bet · GF01UU15 · 1992-03-24 00:00:00 — I konsekvens härmedbifaller utskottet yrkande 8 i motion U202 (s). Yrkande 1 i motion U223 (v)avstyrks.Det internationella samarbetets krav och förutsättningarSammanfattning av propositionen (s. 62--104)Regeringen anför att med den omfattning dagens ömsesidiga beroenden har kanglobal säkerhet, ekonomisk stabilitet och hållbar utveckling bara uppnås genomhela världens aktiva deltagande. Förenta nationernaintar här en särställning. För biståndets vidkommande är reformer i FN:s arbetepå det ekonomiska och sociala området särskilt angelägna. Uppslutningen kringde sociala sektorernas viktiga roll i utvecklingsprocessen blir allt större.Regeringen anger att det som särskilt kännetecknat de senaste årens storakatastrofer, som de i , , , ochLiberia, är att dessa krävt stora och snabba hjälpinsatser samt att de ärpolitiskt känsliga och har skapat svåra och i vissa fall långvarigaflyktingsituationer. Även i har katastofliknandeförhållanden uppstått på flera håll. har spelat enledande roll i arbetet med att förbättra FN:s och dess biståndsorgansmöjligheter att agera.Det är enligt regeringen ett väl känt faktum att det i krissituationer alltidär de fattigaste människorna som drabbas värst. Regeringen anser att det ärinsikten om de bakomliggande faktorernas påverkan på fattigdomens konsekvensersom i hög grad styrt och fortsättningsvis bör styra vårt bistånd. För attangripa fattigdomens kärna bör man också se katastrofbistånd som tillfälligstödåtgärd som kompletterar det reguljära utvecklingssamarbetet med vårasamarbetsländer.Katastrofanslaget har under /91 kommit att utnyttjas fullt utför i första hand akut nödhjälp i områden som och Mellanöstern.Omfördelning från andra anslag har varit nödvändig, vartill kommer attriksdagen tog initiativ till extra insatser våren 1991.För att även i fortsättningen skall kunna engagera sig för dekatastrofdrabbade krävs enligt regeringen ökade medel till akut nödhjälp, tillförebyggande katastrofinsatser och till återuppbyggnadsinsatser.Beträffande demokrati och mänskliga rättigheter säger regeringen ipropositionen att en stark drivkraft i regeringens engagemang för demokrati ochmänskliga rättigheter i de fattiga länderna är oro över de övergrepp somförekommer och över brister på demokratisk utveckling på många håll.Demokratimålet har en central roll i utvecklingssamarbetet. Att värna om demänskliga rättigheterna är att vägledas av principen om människors lika värdeoch om varje människas inneboende värdighet, och det alldeles oavsett ras, kön,språk eller religion.Idéerna om rättsstaten, yttrandefrihet och politisk pluralism inklusiveflerpartisystem är enligt regeringen allmängiltiga. De är lika relevanta ifattiga som rika länder. Den kraftiga betoningen på att värna de mänskligarättigheterna vilar inte endast på en principiell syn på utveckling. Denåterspeglar också det faktum att krav på politiska friheter och demokrati nuhöjs i många , varav flera ingår i kretsen av svenska programländer.Reformer och politiska system måste enligt regeringen förankras i ländernasegna erfarenheter och traditioner för att bli legitima och hållbara. Regeringenanger att som biståndsgivare bör föra en aktiv dialog omdemokratifrågorna med samarbetsländerna. Det är enligt regeringen angeläget attdenna process rymmer klara budskap och tydliga signaler. Biståndsdialogen måstedärför bli ett mer verkningsfullt instrument för att främja pluralism,flerpartisystem och mänskliga rättigheter.Den särskilda anslagsposten Demokrati, mänskliga rättigheter och humanitärtbistånd som inrättades under /92 har hög utnyttjandegrad och harstimulerat till nya typer av insatser. Bl.a. har man från svensk sida enligtregeringen kunnat tillmötesgå en stor efterfrågan på stöd i samband medallmänna val. FN har en naturlig roll när val ingår som ett led i en merövergripande fredsprocess. Flera skäl talar enligt regeringen för att prövamöjligheten att stärka oberoende internationella institutioner vilka kan påtasig att övervaka länders efterlevnad av demokratiska regler och principer,särskilt i samband med val. Denna fråga utreds inomutrikesdepartementet.Demokratibiståndet uppvisar enligt regeringen en nödvändig bredd, SIDA, BITSoch SAREC är alla engagerade i en rad insatser för demokrati och mänskligarättigheter. bör enligt propositionen i ökad utsträckning välja kanalerför biståndet som inte har anknytning till mottagarländernas myndigheter ochregeringar. Regeringen anser att frågan om statens roll i , särskilti de afrikanska krisländerna, har central betydelse i det förändringsarbete sommåste bedrivas i biståndet . Regeringen avser därför attta initiativ till ett utvecklingsarbete på detta område, där kompletterandekanaler för biståndet övervägs.Vad avser miljö och utveckling anser regeringen att det är av ömsesidigtintresse för både i- och att bedriver en politik somfrämjar en långsiktig hållbar utveckling, bekämpar fattigdomen och minskarpåfrestningarna på miljön.Enligt regeringen kommer det att krävas ökade resursöverföringar förmiljöinsatser i av åtminstone två slag. För det första, måste ett ökatsamarbete ske med för att bistå dem att lösa de direktfattigdomsrelaterade miljöproblemen. För det andra, måste ett ökat samarbeteske med u-länerna för att de skall kunna delta i globala miljöåtgärder, t.ex.åtgärder mot klimatförändringar och åtgärder mot uttunning av ozonskiktet. Ibåda fallen måste enligt regeringen samarbetet integreras med den övergripandeutvecklingspolitiken i de enskilda för att bli verkningsfullt.Vad gäller befolkningsfrågor anser regeringen att bristen på ekonomiskutveckling, på utbildning för kvinnor och bristande tillgång till mödra- ochbarnavård är faktorer som håller födelsetalet uppe på en oacceptabelt hög nivå.Utbildning och läskunnighet för kvinnor har mycket starka samband med minskatbarnafödande och sänkt barnadödlighet. Barnafödandet är också lägre i länderdär ekonomin förbättrats mer stadigvarande.Insikten om att befolkningsfrågan måste ses utifrån ett brett perspektiv ochutifrån individens behov har vuxit sig allt starkare . Sverigebör enligt regeringen därför fortsätta att lämna bistånd som en integrerad delav insatser som syftar till att bidra till en balans mellan befolkning ochresurser. Detta bör ske genom en aktiv dialog med mottagarländerna kringbefolkningsfrågans betydelse. Även specifika familjeplaneringsinsatser börgenomföras där det bedöms vara effektivt. Regeringens avsikt är enligtpropositionen att höja ambitionen i fråga om bistånd på befolkningsområdet.I propositionen diskuteras också en ny roll för FN. kommerenligt regeringen att ställa krav på större finansiella resurser förmultilateral verksamhet. Ett starkare och mer effektivt FN måste i högre gradän nu bygga på ett gemensamt finansiellt ansvarstagande. Det är angeläget attnå fram till en ökad samsyn om vilka principer som skall styrabidragsfördelningen . Medvetenheten måste också stärkas om att detär ett gemensamt givar- och mottagarintresse att tillgängliga resurserutnyttjas mer effektivt.I dag kanaliseras mer än två tredjedelar av FN:s årliga resurser om ca 5miljarder US dollar till bistånd. på detta område har växtfram som resultat av successivt identifierade behov. Den splittradeorganisationsstrukturen, överlappning av många FN-organs mandat och bristen påkoordinering har enligt propositionen dock lett till att FN på många områdensaknar kritisk massa för att kraftfullt kunna spela en ledandeutvecklingspolitisk roll. och strävan är att skapa en så bredförankring som möjligt bland medlemsländerna för konstruktiva reformer så attFN bättre kan möta 1990-talets utmaningar och problem.Vad beträffar kvinnoinriktat bistånd avser regeringen att även ifortsättningen aktivt verka för att kvinnofrågorna uppmärksammasinternationellt.Kvinnans roll i utvecklingen är enligt regeringen inte endast en fråga omjämställdhet och rättvisa. Det finns t.ex. ett fastställt samband mellankvinnors utbildning och befolkningstillväxt -- bättre utbildade kvinnor föderofta färre barn. Vidare är kvinnor i minst lika hög utsträckning som mändelaktiga i produktionen.Det är enligt regeringen viktigt att öka satsningarna påinformationsverksamhet för att söka ge en så bred bild som möjligt avsituationen i och resultaten av svenskt bistånd ochutvecklingssamarbete.Mottagarlandets ansvar måste återupprättas. Ansvaret gentemot den egnabefolkningen måste bli tydligt och rollfördelningen mellan biståndsgivarna ochmottagarländerna måste klarläggas.Erfarenheterna från det insatser visar att endast enutveckling som är väl förankrad i inhemska förhållanden och politik harmöjligheter att lyckas. Omvärldens bidrag till förändringar är viktiga.Avgörande är ändå inhemskt initierade förändringar. Därför måste ansvarutkrävas och förändringar genomföras inom länderna. Demokratisering, respektför mänskliga rättigheter och social mobilisering frmstår allt tydligare somförutsättningar för en hållbar politik.Det är enligt regeringen viktigt att biståndet utformas så att detunderlättar en mobilisering av landets egna resurser. Biståndets huvudsyftemåste vara hjälp till självhjälp, att så långt det är möjligt främja detproduktiva utnyttjandet och utvecklingen av de resurser som redan finns imottagarländerna, exempelvis stöd till familjejordbruk, privatisering avstatliga kreditinstitut, avskaffande av priskontroll, etc.Regeringen betonar vikten av övergång till marknadsekonomi. Marknaden är enviktig utvecklingskraft men den är inte den enda lösningen påu-ländernas problem. Ansvarsfulla satsningar på social utveckling är ocksåbetydelsefulla liksom utveckling och uppbyggnad av samhälleliga institutionersom sätter ramar och fastställer spelregler. Rättsstaten måste enligtregeringen också värnas.Programbistånd förutsätter dock att mottagaren har vilja, kapacitet ochförmåga att fördela de ekonomiska resurserna på ett effektivt ochutvecklingsfrämjande sätt. I de flesta fall förutsättsstrukturanpassningsprogram med stöd av , Internationellavalutafonden och givarsamfundet. Med dessa förutsättningar uppfyllda, anserregeringen att programbistånd är en effektiv biståndsform för långsiktigutveckling.Det bilaterala biståndets organisation och arbetsformer behandlades avriksdagen i samband med ställningstagande till förra årets proposition. I vissafall finns dock enligt regeringen behov av en klarare fördelning av ansvarmellan SIDA och övriga biståndsmyndigheter samt mellan myndigheterna ochregeringskansliet. Regeringen avser därför att genom fortsatt översyn avstyrnings- och samverkansformerna ytterligare effektiviserautvecklingssamarbetet.Frågan om inrättandet av ett separat utvärderingssekretariat diskuteradesi utrikesutskottet på grundval av regeringens proposition 1990/91:100 bilaga 5och en särskild motion i frågan. Utskottet konstaterade att det kan finnasfördelar med en fristående utvärderingsfunktion för att komplettera det arbetesom görs inom de enskilda biståndsorganen, i enlighet med förslaget iutredningen, och uttalade sig intresserat av att få ta del av kommande förslag.Regeringen återkom i kompletteringspropositionen 1990/91:150 med förslag om attett sekretariat skall inrättas. Förslaget fick en positiv behandling iriksdagen.I enlighet med beslut avser regeringen enligt propositioneninrätta en tidsbegränsad försöksverksamhet med ett sekretariat förutvecklingspolitiska utredningar. Sekretariatet bör enligt regeringenorganiseras som en kommitté under med ett tvåårigt mandat.Därefter bör organisationsformen prövas på nytt.Angående biståndet och EG säger regeringen att som medlem i EGkommer att bidra till ett relativt omfattande bistånd som går till de flesta avvärldens med tyngdpunkten i . Enligt regeringens bedömningkommer en anslutning till EG inte att föranleda någon omläggning avinriktningen för den svenska biståndspolitiken. Att kanalisera en del avbiståndet genom EG är enligt regeringen förenligt med nuvarande mål påbiståndsområdet och i hög grad jämförbart med det multilaterala bistånd Sverigei dag medverkar i. Det övriga svenska biståndet kommer, som EG ser ut ,enligt regeringen att påverkas endast i mindre grad.Regeringen behandlar i propositionen den utredning om det svenskamultilaterala utvecklingssamarbetet som presenterats av enparlamentariskt sammansatt kommitté.Kommitténs betänkande Bistånd genom internationella organisationer (SOU1991:48) framlades och har remitterats till ett stort antalmyndigheter och organisationer.Kommitténs bedömning är att kapacitetsproblemet är av avgörande betydelse viden diskussion av många av de frågor som direktiven ställer. Särskilt gällerdetta frågor rörande måluppfyllelse, effektivitet och inflytande.Sedan mitten av 1970-talet uppgår det svenska multilaterala biståndet till entredjedel av det totala svenska biståndet. Kommittén har noterat att detmultilaterala biståndets andel av det totala biståndet utgör ivåra nordiska grannländer. Frågan om detta skulle vara en lämplig riktpunkt fördet svenska multilaterala biståndets utveckling kräver enligt kommitténöverväganden som ligger utanför kommitténs uppdrag.Kommittén säger avslutningsvis vad avser fördelningen av det svenskamultilaterala biståndet mellan olika internationella organisationer på grundvalav de tre viktigaste kriterierna måluppfyllelse, effektivitet och inflytande"att det i kretsen av multilaterala organisationer finns tillräckligt många ochgoda biståndsförmedlare för att det multilaterala biståndet skall kunna ökasväsentligt. Att en sådan ökning är motiverad är enligt kommitténs uppfattninguppenbart".Regeringen säger att det är väsentligt att på lämpligt sätt främja svenskaföretags möjligheter att på lika villkor medverka i projekt som finansieras avde multilaterala biståndsorganen. Regeringen förutser en fortsatt högmultilateral andel av det svenska biståndet och ett aktivt svenskt engagemang idet multilaterala samarbetet.De brister och strukturella problem som finns i det multilaterala systemetgör att dess potential inte realiseras till fullo. Speciellt FN-systemet harutvecklats till ett fragmenterat system med en flora av olika, delvisduplicerande mindre organ som är svåra att överblicka. bör, enligtregeringens uppfattning, aktivt verka för att genomföra förbättringar ochreformer i syfte att uppnå ett effektivt fungerande multilateralt system.Måluppfyllelsen i det multilaterala biståndet som helhet är enligt regeringenmycket svårbedömd och uppvisar stora variationer från organisation tillorganisation, från verksamhet till verksamhet. Däremot förefaller det utantvekan vara så att två av de största mottagarna av svenskt multilateraltbistånd, och , är organisationer som i sin målinriktning ochverksamhet i stort överensstämmer väl med de svenska biståndspolitiska målen.Regeringen ser det dock som angeläget att förstärker sina insatser föratt höja effektiviteten i det multilterala biståndet, dels genom att arbetaaktivare för en effektivare ansvarsfördelning i systemet som helhet och enförstärkning av organisationernas inre effektivitet i administration ochstyrformer, dels genom att arbeta för bättre kvalitet och effektivitet i självaprojekt- och programverksamheten. Detta kan enligt regeringens mening bäst skepå tre olika sätt: 1) genom att verka för att förstärkta utvärderingsfunktioneri organisationerna och ta bättre del av deras resultat, 2) genom att bättreutnyttja internationella utvärderingar av multilateral verksamhet, 3) genom attverkställa egna utvärderingar av olika organisationer där även SIDA:sfälterfarenheter tas tillvara. Det föreslagna utvärderingssekretariatet förbiståndsfrågor bör kunna spela en viktig roll på detta område.Regeringen delar helt kommitténs och flertalet remissinstansers uppfattning,att det finns utrymme för ett bättre utnyttjande av och Nordensinflytandemöjligheter i FN-organen och i det multilaterala systemet över huvudtaget.Regeringen avser att på basis av de rekommendationer som har lämnats avkommittén och flera remissinstanser och i samråd med biståndsmyndigheterna seöver multibiståndets omfattning och inriktning.Det Nordiska syfte har varit att formulera förslag tillförändringar som kan stärka och effektivisera FN:s verksamhet på utvecklings-och katastrofområdet. överlämnades till FN:s generalsekreterareslutrapporten från projektet, "The United Nations in Development: Reform Issuesin the Economic and Social Fields, A Nordic Perspective, Final Report by theNordic ".I rapporten sammanfattas förslag på reformåtgärder som befunnits vara av högpolitisk relevans och prioritet; bl.a. medlemsländernas förmåga och möjlighetertill styrning av FN-systemet genom ett nytt International Development Counciloch mindre exekutivstyrelser. Regeringen delar det synsätt som redovisas islutrapporten.Inget organ inom FN förmår enligt Nordiska på etttillfredsställande sätt ge dessa olika aktiviteter sammanhållna och entydigariktlinjer. Förslaget om att upprätta ett internationellt utvecklingsråd (IDC)syftar till att samla alla medlemsstaters ministrar förutvecklingsfrågor till ett möte där de övergripande riktlinjerna för FN:sbiståndsverksamhet diskuteras och läggs fast. Detta kan eventuellt bli en delav ett reformerat Ecosoc.I slutrapporten presenteras förslag till ett nytt finansieringssystem med enkombination av tre former av bidrag till FN:s biståndsverksamhet. Den förstaformen utgörs av reguljära bidrag från alla. Den andra formen av bidrag skallske i form av förhandlade bidrag. Den tredje formen av bidrag skall, som ,utgöras av frivilliga bidrag på toppen av de två föregående bidragsformerna.Ett bidragssystem av det slag som föreslås skulle enligt förslagsställarnaockså ha större möjlighet att dra till sig additionella resurser.UtskottetUtskottets överväganden jämte motionssammanfattningar återfinns under dennarubrik under tio delrubriker:Övergripande principer och riktlinjerDemokrati och mänskliga rättigheterBistånd för ekonomisk återhämtning, skuldfrågorLandsbygdsutveckling, m.m.Anpassad teknologiBefolkning och sociala frågorKvinnoinriktat biståndLandprogram, landval m.m.Bindning av biståndetUtredningar m.m.Övergripande principer och riktlinjerSammanfattning av motionernaI motion U202 (s) yrkande 1 föreslås att biståndet skall avspegla synen påmänniskors lika värde och de fattiga folkens rätt att erhålla bistånd somuttryck för internationell solidaritet. I samma motions yrkande 2 föreslås attriksdagen särskilt betonar biståndssamarbetets övergripande mål, att höja defattiga folkens levnadsnivå.I motion U213 (m) föreslås upprättandet av ett särskilt kulturmål i Sverigesbiståndspolitik. Enligt motionären behövs detta för att utvecklingsländernaskulturella särart skall kunna bevaras.I motion U229 (m) yrkande 1 föreslås att svensk biståndspolitik bör inriktaspå att påverka mottagarlandets ekonomiska politik, koncentreras på offentligavaror och tjänster, förvaltningsbistånd och katastrofbistånd. Dessutom bör,enligt motionären, biståndsresurserna överföras på ett sätt som är anpassattill mottagarländernas svaga institutionella struktur.I motion U214 (fp) föreslås att inte skall ge bistånd till u-ländersom väljer att använda stora delar av sina resurser till militära ändamål. Enminskning av militärutgifterna bör i stället stimuleras.Yrkande 2 i motion U223 (v) föreslår att de fem biståndspolitiska målen förSveriges bistånd skall ligga fast samt styra allt svenskt bistånd, oavsettgenom vilket organ det kanaliseras.I motion U5 (nyd) yrkande 2 föreslås att biståndet i största möjligautsträckning bör satsas på projekt där svenskt kunnande och svenska företagskompetens utnyttjas.I motion U233 (nyd) föreslås att viss del av biståndsmedel börfördelas enligt en ny princip, en princip där biståndsmedlen får bekostaimporten av varor för vidare befordran till andra behövandeu-länder. De mottagna varorna kommer att ligga i nivå med mottagarlandetsteknologiska standard. råvaror bör ges ett bättre pris vilketenligt motionärerna främjar en ekonomisk utjämning mellan u- och i-länder.UtskottetDet övergripande målet för det svenska biståndet är att höja de fattigafolkens levnadsnivå. Detta har slagit fast. Inomramen för det övergripande målet ryms flera ambitioner som sinsemellankompletterar varandra och saknar egentlig rangordning. Biståndet skall enligtdessa delmål bidra till resurstillväxt, ekonomisk och social utjämning,ekonomisk och politisk självständighet, en demokratisk samhällsutveckling,vilket bl.a. förutsätter respekt för mänskliga rättigheter samt en framsynthushållning med naturresurser och omsorg om miljön i mottagarländerna.Utskottet konstaterar att det föreligger en bred politisk samstämmighet om debiståndspolitiska målen. Utskottet anser i likhet med motionärerna i motionU202 (s) att mänskliga rättigheter och demokrati är universella värden. En sundekonomisk utveckling och social rättvisa i är lika mycket enangelägenhet för i-länderna som för de fattiga länderna själva. Det är enligtutskottet viktigt att i-länderna inte för en politik som försvårar dennautveckling. Flera i-länder har exempelvis alltför restriktiva importregler.Med det ovan anförda får yrkande 1 och 2 i motion U202 (s) betraktas sombesvarade.Det bör enligt utskottet vara en strävan i biståndssamarbetet att understödjaen utveckling i som sker med hänsyn till de historiska ochkulturella förutsättningar som finns i varje enskilt land. Det är i frihet ochdemokrati som den kulturella särarten bäst kan tas till vara. Utskottet delarde ambitioner som uttrycks i motion U213 (m), men anser inte att det ärpåkallat med ett särskilt kulturmål i biståndspolitiken. Som utskottetkonstaterade i föregående biståndsbetänkande har kultursamarbetet, somfinansieras genom anslagsposten Särskilda program, dessutom ökat kraftigt undersenare år.Därmed avstyrks motion U213 (m).Utskottet konstaterar att flera av de krav på svensk biståndspolitik somuttrycks i motion U229 (m) redan är tillgodosedda. Katastrofbistånd utgörexempelvis redan en viktig del av det svenska biståndet. De erfarenheter somvunnits inom ramen för det internationella biståndssamarbetet har vidare letttill att ökad uppmärksamhet ägnas den ekonomisk-politiska miljö som biståndethar att verka i. Krav ställs alltmer på att biståndet skall vara effektivt ochmotiverat. De reformprogram som genomförs i med stöd av IBRDoch IMF är exempel på detta. Strukturanpassning och ekonomisk reformpolitik ärenligt utskottet väsentliga om den marknadsekonomiska tillväxten skall kunnastimuleras. De krav som presenteras av de multilaterala organisationerna ställsdock inte ensidigt, utan i samråd med mottagarlandet.Industriella projekt finansierade med biståndsmedel är enligt utskottetberoende av goda ekonomisk-politiska förhållanden för att kunna fungera somavsett. Såväl i som i andra givarländer har därför bistånd pånäringslivsområdet alltmer kommit att inriktas på att skapa en miljö därföretagande och entreprenöranda kan växa. I vissa fall kan det dock varanödvändigt att vissa traditionella industriprojekt ändå ägnas uppmärksamhet.Ett viktigt område är exempelvis rehabilitering av industri.Utskottet delar inte motionärens åsikt att som givarland bör övergebistånd som satsas på industriell och annan näringslivsverksamhet. Som påpekatsär det tvärtom av vikt att den ekonomiska tillväxten stimuleras, bl.a. genombättre betingelser för småindustri och hantverk.Därmed avstyrks yrkande 1 i motion U229 (m).Utskottet anser i likhet med motion U214 (fp) att det är olyckligt att mångau-länder satsar stora resurser till militära ändamål. Enligt UNDP:s HumanDevelopment Report 1991 kan spara potentiella anslagshöjningar påöver miljarder endast genom att frysa militärutgifterna pånuvarande nivå. Om i-länderna reducerade sina militära utgifter skulle,enligt samma rapport, ca miljarder frigöras .