bet · GF01SoU15 · 1992-03-31 00:00:00 — Utskottet konstateradevidare att betydande belopp utgått frånaidsanslaget till dessa organisationer. Utskottet ansåg sigkunna förutsätta att frivilligorganisationernas behov ochintressen skulle komma att beaktas vid fördelningen av medel förinsatser mot aids.Utskottet gör följande bedömning.Utskottet erinrar om sin tidigare redovisade uppfattning attfrivilligorganisationerna har en betydelsefull roll dels iinformationsarbetet, dels i insatserna för hivsmittade ochaidssjuka. Utskottet konstaterar att regeringen ibudgetpropositionen anser att stödet tillintresseorganisationernas arbete bör fortsätta även /93. Utskottet förutsätter sålunda att Noaks arkockså under kommande budgetår kan påräkna bidrag från anslagetför sitt informations- och stödarbete. Utskottet avstyrkermotion So461 (v).Utskottet tillstyrker den i budgetpropositionen föreslagnamedelsanvisningen till insatser mot aids.Smittskyddslagen och smittskyddsarbetetI motion So418 av m.fl. (v) yrkas attriksdagen hos regeringen begär förslag till sådan ändring ismittskyddslagen att hivinfekterade inte omfattas av denna lag(yrkande 2). Motionärerna anför att med lagens hjälp kantvångisolering tillgripas mot smittbärare som vägrar att följade förhållningsregler som ålagts dem. Den smittade döms för debrott som han kan tänkas begå . Domen blir ipraktiken utan tidsbegränsning.I motion So428 av () yrkas att riksdagenhos regeringen anhåller om översyn av det normsystem somreglerar tvångsisolering av hivinfekterade. Motionären föreslåratt formerna och betingelserna för tvångsvård av hivinfekteradeomprövas. Skyddsuppgiften bör inte längre ankomma på hälso- ochsjukvården. Isolering av hivinfekterade bör förekomma endast iyttersta undantagsfall, och samhällets skyddsbehov bör i sådanafall täckas inom ramen för andra lagar om tvångsvård änsmittskyddslagen. Enligt motionären bör möjlighet till isoleringenligt smittskyddslagen för andra sjukdomar dock bibehållas.I motion So438 av m.fl. (s) yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om smittskyddslagen (yrkande 16).Motionärerna anför att smittskyddslagens hivparagrafer tillkomför att förebygga smittspridning. Om det finns skäl att beaktarisken för minskad benägenhet för testning, färre kontakter medsjukvården och om tilltron till den nu gällande ordningenminskar, måste detta uppmärksammas. Regeringen bör därför,enligt motionärerna, ge Aids-delegationen i uppdrag att redovisaför- och nackdelar med att pröva annan lagstiftning.I motion So493 av och (bådas) yrkas att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om borttagandet av hivinfektionenur smittskyddslagen (yrkande 1). Motionärerna anför att densvenska lagstiftningen utgår från en möjlighet att omhändertahivsmittade personer som kan antas leva på ett sådant sätt attsmittan kan föras vidare. För den enskilde innebär detta att mani princip kan bli omhändertagen för ett beteende/brott som manännu inte begått. Motionärerna anför att hivinfektion därför bort ur smittskyddslagen och att den som medvetet utsätterandra människor för hivsmitta bör falla under brottsbalkensbestämmelser.För att samordna arbetet inom alla samhällsområden attbegränsa spridningen av HTLV-III-virus tillsatte regeringen den9 en särskild Aids-delegation.Aids-delegationen fann det oacceptabelt att man inte kundeingripa mot sådana bärare av HTLV-III-virus som visad enuppenbar brist på hänsyn genom att inte följa föreskrifter omsin livsföring för att minska risken för smittspridning som dekunda ha fått av sin läkare. Bl.a. mot den bakgrunden föreslogman att den dåvarande smittskyddslagen (1968:231) gjordestillämplig på infektion av HTLV-III-virus. Efter initiativ avAids-delegationen beslutade regeringen atthänföra infektion av HTLV-III-virus till de veneriskasjukdomarna i dåvarande smittskyddskungörelsen. Ändringen träddei kraft den 1 november 1985.Den nya smittskyddslagen (1988:1472) trädde i kraft den 1juli 1989 (SmL).Enligt 38 § skall länsrätten, på ansökan avsmittskyddsläkaren, besluta om tvångsisolering av den som försmitta av en samhällsfarlig sjukdom, om den smittade intefrivilligt medverkar till de åtgärder som behövs för att hindrasmittspridning. Ett sådant beslut skall också fattas om detfinns grundad anledning anta att den smittade inte följermeddelade förhållningsregler och underlåtenheten innebär enuppenbar risk för smittspridning. Tvångsisolering skall ske påsjukhus som drivs av en landstingskommun. Om länsrättens beslutom tvångsisolering inte kan avvaktas utan fara, skallsmittskyddsläkaren meddela beslut om tvångsisolering.Smittskyddsläkarens beslut skall underställaslänsrätten för prövning (39 §). Tvångsisolering får pågå underhögst från den dag den smittade på grund av beslutetom isolering togs in på sjukhus. Efter ansökan avsmittskyddsläkaren får länsrätten besluta att tvångsisoleringenskall fortsätta utöver den angivna längsta tiden. Ett sådantbeslut får avse högst åt gången. En ansökan omfortsatt tvångsisolering skall ha kommit in till länsrätteninnan tiden för gällande beslut om tvångsisolering har löpt ut.När det inte längre finns skäl för tvångsisolering skallsmittskyddsläkaren ofördröjligen besluta att tvångsisoleringenskall upphöra. Om den tvångsisolerade begär atttvångsisoleringen skall upphöra, är smittskyddsläkaren skyldigatt ofördröjligen besluta i frågan (40--42 §§).Enligt 43 § SmL skall den som tvångsisoleras tas väl om hand.Han skall få det stöd och den hjälp som behövs och motiveras attändra sin inställning och livsföring så att tvångsisoleringenkan upphöra.Utskottet behandlade regeringens proposition om nysmittskyddslag i betänkande 1988/89:SoU9. Utskottet anfördedå i fråga om tvångsisoleringen bl.a. (s. 11):Utskottet konstaterar att skälet för ett beslut omtvångsisolering vanligen är att en smittad inte frivilligtmedverkar till de åtgärder, som behövs för att hindrasmittspridning. Det ligger också i sakens natur att ett beslutom tvångsisolering inte definitivt kan begränsas i tiden närbeslutet fattas. Längden på tvångsisoleringen kommer, somframhållits i propositionen, att bli avhängig bl.a. av denisolerades inställning till sin situation och till sinomgivning. Tvångsisolering får inte bli ett innehållslöstavskiljande från omvärlden, utan tiden måste användas till attpå lämpliga sätt motivera den isolerade att förändra sinattityd.I betänkandet 1990/91:SoU20 uttalade utskottet att det ärnödvändigt att ha möjlighet att enligt smittskyddslagentvångsisolera den som för smitta av en samhällsfarlig sjukdom omhan inte frivilligt medverkar till de åtgärder som behövs föratt hindra smittspridning och annan tvångslagstiftning inte ärtillämplig. Utskottet avstyrkte därför en motion liknande () har ien skrivelse till socialutskottet redovisat sina synpunkter påhivinfektionens plats i smittskyddslagen.En utvärdering av smittskyddsverksamheten och den nya lagensom gjorts av har överlämnats tillsocialdepartementet. föreslår bl.a. att samtligaanmälningspliktiga sjukdomar utom de sexuellt överförbara skallanmälas med full identitet för att underlättasmittskyddsarbetet. Vidare föreslås att lagen om vård av unga(LVU) och lagen om vård av missbrukare i vissa fall (LVM)kompletteras så att föreståndare vid en LVU- och LVM-institutionunderrättas om att en intagen lider av en samhällsfarlig sjukdomom det behövs med hänsyn till fara för att smitta skall spridas.Vidare föreslås en möjlighet för att underrättasmittskyddsläkaren vid kännedom om att en person med ensamhällsfarlig sjukdom utsätter andra för smittrisk. Däremotanser inte att det finns anledning till ändringi möjligheterna till tvångsisolering. har via enenkät till smittskyddsläkarna kartlagt att smittskyddsläkare haransökt hos länsrätten om tvångsisolering för totalt tiopersoner. Ansökningarna har gällt hivinfektion i alla fall utomett som gällde tuberkulos. Länsrätten beslutade om isolering avnio personer. Styrelsen anför att smittskyddslagen syftar tillatt hindra spridning av smittsamma sjukdomar bland människor.Vid fall av samhällsfarlig sjukdom ställs krav på deninfekterade att begränsa smittrisken. Till skillnad mot vidövriga hälsoproblem är smittskyddet inte enbart en fråga för denenskilde.Socialstyrelsens rapport bereds iregeringskansliet.Enligt uppgift pågår viss diskussion inom Aids-delegationen omför- och nackdelar med den nuvarande tvångslagstiftningen förhivpositiva.Utskottet gör följande bedömning.Utskottet konstaterar att tillsocialdepartementet överlämnat en utvärdering om smittskyddetoch därvid föreslagit vissa ändringar i smittskyddslagen.Ärendet bereds i regeringskansliet.Utskottet erfar att Aids-delegationen tagit upp i motionernaberörda lagstiftningsfrågor såvitt rör hivinfektion. Någonanledning för att nu ta något initiativ i dessa frågorfinns inte. Motionerna So418 (v) yrkande 2, So428 (fp), So438(s) yrkande 16 och So493 (s) yrkande 1 avstyrks därmed.Anonymitet vid hivtestI motion So418 av m.fl. (v) yrkas attriksdagen hos regeringen begär förslag till ändring ipatientjournallagen så att hivtest kan göras med garanteradanonymitet (yrkande 3). Motionärerna anför att det finnsmånga som skulle vilja genomgå en hivtest men som avstår avrädsla för de åtgärder som myndigheterna kan tillgripa om testetvisar sig vara positivt.I motion So493 av och (bådas) yrkas att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om anonymitet vid hivtestning(yrkande 2). Motionärerna anför att för att få så många sommöjligt att hivtesta sig är det viktigt att samhället undanröjerden rädsla som kan finnas för att ens identitet kan avslöjas omman konstateras hivsmittad.Frågan om anonymitet vid hivtestning har behandlats avutskottet vid upprepade tillfällen. I betänkandet1988/89:SoU9 ges en utförlig redovisning av såväl reglerna ipatientjournallagen (1985:562) och förordningen (1986:198) omprovtagning för infektion av hiv som utskottets tidigareställningstaganden i anonymitetsfrågan. Utskottet vidhöll sintidigare uppfattning att en fullständig anonymitet vid hivtestskulle rubba grunderna för smittskyddslagens tillämpning. uppfattning skulle det bli mycket svårt att försvaraen lagstiftning som innehåller möjligheter till iblandsynnerligen ingripande tvångsåtgärder, om samhället samtidigtger patienter möjlighet att vara anonyma även efter ett positivttest och därigenom undandrar sig lagens åtgärder. I betänkandena1989/90:SoU21 och 1990/91:SoU5 vidhöll utskottet dennainställning. Utskottet behandlade frågan också i betänkandet1991/92:SoU5 och avstyrkte även då den då aktuella motionen.Information från Aids-delegationen visar att hivtestningen äromfattande. genomförs drygt 900 000 tester inklusivetestning av blodgivare. Utöver möjligheten att på eget initiativtestas erbjuds vissa grupper testning. Alla gravida erbjudstestning. och invandrarverket erbjuder allaasylsökande hälsoundersökning som innefattar många sjukdomarinklusive hiv/aidstest. 90--accepterar en sådanundersökning. Dessutom är det vanligt förekommande att det påSTD-mottagningar och liknande erbjuds test. Sedan årsskiftet1991/92 erbjuds också alla anknytningsfall till flyktingar iSverige liknande undersökning.Utskottet gör följande bedömning.Utskottet förutsätter att frågan om anonymitet vid hivtestningbeaktas vid regeringens beredning av socialstyrelsensutvärdering av smittskyddslagen och avstyrker därmed motionernaSo418 (v) yrkande 3 och So493 (s) yrkande 2.SmittspårningI motion So418 av m.fl. (v) yrkas attriksdagen hos regeringen begär att utarbetar rådoch anvisningar för hur hivspårning kan utföras på frivilliggrund (yrkande 4).I motion So493 av och (bådas) yrkas att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om kontaktspårning vid hivsmitta(yrkande 3). Motionärerna anför att kontaktspårning byggerpå ett förtroendefullt samarbete mellan läkare och patient.Tvingande regler bidrar inte till någon bättre effektivitet iarbetet.Bestämmelser om smittspårning finns i 18 § smittskyddslagen(1988:1472). Enligt dessa skall den behandlande läkarenbeträffande patienter som smittats av en samhällsfarlig sjukdomgenom att fråga den smittade försöka få veta av vad eller vemhan kan ha blivit smittad och vilka andra som kan ha blivitsmittade av samma smittkälla. Han skall också försöka få reda påtill vem den smittade kan ha fört smittan vidare.I proposition 1988/89:5 med förslag till den nyasmittskyddslagen framhölls särskilt smittspårningens centralabetydelse när det gäller att förhindra utbredningen avsmittsamma sjukdomar. Ju snabbare och framgångsrikaresmittspårningen kan ske, desto bättre är förutsättningarna föratt förhindra vidare smittspridning. Det framhölls som naturligtatt de läkare som först kom i kontakt med de smittade har ettprimärt ansvar för smittspårningen. Därför föreslogs ocksåinförandet av en särskild bestämmelse i lagen om skyldighet förläkare att bedriva smittspårning. Det framhölls vidare ipropositionen att det bör ankomma på att gevägledande riktlinjer för hur smittspårning bör bedrivas.Beträffande de sexuellt överförbara infektionerna hänvisadepropositionen till den av utarbetade skriftenKontaktspårning vid sexuellt överförbara infektioner(redovisar 1987:13). På det regionala planetansågs det vara en av smittskyddsläkarens viktigaste uppgifteratt se till att sådana arbetsmetoder utarbetas och kommer tillberörd personals kännedom.I betänkandet 1988/89:SoU9, i vilket regeringens förslagtill ny smittskyddslag behandlades, uttalade utskottet bl.a. attsmittspårning måste ske med stor varsamhet och med hänsyn tillde berördas integritet.I betänkande 1991/92:SoU5 behandlade utskottet senastmotioner om kontaktspårning. På s. 54--56 lämnas en utförligredogörelse för gällande bestämmelser, tidigare behandling,kontaktspårningsprojekt samt ochLandstingsförbundets uppföljningar.Socialstyrelsen har givit ut föreskrifter och allmänna råd omtillämpningen av smittskyddslagen (SOSFS 1989:18), i vilkabl.a. ett avsnitt om smittspårning ingår.Styrelsen har också i serien redovisar givitut en rapport om kontaktspårning (1987:13). Denna rapport är nuunder omarbetning. Resultaten av kontaktspårningsprojektet, Attbekämpa HIV med kontaktspårning -- metoder och utvärdering, sompågått och som avrapporterats tillsocialstyrelsen kommer att ligga till grund för den nyarapporten om kontaktspårning.Vidare planerar styrelsen en fördjupad utbildning för personalsom arbetar med kontaktspårning.Här kan också nämnas att har givit ut enrapport om Smitta i vården -- psykosociala aspekter påHIV/aids (1990:14) med råd och stöd till den vårdpersonal somdeltar i vården och omhändertagandet av hivsmittade ochaidssjuka människor. har också kommit en ny rapportHiv och aids i vården II (1991:46).Landstingsförbundet har i samverkan med representanter förolika verksamheter som arbetar med abortförebyggande arbete ochsexuellt överförbara sjukdomar utarbetat skriften Landstingentill offensiv mot sexsjukdomar och aborter. I skriften skisserasbl.a. två modeller för en bättre samordning av resurser för STD-och abortförebyggande verksamhet. När det gäller de sexuelltöverförbara sjukdomarna framhålls bl.a. kontaktspårningensbetydelse.Utvärderingen av landstings projekt aids samt kommuns projekt aidsberäknas avslutas . Utvärderingen avinformationsinsatserna kring aids i de södra landstingen harnyligen redovisats. Enligt utvärderingen bör mål och syfte förinformationsinsatserna bli tydligare.I februari 1991 presenterades en rapport, HIV finns inte barai , från besök i 21 landsting av Aids-delegationenoch . I slutomdömet i rapporten sägs bl.a.följande:I den välorganiserade och i ett internationellt perspektivkraftigt utbyggda offentliga hälso- och sjukvården har vi unikaförutsättningar att förebygga smittspridning av HIV. Inom hälso-och sjukvården finns en god beredskap att ge HIV-smittadepatienter ett gott medicinskt omhändertagande och ett kraftigtpsykosocialt stöd. Frivilligorganisationerna kan ge ettnödvändigt komplement till det psykosociala stödet och bidra medvärdefulla informations- och utbildningsinsatser.Utskottet gör följande bedömning.En framgångsrik smittspårning är av central betydelse när detgäller att förhindra utbredning av smittsamma sjukdomar. Därförinfördes också en särskild bestämmelse i smittskyddslagen omskyldighet för läkare att bedriva smittspårning. En välfungerande smittspårning förutsätter en förtroendefull relationmellan patienten å ena sidan och läkare och övrigsjukvårdspersonal å den andra och ställer också krav påvälutbildad och välinformerad personal. Utskottet konstateraratt ett arbete redan pågår för att utveckla smittspårningen.Något initiativ från sida behövs inte. MotionernaSo418 (v) yrkande 4 och So493 (s) yrkande 3 avstyrks därför.Sveriges inställning till rekommendation nr R(89) 14.I motion So418 av m.fl. (v) yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om rekommendationer om behandlingav hivpositiva (yrkande 1). Motionärerna anser attEuroparådets rekommendationer om frivillig hivtestning,garanterad sekretess, frivillig grund för kontaktspårning ochavståndstagande från hivrelaterade frihetsberövanden helt är ienlighet med deras uppfattning. Motionärerna vill mot bakgrundav detta att regeringen återtar reservation motrekommendationerna.I motion So493 av och (bådas) hemställs att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om återtagande av den svenskareservationen mot rekommendation nr 14/89(yrkande 4). Motionärerna anför att som enda landreserverade sig mot rekommendationen. Mot bakgrund av vadmotionärerna anfört om borttagande av hivinfektion ursmittskyddslagen, garanti om anonymitet och frivilligkontaktspårning bör kunna stödja rekommendationen.När ministerrådet inom den 11 oktober 1989behandlade rekommendation R (89) 14 om etiska frågor och hivinom hälso- och sjukvården m.m. lade som enda land nersin röst. I röstförklaringen anförde attrekommendationen innehöll vissa punkter som hadeallvarliga invändningar mot. Det gällde hivpositivasrättigheter, hivtestningen samt karantän och isolering.Bakgrunden är främst den att det i till skillnad mot deflesta andra länder finns möjlighet att använda tvång mot densom är hivpositiv i vissa situationer.Utskottet gör följande bedömning.Den svenska röstförklaringen vid behandlingen av Europarådetsrekommendation om etiska frågor och hiv överensstämmer medgällande lagstiftning, vilken är ett uttryck för högaambitioner när det gäller att stävja smittspridningen.Motionerna So418 (v) yrkande 1 och So493 (s) yrkande 4 avstyrks.Aids-delegationenI motion So438 av m.fl. (s) yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om Aids-delegationen (yrkande 15).Motionärerna hänvisar till att betonade(1990/91:SoU12) att det inte fanns anledning att avvecklaAids-delegationen eller att förändra dess arbetsuppgifter.Utskottet förutsatte dock att delegationens arbetsuppgifter såsmåningom förs över till en permanent organisation utanförregeringskansliet. Motionärerna anför att det inte finns skälatt nu forcera in det förebyggande hiv/aidsförebyggande arbeteti . Delegationen bör ges möjlighet att underen längre övergångstid fullfölja sitt arbete.I betänkande 1990/91:SoU12 (s. 55) anförde utskottet:Vad sedan gäller AIDS-delegationens roll och arbetsuppgifterframhålls i budgetpropositionen att en effektivare samverkanmellan myndigheter, kommuner, landsting ochfrivilligorganisationer skall eftersträvas. Utskottet delardenna uppfattning och vill särskilt betona vikten av godsamordning mellan delegationens och insatser.Det finns enligt utskottet inte någon anledning att redan nuavveckla delegationen eller förändra dess arbetsuppgifter.Utskottet förutsätter dock att delegationens arbetsuppgifter såsmåningom förs över till en permanent organisation utanförregeringskansliet.Aids-delegationen har fr.o.m. ställning sommyndighet inom och är knuten tillsocialdepartementet.Enligt regeringens tilläggsdirektiv (dir. 1991:96) tillorganisationskommittén för skall kommitténutreda de organisatoriska förutsättningarna för att inlemmaAids-delegationen i fr.o.m. den 1 juli 1992.Utskottet gör följande bedömning.Utskottet har tidigare uttalat åsikten att Aids-delegationenpå sikt bör inlemmas i en permanent organisation utanförregeringskansliet. Utskottet konstaterar attorganisationskommittén för behandlar fråganoch skall redovisa sina ställningstaganden. Utskottetutgår från att regeringen vid sina kommande överväganden beaktaratt en avveckling av Aids-delegationen eller förändring av dessarbetsuppgifter sker på ett sådant sätt och vid en sådantidpunkt att det pågående arbetet med dessa frågor inte påverkasnegativt. Motion So438 (s) yrkande 15 avstyrks därmed.Utdelning av fria sprutor och kanyler tillnarkotikamissbrukareI motion So496 av () hemställs attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att förbjuda utdelningen av fria sprutortill missbrukare. Motionären anför att fri utdelning av sprutorför att minska smittrisken bland missbrukarna innebär ensanktion från samhällets sida av missbruket. Den helhetsyn som,enligt motionären, borde finnas bakom missbruket och riskernaför spridning av aids glöms bort.I betänkandet 1990/91:SoU5 (s. 18--20) lämnade utskotteten omfattande redogörelse för försöksverksamheten inom hälso-och sjukvården med utdelning av rena sprutor och kanyler tillnarkotikamissbrukare. Utskottet anförde följande:Utskottet gör nu samma bedömning som tidigare att utbyte avsprutor och kanyler endast får förekomma i samband med en nogakontrollerad försöksverksamhet, som har till syfte att sökavetenskapligt stöd för metodens värde i kampen mot aids.Utskottet vidhåller också sin tidigare uppfattning omförutsättningarna för en sådan försöksverksamhet, bl.a. attförsöksverksamheten inte får göras mer omfattande än vad som ärabsolut nödvändigt för att tillgodose kraven på vetenskaplighet.Utskottet förutsätter liksom tidigare att regeringen ellersocialstyrelsen skyndsamt vidtar åtgärder eller att regeringenåterkommer till med förslag till åtgärder som kanstoppa utbytesverksamheten, om det visar sig att utbyte skerutanför den speciella försöksverksamheten. Utskottetsställningstagande innebär att utskottet inte är berett attompröva förutsättningarna för sprututbytesprogrammet.(Res. av fp samt av m betr. )I betänkandet 1991/92:SoU5 redovisas att en skrivelse frånLäkare mot aids har inkommit till utskottet . Iskrivelsen föreslås att sprututbytesprogram med individuellrådgivning byggs ut vid infektionsklinikerna över landet, ommöjligt i samarbete med socialtjänsten.Medicinska forskningsrådet har i ett avgivetyttrande till lämnat synpunkter angåendeutvärderingen av hivpreventionsprojektet i och (sprututbytesprojekt). Rådet anser bl.a. att flera av desynpunkter som rådet för fram i yttrandet måste beaktas ochrimliga kompletteringar ske innan frågan om studiensgenomförande och finansiering kan tas upp till slutligbehandling. Dessutom anser forskningsrådet att vissakompletteringar i projektplanen kan övervägas för att ökaundersökningens vetenskapliga värde.Projekttiden för sprututbytesverksamheten går ut vid utgångenav , måste ha enuppfattning om värdet av verksamheten. Avsikten är att en externutvärdering av projektet nu snabbt skall göras.Av en framgår att flerasprututbytesprojekt startats och utvärderats.Författarna till rapporten konstaterar att det inte finns någrabevis för att sprututbytesprogrammen ökat antalet missbrukare.Enligt rapporten leder programmen till minskat riskbeteende iform av delade sprutor och nålar. Programmen ger ocksåmöjligheter till information om aids och andra hälsofrågor.WHO:s styrelse har uttalat följande:Med tanke på de många hälsorisker och sociala konsekvenser avvilka hivinfektionen är en, är ett huvudmål att minskaefterfrågan på psykoaktiva medel, fastän ett mer målär att minska användningen av dessa medel genom injektion. länder har stöttat sina hälsoupplysningskampanjer genom atterbjuda rena nålar.