonomiska förhållanden har en möjlighetöppnats att avtala om att lagens delningsregler inte skall gällai deras samboförhållande.När ett samboförhållande upphör genom den ena sambons dödfinns i sambolagen en kompletterande bodelningsregel. Enligtdenna bestämmelse har den efterlevande alltid rätt att som sinandel få ut så mycket av den behållna egendomen efter avdrag förskulder att det motsvarar värdet av två basbelopp, dock endast iden mån egendomen räcker till.I åtskilliga andra lagar finns regler som knyter an tillsambobegreppet i sambolagen och som ger sambor i princip sammarättigheter och skyldigheter som äkta makar.Genom lagen (1987:813) om homosexuella sambor, som trädde ikraft , har bestämmelserna i sambolagen ochvissa andra lagar gjorts tillämpliga också i fall då tvåpersoner bor tillsammans i ett homosexuellt förhållande.För homosexuella parförhållanden gäller i en lag omregistrerat partnerskap. Lagen trädde i kraft den 1 oktober 1989och innebär att två personer av samma kön kan få till stånd enregistrering av ett partnerskap mellan dem. I och medregistreringen har den lagstiftning som gäller för makarmotsvarande tillämpning i betydelsefulla delar, bl.a. vad avserde ekonomiska rättsverkningarna av ett äktenskap. I vissahänseenden har dock de rättsregler som gäller för makar integjorts tillämpliga på parterna i ett registrerat partnerskap.Det är bl.a. fallet beträffande rätten till gemensam vårdnad ombarn samt i fråga om möjligheten att adoptera barn.Frågan om införandet av en svensk motsvarighet till den danskalagen har åtskilliga gånger aktualiserats i genommotioner (se senast bet. 1990/91:LU21). Då spörsmåletbehandlades framhöll utskottet i sitt av riksdagengodkända betänkande 1989/90:LU23 att tiden kunde vara mogen fören utvärdering av i vad mån lagen om homosexuella sambor medförtde fördelar för homosexuella som det var avsikten att de nyareglerna skulle ge dem. Utvärderingen borde också innefatta enkartläggning av andra frågor som de homosexuella upplevde somett problem. Utskottet utgick från att en sådan utvärderingskulle komma till stånd i lämpligt sammanhang. Frågan huruvidavi i skall införa regler om registrerat partnerskapefter mönster av den lagstiftning som antagits i ansågutskottet däremot vara för tidigt väckt. har iNorden rått rättslikhet i spörsmål med anknytning tillfamiljerätten, och utskottet ansåg det angeläget att dennarättslikhet bevaras. Såvitt utskottet hade sig bekant fanns detdå inte i något annat nordiskt land planer på att följa Danmarksexempel. Enligt utskottet var det angeläget att regeringen toginitiativ till överläggningar med övriga nordiska länder rörandemöjligheterna till en lagstiftning på området i nordisktsamförstånd. I avvaktan på utvecklingen i våra grannländer bordeemellertid frågan om en svensk lagreglering vila. Med hänvisningtill det anförda avstyrkte utskottet bifall till de då aktuellamotionerna.Socialstyrelsen, som efter ett beslut av regeringen år 1987har ett övergripande ansvar för samordningen av insatser för dehomosexuella, tog härefter upp frågan i en skrivelse tillregeringen och föreslog en lagstiftning omregistrerat partnerskap, byggd på den danska lagen.Regeringen har beslutat tillkalla enkommitté för att dels göra en utvärdering av lagen omhomosexuella sambor, dels överväga en lagstiftning om s.k.registrerat partnerskap. Av direktiven (dir. 1991:6) framgåratt en grundläggande fråga när det gäller en lagstiftning omregistrerat partnerskap är vilket tillämpningsområde en sådanlagstiftning bör ha. Kommittén bör överväga om lagen bör omfattaenbart homosexuella relationer eller om den i stället bör utgåfrån någon form av hushållsgemenskap och i så fall vilken.Vidare konstateras i direktiven att förslag gårut på att ett registrerat partnerskap med vissa undantag skallfå samma rättsverkningar som ett äktenskap har. En viktiguppgift för kommittén blir därför att inventera äktenskapetsolika rättsverkningar för att kunna bedöma vilka undantag sommed en sådan utgångspunkt ter sig påkallade. En sådan genomgångtorde främst ta sikte på familjerättsliga regler. Även inomandra rättsområden finns dock ett stort antal regler som tarsikte på äktenskaplig samlevnad och som alltså behöver övervägasi förevarande sammanhang. Kommittén bör vidare analysera deinternationella privaträttsliga aspekter som ett system med s.k.registrerat partnerskap kan föra med sig. Med hänsyn tillönskvärdheten av nordisk rättslikhet på bl.a. familjerättensområde, bör kommittén också ta del av de erfarenheter som harvunnits i och informera sig om situationen på detaktuella området i de andra nordiska länderna (jämför bet.1989/90:LU23). Utifrån angivna utgångspunkter bör kommittén taställning till om en lagstiftning om registrerat partnerskap börinföras i och vilken omfattning och inriktning som den iså fall bör ha.5.2 MotionsmotiveringarI motion L408 av () kritiseraslagstiftningen om sambors gemensamma hem och homosexuella samborfrån flera olika utgångspunkter. Motionären ifrågasätter behovetav särskilda regler för heterosexuella och homosexuella samboroch framhåller att det äktenskapsrättsliga regelsystemet normaltbör tillämpas vid långvarig samlevnad mellan en man och enkvinna. Enligt motionären bör en utvärdering avsambolagstiftningens konsekvenser komma till stånd i syfte skall få underlag för en bedömning av om lagarna ärrelevanta och på ett tillfredsställande sätt löser de problemsom de är avsedda att lösa.I motion L414 av m.fl. (s) hänvisas tillkommittén om registrerat partnerskap och framhålls att riksdagennormalt inte brukar göra några uttalanden under pågåendeutredningsarbete. Enligt motionären är dock den politiskasituationen när det gäller frågan om registrerat partnerskapsådan att nu bör göra ett principuttalande till förmånför införandet av en sådan samlevnadsform.I motion L415 av m.fl. (v) betonas vikten av attkvarvarande diskriminering av homosexuella undanröjs.Motionärerna pekar på att vissa av de rättigheter ochskyldigheter som följer med äktenskapet inte gäller för ogiftasammanboende medan andra rättsverkningar av äktenskapet kan blitillämpliga på dem endast efter avtal. Enligt motionärerna börproblemet nu lösas genom att det införs en lag om registreratpartnerskap och därmed skapas jämlikhet för homosexuella par.Också i motion L416 av m.fl. (s) framhålls atthomosexuella par inte kan få tillgång till de rättigheter ochskyldigheter som äktenskapet ger. Genom att nuvarandelagstiftning således gör skillnad mellan heterosexuella ochhomosexuella markerar samhället sin inställning till dehomosexuella, vilket har inte bara formell utan också symboliskbetydelse. Motionärerna anser att en lag om registreratpartnerskap skulle lösa praktiska problem och att regeringensnarast bör framlägga förslag till en sådan lag.Karin och () anför i motion L422att det bör öppnas en möjlighet för homosexuella att ingå s.k.registrerat partnerskap i syfte att de skall få större trygghet.Införandet av registrerat partnerskap skulle också bidra tillupprätthållandet av fasta relationer och skapa ökad öppenhetkring homosexualitet. Enligt motionärerna är det angeläget attden kommitté som arbetar med frågan utan dröjsmål kan komma framtill ett principiellt ställningstagande och att kommittén -- iden mån det behövs för utredning av de juridiska spörsmålen --tillförs ytterligare resurser, allt för att regeringen snarastskall kunna framlägga ett förslag om införande av partnerskap.I motion K424 av () anförs att det ärangeläget att utredningen om registrerat partnerskap snarastslutförs så att ges möjlighet att besluta i frågan.5.3 Utskottets övervägandenSom tidigare redovisats trädde liksomsambolagen och lagen om homosexuella sambor i kraft den 1januari 1988. De nya reglerna har således tillämpats i någotmera än . Enligt utskottets mening är det, sett från meraallmänna utgångspunkter, angeläget att effekterna avlagstiftningen systematiskt utvärderas och följs upp frånstatsmakternas sida. Det sagda gäller givetvis särskiltbeträffande genomgripande reformer som är av stor betydelse förde enskilda i samhället. Frågan om en utvärdering av den år 1987genomförda äktenskaps- och sambolagstiftningen har också fleragånger aktualiserats i olika sammanhang. tog sålundajustitiedepartementet initiativ till en hearing om utfallet avdenna lagstiftning. Vad som därvid framkom gav emellertid inteunderlag för något annat ställningstagande än attäktenskapsbalken behövde ändras på två punkter. Vid dennatidpunkt torde emellertid -- såvitt utskottet nu kan bedöma --erfarenheterna från tillämpningen av de nya reglerna ha varitalltför begränsade. Frågan fick förnyad aktualitet då,som tidigare nämnts, utskottet uttalade att tiden kunde varamogen för en utvärdering av lagen om homosexuella sambor (sebet. 1989/90:LU23). Sedermera tillkallade regeringen kommittén(Ju 1991:01) om registrerat partnerskap med uppdrag att bl.a.göra en sådan utvärdering. Enligt vad utskottet inhämtatberäknar kommittén att slutföra sitt arbete under hösten 1992.Som framgår av det anförda är önskemålet i motion L408 redantillgodosett såvitt avser lagen om homosexuella sambor. mening är det angeläget att en utvärdering nu ocksåkommer till stånd beträffande sambolagen. Det bör ankomma påregeringen att bestämma i vilket sammanhang och under vilkaformer en sådan utvärdering skall ske. Utskottet vill dockunderstryka att utvärderingen inte får leda till att detpågående utredningsarbetet rörande registrerat partnerskapförsenas. Frågorna har inte heller sådant samband med varandraatt en samordning är påkallad.Vad utskottet sålunda anfört bör med anledning avmotion L408 som sin mening ge regeringen till känna.När det härefter gäller motionerna rörande registreratpartnerskap anser utskottet -- helt i linje med sin inställningtill frågan (se bet. 1990/91:LU21) -- att resultatetav det arbete som bedrivs inom kommittén om registreratpartnerskap bör avvaktas. bör således inte genom någrauttalanden i saken föregripa kommitténs överväganden, ochutskottet avstyrker därför bifall till motionerna L414, L415yrkande 1, L416 yrkande 1, L422 samt K424 yrkande 6.6 Namnlagen6.1 Gällande rättBestämmelser om personnamn, varmed avses efternamn, mellannamnoch förnamn, finns i namnlagen (1982:670). Lagen trädde i kraftden och ersatte då lag i ämnet. Tillgrund för den nu gällande lagen ligger en strävan tilljämställdhet i namnrättsligt hänseende mellan kvinnor och mänoch till lika behandling av barn till föräldrar som är gifta medvarandra och barn till ogifta föräldrar. Den nya namnlagenkännetecknas av att den ger betydligt större utrymme än äldrebestämmelser åt den enskilde att själv bestämma vilket namn honeller han vill bära.Med mellannamn avses enligt namnlag vad som i1963 års lag kallades tilläggsnamn. Mellannamnet skall alltidbäras mellan förnamn och efternamn. Samma regel gällde enligt1963 års lag beträffande tilläggsnamn.Genom ordningen med mellannamn ges make möjlighet att visabåde sin nuvarande och sin tidigare familjeanknytning. Maken kanockså genom mellannamn upprätthålla namnsamhörighet med barn itidigare äktenskap. För barn finns möjlighet att genommellannamn visa samhörighet med båda sina föräldrar när dessahar olika efternamn. Detsamma gäller adoptivbarn och fosterbarni förhållande till resp. adoptivföräldrar och fosterföräldrar.Namnlagens bestämmelser om rätten att bära mellannamn innebäri huvudsak följande. En make som har förvärvat den andre makensefternamn får bära ett tidigare efternamn som mellannamn. Harbåda makarna under äktenskapet behållit sina tidigare efternamn,får en av dem med den andre makens samtycke bära den andresefternamn som mellannamn, under förutsättning att namnet intehar förvärvats på grund av ett tidigare äktenskap. Ett barn tillföräldrar med skilda efternamn får -- om barnet förvärvat denena förälderns efternamn -- bära den andras namn som mellannamn.Om den ena av föräldrarna gifter sig med någon annan än denandre föräldern och förvärvar den nya makens efternamn fårbarnet det namnet som mellannamn om den nya maken samtycker tilldet. För adoptivbarn finns vissa ytterligare möjligheter attbära mellannamn. Särskilda bestämmelser finns också omfosterbarns rätt att bära mellannamn.Den som vill bära ett mellannamn skall anmäla detta tillfolkbokföringsmyndigheten. Vill han eller hon inte längre bäramellannamnet skall också anmälan härom göras till dennamyndighet. Till skillnad från efternamnet är mellannamnetpersonligt och kan inte föras vidare till make eller barn.Från mellannamn är att skilja dubbelnamn, som är ett efternamnbestående av två namn vilka vart för sig kan utgöra efternamn.Namnen är i regel förenade med varandra genom ett bindestreck.Fr.o.m. lag är det inte möjligt att förvärvadubbelnamn, och namnlag innehåller en uttryckligbestämmelse om att dubbelnamn inte får godkännas som nybildatefternamn. Det intresse som skulle kunna tillgodoses genomdubbelnamn har ansetts i stället få tillgodoses genommellannamn.Namnlagens bestämmelser om efternamn innebär bl.a. attbarn vid födseln förvärvar föräldrarnas efternamn, när dessa harsamma namn. Om föräldrarna har olika efternamn, får de väljavilketdera namnet barnet skall ha, såvida de inte redan harannat barn under sin gemensamma vårdnad. I ett sådant fallförvärvar barnet vid födseln det efternamn som det senast föddasyskonet bär. Får föräldrarna välja namn, kan de också välja ettnamn som endera av dem burit som ogift. Görs inte någon anmälan,anses barnet vid födseln ha förvärvat moderns efternamn (1 §).Den som vill byta ett efternamn som har förvärvats vid födselntill ett annat efternamn som bärs av någon av föräldrarna kangöra detta genom anmälan till folkbokföringsmyndigheten. Om byteskall ske till ett efternamn, som någon av föräldrarna förvärvatgenom äktenskap med annan än den andra av föräldrarna, krävsdock samtycke av maken i det äktenskapet. Genom anmälan tillfolkbokföringsmyndigheten kan byte ske även till ett efternamnsom någon av föräldrarna senast har burit som ogift. Barn sominte fyllt kan byta efternamn ett obegränsat antal gånger.Sedan barnet fyllt får byte till annat namn med anknytningtill föräldrarna däremot ske endast en gång. Den som vill bytasitt efternamn till ett nybildat efternamn eller till ettefternamn utan anknytning till föräldrarna får göra ansökandärom hos patent- och registreringsverket, varvid vissabegränsningar gäller i fråga om namnvalet. Namnlagen medgerockså med vissa begränsningar byte till makes efternamn. En makesom under äktenskapet har bytt efternamn kan inte därefter bytatill den andre makens efternamn.Med patronymikon och metronymikon avses namn som ärbildade på genitiven av faderns resp. moderns förnamn medtillägg av -son eller -dotter. Sådana namnbildningar kangodkännas som förnamn och således ges ett barn vid födseln.Patronymikon och metronymikon som förnamn kan också förvärvassenare i livet genom anmälan till folkbokföringsmyndigheteneller ansökan hos patent- och registreringsverket. Det är vidaremöjligt att genom byte få rätt att bära ett patronymikon ellermetronymikon som efternamn, dock endast om det föreliggersärskilda skäl. Enligt namnlagens förarbeten bör som särskildaskäl för namnbytet kunna åberopas t.ex. att det önskade namnettidigare funnits som efternamn eller använts som förnamn isökandens släkt. En annan omständighet som särskilt kan beaktasär att sökanden har ett vanligt eller mindre tjänligt efternamnoch därför önskar byta till ett patronymikon eller metronymikon.6.2 MotionsmotiveringarI motion L410 av () tas upp frågorrörande mellannamn samt patronymikon och metronymikon som ensärskild namnenhet.Enligt motionären leder den nuvarande placeringen avmellannamn till att detta namn ofta uppfattas som efternamnet,vilket leder till missförstånd och därmed till svårigheter förnamninnehavaren och andra. Den pågående internationaliseringenoch inte minst vårt närmande till EG har medfört att problemetmed mellannamnets placering har accentuerats. Motionären anserdärför att namnlagen bör ändras så att mellannamnet kallastilläggsnamn och placeras efter efternamnet.Motionären anser att också bruket av patronymikon ochmetronymikon bör tas upp i ett internationellt perspektiv. Imotionen påpekas att idén med patronymikon och metronymikon äratt förfädernas förnamn med tillägg av ändelsen -son eller-dotter skall föras vidare och att detta är en hävdvunnenkulturell sedvänja som bör få leva vidare och ges bättreförutsättningar i ett europeiserat . Motionärenframhåller att dessa efternamn förs över till barnen ochnämner det fallet att sonen övertar moderns, för honommindre passande, efternamn . är dock varkennågons dotter eller dotter ty är hans morfar. Enligtmotionären kan sådana fall få negativa effekter för användningenav patronymikon och metronymikon när syftet är att namnet skallväxla mellan generationerna. I det sammanhanget nämnermotionären att patronymikon bärs som förnamn, mellannamnoch efternamn. Också den frågan behöver enligt motionären sesöver.Även i motion L421 av m.fl. (v) riktaskritik mot namnlagen. Enligt motionären är regelsystemet alltförinvecklat, och motionären finner det svårförståeligt attnamnfrågor skall handläggas både av patent- ochregistreringsverket och av folkbokföringsmyndigheterna.Motionären är emellertid särskilt kritisk mot att mellannamnetskall placeras före efternamnet, en ordning som ofta ger upphovtill missförstånd inte minst utomlands. Motionären anser attproblemen kan lösas om mellannamnet åter kallades tilläggsnamnoch därjämte placerades efter efternamnet. En annan lösning kanvara att låta den enskilde bära ett bindestreck mellanmellannamnet och efternamnet.6.3 Utskottets övervägandenUtskottet erinrar om att reglerna namnlag bygger påen omsorgsfull avvägning mellan å ena sidan intresset avnamnstabilitet och å andra sidan den enskildes önskemål om attsjälv få bestämma vilket namn han eller hon skall bära. påpekade (bet. 1990/91:LU3) vid behandlingenav en motion med i huvudsak samma syfte som de nu aktuella bördet därför krävas starka skäl för att man i något meraväsentligt avseende skall frångå den nuvarande ordningen.Det sagda gäller bl.a. bestämmelserna om byte av efternamn.Såvitt utskottet har sig bekant har dessa regler inte inneburitnågra mera påtagliga problem i den praktiska tillämpningen. Defår också anses vara till fyllest för att den enskilde i ettsådant fall som tagits upp i motion L410 skall kunna byta sittefternamn till ett som passar honom bättre. Namnlagen medgersålunda att ett barn som förvärvat den ena förälderns efternamnbyter till ett efternamn som den andre föräldern bär eller somnågon av föräldrarna burit som ogift. Han har också möjlighetatt byta till ett patronymikon eller metronymikon, dvs. ett namnsom bildats på faderns resp. moderns förnamn med tillägg avändelsen -son. Utskottet kan därför inte finna att någon ändringav namnlagen i detta hänseende är påkallad. Motionärens önskemålsynes emellertid gå längre än så och syfta till att ett förnamnskall kunna föras vidare som efternamn från generation tillgeneration med tillägg av ändelsen -son eller -dotter alltefternamninnehavarens kön.