bet · GG01KU2 · 1992-10-08 00:00:00 — Negativ föreningsrättMotionernaI motion 1990/91:K216 yrkande 9 av m.fl. (m),motion 1990/91:K238 yrkande 1 av m.fl. (m) ochmotion 1990/91:K206 av m.fl. (c) begärs förslagtill ändring i regeringsformen för att säkerställa den negativaföreningsrätten. Enligt motionärerna är rätten att stå utanfören förening inte någon självklarhet i . Det förekommeratt fackliga organisationer nekar eller ställer upp hinder om enmedlem önskar utträda eller skapar svårigheter för arbetsgivaresom önskar anställa någon som inte är fackligt ansluten.I motion 1990/91:K205 yrkande 7 vill m.fl.(fp) med samma motivering att regeringen låter utreda frågan omen grundlagsfäst negativ föreningsrätt med sikte på engrundlagsändring.BakgrundFöreningsfriheten innebär enligt 2 kap. 1 § regeringsformen enfrihet gentemot det allmänna att sammansluta sig med andra förallmänna eller enskilda syften. Den s.k. negativaföreningsrätten anges i 2 kap. 2 § regeringsformen som ett skyddmot att tvingas tillhöra politisk sammanslutning, trossamfundeller annan sammanslutning för åskådning i politiskt, religiöst,kulturellt eller annat sådant hänseende. I likhet med denpositiva föreningsfriheten och de andra i regeringsformenangivna s.k. opinionsfriheterna samt vad som i övrigt i huvudsakgäller beträffande rättighetsreglerna i regeringsformen är dennegativa föreningsrätten formulerad som en frihet som gällerendast i förhållandet mellan den enskilde och det allmänna. Sinnuvarande utformning har bestämmelsen om den negativaföreningsrätten fått i samband med de ändringar iregeringsformens rättighetskapitel som genomfördes på grundvalav Fri- och rättighetsutredningens förslag (prop. 1975/76:209,KU56).Vid riksdagsbehandlingen tog utskottet (s. 20) avstånd fråntanken att i grundlag ge rättigheterna ett skydd gentemotangrepp från enskilda. Enligt utskottets mening var det intevare sig praktiskt möjligt eller lämpligt att till utredninguppta också den i sin helhet mycket omfattande frågan omrättighetsskydd för enskild mot annan enskild. Frågor om sådantskydd borde som dittills lösas inom den vanliga lagstiftningensram. De olika önskemål som därvid kunde vara aktuella fickenligt utskottet övervägas allteftersom de framkom. Vid sinbehandling av olika sakfrågor i t.ex. motioner och propositionerkunde ta initiativ till erforderliga utredningar. uttalande avgavs en reservation (m). följdeutskottet (rskr. 414).Utskottet har därefter, senast hösten1990 (1990/91:KU6 s. 4), avstyrkt motsvarande motionsyrkanden.Därvid har hänvisats till ställningstagandet i nämndautskottsbetänkande. M-, fp- och c-ledamöterna resp.mp-ledamöterna har avgett reservationer. har följtutskottet.Utskottets bedömningI direktiven (dir. 1991:119) till Fri- och rättighetskommitténframhålls att den negativa föreningsrätten har betydelse förnärings- och yrkesfriheten. Det bör enligt direktiven ankomma påkommittén att överväga frågan om en utbyggnad avgrundlagsskyddet för den negativa föreningsrätten för attgarantera den enskildes frihet att själv välja eller avstå frånmedlemskap i t.ex. en facklig organisation. Engrundlagsreglering av den negativa föreningsrätten måstedock vägas också mot bl.a. värdet av att upprätthålla principenom avtalsfrihet. emellertid fram till att engrundlagsändring är motiverad bör den enligt direktiven lämnaförslag i saken i sådan tid att proposition i ämnet kan läggasfram för . Om kommittén inte kommerfram till att en grundlagsändring är motiverad bör den ta uppfrågan om det är lämpligt att saken regleras i vanlig lag.Mot denna bakgrund saknas enligt utskottets mening anledningatt nu vidta någon åtgärd från sida i denna del.Motionerna 1990/91:K205 yrkande 7, 1990/91:K206, 1990/91:K216yrkande 9 och 1990/91:K238 yrkande 1 avstyrks följaktligen.5. LivsåskådningsfrihetMotionenI motion 1991/92:K207 av () framförs att borde få som tilläggsdirektiv att seöver frågan om att i regeringsformen utvidga skyddet förreligionsfriheten till att gälla även livsåskådningsfriheten.Enligt motionären ger regeringsformen inte de icke-religiösanågon rätt att utöva sin livsåskådning t.ex. genom borgerliga,civila ceremonier.BakgrundEnligt 2 kap. 1 § regeringsformen är varje medborgare gentemotdet allmänna tillförsäkrad yttrandefrihet, informationsfrihet,mötesfrihet, demonstrationsfrihet, föreningsfrihet ochreligionsfrihet. Dessa friheter kan gemensamt betecknas som depositiva opinionsfriheterna.Av dessa friheter är det endast religionsfriheten som inte kanbegränsas genom lag. Enligt 2 kap. 12 § regeringsformen fårövriga positiva opinionsfriheter begränsas i lag endast för atttillgodose ett ändamål som är godtagbart i ett demokratisktsamhälle. Begränsningen får aldrig gå utöver vad som ärnödvändigt med hänsyn till ändamålet och inte heller sträcka sigså långt att den utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen.Begränsningar får ej göras enbart på grund av politisk,religiös, kulturell eller annan sådan åskådning.Som negativa opinionsfriheter betecknas det skydd som ges ibestämmelserna i 2 kap. 2 § regeringsformen. Enligt dennaparagraf är varje medborgare gentemot det allmänna skyddad mottvång att ge till känna åskådning i politiskt, religiöst,kulturellt eller annat sådant hänseende. Han är därjämtegentemot det allmänna skyddad mot tvång att delta i sammankomstför opinionsbildning eller i demonstration eller annanmeningsyttring eller att tillhöra politisk sammanslutning,trossamfund eller annan sammanslutning för åskådning som avses iförsta meningen.Bestämmelserna i 2 kap. 2 § fick sin nuvarande lydelse genom1976 års reform då grundlagsskyddet blev absolut. En begränsningav tillämpningsområdet för de negativa yttrande-, religions- ochföreningsfriheterna åstadkoms i huvudsak genom att ordet"åskådning" ersatte ordet "åsikt". I propositionen (prop.1975/76:209 s. 116) anslöt sig justitieministern till vissauttalanden i Justitiekanslerns (JK:s) remissyttrande, vilkarörde innebörden av ordet åskådning. Enligt JK borde denföreslagna regeln endast omfatta sådana områden där begreppetåskådning är ett naturligt uttryck för de åsikter en personomfattar, vilket är fallet i religiösa sammanhang. Även ipolitiska sammanhang sägs det vara normalt att använda ordetåskådning. Som ett gränsfall nämndes vetenskapliga läror ochsystem som bygger på en rad sammanhängande rön och slutsatser,t.ex inom astronomi eller medicin.Beträffande förhållandet mellan de skilda fri- ochrättigheterna framhölls i propositionen (s. 104) bl.a. attreligionsfriheten närmast framstår som ett omfattanderättskomplex med inslag av yttrandefrihet, informationsfrihet,mötesfrihet och föreningsfrihet. Enligt justitieministern(s.114) var det angeläget att bereda särskilda inslag ireligionsfriheten ett tillfredsställande skydd, somdet var självklart att reglerna om religionsfriheten inte fickhindra att de bestämmelser som gäller för begränsning avyttrande-, informations-, mötes-, demonstrations- ochföreningsfriheterna var tillämpliga också när dessa friheterutövades i religiösa sammanhang.Utskottets bedömningEnligt utskottets mening skyddas redan livsåskådningsfrihetenav olika regler i regeringsformen. I den mån begreppetlivsåskådningsfrihet inte omfattas av religionsfriheten gerandra i regeringsformen upptagna fri- och rättigheter ett gottskydd mot icke önskvärda ingrepp. Det kan inte heller bortsesfrån de avgränsningsproblem som kan finnas när det gäller attavgöra vad som inryms i begreppet livsåskådningsfrihet. Medhänvisning till det anförda avstyrks motion 1991/92:207.6. FöräldrarättMotionenI motion 1991/92:Ub277 yrkande 2 av ()begärs att föräldrarätten -- såsom bärare av den demokratiskamångfalden -- inskrivs i grundlagen. Motionären hänvisar tillartikel 2 i tilläggsprotokollet av till 1950års europeiska konvention angående skyddet för de mänskligarättigheterna och de grundläggande friheterna.BakgrundEnligt den konventionsartikel som motionen hänvisar till måingen förvägras rätten till undervisning. Vid utövandet av denverksamhet staten kan påta sig i fråga om uppfostran ochundervisning skall staten respektera föräldrarnas rätt atttillförsäkra sina barn en uppfostran och undervisning som står iöverensstämmelse med föräldrarnas religiösa och filosofiskaövertygelse.Då 1953 ratificerade tilläggsprotokollet av den 20mars 1952 till europeiska konvention angående skyddetför de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheternagjordes förbehåll för artikel 2, som rör rätten tillundervisning. Enligt det svenska förbehållet kunde intetillerkänna föräldrar rätt att, under åberopande av sinfilosofiska åskådning, påfordra att deras barn befrias fråndeltagande i viss obligatorisk skolundervisning. Vidareförklarades från svensk sida att befrielse frånkristendomsundervisningen i skolorna endast kan meddelas barn,som är av annan trosbekännelse än och för vilkatillfredsställande religionsundervisning organiserats på annatsätt.Vid behandlingen av proposition 1975/76:209 om fri- ochrättigheter i grundlag förelåg ett motionsyrkande om attföräldrarätten -- föräldrars rätt att utöva vårdnaden omminderåriga barn, att välja mellan likvärdiga skol- ochutbildningsformer för dessa samt att handha barnens fostran itros- och livsåskådningsfrågor -- skulle tas in iregeringsformen.Utskottet (KU 1975/76:56 s. 38) konstaterade bl.a. att Fri-och rättighetsutredningen ansett att regler som tog sikte påföräldrarätten inte lämpade sig för grundlag samt attdepartementschefen instämt i denna bedömning. Utskottet anslötsig till vad departementschefen anfört om svårigheterna attutforma en grundlagsregel om föräldrars rätt till vårdnaden omsina minderåriga barn på ett sådant sätt att det ger ettverkligt skydd för vårdnadsrätten men ändå inte kommer ikonflikt vare sig med regler om vårdnad ellermed föreskrifter om samhällsvård samt avstyrkte yrkandet om attinföra föräldrarätten i grundlag. Vid senare behandling avyrkanden om grundlagsskydd för föräldrarätt eller familjerätthar utskottet vidhållit denna bedömning (KU 1987/88:9 s. 10,1988/89:KU11 s. 4, 1989/90:KU12 s. 13 och 1990/91:KU13 s. 6).Reservationer har avgetts av m-ledamöterna. Nämnas kan att ibetänkandet 1988/89:KU11 avstyrktes ett yrkande i motion1987/88:K229 av () med samma innehåll som det nuaktuella yrkandet.Utskottets bedömningEnligt vad utskottet inhämtat har Fri- och rättighetskommitténbeslutat ta upp frågan om rätt till utbildning, varvid berörsäven frågan om grundlagsfäst föräldrarätt. Enligt utskottetsmening bör resultatet av kommitténs arbete avvaktas. Motion1991/92:Ub277 yrkande 2 avstyrks.7. Samernas rättMotionenI motion 1991/92:K230 av och (s, fp) yrkas att hos regeringen begär att ett förslagframläggs till slutlig reglering av samernas förhållanden ochsom tillgodoser samernas krav att utöva sina hävdvunnarättigheter.BakgrundSamerättsutredningen avgav delbetänkandet (SOU1986:36) Samernas folkrättsliga ställning och i juni 1989huvudbetänkandet (SOU 1989:41) Samerätt och sameting. Under 1990avgavs betänkandena (SOU 1990:84) Språkbyte och språkbevarandesamt (SOU 1990:91) Samerätt och samiskt språk. avsloghösten 1990 ett regeringsförslag om vissa ändringar irennäringslagen (prop.1990/91:4, JoU12, rskr 46).Jordbruksutskottet framhöll att det finns ett behov av åtgärderför att lösa olika problem som har anknytning till rennäringenresp. andra näringar som bedrivs inom renskötselområdet.Samtidigt underströks att de förslag som Samerättsutredningenlagt fram är av stor betydelse för att bevara och utvecklasamernas egenart och samhällsliv. Med hänsyn främst tillrennäringens betydelse i dessa sammanhang ansåg utskottet starkaskäl tala för att de frågor som omfattades av propositionenbehandlas inom ramen för ett mer sammanhållet förslag angåendesamernas ställning där även förslagen från Samerättsutredningenkunde bli föremål för en samlad bedömning. Utskottet underströkdet angelägna i att regeringen så snart det är möjligtåterkommer till med ett sammanhållet förslag isamefrågorna. följde utskottet.Utskottets bedömningSamerättsutredningens förslag har remissbehandlats och beredsför närvarande inom . Enligt utskottets meningbör avvaktas att proposition i ärendet läggs fram för riksdagen.Motion 1991/92:K230 avstyrks således.8. Patienters rätt till vård och omsorgMotionernaI motionerna 1991/92:Sf256 yrkande 1 av ochJohan (nyd) och 1991/92:So250 yrkande 1 av . (nyd) begärs att vårdbehövande personers rätt till vårdoch omvårdnad garanteras i lag och inskrivs i grundlagen.Enligt motionärerna är enda möjligheten att garanteramedborgarna rätt till ett omhändertagande införandet av etträttvist försäkringssystem där pengarna följer patienten. Det ärdå ointressant om patienten betalat in pengarna via skattsedelneller via försäkringar, men pengarna skall finnas tillgängligaför medborgaren då hon eller han behöver dem.BakgrundEnligt 1 kap. 2 § andra stycket regeringsformen skall denenskildes personliga, ekonomiska och kulturella välfärd varagrundläggande mål för den offentliga verksamheten. Det skallsärskilt åligga det allmänna att trygga rätten till arbete,bostad och utbildning samt att verka för social omsorg ochtrygghet och för en god levnadsmiljö.Bestämmelserna har inte karaktären av rättsligt bindandeföreskrifter utan anger mål för den samhälleliga verksamheten.Frågan om i vad mån det allmänna lever upp tillmålsättningsstadganden kan bli föremål för enbart politisk ochinte rättslig kontroll.Enligt Fri- och rättighetsutredning skiljer sig desociala rättigheterna -- bl.a. rätten till vård och omvårdnadför sjuka och åldringar -- från de klassiska fri- ochrättigheterna på en avgörande punkt. De senare åläggerstatsmakterna att avstå från att handla på ett visst sätt. Deförra däremot ger uttryck för en förpliktelse för samhället attaktivt vidta åtgärder på vissa områden, såsom inomarbetsmarknads-, bostads- och utbildningspolitiken samtvårdsektorn. Eftersom samhällets resurser är begränsade måsteavvägningar enligt utredningen göras mellan krav som konkurrerarsåväl på dessa områden och andra där samhällets insatser behövssom på olika sektorer inom vart och ett av dessa områden. Attfullt ut garantera att varje medborgare får den -- i vidsträcktbetydelse -- sociala service som han önskar och som svarar mothans behov lät sig enligt utredningen inte göra. Inte heller vardet möjligt att i grundlagen göra avvägningar mellan de olikaområden där samhället verkar eller inom dessa områden. Bl.a. motden bakgrunden fann utredningen att det inte var möjligt attskriva in några sociala rättigheter i regeringsformen såsomrättsregler, eftersom sådana rättsregler inte kunde få annatinnehåll än att de i praktiken kommer att vara ett uttryck församhällets strävan att bereda den enskilde sociala rättigheter,bl.a. social trygghet, vård och omvårdnad (SOU 1975:75 s. ).Utskottets bedömningI direktiven (dir. 1991:119) till Fri- och rättighetskommitténhar regeringen anfört att Fri- och rättighetskommittén även böröverväga om regeringsformens nuvarande reglering i tillräckliggrad skyddar de ekonomiska, sociala och kulturella rättighetersom finns upptagna i Parisstadgan för ett nytt Europa.Utskottet förutsätter mot den bakgrunden att frågan om sådanasociala rättigheter som rätten till vård och omvårdnad kommeratt beröras i utredningens arbete. Resultatet av detta arbetebör enligt utskottets mening avvaktas. Motionerna 1991/92:Sf256yrkande 1 och 1991/92:So250 yrkande 1 avstyrks följaktligen.9. Skydd mot hemlig telefonavlyssningMotionenTredje vice talmannen () begär i motion1991/92:K218 att det undersöks om det är möjligt att utvidgaskyddet mot hemlig avlyssning eller upptagning av telefonsamtaltill att avse även telefonsamtal som befordras på annat sätt ängenom tråd. En sådan undersökning bör innefatta bestämmelsernaom skydd för förtrolig kommunikation i såväl grundlagen sombrottsbalken.BakgrundEnligt 2 kap. 6 § regeringsformen är varje medborgare gentemotdet allmänna skyddad mot hemlig avlyssning eller upptagning avtelefonsamtal eller annat förtroligt meddelande. Detta skydd fårbegränsas endast för att tillgodose ändamål som är godtagbart iett demokratiskt samhälle, och begränsningarna får aldrig gåutöver vad som är nödvändigt eller utgöra hot mot den friaåsiktsbildningen. Begränsningarna får ske endast genom lag (2kap. 12 §). Enligt förarbetena (prop. 1975/76:209 s. 147) fården omständigheten att bestämmelserna i 2 kap. 6 § endast avserförtroliga meddelanden till följd att skyddet inte omfattarsamtal i radiosändningar.I 27 kap. 18--24 §§ finns bestämmelser omhemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning. Hemligteleavlyssning innebär att bl.a. samtal eller andratelemeddelanden som befordras av till eller från enviss telefonapparat eller annan teleanläggning i hemlighetavlyssnas eller upptas genom tekniskt hjälpmedel. Hemligteleavlyssning beslutas av rätten på ansökan av åklagare och fårendast ske om någon är skäligen misstänkt för vissa allvarligarebrott. Hänvisningar till bestämmelser omhemlig teleavlyssning finns i lagen (1952:98) med särskildabestämmelser om tvångsmedel i vissa brottmål samt i lagen(1991:572) om särskild utlänningskontroll. I lagen (1981:1104)om verksamheten hos vissa regionala alarmeringscentraler sägsatt samtal till eller från alarmeringscentraler som befordrasgenom får avlyssnas, spelas in eller avbrytas endastefter tillstånd av regeringen.Enligt 4 kap. 8 § gäller att den som olovligenbereder sig tillgång till meddelande, vilket såsompostförsändelse eller såsom telefonsamtal, telegram eller annattelemeddelande är under befordran genom allmänbefordringsanstalt, kan dömas för brytande av post- ellertelehemlighet.I 1 kap. 3 § tredje stycket yttrandefrihetsgrundlagen angesatt det inte utan stöd i yttrandefrihetsgrundlagen får förekommaatt myndigheter och allmänna organ på grund av innehållet iradioprogram, filmer och ljudupptagningar förbjuder ellerhindrar innehav av sådana tekniska hjälpmedel som behövs för attta emot radioprogram eller för att kunna uppfatta innehållet ifilmer eller ljudupptagningar. Bestämmelsen innebär att det inteär möjligt att utan grundlagsändring förbjuda innehav av radio-och TV-apparater, bandspelare och liknande teknisk utrustningannat än i sådana undantagsfall som bestämmelsen lämnar utrymmeför (prop. 1990/91:64 s. 109).Anordning för mottagning av radiosändning eller trådsändningfår enligt 3 § radiolagen (1966:755) innehas och användas av varoch en. I propositionen (1966:149 s. 28) med förslag tillradiolag framhöll departementschefen att det i ett demokratisktsamhälle, där informations- och yttrandefriheten anses som en avde viktigaste medborgerliga rättigheterna, är en självklarprincip att var och en skall ha rätt att inneha radio- ochtrådmottagare och lyssna och se på varje rundradiosändning somhan kan motta på sin apparat. En sådan rättighet stämde enligthans mening med bestämmelserna om yttrandefrihet i Europarådetskonvention angående skydd för de mänskliga rättigheterna och degrundläggande friheterna. -- I propositionen 1988/89:124 omvissa tvångsmedelsfrågor (s. 39) har departementschefen uttalatatt avlyssning av mobiltelefoni och annan trådlös radiotrafik iprincip inte är förbjuden; etern är fri enligtradiolagstiftningen.Avlyssning via etern anses således inte ske olovligen, medanbrott föreligger redan vid avlyssningen av överföring via tråd.Anmärkas kan dock att gränsen mellan överföring via etern ochöverföring via tråd har suddats ut på så sätt att ävenöverföring via länk och annan eterkommunikation kan ingå iförmedlingen av ett telemeddelande.En regel om tystnadsplikt finns 3 a § radiolagen, somföreskriver att den som i mottagare har avlyssnat telefonsamtal,telegram eller annat meddelande inte obehörigen får föra dettavidare. Vidare föreskrivs i paragrafen att anordning somautomatiskt registrerar innehållet i radio- eller trådsändningfår användas tillsammans med en mottagare endast om regeringeneller myndighet som regeringen bestämmer medger det i särskiltfall. Sådant medgivande krävs dock ej om registreringen avsersändning som uppenbarligen är avsedd för allmänheten. Enligtförordningen (1989:47) med vissa bestämmelser om radiomottagarem.m. lämnas medgivande av . En sekretessbestämmelseför i fråga om uppgift som angår särskilttelefonsamtal eller annat telemeddelande finns i 9 kap. 8 §sekretesslagen.Frågor rörande teleavlyssning har behandlats iTelelagsutredningens betänkande (SOU 1992:70) Telelag.Utredningen föreslår att tystnadsplikten för istället skall gälla den som i televerksamhet har fått del avbl.a. innehållet i ett särskilt telemeddelande. Med hänsyn tillden grundläggande principen om den rätt som finns för var och enatt inneha och använda radiomottagare har utredningen inteansett det vara framkomligt att sanktionera själva avlyssningeni mottagare av radiomeddelanden, varvid beaktats även desvårigheter i fråga om avgränsningar, praktisk tillämpning ochtillsyn som skulle uppkomma med en sådan ordning (s. 331). --betänkande har remissbehandlats och bereds förnärvarande inom regeringskansliet.Frågan om ansvar för intrång i uppgifter som sprids på trådlösväg faller vidare inom ramen för (Ju1989:04) uppdrag att överväga vilka förändringar av destraffrättsliga och processrättsliga reglerna som är påkallademed hänsyn till utvecklingen inom data- och teletekniken (dir.1989:54). Utredningen beräknar kunna redovisa sitt arbete inovember 1992.Utskottets bedömningFrågan om behovet av att med hänsyn till utvecklingen inomteletekniken utvidgda skyddet mot hemlig teleavlyssning harbehandlats av och berörs iDatastraffrättsutredningens arbete. Utskottet förutsätter attsådana synpunkter som tas upp i motionen kommer att bli föremålför överväganden i det fortsatta beredningsarbetet. mening saknas mot denna bakgrund anledning till ettsärskilt tillkännagivande till regeringen i denna fråga. Motion1991/92:K218 avstyrks följaktligen.10. Fackliga stridsåtgärderMotionernaI motionerna 1990/91:K215 av m.fl. (v) och1991/92:K208 (yrkande 5) av m.fl. (v) begärs ettförstärkt grundlagsskydd för rätten att vidta fackligastridsåtgärder. Motionärerna anser att den rätten är engrundläggande fri- och rättighet av så fundamental betydelse förmedborgarna att den bör ges ett skydd efter mönster av 2 kap. 12§ regeringsformen.BakgrundI 2 kap. 17 § regeringsformen föreskrivs att förening avarbetstagare samt arbetsgivare och förening av arbetsgivare ägerrätt att vidta fackliga stridsåtgärder, om annat inte följer avlag eller avtal. Bestämmelsen, dåvarande 2 kap. 5 §, infördesvid riksdagsbehandlingen av förslaget till ny regeringsform (KU1973:26 s. 51 f.).Fri- och rättighetsutredningen fann -- bl.a. efter samråd medfackliga organisationer -- att rätten att vidta fackligastridsåtgärder inte kunde förstärkas (SOU 1975:75, s. 151 f.);därvid anfördes att det inte var möjligt att någorlunda kortbeskriva alla de ändamål för vilka inskränkningar i denna rättfick beslutas eller avtalas. Förslaget om utvidgade ochförstärkta medborgerliga fri- och rättigheter innebar att regelnom rätten till stridsåtgärder bibehölls oförändrad och att defackliga friheterna i övrigt lämnades utanför regeringsformensrättighetsskydd (prop. 1975/76:209 s. 123 och s. 158). Vidriksdagsbehandlingen erinrade utskottsmajoriteten om att defackliga friheterna det gällde är de som tar sikte påförhållandet mellan arbetsmarknadens parter, och således inteopinionsfriheterna -- rätten att organisera sig, hålla möten,demonstrera etc. -- som också har stor betydelse på det fackligafältet. Vidare framhölls att LO, TCO och /SR hade anslutitsig till utredningens förslag (KU 1975/76:56 s. 33).Vänsterpartiet kommunisternas företrädare reserverade sig bl.a.till förmån för en utvidgad strejkrätt. följdeutskottet (rskr. 414).Vad härefter angår formerna för begränsning genom lag avrätten till stridsåtgärder kan erinras om att det s.k.kvalificerade förfarandet enligt 2 kap. 12 § regeringsformen ärförbehållet vissa fri- och rättigheter vilka har det gemensamtatt de gäller förhållandet mellan enskilda och det allmänna,således inte enskilda emellan.