bet · GF01FiU20 · 1992-02-27 00:00:00 — 8 (s)12. beträffande avveckling av postgirots ensamrätt till de statligabetalningarnaatt med bifall tillproposition 1991/92:100 bilaga 1 yrkande 6och med avslag på motionerna 1991/92:Fi202 yrkande 3 i denna del och1991/92:T819 yrkande4godkänner att regeringen beslutar om avveckling av postgirots ensamrätttill de statliga betalningarna,res. 9 (s) - delvismen. (v) - delvis13. beträffande det statliga betalningssystemet, postgirotsverksamhetsområde m.m.att med avslag på motion 1991/92:Fi202 yrkande 3 i denna dellägger proposition 1991/92:100 bilaga 1 yrkande 9 till handlingarna,res. 9 (s) - delvis14. beträffande postverkets ersättning för service i glesbygdatt avslår motion 1991/92:T810 yrkande 3,res. 9 (s) - delvismen. (v) - delvis15. beträffande uppdelning av statsbudgeten i drift- och kapitalbudgetatt avslår motionerna1991/92:Fi208 yrkande 7, 1991/92:Fi707 och 1991/92:Fi708,16. beträffande säkerhet för lån till infrastrukturinvesteringaratt avslår motion 1991/92:T226 yrkande 2,17. beträffande omprövning av budgetperioder till kalenderåratt avslår motion 1991/92:Fi208 yrkande 10,18. beträffande användningen av miljöskatternaatt avslår motion 1991/92:Fi702,19. beträffande lån för investeringar för förvaltningsändamålatt med bifall tillproposition 1991/92:100 bilaga 1 yrkande 5bemyndigar regeringen att för /93, genom ,ta upp lån för investeringar för förvaltningsändamål intill ett sammanlagtbelopp av ,20. beträffande styrning av statsförvaltningen och de finansiellaförutsättningarna för myndigheternaatt lägger proposition 1991/92:100 bilaga 1 yrkande 8 tillhandlingarna,21. beträffande statliga garantieratt lägger proposition 1991/92:100 bilaga 1 yrkande 11 tillhandlingarna,22. beträffande de budgetmässiga konsekvenserna av ett EES-avtalatt lägger proposition 1991/92:100 bilaga 1 yrkande 10 tillhandlingarna,23. beträffande lönenivån i anslagsberäkningarnaatt lägger proposition 1991/92:100 bilaga 1 yrkande 12 tillhandlingarna.Stockholm den 27 februari 1992På finansutskottets vägnarPer-Ola ErikssonI beslutet har deltagit: (), (), LarsTobisson (m), (), (), Per (),Tom (), (), (), Bo G Jenevall (nyd),(), (), (), ()och ().Från , som inte företräds av någon ordinarie ledamot iutskottet, har suppleanten () närvarit vid den slutligahandlingen av ärendet. Allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken (mom. 1), Per , , , , och (alla s) anserdels att den del av utskottets yttrande som på s.25 börjar med "Ilikhet" och på s.33 slutar med "i finansplanen" bort ha följande lydelse:Regeringen har lagt om den ekonomiska politiken i åtstramande riktning,vilket dämpar produktion och sysselsättning och ökar arbetslösheten. Effekternaav regeringens politik redovisas på ett tydligt och enligt utskottets bedömningi huvudsak korrekt sätt i den preliminära nationalbudgeten. Utskottet delaremellertid den uppfattning som framförs i motion Fi202 (s) att det finns fleraskäl som talar för en fortsatt uppgång i hushållssparandet. Bland de viktigastekan nämnas det minskade värdet av ränteavdragen som följer av att sänkakapitalbeskattningen från till , att hushållens totala inkomsteräven med hänsyn tagen till återbetalningen av det tillfälliga sparandetminskar med 0,1993, ett fortsatt högt realränteläge och en restriktivkreditprövning hos finansinstituten efter de senaste årens storakreditförluster. Det leder till den lägre tillväxt i BNP som angivitsovan.Den alternativa prognos över försörjningsbalansen som redovisas i motionFi202 (s) utgår ifrån att den ekonomiska politiken ges en annan inriktning.Utskottet återkommer senare i betänkandet till en mer ingående behandling avförslagen i motionen och väljer därför att här endast kommentera självaprognosen. De förslag som direkt påverkar försörjningsbalansprognosen är delssocialdemokraternas nej till åtgärder som minskar hushållens inkomster, dvs.införandet av karensdagar, höjningen av egenavgiften tillarbetslöshetsförsäkringen och de minskade ränteavdragen och räntebidragen, delsökade investeringar i infrastrukturen och bostäder samt en viss ökning av denoffentliga konsumtionen. Utöver detta förordar motionärerna en satsning på ettprogram för arbete och utbildning som innebär vidgade utbildningsmöjlighetersamt en mer aktiv arbetsmarknads- och regionalpolitik. Skillnaden ibedömningarna sammanfattas i följande tabell.Tabell 1. Försörjningsbalans och nyckeltal för Sverige.Procentuell förändring (om inte annat anges)Med regeringens Med social-(finansplanen) demokraternaspolitik* (motion Fi202)politik1991 1992 1993 1992 1993Privat konsumtion 0,3 0,5 -0,4 0,9 1,0Offentlig konsumtion 0,7 0,6 -0,1 0,8 0,9-Statlig -1,0 -1,2 -0,5 -0,5 1,1-Kommunal 1,4 1,3 0,0 1,4 0,8Bruttoinvesteringar -8,5 -7,5 -1,6 -7,0 0,0Lagerinvesteringar** -1,2 0,6 0,7 0,6 0,7Export -2,3 2,0 4,5 2,0 4,5Import -6,0 1,2 2,6 1,5 3,5BNP -1,3 -0,2 0,9 0,1 1,8Konsumentpriser 9,5 3,2 3,5 3,2 3,5Real disponibel ink. 4,1 2,1 0,4 2,5 1,3Sparkvot, % nivå 2,6 4,2 5,0 4,2 4,5Arbetslöshet, % nivå 2,7 3,8 4,6 3,6 3,3Bytesbalans, % av BNP -1,3 -1,2 -0,5 -1,2 -0,7* Utvecklingen med regeringens politik baseras på finansplanens pro-gnoser. Dock har en annan bedömning gjorts när det gäller sparkvotenoch följdändringar av BNP, import, bytesbalans och arbetslöshet. ** Lagersving i % av BNP föregående år.Som utskottet ser det leder denna alternativa utformning av den ekonomiskapolitiken till en väsentligt mer positiv ekonomisk utveckling. Konsekvensernablir sålunda en bättre utveckling av inhemsk efterfrågan. Den privatakonsumtionen kommer att öka mer än med regeringens förslag. Till detta bidrarbåde ökade inkomster, ökad sysselsättning och en inte lika markerad uppgång ihushållssparandet. Det senare är en följd bl.a. av att motionärerna avvisarminskningen av ränteavdragen och sänkningen av förmögenhetsskatten.Vidare dämpas nedgången i investeringarna och upphör år 1993.Detta är främst en effekt av de åtgärder motionärerna föreslår påbostadsområdet samt av de föreslagna investeringarna i vägar och förbättradskolmiljö.Även den offentliga konsumtionen blir större med det socialdemokratiskaförslaget än med regeringens politik. Det beror främst på att arbetslösheten idetta alternativ bekämpas med aktiva åtgärder i stället för genom kontantstöd.Genomförandet av utbyggnaden av gymnasieskolans tredje år samt den fortsattasatsningen på komvux bidrar till en bättre konsumtionsutveckling. Medden socialdemokratiska politiken ökar tillväxten till år 1993.Antalet sysselsatta blir över 30000 fler än med regeringens politikoch fler bereds tillfälle till utbildning. Arbetslösheten kan pressas ned till3% i stället för att enligt regeringens beräkningarstiga till 4--5%.Den alternativa prognos som utskottet här redovisat för utgår frånden bedömning av utvecklingen för som följer av regeringens politik(jfr tabell 1). Som utskottet redovisat i avsnittet om den internationellautvecklingen finns det risk för att uppgången i den internationellakonjunkturen fördröjs ytterligare. Sker detta, som krisen på bygg-och fastighetsmarknaden fördjupas, ter sig den utveckling som beskrivs avHandelsbankens konjunkturprognos, som presenterades , inte heltosannolik. Denna bedömning innebär en mycket kraftig minskning i BNP. Nedgångenmed är främst ett resultat av ett antagande att bruttoinvesteringar fallermed inte . Denna utveckling ger en arbetslöshet på redanunder innevarande år och en ytterligare ökning till år 1993.En sådan försämring får självfallet till följd att deekonomisk-politiska insatserna måste bli väsentligt kraftigare än vad somföreslagits i motion Fi202 (s), om arbetslösheten skall kunna pressas tillbakai den omfattning som är absolut nödvändig.Den 13 resp. redovisade utvecklingen påarbetsmarknaden och konsumentprisutvecklingen under januari 1992.Arbetslösheten ökar nu snabbt. Av SCBs redovisning framgår att arbetslösheteni januari uppgick till av arbetskraften, vilket motsvarar 181000personer. Denna utveckling innebär att betydligt fler är arbetslösa änvid lågkonjunkturen då arbetslösheten som mest uppgicktill 151000 personer. av de arbetslösa är ungdomar. medatt den totala arbetslösheten ökar stiger även antalet långtidsarbetslösa.Andelen långtidsarbetslösa är nu . Utskottet vill här framhålla attde angivna arbetslöshetssiffrorna är en underskattning av problemen påarbetsmarknaden i den meningen att situationen på arbetsmarknaden även harinneburit att utbudet av arbetskraft successivt minskar. Jämfört med januari1991 har sålunda arbetskraftsutbudet minskat med mer än 90000 personer.Av resultaten från januarimätningarna framgår klart att prognosen ifinansplanen har underskattat den negativa utvecklingen på arbetsmarknaden.SCB:s redovisning av prisutvecklingen visar att från december1991 till sjönk konsumentpriserna med i genomsnitt 0,1%.Nedgången förklaras av sänkta priser på livsmedel samt på kläder och skor.Samma månad steg konsumentpriserna med 2,. Inflationstakten,dvs. konsumentprisernas uppgång , var ijanuari 5,3%.Enligt statens pris- och konkurrensverks (SPK) prognos 1992 förutses en höjning av den allmänna konsumentprisnivån med2,. väntas 12-månaderstalen vara lägre än 3%.Konsekvenser av regeringens politikKonsekvenserna av den nu förda politiken framgår av regeringens egnaprognoser. Prognosen för tillväxten har sänkts och arbetslösheten räknas nu uppjämfört med regeringens föregående prognos . I allt väsentligt är denlägre tillväxten en konsekvens av svagare inhemsk efterfrågan. Privatkonsumtion har reviderats ned , offentlig konsumtion med0,och investeringarna med för åren1992 och 1993 sammantagna. En svagare internationell utveckling och därmedsammanhängande svagare exportutveckling kan bara förklara mellan 0,1 och 0,2procentenheter av regeringens nedrevidering av BNP-prognosen för debåda åren sammantagna. Regeringens åtstramning berör i första hand treområden-- bostadsinvesteringarna, den privata konsumtionen och kommunerna.Tillsammans svarar dessa för mer än två tredjedelar av den samlade imhemskaefterfrågan och BNP.Regeringen har genomfört en rad förändringar som pressar ned bostadsbyggandeti ett skede när byggandet ändå avtar. Räntelånesystemet, som skulle ha införtsvid , har stoppats. Total osäkerhet råder om finansieringsvillkoren iframtiden. Investeringsbidraget har sänkts i ett första steg från 9,till3,av byggkostnaden. Ränteavdragens värde minskar från till år1993 och räntebidragen reduceras. Osäkerhet råder också om reavinstskatten påvillor och bostadsrätter. Som en följd av denna politik har regeringen nu fåtträkna ned prognosen 1993, vilket innebär attnybyggnadsinvesteringarna halveras mellan åren 1991 och 1993.Även när det gäller den privata konsumtionen innebär regeringensåtstramningspolitik en försvagning. Som en konsekvens av regeringens åtgärderreduceras hushållens inkomster. De tyngsta orsakerna är karensdagarna,höjningen av egenavgiften till arbetslöshetsförsäkringen och de minskaderänteavdragen och räntebidragen. Utskottets bedömning är att den privatakonsumtionen kommer att minska om regeringens förslag genomförs.De negativa konsekvenserna för den kommunala sektorn av regeringens åtgärderkommer att bli betydande. Den generella indragningen av statsbidrag påmellan 5 och och minskade statsbidrag kommer att medföraallvarliga konsekvenser för sysselsättningen som kommunernas ochlandstingens möjligheter att erbjuda vård, omsorg, utbildning etc. minskar.Regeringen har i konsekvens med den förda politiken dragit ned prognosen förden kommunala konsumtionen år 1993.Utskottet ser det som mycket märkligt att regeringen gör anspråk på attbedriva en politik för tillväxt när det verkliga förhållandet är det motsatta.Någon stimulanseffekt av regeringens politik kan inte spåras på vare sig BNP,export eller investeringar i regeringens prognoser. Det är inte hellerförvånande. Utskottets uppfattning är att de tillväxtfrämjande effekterna av dekraftiga skattesänkningarna på förmögenheter, aktiehandel och annat somregeringen driver igenom är begränsade på både kort och lång sikt. De kan intemäta sig med de tillväxthämmande effekterna av den åtstramningskattesänkningarna framtvingar. Regeringens politik leder inte till ökadtillväxt utan till minskad tillväxt och högre arbetslöshet.Även när det gäller fördelningsfrågorna och statsfinansernas utveckling ingerden förda politiken oro. Utskottet återkommer till dessa frågor i avsnittet ombudgetpolitiken.Sverige befinner sig nu i en desinflationsprocess. Utskottet delarregeringens uppfattning att det är nödvändigt att pressa ned inflationen tillden nivå som råder i våra viktigaste konkurrentländer. Såvitt utskottet förstårär det rädsla för att ekonomin ånyo hamnar i en överhettningssituation som styrregeringens passiva ekonomiska politik för att möta lågkonjunkturens problem.Självfallet skall den ekonomiska politiken utformas så att riskerna för enöverhettning minimeras. Men utskottet vill kraftigt understryka att enokontrollerad desinflationsprocess i en lågkonjunktur kan få minst sammanegativa konsekvenser för den ekonomiska utvecklingen som en överhettning avekonomin. Detta framgår också med all önskvärd tydlighet av följande citat frånfinansplanens preliminära nationalbudget:Desinflationsprocessen ger upphov till en mängd effekter på den realaekonomin. Under nedväxlingsfasen förutses höga realräntor, vilket skärperavkastningskraven. Oförändrade eller fallande priser på reala tillgångar, t.ex.kommersiella fastigheter, har orsakat kreditförluster vilket i sin tur ledertill att kreditmarknaden stramas åt ytterligare. Lägre priser på t.ex.fastigheter medför också att kostnadsgapet mellan att köpa en befintliganläggning och nyinvestering krymper. Tillsammans leder detta till attinvesteringsutvecklingen hämmas och därmed också den samlade tillväxten,åtminstone på kort sikt. De reala kostnaderna för att hålla t.ex. lager ökarockså. Effekten av detta blir en svagare produktion. Ett mera utbrett prisfallkan förstärka effekterna på samhällsekonomin. Konsumtionsinköp ochinvesteringar skjuts i avvaktan på lägre priser. Den dämpadeefterfrågan tenderar sedan i sig att förstärka ett eventuellt prisfall.Utskottet finner det svårförståeligt att regeringen mot denna bakgrund väljeren passiv inriktning av den ekonomiska politiken i stället för att vidtakraftfulla åtgärder för att motverka en arbetslöshet som närmar sig enomfattning som saknar motstycke under efterkrigstiden.Med hänvisning till vad utskottet här anfört om förväntade effekter av denpolitik som presenteras i finansplanen vill utskottet bestämt avvisaregeringens inriktning av den ekonomiska politiken.En alternativ inriktning av den ekonomiska politikenMålen för den ekonomiska politiken--full sysselsättning, ekonomisktillväxt, stabila priser, rättvis fördelning, regional balans och god miljö fårunder inga omständigheter överges. Mot bakgrund av dessa mål, det ekonomiskaläget och utsikterna , anser utskottet att följanderiktlinjer bör gälla för den ekonomiska politiken.Den ekonomiska politiken skall stärka förutsättningarna för attaktivt och framgångsrikt delta i den internationella integrationen.Den ekonomiska politiken skall medverka till att hålla nerekostnadsutvecklingen och stärka konkurrenskraften för att hävdasysselsättningen och välfärden.Den ekonomiska politiken skall bidra till tillväxt genom att främja sparande,investeringar och produktivitet. Finans-och budgetpolitiken får inte utformasså att den blir ett hinder för en återhämtning i ekonomin.Den ekonomiska politiken skall bidra till att utjämna levnadsvillkoren ochskapa en starkare bas för välfärden.Den ekonomiska politiken skall medverka till en uthållig utveckling.Produktion och konsumtion måste ställas om så att balansen mellan ekonomi ochekologi säkras.När det gäller att genomföra strukturella förändringar måste det arbete sominleddes av den socialdemokratiska regeringen och som gör att ekonomin fungerarbättre fortsätta. Skattepolitiken måste inriktas på att befästa och i vissafall återställa de framsteg som har uppnåtts genom skattereformen. Insatsernaför att förbättra infrastrukturen och höja kompetensen hos arbetskraften måsteförstärkas ytterligare, produktiviteten måste förbättras, förnyelsen av denoffentliga sektorn måste drivas vidare, konkurrenspolitiken måste förstärkasetc.Förutsättningarna är nu goda för en gynnsam utveckling på . Debeslut som har tagits under den socialdemokratiska regeringsperioden har lagten god grund för tillväxt och ökat välstånd . Det är nuväsentligt att dessa möjligheter till en god utveckling inte omintetgörs av enfelaktig åtstramningspolitik.Högsta prioritet måste nu ges åt en ekonomisk politik som är inriktad på attbryta den nuvarande lågkonjunkturen och understödja en återhämtning i ekonomin.Arbetsmarknadspolitiken måste utnyttjas för att ge de arbetssökande trygghetoch möjlighet att så snabbt som möjligt finna nya anställningar.Regionalpolitiken måste vara kraftfull och offensiv för att ta tillvararesurser och förbättra förutsättningarna för näringslivets utveckling i helalandet. En bestående krympning av vår industrisektor orsakad av en passivekonomisk politik får inte ske.Möjligheterna att använda finanspolitiken för att utjämnakonjunktursvängningar är starkt begränsade av vår ofullständiga kunskap om denframtida ekonomiska utvecklingen och fördröjningar i politikens verkningar.Dessa begränsningar får dock inte hindra att finanspolitiken utformas även medhänsyn till konjunkturläget. Trots att stora och permanenta underskott istatsbudgeten inte bör tillåtas, så både kan och bör tillfälliga underskottaccepteras i en långkonjunktur.I nuvarande läge är det ofrånkomligt med ett visst underskott i statensbudget. Ett betydande underskott i statsbudgeten /93 är inteskäl nog att bedriva en hårdhänt åtstramningspolitik. Denna slutsats bekräftasockså av beräkningar i budgetpropositionen.I rådande svaga konjunkturläge, med dålig tillväxt och stigande arbetslöshet,finns det inga stabiliseringspolitiska skäl att ytterligare strama åt ekonomin.Regeringens förslag att genomföra en ytterligare åtstramning av efterfråganleder bara till ännu lägre produktion och ännu högrearbetslöshet.Utskottet vill i detta sammanhang peka på risken för att regeringens politikäven leder till att finanskrisen förvärras. De problem som kreditmarknaden nuupplever som en följd av det sena 80-talets överdrifter har fördjupats sedanfinansplanen lades fram . Kreditförlusterna leder till försvagadkapitalbas och ökad försiktighet hos kreditinstituten. En besvärandekreditåtstramning försvårar framför allt de mindre och medelstora företagensfinansiering med en ytterligare fördjupning av lågkonjunkturen som ofrånkomligtresultat.I detta läge föreslår regeringen åtgärder som ytterligare förvärrarsituationen. Åtstramningen leder till fler konkurser och ytterligarekreditförluster. Den ensidiga begränsningen av ränteavdragen som avsesgenomföras kommer att sänka priserna på villa och bostadsrätteroch öka risken att kreditförlusterna växer också i denna sektor. Därmed kankreditåtstramningen komma att skärpas.Därutöver vill regeringen för egen del ta i anspråk mycket stora beloppp urdet knappa utrymmet genom att sälja ut statliga aktier och fastigheter,varigenom näringslivet trängs ut i motsvarande mån. Även genom sina verkningari det finansiella systemet innebär således regeringens politik en fördjupningav lågkonjunkturen och en fördröjning av återhämtningen. I stället förstabiliseringspolitik förordar regeringen en politik som förstärkersvängningarna i ekonomin.Inte heller finns det skäl att på grund av hög inflation eller storaunderskott i bytesbalansen ytterligare strama åt ekonomin. Inflationen är nunere på europeisk nivå och något nämnvärt inflationstryck förväntas inte denärmaste två åren. Det föreligger uppenbarligen nu inte någon risk förupprepning av det sena 1980-talets överhettning i den svenska ekonomin.Kapacitetsutnyttjandet är lågt och det försvagas ytterligare. Denkonjunkturuppgång som kan förutses kommer troligen att bli relativt svag. Detär därför osannolikt att arbetskrafts-och kapacitetsbrist på nytt skall ledatill ökad löneglidning och inflation.Mot denna bakgrund avvisar utskottet de förslag till åtstramningar somminskar hushållens disponibla inkomster, dvs. införandet av karensdagar,höjningar av egenavgiften i arbetslöshetsförsäkringen, minskade ränteavdrag ochräntebidrag.Vidare torde en ökning av de offentliga utgifterna med ireala termer vara rimlig. En sådan ökningstakt bör inte medföra några märkbaranegativa konsekvenser för inflationen eller bytesbalansen. Däremot bidrar dentill återhämtningen i konjunkturen och därmed till en högre produktion ochsysselsättning. Med hänsyn till konjunkturläget finns det egentligen utrymmeför en ännu kraftigare ökning, men med hänsyn till behovet av återhållsamhetnär det gäller de offentliga utgifternas utveckling på , börutgiftsökningen hållas inom denna ram.Arbetslösheten ökar nu snabbt som kostnaderna för kontantstöd kanberäknas till under det kommande budgetåret. Dennautveckling är helt oacceptabel och måste brytas. Utskottet föreslår därför attregeringen, senast i kompletteringspropositionen, lägger fram ettekonomisk-politiskt program som har till syfte att i en första etapp pressa nedarbetslösheten till i stället för att låta den öka till 4--somregeringen beräknar. Detta övergripande mål kan bara nås genom en starksamordning av insatserna på en rad politikområden. Handlingsprogrammet måsteinnehålla åtgärder över ett brett fält som omfattar betydande satsningar påbyggsektorn, infrastrukturen, arbetsmarknads-och regionalpolitiken samtutbildningsområdet.Med det anförda tillstyrker utskottet motion Fi202 (s) yrkandena 1 i dennadel och 4.I motion Fi208 (nyd) yrkandena 1, 3, 4, 8 och 20 framhålls att Nydemokrati i stort kan ställa sig bakom den allmänna inriktning av denekonomiska politiken som förordas i finansplanen. Motionärerna delar dengrundsyn och det systemskifte som den förda politiken avser att åstadkomma.Kritik riktas emellertid mot regeringen för att processen går för långsamt. Manmåste gå snabbare fram med utgiftsminskningarna för att skapa utrymme förskattesänkningar. Skattesänkningstakten bör vara 1--1,av BNP per år.Utskottet noterar att Ny demokrati i allt väsentligt godtar inriktningen avden politik som förordas i finansplanen. Utskottet har tidigare i betänkandetavvisat denna inriktning av den ekonomiska politiken. Ny demokrati villdärutöver gå längre än regeringen vad gäller skattesänkningstakten. ser det innebär detta oundvikligen en successiv mycket kraftigneddragning av den offentliga sektorn och nedrustning av vår välfärd.Utskottet vill bestämt avvisa den politik som förordas av Ny demokrati ochavstyrker därför motion Fi208 (nyd) yrkandena 1, 3, 4, 8 och 20.I motion Fi209 (v) yrkandena 1, 3, 5, 6, 19 och 21, motionSk351(v) yrkande 11 och motion Sk352 (v) yrkande 4 krävs en omläggning av denekonomiska politiken. Det är motionärernas uppfattning att regeringen genomskattesänkningar för kapital och genom att bl.a. med en sänkning avränteavdragen stimulera hushållens sparande för en arbetslöshetsskapandepolitik.Det finns, menar motionärerna, utrymme för en aktiv konjunkturpolitik.Handelsbalansens andel av BNP är den högsta i modern tid, vilket talar för attde sektorer som inte är utsatta för konkurrens kan tillåtas expandera. Imotionen framhålls att i en marknadsekonomi måste också konsumenterna genomolika åtgärder kunna styra efterfrågan utifrån jämlika och rättvisa villkor,som de anställda i arbetslivet skall ha möjlighet att styra överarbetets uppläggning och resultat. Som motionärerna ser det måste åtgärder somsänker aktiviteten i ekonomin avvisas. Förslagen att dra in medel frånkommunerna och reducera investeringsbidraget till bostadsbyggandet ökararbetslösheten och är därför från både fördelningspolitisk ochstabiliseringspolitisk synpunkt en felaktig inriktning av politiken. Imotionerna riktas främst från fördelningspolitisk synpunkt stark kritik mot denförda skattepolitiken.