bet · GG01UbU3 · 1992-12-03 00:00:00 — att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av att stärka jämställdhetenmellan män och kvinnor inom såväl grundutbildning somforskning.1991/92:Ub809 av () vari yrkas att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförtsom behovet av att stimulera utbildningen i esperanto (delvis).1991/92:A805 av och () variyrkas29. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om linjeval och utveckling av de mindrehögskolorna.1991/92:A817 av m.fl. (fp) vari yrkas6. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om jämställdhet i utbildningen (delvis). InledningDen reformerades den högre utbildningen på ettgenomgripande sätt. De statliga universiteten ochfackhögskolorna och ett stort antal andra läroanstalter medeftergymnasial utbildning under statligt, kommunalt ellerlandstingskommunalt huvudmannaskap sammanfördes under ettgemensamt begrepp: högskolan. Den vidgade högskolanssamhälleliga betydelse motiverade att en särskild lagstiftades, högskolelagen (1977:218). I denna gavs grundläggandebestämmelser om verksamheten inom högskolan, om målen förhögskoleutbildningen och om huvudddragen i formerna förhögskolans planering och ledning. Vidare togs i högskolelagenin bestämmelser om högskoleutbildning och omobligatoriskt medlemskap i studerandesammanslutningar --bestämmelser som under alla förhållanden måste regleras i lag.På grundval av bemyndiganden i högskolelagen har regeringenutfärdat en högskoleförordning (1977:263). Ihögskoleförordningen regleras relativt detaljeratstudieorganisationen, tillträdet till högskoleutbildning,examination och betygsättning, forskarutbildning, de olikastyrorganens sammansättning, uppgifter och befogenheter, vilkatjänster som får finnas inom högskolan och hur de skallinrättas och tillsättas, behörighetsregler ochbefordringsgrunder för lärartjänster, m.m. Högskolelagen ochhögskoleförordningen har tillsammans sörjt för en relativt storenhetlighet i organisation och verksamhet inom högskolan iSverige.Under åren sedan högskolelagen antogs har såväl lagen somhögskoleförordningen ändrats och på många punkter.Väsentliga förändringar har skett t.ex. när det gällertillträdesbestämmelserna till högskoleutbildning,bestämmelserna om lärartjänster och bestämmelserna omhögskolestyrelsernas ställning och sammansättning samtstyrorganen på mellannivå inom en högskoleenhet. Många avförändringarna har inneburit en uppluckring av enhetligheten, isyfte att möjliggöra bättre anpassning till lokalaförutsättningar och olika utbildningars behov. En beslutsnivå-- regionstyrelserna -- har avskaffats varvid ytterligareansvar lades på respektive högskoleenhets styrelse.Vid sitt tillträde uttalade den nya regeringen iregeringsförklaringen att den var inriktad på att stärkaSverige som en kunskapsnation och att den ville sträva efteratt skapa mer autonoma universitet och högskolor. Proposition1992/93:1 innehåller förslag om en helt ny högskolelag somgrundval för en kraftig avreglering av verksamheten inomuniversitet och högskolor och därmed en ökad självständighetför dessa. De förändringar av villkoren för den högreutbildningen och forskningen som genomförts under de senastedecennierna har enligt propositionen präglats av en tro påcentral planering med dålig förankring i den verklighet ivilken universiteten och högskolorna skall fullgöra sinauppgifter. En strategi redovisas för att förändra det svenskauniversitets- och högskolesystemet. Enligt regeringen är störrefrihet för universiteten och högskolorna motiverad avprincipiella skäl, för att värna mångfalden och friheten isamhället i stort. Propositionens titel, Universitet ochhögskolor -- frihet för kvalitet, anger vidare ett sambandmellan ökad frihet å ena sidan och höjd kvalitet å den andra.Att höja kvaliteten inom utbildning och forskning kommer enligtpropositionen att vara avgörande för framtidautveckling.Strategi för förändringar av universitets- ochhögskolesystemetRegeringen föreslår att tre generella metoder skall användasför att förändra det svenska universitets- ochhögskolesystemet:*Ökad frihet för och skapande av incitament för utvecklingoch kvalitet inom statliga universitet och högskolor. *Införandet av fasta och entydiga regler för relationernamellan staten och fristående universitet och högskolor. *Förändrat, icke-statligt huvudmannaskap för vissauniversitetoch högskolor.Större delen av propositionen ägnas åt förslag som kanhänföras till den första av dessa tre metoder. Dessa förslagkommer att behandlas utförligt i det följande.När det gäller den andra metoden anförs i propositionen attregeringens erkännande av fristående universitet och högskolorbör kunna göras i två kategorier, nämligen de som får rätt attutfärda examina enligt högskoleförordningen och de som dessutomfår statsbidrag för driften av verksamheten. I båda fallenkommer staten att sluta civilrättsligt avtal som reglerar vissavillkor och skyldigheter med avseende bl.a. på universitetetseller högskolans rätt att utfärda examina, deltagande iuppföljning och utvärdering, statens krav på insyn i driftenoch, när statsbidrag utgår, statsbidragets storlek samt avtaladutbildningsvolym och utbildningsresultat. Ansökningar omerkännande skall remitteras till utvärderingssekretariatet,innan regeringen tar ställning.Om den tredje metoden, att överföra vissa statligauniversitet och högskolor till privaträttslig form, anförs ipropositionen att regeringen nu prövar de praktiska ochprincipiella frågorna för att skapa universitetsstiftelser.Dessa kan ges en väsentligt utökad autonomi jämfört med destatliga universiteten och högskolorna. Högskolelag ochhögskoleförordning skall inte gälla. Utbildningsministernförutser i förlängningen en rad intressanta profileringar --bl.a. i form av nya och förbättrade samarbetsformer mednäringslivet och det omgivande samhället -- och tror att dettakommer att verka vitaliserande även på de helt statligauniversiteten och högskolorna. Till denna metod avser hanenligt propositionen att återkomma senare.Invändningar mot regeringens strategi, särskilt förslaget attombilda statliga universitet och högskolor till stiftelser,anförs i fyra motioner. Inga bärande skäl för en sådanombildning har framförts och kapitalbehovet skulle bli mycketstort, heter det i motion 1991/92:Ub805 (s) yrkande 2, somväcktes under allmänna motionstiden och således innanproposition 1992/93:1 lades fram för . I motion1992/93:Ub12 (s) yrkande 4 hävdas att ett offentligtfinansierat högskolesystem ger högskolorna större möjligheteratt i sin verksamhet stå fria från intressen utanför.Motionärerna motsätter sig en stiftelsebildning som skulleinnebära en överföring av stora förmögenhetsmassor tillprivaträttslig drift i syfte att uppnå mycket tvivelaktigaeffekter. De vänder sig mot tanken att genomstiftelsebildningen undgå mycket av den reglering -- ihögskolelag och högskoleförordning -- som syftar till attgarantera rättstrygghet och inflytande för de studerande ochanställda. Att genom stiftelser skapa annorlundasamarbetsformer med näringslivet för vissa av högskolornainnebär att den konkurrens som regeringen förordar påhögskolans område inte skulle kunna ske på lika villkor mellanhögskolor med olika huvudmän. Även motion 1992/93:Ub2 (s)yrkande 1 avvisar förslaget om stiftelsebildning. Det är enligtmotionärerna ofullständigt redovisat i propositionen, bl.a.belyses inte konsekvenserna av ett ändrat huvudmannaskap vadgäller offentlig insyn, personal- och studerandeinflytande,avgiftsfinansiering m.m. Bristen på konkreta förslag ipropositionens avsnitt 3, där strategin redovisas, påtalasockså i motion 1992/93:Ub23 (v). Motionärerna anser att ettavhändande från statens sida av såväl ekonomiska somkunskapsmässiga resurser kräver noggrann utredning innan detgenomförs. De finner det också inkonsekvent att hävdadels att högskolelagen bara skall innehålla det allraväsentligaste, dels att detta det allra nödvändigaste inteskall gälla för stiftelseorganiserade universitet ochhögskolor. Därför yrkas i motionen avslag på propositionensförslag under detta avsnitt (yrkande 12).Ny demokrati hävdar i motion 1992/93:Ub24 (nyd) yrkande 22att akademiska lärosäten skall vara fria, självständiga enhetersom själva bestämmer om inriktningen på sin utbildning ochforskning och om sin organisation, själva utser sin styrelse,sin rektor och sina professorer och fritt konkurrerar medvarandra om studenter, lärare och forskare etc. Den statligastyrningen skall omfatta ett absolut minimum. Högskolor ochuniversitet kan drivas i flera olika juridiska former, t.ex.som stiftelser, kooperativ eller aktiebolag. En forcerad allmänavreglering är emellertid viktigare än att diskutera hurhuvudmannaskapet skall vara.Ett utredningsförslag från forskningsråd omett nätverksuniversitet i genom sammanfogning avhögskolorna i --och tas upp imotion 1991/92:Ub485 (m), som väcktes innan proposition1992/93:1 lades fram för . De två högskolorna börenligt motionärerna av regeringen utses till ettfriuniversitet.Chalmers tekniska högskola skulle vara ett lämpligt objektför ombildning till stiftelse, enligt motion 1991/92:Ub557(fp), som också väcktes innan proposition 1992/93:1 lades framför . En förutsättning är dock att tillräckligtstiftelsekapital kan avsättas. Motionärerna framkastarförslaget att ta kapitalet från löntagarfonderna.Utskottet konstaterar att regeringen lagt fram konkretaförslag endast beträffande den första av de tre i propositionenangivna metoderna för att förändra universitets- ochhögskolesystemet. Till de olika delarna i förslaget när detgäller att öka friheten och skapa incitament för utveckling ochkvalitet inom statliga universitet och högskolor återkommerutskottet i det följande. Att det skapas fasta och entydigaregler för relationerna mellan staten och friståendeuniversitet och högskolor -- den andra metoden i regeringensstrategi -- är enligt utskottets mening mycket angeläget.Utskottet har inget att invända mot vad som anförs ipropositionen i den delen, exempelvis om attutvärderingssekretariatet skall yttra sig innan regeringen tarställning. Dock förutsätter utskottet att regeringen återkommermed närmare redovisning av vilka de fasta och entydiga reglernaavses vara, t.ex. när det gäller kriterier för examensrätt ochskillnaden mellan dessa och kriterierna för statsbidrag.I fråga om ändrat huvudmannaskap för vissa nu statligauniversitet och högskolor, eventuellt bildandet av stiftelser,finns inte, vilket redan framgått, något konkret förslag. Någonproposition om detta finns inte upptagen ipropositionsförteckningen , varför utskottetförutsätter att den kommer . När ett konkret förslagunderställts utgår utskottet från att många av defrågor som rests i motionerna får svar. Först då finns det skälför att ta ställning i frågan om stiftelsebildning.Utskottet kan inte ställa sig bakom de idéer som framförs imotion 1992/93:Ub24 yrkande 22 om att alla universitet ochhögskolor skall vara så gott som helt fria från statligreglering. Det är bl.a. inte rimligt att universitet ochhögskolor som stöds av staten helt själva skall bestämma om sinutbildningsinriktning utan att vara bundna av något uppdragfrån staten. Rättssäkerheten för studenter och anställdafordrar också viss statlig reglering av högskolornasorganisation.Med det anförda föreslår utskottet att med avslagpå motionerna 1991/92:Ub805 yrkande 2, 1992/93:Ub2 yrkande 1,1992/93:Ub12 yrkande 4, 1992/93:Ub23 yrkande 12 och1992/93:Ub24 yrkande 22 godkänner vad som anförts i proposition1992/93:1 om strategin för förändringar av det svenskauniversitets- och högskolesystemet.I frågan om ett nätverksuniversitet i harutskottet i sitt av godkända betänkande 1991/92:UbU15hänvisat till den kommande forskningspropositionen. Med sammahänvisning föreslår utskottet att avslår motion1991/92:Ub485. Utskottet anser inte heller att det finnsanledning att gör det tillkännagivande som föreslås imotion 1991/92:Ub557, som därför bör avslås.Omfattningen av statens styrning av universitet ochhögskolor berörs av fyra yrkanden i motion 1992/93:Ub24(nyd). Där föreslås (yrkande 14) att det inte skall vararegeringen som i lagen ges rätt att utfärda föreskrifter omtillfällig avstängning av studenter, utan denna rätt skalltillkomma varje högskola. Också rätten att meddela föreskrifterom avskiljande tills vidare från utbildningen (1 kap. 6 §lagförslaget) skall enligt motionen (yrkande 15) tillkommavarje högskola i stället för regeringen. Motionärerna föreslårvidare att nämnda lagparagraf förkortas genom att andra stycket(om att en förutsättning för avskiljande skall vara att detfinns risk för att studenten orsakar skada) utgår. I sammamotion (yrkande 17) föreslås att 1 kap. 10 § (om attregeringens tillstånd skall krävas för att kommun skall fåanordna högskola), 4 kap 4 § (om kårobligatoriet) samt helakap. 5 i lagförslaget skall utgå. Vidare föreslås (yrkande 21)att skall göra ett tillkännagivande om den strategiför akademisk utbildning som skisseras i motionen. Den går utpå att man accepterar attutbildningskostnaderna blir vad de blir, och att kvalitet görstill den enda restriktionen. Målet skall vara att så snabbt sommöjligt uppnå världens bästa akademiska grundutbildning. Deenskilda högskolorna skall själva ha kontrollen, bl.a. i frågaom kvaliteten på de studenter som accepteras. Staten skallenligt motionen genom anordna enkontroll av kontrollen.Utskottet anser att de frågor som regleras i lagförslaget ide paragrafer som tas upp i motion 1992/93:Ub24 yrkandena 14,15 och 17 är av sådan vikt, bl.a. från rättssäkerhetssynpunkt,att det bör vara regeringens ansvar att reglera dem. Denskisserade strategin (yrkande 21) skulle innebära mycketlångtgående ekonomiska åtaganden för staten, som utskottet intekan tillstyrka. Den innebär också att staten avhänder sigmöjligheterna att styra utbildningsutbud ochkompetensförsörjning i samhället på ett sätt som utskottet inteheller kan ställa sig bakom. Utskottet avstyrker därförförslaget att 1 kap. 10 §, 4 kap. 4 § samt 5 kap. skall utgå urlagen.Med hänvisning till det anförda föreslår utskottet attriksdagen med avslag på motion 1992/93:Ub24 yrkandena 14, 15,17 och 21 antar det i proposition 1992/93:1 framlagda förslagettill högskolelag såvitt avser 4kap. 4, 5 och 6 §§ samt 5 kap.1, 2, 4 och 5 §§.Utskottet återkommer i det följande till formuleringen av 1kap. 10§ samt av 5 kap. 3 §.Rättssäkerheten för enskilda studenter och lärare ärenligt propositionen ett av skälen till att vissa frågor måstevara centralt reglerade. Friheten skall vara . Det sominte uttryckligen är reglerat i högskolelagen ellerhögskoleförordningen skall vara fritt för högskolorna attinrätta och organisera efter eget beslut. I anknytning tilldetta uttalande i propositionen anförs i motion 1992/93:Ub12(s) yrkande 2 att kraven på rättssäkerhet motiverar en tydligreglering inom högskolan liksom på alla andra arbetsplatser.Motionärerna förväntar sig en omfattande lokal reglering somföljd av att det centrala regelverket i högskolelagen ochhögskoleförordningen kraftigt minskas. Denna måste ha en högförvaltningsrättslig kvalitet. Vidare framhålls att det avhögskolelagen tydligt bör framgå att förvaltningslagen,arbetsrättslagstiftningen och medbestämmandelagen ärvad som gäller för det fall särskilda bestämmelser saknas ihögskolelagen och högskoleförordningen.Enligt utskottets mening är det självklart att gällande laggäller. Att skriva in denna självklarhet i högskolelagen skullekunna ge upphov till tvivelsmål om dess generella giltighet påandra områden. Utskottet utgår från att högskolornas ledningkänner ansvar för att eventuella lokalt utfärdade regler ärförvaltningsrättsligt riktiga. Detta är en av dekvalitetsfrågor som det enligt utskottets mening kan bliaktuellt att uppmärksamma i utvärderingen av högskolorna. I detnyinrättade Verket för högskoleservice finns en avdelning förjuridisk service, som bör kunna vara högskolorna till hjälp närde utformar lokala bestämmelser som kompletterar den centralaregleringen. Utskottet anser inte att det finns behov av dettillkännagivande som föreslås i motion 1992/93:Ub12 yrkande 2,vilket därför bör avslås av riksdagen.Frågan om avgifter i högskoleutbildningen tas upp i tremotioner. I motion 1992/93:Ub12 (s) yrkande 3 påpekas att detredan i dag finns privata högskolor. Motionärerna har denbestämda uppfattningen att inga högskolor skall få ta utavgifter av studerande som genomgår grundläggandehögskoleutbildning och forskarutbildning. Rätten tillavgiftsfri undervisning bör enligt motion 1992/93:Ub23 (v)yrkande 2 skrivas in i högskolelagen. Enligt motion1992/93:Ub26 (fp) bör det klargöras att universitet ochhögskolor, som får fulla statsbidrag för driften avverksamheten, inte skall ha rätt att ta ut avgifter frånstudenterna för de egentliga studierna.Utskottet konstaterar att frågan om avgifter ihögskoleutbildningen inte berörs i propositionen. För destatliga universiteten och högskolorna är det ensjälvklarhet att avgifter inte tas ut för undervisningen. Dessahögskolor och universitet är statliga myndigheter. Sådana fårinte utan bemyndigande i instruktion eller liknande författningta ut avgifter för sin verksamhet. Något sådant bemyndigandeför högskolornas reguljära utbildning är inte aktuellt.Studiematerial och hjälpmedel för personligt bruk är destuderande vid statliga högskolor och universitet däremottraditionellt hänvisade till att betala själva. Om sådanaproduceras och tillhandahålls av högskolan, anses det tillåtetför dessa att ta betalt. Det förutsätts dock att de studerandeinte är förhindrade att, om de önskar och har möjlighet tilldet, skaffa sig tillgång till materialet eller hjälpmedlet påannat sätt, t.ex. genom lån eller köp från tidigare studerande.När det gäller nu fristående högskolor noterar utskottet attdet i de av regeringen stadfästa grundstadgarna förHandelshögskolan i , som är den största av dessa,föreskrivs (20 §) att studenterna inte skall utge termins-,inskrivnings-, examens- eller kompletteringsavgifter. Somframgår av det föregående utgår utskottet från att regeringenåterkommer till i fråga om reglerna för relationernamellan staten och fristående universitet och högskolor. Omavgifter skall kunna förekomma vid sådana läroanstalter skalldetta självfallet framgå av de civilrättsliga avtal som enligtpropositionen skall reglera statens förhållanden till dessa. Omregeringen finner skäl att föreslå en ombildning av vissastatliga högskolor till stiftelser, kommer även ett sådantförslag att föreläggas . I båda dessa fall kommerriksdagen således att få tillfälle att ta ställning till fråganom avgifter, om sådana över huvud taget bedöms kunna bliaktuella.Mot bakgrund av det anförda finner utskottet inte skäl förriksdagen att nu göra något tillkännagivande i frågan omavgifter. Utskottet föreslår därför att avslårmotionerna 1992/93:Ub12 yrkande 3, 1992/93:Ub23 yrkande 2 och1992/93:Ub26.Grundläggande mål och förutsättningar för statligauniversitet och högskolorEnligt regeringens lagförslag skall staten som huvudmananordna högskolor för utbildning, forskning och konstnärligtutvecklingsarbete samt annat utvecklingsarbete (1 kap. 2 §).Utbildningen skall vila på vetenskaplig eller konstnärliggrund samt på beprövad erfarenhet.I motion 1992/93:Ub21 (c) yrkande 1 framhålls att sambandetmellan utbildning och forskning är fundamentalt för universitetoch högskolor och måste förstärkas framöver. Motionärernabefarar att det resonemang som förs i propositionen om attvissa praktiska utbildningar till stor del bör baseras påbeprövad erfarenhet innebär att regeringen viker från målet attall högskoleutbildning bör vila på vetenskaplig grund. De anseratt detta mål är delvis åsidosatt i utbildningen inomt.ex. vårdsektorn och undervisningssektorn.Utskottet finner inte motionärernas farhåga befogad.Regeringen uttrycker i propositionen (s. 26) tydligt att allhögskoleutbildning -- i varierande utsträckning -- vilar såvälpå vetenskaplig eller konstnärlig grund som på beprövaderfarenhet. I propositionen föreslås att det i 1kap. 3 §högskolelagen skall föreskrivas att verksamheten skall bedrivasså att det finns ett nära samband mellan forskning ochutbildning. Enligt utskottets uppfattning är det viktigt attfastslå att både den vetenskapliga (eller konstnärliga) grundenoch den beprövade erfarenheten behövs i all högskoleutbildning.Där utbildningar har en alltför svag vetenskaplig grundär det angeläget att denna stärks, t.ex. genom att forskningutvecklas på områden där sådan saknas eller är svag. Exempel pådetta är både vård- och undervisningsområdena. Förstärkningarav forskningen på dessa områden har skett genom beslut avriksdagen, senast i anslutning till 1990 årsforskningspolitiska proposition (prop. 1989/90:90, bet. UbU25,rskr. Det kan också finnas behov av att i utbildningar,där den vetenskapliga grunden är väl etablerad, förstärkasambandet med den beprövade erfarenheten. Genom ett samspel dememellan kan enligt utskottets mening högskoleutbildningen påmånga områden, inte minst inom utbildningar med en klarinriktning mot yrkesverksamhet, vinna i kvalitet.Utskottet föreslår mot denna bakgrund att medavslag på motion 1992/93:Ub21 yrkande 1 antar det i proposition1992/93:1 framlagda förslaget till högskolelag såvitt avser 1kap. 2 och 3 §§.Det är enligt utskottets mening angeläget att högskolelagenges sådan utformning att det står helt klart att föreskrifternai 1 kap. 2 § om vetenskaplig grund och beprövad erfarenhetgäller såväl statlig som högskoleutbildning. Utskottetredovisar i bilaga 3 ett förslag om tillägg i 1 kap. 10 § föratt tillgodose detta och föreslår att antar det ipropositionen framlagda lagförslaget såvitt avser 1kap. 10 §med det av utskottet föreslagna tillägget.Enligt regeringens förslag skall i högskolelagen införas enhelt ny bestämmelse (1 kap. 4 §) om att verksamheten skallanpassas så att hög kvalitet nås. I andra stycket i sammaparagraf sägs att det är en gemensam angelägenhet förhögskolornas personal och studenter att de tillgängligaresurserna utnyttjas effektivt. I motion 1992/93:Ub23 (v)yrkande 3 föreslås att andra stycket skall utgå ur lagen. Detmåste enligt motionärerna vara varje högskolas ensak attformulera egna principer för resursutnyttjandet.Utskottet kan inte finna att det föreslagna andra stycket i 1kap. 4 § högskolelagen innebär någon otillbörlig inblandning ihögskolornas frihet att formulera sina egna principer. Det harenligt utskottets mening ett positivt värde att i lagen markeraatt både personal och studenter har ett ansvar för attresurserna utnyttjas effektivt i syfte att hålla en högkvalitet i verksamheten. bör således med avslag påmotion 1991/92:Ub23 yrkande 3 anta det i proposition 1992/93:1framlagda förslaget till högskolelag såvitt avser 1 kap. 4 §.I 1 kap. 5 § i regeringens lagförslag föreskrivs attjämställdhet mellan kvinnor och män alltid skall iakttas ihögskolornas verksamhet. Vidare sägs att de i sin verksamhetbör främja förståelsen för andra länder och förinternationella förhållanden.Denna paragraf bör enligt motion 1992/93:Ub12 (s) yrkande 6utvidgas och skärpas. Den bör enligt motionärerna inledas medatt det demokratiska samhällets grundläggande värderingar skallfrämjas i högskolornas verksamhet. Vidare föreslås skärpningarså att jämställdhet mellan kvinnor och män inte bara skalliakttas utan även främjas i högskolornas verksamhet och så attförståelsen för andra länder och för internationellaförhållanden skall (kurs. här) främjas.Enligt motion 1991/92:Ub805 (s) -- som väcktes innanproposition 1992/93:1 lades fram för -- bör riksdagenskärpa kraven på regeringen att framlägga konkreta förslag tillatt stärka jämställdheten mellan män och kvinnor inom såvälgrundutbildning som forskning (yrkande 9).Motion 1992/93:Ub2 (s) yrkande 4 tar upp behovet av enjämnare könsfördelning i alla beslutande organ inom högskolan.I motion 1991/92:A805 (c) yrkande 29 påpekas att linjevalen ihögskolan är mycket könsbundna, vilket måstemotverkas.