bet · GF01LU37 · 1992-05-21 00:00:00 — I motionen yrkas att som sin mening gerregeringen till känna vad som sålunda anförts om en översyn i vissa fall avlönegarantireglerna (yrkande 14).I motion L305 anför och (båda m) att det under senareår framkommit flera uppmärksammade fall som gör att det finns anledning attgöra en översyn av regelverket om den statliga lönegarantin. Det finns, ansermotionärerna, många fall där företag strax före en konkurs har anställtpersonal som sedan fått ut lönegaranti . En del företag har använtsig av lönegarantin för att rekonstruera företaget. Motionärerna yrkar attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts omnödvändigheten av en översyn av den statliga lönegarantins regelsystem.Claus Zaar m.fl. (nyd) anför i motion L307 att lönegarantin måste omprövas pågrund av att den används för andra syften än avsedda. Motionärerna menar attlönegarantin ger upphov till onödigt "mygel" och byråkrati. I motionen yrkasatt som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförtsom en översyn av lönegarantin.Också m.fl. (s) begär i motion L302 (delvis) en översyn avbl.a. Motionärerna vill också ha till stånd åtgärdersom minskar möjligheten att ägarkretsen direkt efter en konkurs driverföretaget vidare utan att ha gjort några nya insatser av eget kapital ellerandra genomgripande förändringar.Som tidigare nämnts avlämnade lönegarantiutredningen sittslutbetänkande (SOU 1988:27) Lönegarantin och förmånsrättsordningen -- omlönegarantins betydelse för det ökade antalet konkurser. I betänkandetredovisades bl.a. förslag om förändringar i förmånsrättslagen som syftade tillatt minska den attraktionskraft som konkursen enligt utredaren hade fått pågrund av den statliga lönegarantin. Till grund för förslaget låg tanken attgarantin, som bara gäller vid konkurs, i ett samhällsekonomiskt perspektivsnedvridit valet av form för rekonstruktion av företag som går dåligt. Enligtutredaren hade förmånsrättslagen betydelse för vilken eller vilka kategorier avförmånsberättigade borgenärer som tjänade på en rekonstruktion genom konkurs.Utredaren ansåg att syftet att stimulera till rekonstruktioner utan konkursbäst tillgodosågs genom en ändring i förmånsrättslagen på så vis att fordringarpå vad utredaren benämnde produktiv lön gav bästa förmånsrätt, före bl.a.företagshypotek. Med produktiv lön avsågs lön för sådant arbete som lagts nedpå egendom som omfattas av företagshypotek och därigenom varit till nytta förden som innehade företagshypoteket. Enligt utredaren skulle den föreslagnaändringen av förmånsrättslagen minska antalet rekonstruktioner av företag genomkonkurs. Emellertid fick man enligt utredaren även räkna med sådanarekonstruktioner. Det fanns därför skäl att uppmärksamma att lönegarantin påett spekulativt sätt kunde utnyttjas maximalt när konkursboets rörelse såldesoch de anställda fick nya anställningar hos köparen av rörelsen. För attförhindra ett sådant utnyttjande av lönegarantin föreslogs i betänkandet atttillsynsmyndigheten förbättrade sin kontroll av lönegarantilagens tillämpningvid företagsöverlåtelser. I betänkandet föreslogs en särskild bestämmelsehärom.Som också tidigare nämnts tillkallades insolvensutredningen (Ju1988:02). I direktiven till utredningen (dir. 1988:52) anförs bl.a. att fråganom rekonstruktion av näringsverksamhet har samband medförmånsrättslagstiftningen på det sättet att borgenärer som anser sig habetryggande säkerhet för sina fordringar ofta saknar intresse att ta initiativtill åtgärder när de ser att gäldenären har hamnat i en besvärlig ekonomisksituation. I direktiven framhålls vidare att det ibland påstås att borgenärermed säkerhet i företagshypotek, vilka ofta är professionella kreditgivare,saknar tillräckliga incitament att aktivt följa upp sin kreditgivning.Direktiven hänvisar i det sammanhanget till att lönegarantiutredningen berörtjust den frågan i sitt slutbetänkande (SOU 1988:27) Lönegarantin ochförmånsrättsordningen. Enligt direktiven till insolvensutredningen finns detanledning att mot den angivna bakgrunden mer förutsättningslöst se över iförsta hand de delar av förmånsrättslagen som berörs avrekonstruktionsfrågorna. De förslag som lönegarantiutredningen lagt fram bör,framhålls det vidare, bedömas i ljuset av de överväganden som kan komma attgöras av insolvensutredningen i det sammanhanget. Lönegarantiutredningensbetänkande överlämnades därför till insolvensutredningen för att beaktas iutredningsarbetet.I slutet av år 1991 gav regeringen genom tilläggsdirektiv (dir. 1991:93)insolvensutredningen i uppdrag att också överväga andra lönegarantifrågor. Itilläggsdirektiven framhålls bl.a. att lönegarantin utgör ett viktigt skydd förde anställda när företaget går i konkurs men att det visat sig att reglernaockså kan missbrukas. Det har enligt direktiven även gjorts gällande attkonkursdrabbade företag drivs vidare med hjälp av lönegarantimedel på ett sättsom skadar andra företag i branschen. Justitieministern framhåller itilläggsdirektiven att hon och arbetsmarknadsministern är överens om attåtgärder måste sättas in för att man skall komma till rätta med de avigsidoroch missbruk av lönegarantireglerna som kan förekomma. I tilläggsdirektivenanförs vidare att det bör överlämnas till insolvensutredningen att beaktasådana aspekter på lönegarantins tillämpning som avser effekterna för dekonkursdrabbade företagen och andra företag i samman bransch när det gällermöjligheterna att konkurrera på lika villkor. Av direktiven framgår även attutredningen särskilt bör uppmärksamma vilka följder det får för konkurrensenmellan olika företag i en viss bransch att företag drivs vidare medlönegarantimedel . Finner utredningen att användningen avlönegarantimedel medför problem i detta hänseende bör utredningen enligtdirektiven föreslå de ändringar som kan behövas för att motverka eller kommatill rätta med problemen.I anslutning till den lämnade redovisningen vill utskottet erinra om attriksdagen behandlade en motion med samma inriktning som några av denu aktuella. I sitt av godkändabetänkande /92:LU6 uttalade utskottet att lönegarantisystemet fyller enviktig funktion som skydd för arbetstagarnas lönefordringar när arbetsgivarenkommit på obestånd. Lönegarantilagen har, framhöll utskottet vidare,självfallet särskilt stor betydelse då antalet konkurser ochföretagsnedläggningar ökar. I den praktiska tillämpningen hade det emellertidvisat sig att gällande bestämmelser ger upphov till avgränsningsproblem ochandra svårigheter. Sålunda hade utformningen av förmånsrättslagen medförttillämpningssvårigheter när det är fråga om rätten till lönegaranti förarbetstagare som är delägare i företaget eller som eljest har ett väsentligtinflytande över det. Vidare uttalade utskottet att det är oklart vad som gälleri frågor om personer med ledande ställning i stiftelser och ideella föreningar.Utskottet hänvisade också till att i den då aktuella motionen påpekats atthandläggningen av lönegarantiärenden för vissa lönefordringar och därmedjämställda fordringar är tidsödande samt att förmånsrätten för dessa fordringaregentligen inte är motiverad av sociala skäl. Mot bakgrund av det anförda ansågutskottet i likhet med flertalet av de instanser som yttrat sig över motionenatt en översyn av lönegarantireglerna och förmånsrätten för lönefordringar varmotiverad. Utskottet utgick emellertid från att spörsmålen skulle komma attövervägas av insolvensutredningen och ansåg att något särskilt tillkännagivandefrån sida med anledning av den då aktuella motionen inte varpåkallat.Utskottet konstaterar nu att insolvensutredningens arbete fortskridit och attett betänkande är att vänta före årets utgång. I sammanhanget vill utskottetockså hänvisa till att arbetsmarknadsministern i den nu aktuella propositionenuttalar att den kraftiga ökningen av utbetalningarna från lönegarantifonden somhar skett motiverar att regelsystemet dessutom i annatsammanhang ses över i syfte att effektivisera granskningen av att lönegarantinanvänds på det sätt den är avsedd för.Utskottet utgår från att de spörsmål som tas upp i de nu aktuella motionernakommer att behandlas i det utredningsarbete som bedrivs avinsolvensutredningen eller som kan komma till stånd i annat sammanhang. Någotsärskilt tillkännagivande från sida med anledning av motionerna kandärför inte anses påkallat. Utskottet avstyrker således bifall till motionernaL18 yrkande 3, L302 i denna del, L305, L307 och Ju832 yrkande 14.En fråga som gäller kretsen av förmånsberättigade tas upp i motion L22 avIan m.fl. (nyd). Motionärerna vill ha till stånd en utredning meduppgift att utvidga kretsen för dem som bör kunna få lönegaranti. Ocksåenskilda småföretagare och andra som är att jämställa med vanliga arbetstagare,men som inte omfattas av arbetstagarebegreppet i lönegarantilagen, bör enligtmotionärerna ha rätt till lönegaranti (yrkande 1).Arbetsmarknadsutskottet har i sitt yttrande förklarat sig inte kunna ställasig bakom yrkandet att utvidga kretsen av garantiberättigade på det sätt somföreslås i motionen, och arbetsmarknadsutskottet har därför förordat attmotionen också i denna del skall avstyrkas.Lagutskottet har ingen annan uppfattning. Enligt utskottets mening torde detinte vara möjligt att utvidga lönegarantin på det sätt som motionärernaförespråkar och behålla den nuvarande konstruktionen medlönegarantins koppling till förmånsrättslagen.Utskottet avstyrker med det anförda bifall till motion L22 yrkande 1.Frågor som gäller konkursförvalningen tas upp i två motioner. I motionL302 (delvis) anför m.fl. (s) att tillsynsmyndigheten bör gesökade möjligheter att bevaka att konkursförvaltarna verkligen tillvaratar allafordringsägares intressen och att sunda affärsmetoder iakttas både före ochunder en konkurs. Vidare anser motionärerna att det är viktigt att inte ettfåtal konkursförvaltare belastas med ett orimligt antal stora och kompliceradekonkurser. Personer som deltar i planering av konkurser skall diskvalificerassom konkursförvaltare. Enligt motionärernas mening är det också viktigt med enöversyn av konkursreglerna i syfte att öka kravet på det formella avslutandetav konkurser och en noggrann granskning av slutrapporterna. Motionärerna villäven ha till stånd åtgärder som syftar till att införa någon form av "karens"innan ny verksamhet får startas på nytt efter en konkurs. I motionen yrkas etttillkännagivande om vad som sålunda anförts om behovet av en översyn avkonkursbestämmelserna.I motion L303 anför () att domstolarna har enbenägenhet att inte förordna andra konkursförvaltare än dem som vanligtvisarbetar inom domkretsen även om vederbörande är aktiv förvaltare i närliggandedomstolar. Enligt motionären är det viktig att rekryteringen kan ske även"utifrån" så att den monopolsituation som föreligger försvinner. I motionenyrkas ett tillkännagivande om behovet av lagändring i syfte att utvidga kretsenav förvaltare.Som framgått tidigare innebär gällande bestämmelser att rådigheten över denegendom som ingår i konkursboet i och med konkursbeslutet övergår frångäldenären till förvaltaren. Konkursförvaltaren utses av rätten efter hörandeav tillsynsmyndigheten. Enligt 7 kap. 1 § konkurslagen skall förvaltaren ha densärskilda insikt och erfarenhet som uppdraget kräver samt även i övrigt varalämplig för uppdraget. Förvaltaren får inte stå i ett sådant förhållande tillgäldenären, en borgenär eller någon annan att det är ägnat att rubbaförtroendet för hans opartiskhet i konkursen. De nuvarande kraven påförvaltarens kvalifikationer tillkom i huvudsak genom en konkurslagsreform år1979 (prop. 1978/79, bet. LU 19, rskr. Reformen har inneburit attförvaltaruppdrag numera i princip endast anförtros advokater som harspecialiserat sig på konkursförvaltning. lagstiftningsärendeunderströks att utvecklingen i näringslivet och samhället i övrigt gjort attstora krav i allmänhet måste ställas på en konkursförvaltare. Förvaltarenbehöver, förutom juridiska kunskaper, även ha insikter i företagsekonomi ochkunskaper om bokföring och redovisning. Han skall också, enligt vad som vidareuttalades, vara väl förtrogen med arbetsrättsliga och arbetsmarknadspolitiskafrågor. som de allmänna kompetenskraven på förvaltarna skärptes genom1979 års reform begränsades borgenärernas inflytande över valet av förvaltare.Tidigare hade förvaltare utsetts av borgenärerna. I fortsättningen skulleförvaltare utses av konkursdomare, och borgenärernas inflytande är inskränkttill att framföra synpunkter på valet av förvaltare till konkursdomaren. Föratt ytterligare understryka den självständiga ställning förvaltare innehar harfrågan om förvaltarjäv efter ett initiativ från utskottets sida (se bet. LU1986/87:32) fått en uttrycklig reglering genom en lagändring som trädde i kraftår . Bestämmelsen innebär att förvaltare inte får stå i ett sådantförhållande till gäldenären, borgenären eller någon annan att det är ägnat attrubba förtroendet för hans opartiskhet i konkursen. Inte heller i övrigt fårdet finnas någon omständighet som medför att förtroendet för förvaltaresopartiskhet rubbas.Konkurslagens regler om tillsyn över förvaltningen innebär atttillsynsmyndigheten skall övervaka att förvaltningen bedrivs på ettändamålsenligt sätt i överensstämmelse med lag och andra författningar.Myndigheten skall särskilt se till att avvecklingen av konkursen inte fördröjsi onödan och att myndigheten, när den finner det lämpligt, kan fordraredovisning av förvaltaren. Om särskilda omständigheter motiverar det, fårmyndigheten utse revisorer för granskning av boets räkenskaper och förvaltningi övrigt. I viktigare frågor skall förvaltaren höra tillsynsmyndigheten ochsärskilt berörda borgenärer. En ytterligare möjlighet till kontroll avförvaltningen finns genom att en borgenär kan få en granskningsman tillsatt.Sanktionerna mot en konkursförvaltare utgörs av -- frånsett eventuellt ansvarför förmögenhetsbrott -- att han kan entledigas från sitt uppdrag. Genom 1987års lagstiftning har i konkurslagen upptagits materiella regler om enförvaltares skadeståndsskyldighet. Enligt en särskild bestämmelse skall enförvaltare ersätta de skador som han vid fullgörandet av sitt uppdraguppsåtligen eller av oaktsamhet tillfogar boet, en borgenär eller gäldenären.En förvaltare skall alltid avge slutredovisning för sin förvaltning tilltillsynsmyndigheten. Till redovisningen skall bifogas de handlingar som är avbetydelse för kontrollen av den. Slutredovisning kan alltid klandras avgäldenären och tillsynsmyndigheten och under vissa förutsättningar av borgenär.Med anledning av vad som anförs i motion L302 vill utskottet också erinra ombestämmelserna i lagen (1986:436) om näringsförbud. att näringsförbud, om det är påkallat från allmän synpunkt, får meddelasden som försatts i konkurs och då var enskild näringsidkare, om han förfaritgrovt otillbörligt mot sina borgenärer eller på annat sätt grovt åsidosatt vadsom ålegat honom i näringsverksamhet. Vid prövningen om näringsförbud ärpåkallat från allmän synpunkt skall särskilt beaktas om åsidosättandet varitsystematiskt eller syftat till betydande , om det medfört eller varitägnat att medföra betydande skada eller om näringsidkaren tidigare dömts förbrott i näringsverksamhet. Om näringsverksamheten bedrivits av t.ex. ettaktiebolag kan näringsförbud komma i fråga för ledamot eller suppleant istyrelsen samt verkställande direktör och vice verkställande direktör.Näringsförbudet kan meddelas för lägst tre och högst . Den som ärunderkastad näringsförbud får givetvis inte driva näringsverksamhet. Han fårinte heller t.ex. vara stiftare av ett aktiebolag eller vara ledamot ellersuppleant i styrelsen för ett aktiebolag. Överträdelse av ett näringsförbud kanleda till fängelse i högst eller, om brottet är ringa, till böter ellerfängelse . Ett näringsförbud som överträds får förlängas medhögst fem år.Mot bakgrund av denna redovisning kan utskottet inte finna annat än attgällande bestämmelser om konkursförvaltare och tillsynen över deras verksamhetär väl ägnade att förhindra sådan verksamhet som beskrivs i motion L302. Dettautesluter naturligtvis inte att förvaltningen i enstaka fall kan skötas på ettsätt som ger anledning till kritik. Utskottet utgår emellertid ifrån att i denmån oegentligheter förekommer dessa beivras enligt de bestämmelser somlagstiftningen erbjuder. I avvaktan på regeringens ställningstaganden tillinsolvensutredningens kommande förslag anser sig utskottet inte kunna tainitiativ till ytterligare utredningsarbete på konkursrättens område.Beträffande en eventuell översyn av bestämmelserna om näringsförbud kommer,enligt vad utskottet erfarit, denna fråga att bli föremål för behandling inäringsutskottet med anledning av motionsyrkanden.När det sedan gäller val av konkursförvaltare anser utskottet i linje med vadsom motionärerna anför att det är viktigt att inte förvaltarna belastas med förmånga uppdrag. De kompetenskrav som konkurslagen ställer upp innebär emellertidatt endast ett mindre antal specialiserade personer kan komma i fråga förförvaltaruppdrag. Det är vidare enligt utskottets mening ofrånkomligt att ensärskild bedömning måste göras i varje särskilt fall. Exempelvis bör i enmycket omfattande konkurs större krav ställas på en förvaltare än vad sombehöver vara fallet i en mindre konkurs. Att en förvaltare tidigare visat sigolämplig utgör givetvis skäl för att inte förordna honom på nytt. Å andra sidaninnebär visad lämplighet att förvaltaren kan anförtros ytterligare och meromfattande uppdrag, vilket givetvis kan leda till att utomstående uppfattarförnyade förordnanden som ett monopol. Enligt utskottets mening finns det inteskäl till antagande att förhållandena är sådana att något initiativfrån sida är påkallat i syfte att utvidga kretsen av förvaltare.Enligt vad utskottet erfarit har man emellertid inom justitiedepartementetuppmärksamheten riktad mot dessa frågor med anledning av hovrättsavgöranden.Med det anförda avstyrker utskottet bifall till motionerna L302 i denna deloch L303. beträffande lönegarantins maximibeloppatt med avslag på motion 1991/92:18 yrkande 1 och 2, motion1991/92:L19, motion 1991/92:L20 yrkande 1 och motion 1991/92:L22 yrkande 5antar regeringens förslag till lönegarantilag, såvitt avser 9 §,res. (s)2. beträffande social skyddslagstiftningatt avslår motion 1991/92:L20 yrkande 2,3. beträffande lönegarantilagen i övrigt m.m.att riksdagendels med avslag på motion 1991/92:L18 yrkande 4, motion 1991/92:L21,motion 1991/92:L22 yrkandena 2, 3 och 4 samt motion 1991/92:L304 antarregeringens förslag till lönegarantilag, i den mån det inte omfattas av vadutskottet hemställt ovan under 1,dels antar regeringens förslag till lag om ändring i konkurslagen(1987:672) och lag om ändring i lagen (1981:691) om socialavgifter,dels antar av utskottet i bilaga 2 framlagt förslag till lag om ändring ilagen (1991:1047) om sjuklön,4. beträffande ytterligare utredningsarbete m.m.att avslår motion 1991/92:L18 yrkande 3, motion 1991/92:L22 yrkande1, motion 1991/92:L302, motion 1991/92:L303, motion 1991/92:L305, motion1991/92:L307 och motion 1991/92:Ju832 yrkande 14.Stockholm den 21 maj 1992På lagutskottets vägnarMaj-Lis LööwI beslutet har deltagit: (), (), PerStenmarck (m), (), (), (), (), (), (), GunnarThollander (s), (nyd), (), (),() och (). Lönegarantins maximibelopp (mom. 1), , , ,, och (alla s)anserdels att den del av utskottets yttrande på s. 10 sombörjar med "Utskottet finner" och på s. 12 slutar med "yrkande1" bort ha följande lydelse:Lagutskottet kan för sin del mot denna bakgrund acceptera enviss sänkning av lönegarantins maximibelopp av kostnadsskäl.Däremot kan utskottet inte se att en sänkning av maximibeloppeti sig är ett medel att komma till rätta med det missbruk avlönegarantimedel som kan förekomma. I den mån missbrukförekommer anser utskottet att detta bör bekämpas medeffektivare regler om kontroll. I propositionen finns inteheller någon närmare redovisning eller analys av vilken typ avmissbruk som skulle föreligga och på vilket sätt ett sänktmaximibelopp skulle kunna leda till att missbruket upphör.Vid bestämmandet av det belopp som högst skall kunna utgå frånlönegarantin måste man enligt utskottets mening utgå från deförhållanden som gäller i verkligheten. I en vanlig konkurs hararbetstagarna regelmässigt minst en månadslön innestående samtsemesterersättning med åtminstone på den underintjänandeåret utbetalda lönen. En anställd som har fyllt 45 århar rätt till sex månaders uppsägningslön. Den genomsnittligalönen inom LO är . Redan vidkonkursutbrottet har således den genomsnittlige LO-medlemmen eninnestående lönefordran som kan variera mellan . beroende på när konkursen inträffar. Meddet i propositionen föreslagna maximibeloppet på . ärdet uppenbart att full ersättning för uppsägningslön ochsemesterersättning inte kan utgå. För vissa yrkesgrupper, t.ex.byggnadsarbetare, med stora innestående ackordöverskott kommerregeringens förslag att slå betydligt hårdare. Detsamma gällertjänstemän med löner på . eller mer ,vilka med några månadslöner och semesterersättning inneståendesnabbt kommer upp i fordringsbelopp som överstiger 100000 kr.Också sjömän med ofta stora innestående fordringar på s.k.vederlag tillhör de yrkesgrupper som drabbas särskilt hårt omregeringens förslag skulle antas av riksdagen.Oavsett yrkeskatergori kommer arbetstagare som är anställda imycket små företag och hos oseriösa arbetsgivare att blisärskilt utsatta. Den som är anställd i ett litet företag harofta en personlig relation till ägaren, vilket innebär attarbetstagaren ofta avstår från att ta ut lön för att räddaföretaget och undvika konkurs. När det gäller oseriösaarbetsgivare kommer den anställdes innestående lönefordring attväxa medan arbetstagaren undandrar sig delgivning avkonkursansökan.Enligt utskottets mening är det en brist att propositioneninte innehåller någon närmare analys av hur ett sänktmaximibelopp för lönegarantin kommer att slå för olikayrkesgrupper och i olika fall. Till saken hör också att det ipropositionen föreslagna maximibeloppet grundar sig pålönegarantiutredningens förslag som lades fram ,dvs. Det är enligt utskottets meninguppenbart att förhållandena ändrats i så avsevärdgrad att betänkandet kan läggas till grund för debedömningar och avvägningar som skall göras i dag.Den föreslagna sänkningen kan också med fog antas komma attleda till helt motsatta effekter än vad som åsyftas. Det kannämligen antas att ett maximibelopp på . leder tillatt personer i ledande befattningar eller anställda medattraktiv yrkesutbildning i företag som tillfälligtvis fårekonomiska svårigheter helt enkelt säger upp sig. Dettaförsvårar givetvis möjligheten att fortsätta driften eller attöverlåta rörelsen och leder till att en konkurs -- som drar medsig alla anställda i företaget -- helt i onödan blir oundviklig.En sådan utveckling kan under inga omständigheter accepteras medhänsyn till nuvarande sysselsättningsläge.Utskottet ser det vidare som en brist i regeringens förslagatt kopplingen till basbeloppet tas bort. Förslaget i den delenkan inte innebära annat än att regeringen dåbasbeloppet ändras får återkomma till och begäralagändring i syfte att bibehålla lönegarantins värde. mening finns det inte skäl att frångå den ordning somhittills gällt med en koppling till basbeloppet.Med det anförda anser utskottet att regeringens förslag ombegränsning av lönegarantin är alltför långtgående och därförbör ändras. Lönegarantin bör även i fortsättningen knytas tillbasbeloppet och garantin för fordran med förmånsrätt enligt 12 §förmånsrättslagen bör gälla för varje arbetstagare med högst ettbelopp som motsvarar sju gånger vid det vid tiden förkonkursbeslutet gällande basbeloppet.