bet · GF01LU29 · 1992-04-23 00:00:00 — Vidare bör lagen ändras så att brottsofferkan få kraftigt höjd ekonomisk ersättning (yrkande 7).Utskottets övervägandenUtskottet konstaterar att önskemålet i motionen om höjd ekonomisk ersättningtill brottsoffer (yrkande 7) i allt väsentligt avser det ideella skadeståndetsstorlek. Som utskottet påpekat då motioner rörande ersättningsnivån vid ideellskada tidigare prövats (se senast bet. 1989/90:LU25), utgör spörsmålet en av dehuvudfrågor som övervägs av den tillkallade kommittén om ideell skada(Ju 1989:01). I avvaktan på resultatet av utredningsarbetet är det lika litetnu som tidigare erforderligt med något särskilt uttalande i saken frånriksdagens sida, och utskottet avstyrker bifall till motionsyrkandet.Vad härefter angår motionärens yrkanden i övrigt kan utskottet i och för sigdela uppfattningen att brottsoffrens ställning behöver stärkas också på andrasätt än genom en höjning av skadeståndsbeloppens storlek. Motionärens förslaginnebär emellertid genomgripande förändringar av hela det skadeståndsrättsligaregelsystemet och kommer att få återverkningar inte bara då skadestånd skallutgå vid brottsliga gärningar utan också i alla andra fall. Så långtgåendeåtgärder är utskottet inte berett att förorda.Med hänvisning till det anförda avstyrker utskottet bifall till motion Ju818yrkandena 1, 6 och 7.Ekonomiskt ansvar vid kärnkraftsolyckorGällande ordning m.m.Internationella bestämmelser om ansvarighet för skador som orsakats avatomolyckor finns 1960 i avslutad konvention om skadeståndsansvarpå atomenergins område (). Konventionen jämte 1963avslutat tilläggsprotokoll trädde 1968. i desslydelse enligt tilläggsprotokollet har ratificerats av jämte 13 andravästeuropeiska stater.Enligt är innehavaren av en atomanläggning ansvarig förskador som uppkommer i samband med driften av anläggningen oberoende avvållande, dvs. på objektiv grund. Ansvaret skall vara begränsat till visstbelopp för varje olycka och vara täckt av försäkring eller annan ekonomiskgaranti.År 1963 avslutades i en konvention om supplerande statsansvar.Konventionen, som i det följande benämns tilläggskonventionen, är ettkomplement till . Tilläggskonventionen jämte 1964avslutat tilläggsprotokoll trädde 1974 och har numera tillträtts avelva av stater. Enligt tilläggskonventionen utgårsupplerande ersättning av statsmedel i den mån ansvarsbeloppet enligtPariskonventionen inte förslår till full ersättning åt de skadelidande.År 1982 antog ett tilläggsprotokoll till och etttilläggsprotokoll till tilläggskonventionen. Protokollen innebär bl.a. denändringen att den maximala ersättning som kan utgå av statsmedel höjts.Tilläggsprotokollen har tillträtts av (prop. 1981/82:163, LU1982/83:15). Protokollen har trätt i kraft.Bestämmelser om ansvar för atomskador finns för svensk del iatomansvarighetslagen (1968:45). Till grund för lagen liggerPariskonventionen och tilläggskonventionen jämte tilläggsprotokollen.Reglerna i atomansvarighetslagen innebär att atomanläggningsinnehavaren --efter en ändring som trädde i kraft (prop. 1991/92:31, LU12)-- svarar med ett belopp på 1200 milj.kr. för varje olycka. gälldeen gräns på 800 milj.kr. Ansvaret skall vara täckt av en obligatoriskförsäkring, som skall motsvara av ansvarsbeloppet, eller av någon annanekonomisk garanti.Härutöver bär svenska staten ett civilrättsligt ansvar enligtatomansvarighetslagen. Av 33§ atomansvarighetslagen följer vidare att i defall ersättningsbeloppen enligt lagen inte räcker till för att uppkomna skadorskall kunna ersättas fullt ut kan ytterligare gottgörelse utgå av statsmedel.Pariskonventionen jämte de olika tilläggen syftar till en regional regleringi av atomansvarighetsfrågorna. Ett mera världsomfattande syfte atomansvarighetskonvention som antogs vid en konferens i ochsom utarbetats inom (). LiksomPariskonventionen föreskriver ett strikt skadeståndsansvar föranläggningshavaren. De båda konventionerna överensstämmer i många avseenden mendet finns också åtskilliga skillnader mellan dem. har inte tillträttWienkonventionen av främst den anledningen att ett tillträde till både den ochPariskonventionen skulle medföra rättstekniska problem som inte vägdes upp avSveriges intresse att tillträda Wienkonventionen.År 1988 tillkom i ett protokoll som länkar samman Wien- ochPariskonventionerna. Protokollet har undertecknats av ett tjugotalstater, däribland av , , och . Genom protokolletutvidgas tillämpningsområdet för de båda konventionerna på så sätt att ansvaretenligt den ena konventionen gäller också till förmån för de skadelidande istater som är anslutna till det andra konventionssystemet. beslutadehösten att godkänna det gemensamma protokollet rörande tillämpningen avWienkonventionen och (prop. 1991/92:31, LU12).Inom påbörjades ett arbete med en revision av Wienkonventionen.Arbetet bedrivs av ständiga utskott för civilrättsligtansvar vid kärnkraftsolyckor. Avsikten är att en konferens om revision avWienkonventionen skall äga rum /93.Även och tilläggskonvention ses för närvarandeöver. Arbetet härmed bedrivs inom särskilda atomenergiorgan (). En fråga som därvid har aktualiserats är gränsen föranläggningsinnehavarens ansvar. har också rekommenderat staterna attöverväga ett förenklat system för att anpassa ansvarsbeloppet föranläggningsinnehavaren till kapaciteten på försäkringsmarknaden.MotionsmotiveringI motion L608 av och framhålls att detbehövs en höjning av reaktorägarnas ekonomiska ansvar vid kärnkraftsolyckor.Sverige har möjlighet att internationellt få till stånd en höjning av ansvaretgenom att försöka påverka de stater som anslutit sig till Pariskonventionen.Det föreligger inte heller, påpekas det, några hinder för att på egenhand ändra atomansvarighetslagen så att ansvarsbeloppen höjs till rimligarenivå än . I och med att godkänt det gemensamma protokollet förtillämpning av och har regeringen ävenmöjlighet att påverka de stater som ratificerat . Motionärernaanser också att preskriptionstiden för skadeståndsanspråk enligtPariskonventionen bör förlängas. Vidare bör den särskilda regeln i konventionenom befrielse för anläggningsinnehavaren från skadeståndsansvar vid olyckor somorsakas av krigshandling eller naturkatastrof ses över.Utskottets övervägandenMotioner om det ekonomiska ansvaret vid kärnkraftsolyckor har behandlats avriksdagen vid ett flertal tillfällen tidigare, i samband medden ovannämnda propositionen 1991/92:31, vari också föreslogs att det högstaskadeståndsbelopp för vilket innehavaren av en kärnkraftsanläggning svarar höjsfrån 800 milj.kr. till 1200 milj.kr. 1991/92:LU12). Som utskottetunderströk i sistnämnda betänkande är det självfallet angeläget attskadeståndsreglerna på atomansvarighetsområdet är utformade så att de somdrabbas av en eventuell olycka inom kärnkraftsindustrin får full ersättning försina skador. De svenska bestämmelserna om skadeståndsansvar vid atomolyckor ärockså förhållandevis förmånliga för de skadelidande vid en jämförelse med vadsom gäller i många andra länder som tillträtt . När det gällerden mera principiella frågan om skadeståndsansvaret för innehavare avkärnkraftsanläggningar vidhåller utskottet sin uppfattning att ansvaret föratomskador i första hand bör bäras av kärnkraftsindustrin. Det beslut somriksdagen fattade om en höjning av beloppsgränsen föranläggningsinnehavarens ansvar innebär också att ett större ekonomiskt ansvarlyfts över på kärnkraftsindustrin. Av väsentlig betydelse för frågan om vargränsen för anläggningshavarens ansvar skall dras blir, som utskottet tidigarepåpekat, därför möjligheten att täcka ansvarigheten genom försäkringar ellerandra ekonomiska garantier.Med anledning av vad som anförs i motionerna vill utskottet återigenunderstryka vikten av att regeringen noga följer utvecklingen på området ochefter hand som förhållandena medger ett ökat skadeståndsansvar föranläggningsinnehavaren återkommer med förslag till i saken. Det kandärvid finnas anledning för regeringen att, som utskottet också tidigarepåpekat, ta upp överläggningar med kärnkraftsindustrin i syfte att framtidakapacitetsökningar på försäkringsmarknaden främst skall ställas till förfogandeför höjningar av ansvarsförsäkringarna och därmed också möjliggöra en höjningav det belopp med vilket anläggningshavaren ansvarar. I sammanhanget villutskottet även framhålla det angelägna i att regeringen även verkar på detinternationella planet och tar till vara de möjligheter som finns tillförbättringar av ansvarssystemet vid atomskador. Såväl somPariskonventionen och tilläggskonvention ses över inomIAEA resp. , bl.a. med avseende på om inskränkningen av reaktorägarnasansvar kan vidgas. Även de frågor som motionärerna tar upp om preskription avskadeståndsanspråk och begränsning av reaktorägarnas ansvar i vissa situationerär, enligt vad utskottet inhämtat, föremål för överväganden inom IAEA.Något särskilt tillkännagivande från sida med anledning avmotionen är med hänsyn till vad som anförts inte nödvändigt. Utskottetavstyrker därför bifall till motion L608.Obligatorisk hemförsäkringI motion L603 av och () hänvisas till attdet inte finns något krav på obligatorisk hemförsäkring för hyresgäster. Vidbrand eller annan skada där hemförsäkring saknas får hyresgästen själv stå förkostnadernavilket kan drabba denne mycket hårt. Enligt motionärerna bör vid tecknande avhyreskontrakt som obligatoriskt ingå att man tecknar en hemförsäkring.Utskottet vill understryka att det självfallet är angeläget att så många sommöjligt har en hemförsäkring som skyddar mot oförutsedda utgifter för skadortill följd av t.ex. brand eller läckage i bostaden. Enligt utskottets meningkan det emellertid inte gärna komma i fråga att införa krav på obligatoriskhemförsäkring. I första hand måste det ankomma på var och en att själv avgöraom och i vilken utsträckning han eller hon vill skaffa sig försäkringsskydd iolika avseenden. Utskottet vill dock i sammanhanget peka på en tendens somtycks vara för handen att allt fler väljer att inte ha individuellaförsäkringar, t.ex. hemförsäkring. En bidragande orsak till denna utveckling ärsäkerligen att försäkringspremierna för många upplevs som alltför höga. Det ärdärför viktigt att premiesättningen liksom försäkringsvillkoren i övrigtutformas på ett sådant sätt att konsumenterna bedömer det som gynnsamt attskaffa sig försäkringsskydd. Det ankommer dock inte på utskottet att iförevarande sammanhang uttala sig närmare i denna fråga. Utskottet nöjer sigmed att peka på bl.a. det fortlöpande samarbete som ochfinansinspektionen har med försäkringsbranschen för att förbättrakonsumenternas ställning på försäkringsområdet.Med hänvisning till det anförda avstyrker utskottet bifall till motion L603. beträffande miljöskadeförsäkringenatt avslår motionerna 1991/92:L602, 1991/92:L604 och 1991/92:L605,2. beträffande det allmännas skadeståndsansvaratt avslår motionerna 1991/92:L606 och 1991/92:Sk808 yrkandena 2och 3,3. beträffande skadestånd till brottsofferatt avslår motion 1991/92:Ju818 yrkandena 1, 6 och 7,4. beträffande skadeståndsansvaret vid kärnkraftsolyckoratt avslår motion 1991/92:L608,5. beträffande obligatorisk hemförsäkringatt avslår motion 1991/92:L603.Stockholm den 23 april 1992På lagutskottets vägnarMaj-Lis LööwI beslutet har deltagit: (), (),(), (), (), (), (), (), (), RichardUlfvengren (nyd), (), (), (),() och ().Från , som inte företräds av någon ordinarie ledamot iutskottet, har suppleanten () närvarit vid den slutligabehandlingen av ärendet.