bet · GG01BoU8 · 1992-12-03 00:00:00 — Enligt motionärerna kan områdets rättsliga karaktärhelt eller delvis ifrågasättas.Utskottet förstår yrkandet så att det som eftersträvas är enutredning om påstådda oklarheter om vem som civilrättsligt ärägare till viss mark. Enligt utskottets bedömning kan intefrågor som i grunden rör rättsliga förhållanden lösas påannat sätt än genom domstolsprövning. Utskottet avstyrker meddet anförda motion Bo8 (nyd) yrkande 2.Ökat skydd för renskötselrättenEnligt gällande rätt får den som äger eller brukar mark inomåret-runt-marker där renskötsel bedrivs inte ändramarkanvändningen så att avsevärd olägenhet uppkommer förrenskötseln (30 § första stycket). I andra stycket undantasbl.a. företag vars tillåtlighet prövas i särskild ordning.Bestämmelsen utgör ett komplement till 26 §, i vilken detstadgas att regeringen under vissa förutsättningar kan förordnaom upphörande av renskötselrätten för visst område. Syftet medbestämmelsen i 30 § är att förhindra markägare att genomensidigt handlande vidta åtgärder som i praktiken gör värdefullrenbetesmark oanvändbar som renbete. För att tillgodosemarkägarens berättigade krav att få disponera sin markbegränsades förbudsregeln till att gälla året-runt-marker, därrenskötsel faktiskt bedrivs. Ändrad markanvändning som innebären mindre olägenhet är tillåten.I propositionen föreslås en ändring som innebär attskyddsbestämmelsen kommer att träffa inte bara ändradmarkanvändning utan varje åtgärd som medför att avsevärdolägenhet uppstår för renskötseln. Härigenom kommer skyddet förrenskötselrätten att skärpas på året-runt-marker. Förslagetmotiveras med att begreppet "ändrad markanvändning" i senarelagstiftning fått en annan innebörd än det hade närförbudsregeln infördes.I motion Bo8 (nyd) yrkande 3 förordas att regeringsförslagetavslås i denna del. Någon närmare motivering anges inte imotionen. I partimotion Bo7 yrkande 7 föreslåsatt det i rennäringslagen införs en bestämmelse som gerSametinget rätt att begära förhandling och avge yttrande imarkanvändningsfrågor. Förslaget motiveras med att tillgången påvinterbete måste skyddas eftersom vinterbetet är avgörande förhur många renar som samebyarna kan hålla.I 30 § rennäringslagen anges var den tillåtna gränsen går föråtgärder från markägarens sida. Sådana åtgärder som medföravsevärd olägenhet för renskötseln får inte utföras. Somdepartementschefen anförde i proposition 1971:51 s. 130 ärbestämmelsen inte avsedd att fungera som en materiell regel somfastslår vilka intrång de renskötande samerna är skyldiga atttåla utan ersättning. Även om åtgärden är tillåten kan densåledes innebära ett intrång som berättigar till ersättning förskadan. Bestämmelsen har varit oklar när det gäller åtgärderinom skogsbruket genom att sådana åtgärder vanligtvis inteinnebär en ändrad markanvändning. Enligt utskottets mening ärdet därför till fördel att det nu klargörs att alla åtgärder sominte skall prövas i särskild ordning är otillåtna om de medföravsevärd olägenhet för renskötseln. Några motiv som skulleinnebära att förslaget avstyrks har inte framkommit. Utskottettillstyrker därför regeringsförslaget om ett ökat skydd förrenskötselrätten genom angiven ändring i 30 § rennäringslagen.Motion Bo8 (nyd) yrkande 3 avstyrks.Med anledning av förslaget i partimotion Bo7yrkande 7 vill utskottet anföra följande. Frågan om Sametingetsmöjligheter att påverka och agera i bl.a. markanvändningsfrågorföreslås regleras i den i propositionens bilaga 1 föreslagnasametingslagen. Enligt förslagets 2 kap. 1 § punkt 4 ingår iSametingets uppgifter att medverka i samhällsplaneringen och attbevaka att samiska behov beaktas, däribland rennäringensintressen vid utnyttjande av mark och vatten. I propositionenanförs vidare att kommer att få en viktig uppgift somremissinstans innan frågor som är viktiga för rennäringen avgörspå regional och central nivå. Enligt utskottets bedömning kommermotionen i allt väsentligt att tillgodoses om beslutaranta förslaget till sametingslag såvitt nu är i fråga.Tillräcklig anledning saknas enligt utskottets mening att ocksåi rennäringslagen införa en motsvarande bestämmelse omyttrande i markanvändningsfrågor. Utskottet avstyrker meddet anförda partimotion Bo7 yrkande 7.Rennäringens folkrättsliga skyddSärskilda bestämmelser om rennäringens folkrättsliga skyddsaknas i gällande lagstiftning. gjordesammanfattningsvis den bedömningen att rennäringen åtnjuterfolkrättsligt skydd vid intrång som är så stora att rennäringensfortbestånd äventyras. Bestämmelser som erinrar om att det finnsett absolut folkrättsligt skydd borde enligt utredningen införasi rennäringslagen, naturresurslagen (NRL) ochexpropriationslagen. Enligt propositionen har dockrenskötselrätten ett starkare skydd i gällande lagstiftning änvad som kan anses följa av folkrätten. Lagstiftningen ansesdärför inte behöva ändras med hänsyn till folkrättsligaförpliktelser. bereds tillfälle att ta del av vad ipropositionen anförts om rennäringens folkrättsliga skydd.I partimotion Bo7 yrkande 8 föreslås attriksdagen ger regeringen till känna att frågor om rennäringensfolkrättsliga skydd ytterligare behöver förtydligas i samarbetemed . Motionärerna synes kritiska mot att HD:s dom iskattefjällsmålet och den rättshistoriska forskningen intemedfört ett större hänsynstagande till samernas rättigheter.Utskottet erinrar inledningsvis om att i olikasammanhang slagit fast att rennäringen är en förutsättning förden samiska kulturen och att dess fortlevnad måste garanteras.Syftet med gällande lagstiftning på detta område är bl.a. attvärna om och skydda den samiska kulturen. I NRL finnsskyddsregler för åtgärder som påtagligt kan försvårarennäringens utövande (2 kap. 5 §) och regler som ger ett skyddför näringens markanvändning (3 kap. 5 §). NRL är en central lagsom skall tillämpas vid beslut enligt olika andra lagar när detgäller konkurrens om vatten- och markanvändning i syfte attåstadkomma en från olika synpunkter god hushållning med mark ochvatten och den fysiska miljön i övrigt. Områden som har enavgörande betydelse för möjligheten att varaktigt bedrivarenskötsel i viss sameby är av riksintresse. De skall skyddasmot åtgärder som påtagligt försvårar näringens bedrivande. Någonformell anknytning finns inte mellan expropriationslagen ochNRL. I propositionen med förslag till NRL (prop. 1985/86:3)ansågs något sådant behov inte föreligga. Det ansågs naturligtatt kommer att vägas in vid denlämplighetsprövning som skall ske enligt 2 kap. 12 §expropriationslagen. En prövning enligt NRL har också iallmänhet gjorts i det tillståndsärende eller den detaljplan somofta ligger till grund för expropriationsansökan. Utskottetdelar den bedömning som görs i propositionen att en folkrättsligskyddsregel i rennäringslagen inte skulle få någon praktiskbetydelse. Utskottet avstyrker partimotion Bo7 (v) yrkande 8 omrennäringens folkrättsliga skydd och föreslår att riksdageni denna del lägger propositionen till handlingarna.ErsättningsbestämmelsernaRennäringslagen innehåller bestämmelser om rätt tillersättning för viss skada och olägenhet vid upphävande avrenskötselrätt (28 §). Ersättningen bestäms med stöd avexpropriationslagens regler om expropriation av särskild rätttill fastighet i tillämpliga delar (29 §). Ersättning för skadasom inte drabbat bestämd person tillfaller som huvudregel berördsameby och samefonden med hälften vardera. Sker intrång irenskötselrätten vid verksamhet med stöd av andra lagar änrennäringslagen prövas ersättningsfrågan i särskild ordning. Vidingrepp i renskötselrätten som inte innebär att renskötselrättenupphävs, saknar rennäringslagen regler om ersättningsskyldighet.Vid upplåtelse av nyttjanderätt som inte avser tillgodogörandeav naturtillgångar eller skogsavverkning skall enligt 34 §rennäringslagen i princip en avgift utgå som tillfaller samerna.Avgiften är avsedd att vara en kompensation (prop. 1971:51 s.133) för den olägenhet som kan uppkomma på grund av upplåtelsen.Uppkommer avsevärd olägenhet för renskötseln får upplåtelse inteske. Kan det visas att samerna lidit större förlust genomupplåtelsen än som svarar mot avgiften bör ytterligareersättning utgå enligt departementschefen. Vid upplåtelse avnyttjanderätt som avser naturtillgångar skall staten utgeersättning för den skada eller olägenhet som på grund avupplåtelsen drabbar renskötseln (34 § andra stycket).Några särskilda bestämmelser om rätt till ersättning förintrång i rennäringsrätten föreslås inte i propositionen.I partimotion Bo7 yrkande 9 föreslås att det irennäringslagen bör införas särskilda bestämmelser om rätt tillersättning vid intrång i näringen. Enligt motionärerna befinnersig samerna i ett markant underläge eftersom staten förnärvarande står som ägare men också är lagstiftare och därförkan bestämma hur bruksrätten skall se ut.Utskottet noterar att inte heller Samerättsutredningenföreslog någon särskild skadeståndsregel i rennäringslagen försådant intrång som inte är så långtgående att renskötselrättenupphävs. Som skäl anfördes att det är svårt att uppställa engenerell skadeståndsregel för alla de variationer som finns irenskötselrätten när det gäller sårbarhet och toleransnivågentemot motstående intressen. Inte heller enligt propositionenanses det möjligt att generellt ange vilken grad av intrång irenskötselrätten som kan medföra ersättningsskyldighet.Utskottet delar denna bedömning. Frågan om ersättningsskyldighetföreligger får prövas av domstol i varje enskilt fall. Med detanförda föreslår utskottet att avslår Vänsterpartietspartimotion Bo7 yrkande 9 om ersättningsbestämmelser irennäringslagen och lägger propositionen i motsvarande deltill handlingarna.Åtgärder vid för högt renantal m.m.Enligt gällande rätt bestämmer det högsta antalrenar som får hållas på bete inom en samebys betesområde.Länsstyrelsen kan också förordna om inskränkning i betesrättenom det behövs för att bevara renbetet eller för att främjarenskötseln (15 §). En sameby kan bestämma hur många renar enmedlem högst får inneha eller meddela vissa föreskrifter ominnehavet (35 §). Renräkning skall i princip ske vidungefär samma tidpunkt (66 §). På grundval av renräkningen skallen renlängd upprättas och fastställas av bystämman (68 §).Tvångsslakt kan också beslutas om renar uppehåller sig utanförrenskötselområdet eller inom området (71 §). Vidvissa brister i renskötseln kan förordna sysslomanatt ta hand om renskötseln (72 §).I rennäringslagen saknas i princip sanktionsbestämmelser moten sameby som har för många renar eller mot en medlem som inteföljer ett beslut av sameby om det högsta renantal som fårinnehas. I propositionen föreslås nu att det införs en möjlighetför att förelägga sameby vid vite att följa ettbeslut om det högsta antal renar som får hållas inom bynsbetesområde. Om en sameby har bestämt antalet renar som enmedlem får inneha och beslutet inte följs får föreläggandetockså riktas mot enskild medlem. Vitesföreläggande föreslåsockså kunna meddelas om renar uppehåller sig utanförrenskötselområdet eller inom området under tid då renskötselinte får bedrivas där och den som lider skada eller olägenhet avnågon betydelse begär det. Sådant vitesföreläggande bör enligtregeringsförslaget få meddelas endast om samebyn underlåter attinom skälig tid efter anmaning ta hand om renarna.Vitesföreläggande föreslås vidare kunna tillgripas om en samebyunderlåter att genomföra räkning av byns renar eller att bl.a.upprätta renlängd. Slutligen föreslås i denna del att samebyskall underrätta om tid och plats för renräkningoch att bl.a. kan utse någon att närvara vidrenräkningen. De nuvarande bestämmelserna om tvångsslakt avströvrenar föreslås upphävas utom såvitt avserkoncessionssamebyar. Vad nu redovisats innebär att vissatilläggsbestämmelser i rennäringslagen anses böra införas.I partimotion Bo7 yrkande 10 föreslås attriksdagen ger regeringen till känna att särskilda medel förbetesinventering bör anvisas och att regler för åtgärder vid förhögt renantal och mot strövrenar bör utarbetas i samarbete ochsamförstånd med näringen genom . Enligt motionärernabör således regeringens förslag inte genomföras. I en s-motion,Bo9 yrkande 2, föreslås att regeringsförslaget omvitesföreläggande vid förekomst av strövrenar bör skärpas genomatt bestämmelsen görs tvingande. Enligt motionens förslag skalllänsstyrelsen på framställning utfärda vitesföreläggande omrenar uppehåller sig på mark som inte får nyttjas som betesmark.En ändring i 71§ rennäringslagen i detta syfte föreslås. Imotion 1991/92:Bo602 föreslås att som sin mening gerregeringen till känna att bestämmelser om samhällelig kontrollvid renräkning bör införas i rennäringslagen samt möjlighetertill vitesföreläggande mot dem som vägrar att rätta sig efterbeslut.Bestämmelserna om högsta antalet renar har tillkommit motbakgrund av bl.a. att marken utnyttjas även av andra såväl inomsom utanför rennäringen. Det är därför bra att det nu föreslåsett tillägg i bestämmelsen att vid fastställandetav renantalet skall ta hänsyn till andra intressen. Renbetetskall räcka till för flera näringsutövare. Marken måste kunnautnyttjas också av markägaren och nyttjanderättshavare. Inteminst för rennäringen är det viktigt att storleken på renhjordenanpassas till tillgången på betet och särskilt vinterbetet. Heltavgörande för att renantalet skall kunna fastställas är att detfinns tillförlitliga uppgifter om tillgången på betesmarker.Utskottet vill understryka vikten av att betesinventeringargenomförs och får ligga till grund för nödvändigaställningstaganden om hur renskötseln skall kunna utvecklas påett positivt sätt. Det är för en sådan utveckling enligtutskottets mening nödvändigt att fastställa ett renantal som äranpassat inte bara till de betesresurser renskötseln kan behövautan också till naturvårdens intresse och andra näringarsintressen. Som anförs i propositionen är det angeläget att detvid de överläggningar som sker mellan ochrennäringens företrädare avsätts medel för slutförande avbetesinventeringarna.Kunskapen om de enskilda renägarnas reninnehav har betydelseinte bara för att fastställa det maximala renantalet utan ävenför bl.a. rösträttsreglerna och fördelningen av kostnaderna isamebyn samt för planering och utveckling av näringen. Såvittframgår av propositionen finns det på sina håll en del bristernär det gäller renkontrollen. Utskottet delar föredragandestatsrådets bedömning att det är angeläget att regelbundetåterkommande renräkningar kommer till stånd. Om renantalet blirför högt inom vissa områden drabbas inte minst rennäringen.Genom de föreslagna sanktionsbestämmelserna skapas enligtutskottets mening bättre förutsättningar för samebyarna att medkraft agera för att renantalet anpassas till betesresurserna.Självfallet är det i första hand de som är verksamma inomrennäringen som har att hitta lösningar på de frågor som nubehandlas. Först om det inte går att lösa de problem somsammanhänger med ett för högt renantal på frivillig väg bör deföreslagna sanktionsåtgärderna tillgripas. Utskottet anserliksom att det är angeläget att det finnsmöjligheter från samhällets sida att ingripa om samebyn inte kanrätta till uppkomna brister i renskötseln. Utskottet utgår ifrånatt kommer att ha en viktig uppgift när det gällerbl.a. frågan om hur näringen skall utvecklas och hur renantaletbäst anpassas till rådande betessituation och övrigaförhållanden. Regeringens förslag till lag om ändring i 15, 66,66 a, 68 och 71 §§ rennäringslagen avseende åtgärder vid förhögt renantal m.m. tillstyrks. Med hänvisning till vadutskottet anfört avstyrks partimotion Bo7yrkande 10. Genom regeringsförslaget och utskottets tillstyrkanfår motion 1991/92:Bo602 (s) anses tillgodosedd. Utskottet anseratt det inte finns tillräcklig anledning att, såsom föreslås imotion Bo9 (s) yrkande 2, införa en för tvinganderegel om vitesföreläggande. Även denna motion avstyrks medhänvisning till vad nu anförts.KoncessionsrenskötselnKoncessionsrenskötseln är en särskild form av renskötsel sombedrivs i och älvdalar. Inom detta område kanrenskötselberättigad få tillstånd (koncession) att drivarenskötsel. En förutsättning är dock att sökanden kan antaskomma att driva renskötseln på ett ändamålsenligt sätt och attfortsatt renskötsel inom området är till övervägande nytta förorten. Koncessionsrenskötseln skiljer sig från den vanligaformen av renskötsel bl.a. genom att den bedrivs påmarker där renskötsel av hänsyn till jordbruket annars fårbedrivas endast . Koncessionerna är tidsbegränsade ochfår lämnas för om högst tio år.Koncessionshavaren äger förutom egna renar också rätt att taemot skötesrenar. Skötesrenar får innehas bl.a. av den som ägereller brukar jordbruksfastighet som helt eller delvis liggerinom samebyns koncessionsområde och som är bosatt inom områdeteller på fastigheten. I beslutet om koncession föreskrivs bl.a.det högsta antal egna renar som får hållas resp. det högstaantal skötesrenar som får tas emot. För samma hushåll får hoskoncessionshavare dock finnas högst 30 skötesrenar ivinterhjord. fanns det i de byar som då bedrevkoncessionsrenskötsel ca 16000 renar varav omkring 4500ägdes av koncessionshavarna. De närmare bestämmelserna omkoncessionsrenskötseln återfinns i 85--89 §§ rennäringslagen.Genom den nu aktuella propositionen föreslås att riksdagenskall anta ett förslag till ändring i rennäringslagen (1971:437)som bl.a. innefattar förslag till ändringar av 85, 86 och 89 §§,dvs. i bestämmelser som avser koncessionsrenskötseln. Förslageti denna del innebär i korthet följande.Som framgår ovan innefattar propositionen bl.a. förslag om attalla samer skall ha renskötselrätt. Med hänvisning härtillföreslås att den som har renskötselrätt fortsättningsvis ocksåskall kunna få koncession att bedriva renskötsel.Rätten att inneha skötesrenar är förbehållen bl.a. densom äger eller brukar jordbruksfastighet som helt eller delvisligger inom samebyns koncessionsområde och som är bosatt inomkoncessionsområdet eller på fastigheten. Enligt propositionenskall rätten att äga skötesrenar omfatta ägare eller brukare avjordbruksfastighet som helt eller delvis är belägen inom den delav där koncessionsrenskötsel bedrivs -- dettaunder förutsättning att han är bosatt inom detta område.Motsvarande bosättningskrav föreslås gälla för övriga som harrätt att äga skötesrenar (85 §).För koncessionssamebyarna gäller att rösträtt vid bystämmatillkommer såväl koncessionshavare som skötesrenägare. Detinnebär bl.a. att renskötande medlem i frågor som rörrenskötseln har rösträtt på grundval av sitt reninnehav. Förvarje påbörjat tjugotal renar har medlemmen en röst. För attstärka koncessionshavarnas ställning i samebyn föreslås ipropositionen att en ägare av skötesrenar i fortsättningen baraskall ha en röst på bystämman. Med hänvisning till attrenskötande medlem i annan sameby än koncessionssameby enligtförslag i propositionen inte skall få rösta för fler renar änsom samebyn kan ha beslutat att han får inneha föreslås dessutomatt koncessionshavarnas rösträtt begränsas på motsvarande sätt.Enligt förslaget skall sålunda en koncessionshavare i frågor somrör renskötseln inte få rösta för fler renar än somlänsstyrelsen bestämt att han får inneha (86 §).För andra samebyar än koncessionssamebyar innebär det nuföreliggande förslaget att vid vite skall kunnaförelägga en sameby att minska antalet renar om fler renar hållspå bete än vad bestämt. Med hänvisning härtillföreslås att även vad gäller koncessionssamebyarnaskall ha möjlighet att förelägga en sådan by att vid vite minskaantalet renar om det överstiger det tillåtna. Sådantvitesföreläggande skall dessutom kunna meddelas i de fall andramed koncessionen förenade villkor inte följs. Enligt förslagetskall dessutom såväl enskilda koncessionshavare somskötesrenägare kunna föreläggas att vid vite minska sittrenantal till det tillåtna. I de fall en renägare efter anmaninginte själv låter minska sitt renantal föreslås ,efter ansökan av samebyn, dessutom kunna besluta om utslaktningav renar (89 §).De i propositionen framlagda förslagen avseendekoncessionsrenskötseln innefattar i väsentliga delarändringar som motsvarar dem som föreslås för renskötseln iövrigt -- ändringar som utskottet ovan ställt sig bakom.Regeringens förslag till lagändringar i 85, 86 och 89 §§rennäringslagen (1971:437), som inte har mött invändningar imotioner, tillstyrks.Koncessionsrenskötseln har enligt motion Bo8 (nyd) på sinahåll karaktären av hobbyrenägande. En av orsakerna till dettakan enligt motionärerna vara den nuvarande begränsningen avrenantalet. Med hänvisning härtill föreslås i motionens yrkande5, som utskottet uppfattat yrkandet, att antalet skötesrenar vidkoncessionsrenskötsel bör höjas till minst 50.Antalet skötesrenar för ett hushåll begränsades till 30genom en av beslutad ändring irennäringslagen. Till grund för ändringen låg bl.a. en strävanatt förbättra koncessionshavarnas ekonomiska ställning.Begränsningen avsåg sålunda att förbättra koncessionshavarnasmöjlighet att utöka sitt renantal. Utskottet har inte på de imotionen angivna grunderna funnit anledning ändra bestämmelsernai denna del. Motion Bo8 (nyd) yrkande 5 avstyrks.I motion Bo2 (c) yrkande 1 begärs ett riksdagenstillkännagivande om koncessionsrenskötselns betydelse i Kalixoch älvdalar. Enligt motionären är koncessionsrenskötselnhär en binäring till jord- och skogsbruket som i många fallutgör ett viktigt ekonomiskt komplement.Utskottet delar den uppfattning om koncessionsrenskötselnsregionalpolitiska betydelse som bl.a. torde ligga till grundför den nu aktuella motionen. Att låta denna uppfattning kommatill uttryck i ett allmänt hållet tillkännagivande i enlighetmed motionens förslag fyller enligt utskottets mening däremotinte något reellt syfte. Motion Bo2 (c) yrkande 1 avstyrkssålunda.Hänsyn vid renskötsel till naturvårdens intressenRennäringslagen innehåller en bestämmelse om att skälig hänsynskall tas till andra intressen vid utövandet av renskötsel (65§). Däremot saknas i lagen bestämmelse som gör det möjligt attmeddela närmare föreskrifter om vilken hänsyn som skall tas. Ipropositionen föreslås att en sådan möjlighet införs och attordet "skälig" tas bort i 65 §. Härigenom kommer rennäringslagenatt överensstämma med bestämmelserna i skogsvårdslagen och lagenom skötsel av jordbruksmark. Föreskrifterna får enligtregeringsförslaget inte vara så ingripande att pågåendemarkanvändning avsevärt försvåras. Möjligheter att i vissasituationer ge förelägganden eller förbud, med vite, föreslåsockså.I likhet med jordbruksutskottet anser bostadsutskottet attinte bara jordbruket och skogsbruket utan även rennäringen skallta hänsyn till naturvårdens intressen vid näringens bedrivande.Bostadsutskottet tillstyrker den i propositionen föreslagnaändringen i 65 § och den föreslagna 65 a § angåendeföreskrifter om hänsyn till naturvårdens intressen m.m.Barmarkskörning i terräng i samband med renskötselAv bestämmelserna i terrängkörningslagen (1975:1313) följeratt körning i terräng med motordrivet fordon är förbjuden påbarmark om körningen sker för annat ändamål än jord- ellerskogsbruk. Med stöd av lagen har regeringen dessutom genomterrängkörningsförordningen (1978:594) bestämt att sådanbarmarkskörning i terräng också är tillåten i direkt samband medrenskötsel.Genom propositionen bereds tillfälle att ta del avvad som där anförts om barmarkskörning i terräng i samband medrenskötsel. Det anförda innebär att det nuvarande undantagetfrån förbudet som gäller körning i direkt samband medrenskötseln behålls men att det preciseras till att avsebevakning av renar samt drivning och samling av renar införomedelbart förestående märkning, slakt eller flyttning. Särskildförsiktighet skall iakttas vid barmarkskörning på kalfjäll.När det gäller förbudet mot barmarkskörning i terräng ochde i propositionen aviserade preciseringarna iterrängkörningsförordningen anför jordbruksutskottet i sittyttrande att utskottet inte har någon erinran. Också i denna delberör propositionen enligt jordbruksutskottet frågor som harstor betydelse för naturvårdsintressena.