bet · GF01SoU15 · 1992-03-31 00:00:00 — Utgångspunkten förprioriteringar är den syn på människan som har sin förankring iden kristna etiken och den västerländska humanismen. Det innebäratt varje människa ses som unik och okränkbar och ger henne ettabsolut och lika värde. Denna människovärdesprincip finns ocksåuttryckt i hälso- och sjukvårdslagen, HSL. Några grundläggandeprinciper och värderingar som de flesta demokratiska, humanitäraoch religiösa ideal och filosofier är överens om är rättvisa,självbestämmande, att göra gott och att inte skada. Det är ävenviktigt att nyttoprincipen beaktas, men detta bör inte ske påett sätt som strider mot människovärdesprincipen. Dessaprinciper bör också ligga till grund förprioriteringsdiskussionen.Utskottet gör följande bedömning.Riksdagen gav regeringen till känna att det fannsskäl till fördjupade överväganden kring vårdensprioriteringsfrågor samt att det torde ankomma på regeringen attnärmare överväga formerna för ett sådant arbete. Regeringen harnyligen tillsatt en parlamentarisk utredning om prioriteringarinom hälso- och sjukvården.Enligt utskottets mening behöver således inte nuöverväga något initiativ med anledning av motionerna So438 (s)yrkandena 5--6 och So455 (kds) yrkande 1. Yrkandena avstyrks.Utskottet vidhåller sin inställning om livstestamente ochavstyrker därför motionerna So494 (m) och So495 (m).TransplantationsfrågorI motion So446 av och (båda m)begärs ett tillkännagivande till regeringen om vad i motionenanförts om en landsomfattande kampanj för att öka tillgången påtransplantationsorgan. Motionärerna anför att det är angelägetatt allmänheten görs uppmärksam på transplantationsverksamhetensvärde och behovet av organ och givare. Lång väntan på organ förtransplantation innebär att patientens tillstånd försvagas ochmöjligheterna att nå ett gott transplantationsresultatförsämras. Motionärerna anser att i samverkanmed t.ex. Röda Korset och bör genomföra enkampanj för att medvetandegöra medborgarna om vikten av derasaktiva samtycke för att öka tillgången på transplantationsorgan.I motion So510 av () hemställs attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att vid transplantation enbart principen omobligatoriskt aktivt samtycke skall gälla (yrkande 1).Motionären anför att en människa under sin livstid kan varaangelägen om att hennes kropp efter en total hjärninfarkt intekommer att utsättas för ingrepp. Detta kan inte garanteras ominte hennes vilja gäller i denna fråga. Motionären anför vidareatt det kan vara lämpligt att donatorn bär på sigdonationsbeviset, ett donationskort, men att de som finnstillgängliga på apotek inte är tillräckliga för att ta ställningom man vill bli organdonator. Fylligare information behövs.Motionären begär ett tillkännagivande om vad som anförts omdonationskort (yrkande 2).Den 1 januari 1988 skärptes bestämmelserna omtransplantationsingrepp på avlidna. I de fall det råder oklarhetom den avlidnes inställning till organdonation är presumtionennumera mot transplantation, medan den enligt tidigare reglervar för transplantation. (S1987:02) har i uppdrag att se över transplantationslagen m.m.I två betänkanden SOU 1989:98-99 har utredningen redogjort företiska, medicinska, rättsliga och psykologiska aspekter påtransplantation. Utredningen har bl.a. behandlatinformations- och utbildningsfrågor samt informationsvägar.Utredningen har också behandlat frågan om donationskort. Dedonationskort som förekommer på en del apotek lär emellertidha tillkommit på privat initiativ. har fortsatt sittarbete och överlämnar sitt slutbetänkande i vilketbl.a. samtyckesregler vid obduktion behandlas.Regeringen beslutade om stöd ur allmännaarvsfonden till , , ochRiksförbundet för en förstudie för ettinformationsprojekt om organdonation. Målsättningen medprojektet är att få merparten av den breda allmänheten att taställning i frågan om de vill eller inte vill donera något/någraav sina organ efter sin död.Utskottet gör följande bedömning.Transplantationsutredningens uppdrag omfattar bl.a. defrågeställningar som motionärerna tar upp. Utredningens hittillsavgivna förslag bereds nu i . Ettslutbetänkande från utredningen skall överlämnas senare i vår.Utskottet anser att regeringens förslag i dessa frågor böravvaktas, innan överväger något initiativ. Utskottetavstyrker därför motionerna So446 (m) och So510 (kds).Psykologisk behandling i samband med engagemang i sekterI motion So415 av () och i motionSo464 av och (båda s)begärs tillkännagivanden till regeringen om vad i motionenanförts om kartläggning och behandling av "sektsjuka".Motionärerna syftar på behovet av professionell psykologiskbehandling efter utträde ur sekter. Inom hälso- och sjukvårdenresp. råder brist på kunskap om hur man bästhjälper dessa patienter, enligt motionärerna.I betänkandet 1991/92:SoU1 behandlades en motion ompsykologisk behandling i samband med engagemang i sekterliknande den nu aktuella motionen So464. Utskottet hänvisadetill tidigare uttalanden innebärande bl.a. att utöver samhälletshälso- och sjukvård även kyrkor och andra frivilligaorganisationer arbetar med dessa frågor och vidhöll sinuppfattning att kvalificerad psykologisk behandling finns atttillgå inom samhällets hälso- och sjukvård för den som behöversådan till följd av sin anslutning till religiösa och andrasekter och avstyrkte den då aktuella motionen.Utskottet gör följande bedömning.Utskottet vidhåller sin tidigare uppfattning och avstyrkerdärför motionerna So415 (fp) och So464 (s).Psykiatrisk tvångsvårdI motion So489 av m.fl. (s) begärs etttillkännagivande till regeringen om vad i motionen anförts omden psykiatriska vården av grova brottslingar. Motionärernaanför bl.a. att det är angeläget att i behandlingen av dennatrots allt lilla grupp av grova brottslingar som dömts tillpsykiatrisk vård, prioritera allmänhetens skydd. Motionärernaanser t.ex. att så länge den dömde inte är fri från drogmissbrukbör stor restriktivitet råda beträffande permissioner.I motion So499 av () hemställs om en ändring av35 § andra stycket lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård.Motionären anför att länsrätterna stöter på praktiska problemvid tillämpningen av de nya bestämmelserna såvitt gällertidsfristen "" för att ta upp ett mål tillavgörande. Länsrätten får förlänga , om det behövsytterligare utredning eller om någon annan särskild omständighetgör det nödvändigt. Enligt motionären är det emellertid så attlänsrätterna -- i vart fall beträffande de större sjukhusen -- iförväg bestämt en viss dag när länsrätten kommer tillsjukhuset, detta av praktiska skäl och av resurshänsyn. Förpatienter och personal är det också en ändamålsenlig lösning.Enligt motionären har det nu visat sig att om en patient någondag före förhandlingsdagen på sjukhuset kommer in med ett ärendetill länsrätten är det som regel inte möjligt att hinna utredaoch bereda så att målet kan tas upp inom någon dag, utan måletfår tas upp den kommande "ordinarie" förhandlingsdagen, vilketdock ligger bortom åttadagarsfristen.En ny lagstiftning om psykiatrisk tvångsvård gäller frånoch med . Två lagar reglerar nu detta område:lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård och lagen(1991:1129) om rättspsykiatrisk tvångsvård. Den som begått brottunder påverkan av en allvarlig psykisk störning får enligt 31kap. 3 § inte dömas till fängelse utan skallöverlämnas till rättspsykiatrisk vård vilken är förenad medfrihetsberövande och annat tvång. Domstolen kan likaså beslutaatt vården skall vara förenad med s.k. särskildutskrivningsprövning. Förutsättningarna för särskildutskrivningsprövning är att brottet har begåtts under påverkanav en allvarlig psykisk störning och att det till följd av dennafinns risk för återfall i brottslighet av allvarlig art. Dessasärbestämmelser har sin grund i strävanden att stärkaomgivningsskyddet.När chefsöverläkaren bedömer att patientens tillstånd ärsådant att det är lämpligt att ge patienten tillstånd att vistasutanför sjukvårdsinrättningens område under en viss del avvårdtiden får chefsöverläkaren ansöka hos länsrätten ompermission. Patienten kan också ansöka om permission hoslänsrätten. Tillståndet kan ges för återstoden av vårdtiden, omdet finns skäl att anta, att åtgärden är angelägen för attförbereda att tvångsvården upphör. Ett tillstånd att vistasutanför sjukvårdsinrättningens område får förenas med särskildavillkor. I princip är patienten att anse som intagen förrättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning underpermissionstiden.Länsrätten kan efter ansökan av chefsöverläkaren överlämna åtdenne att besluta om permission för . När det finnsskäl, t.ex. tidigare misskött permission, kan länsrätten återtachefsöverläkarens befogenhet att besluta om permission.Länsrätten är, när den tar ställning till ansökan om permission,beroende av chefsöverläkarens bedömning av patientenshälsotillstånd, risken för återfall och verkan av den vård ochbehandling som patienten fått. Vederbörande åklagare skall gestillfälle att yttra sig i tillståndsfrågan om det inte äruppenbart obehövligt. Åklagaren har i dessa fall rätt attöverklaga ett beslut om att patienten får vistas utanförsjukvårdsinrättningens område eller ett beslut att överlämna åtchefsöverläkaren att besluta om tillstånd till sådan vistelseför patienten. Om målsägaren, t.ex. brottsoffret, har uttalatönskemål om att bli underrättad, har chefsöverläkaren skyldighetatt låta honom få veta när permission eller utskrivning skallbeslutas för en patient som är föremål för rättspsykiatrisk vårdmed särskild utskrivningsprövning. Målsäganden har även rätt attfå underrättelse av chefsöverläkaren om en sådan patient haravvikit.När utskottet behandlade följdlagstiftningen med anledning avden nya lagstiftningen om psykiatrisk tvångsvård (1991/92:SoU10) uttalade utskottet att det var medvetet omatt det vid införandet av en omfattande ny lagstiftning som dennu aktuella kunde uppkomma tillämpningsproblem. Utskottet utgickfrån att regeringen och berörda myndigheter noga följertillämpningen av de nya bestämmelserna och vidtar de åtgärdersom kan visa sig behövliga.Från och länsrätten i harupplysningar inhämtats vad gäller länsrätternas eventuellaproblem att klara av tidsfristen för att ta upp ettmål till avgörande. Företrädare för dessa myndigheter harupplyst om att övergången till den nya lagstiftningen av olikaskäl har kommit att belasta länsrätterna ojämnt. I april 1992planeras uppföljningsdagar om bl.a. dessa frågor i regi avsocialstyrelsen och . Det är enligt dessaföreträdare för tidigt att dra några slutsatser om den nyalagstiftningen. Ytterligare tid bör enligt dem gå innanändringar övervägs.Justitieministern svarade på en fråga(1991/92:391) om brottslingar som överlämnas till slutenpsykiatrisk vård. Frågan gällde vilka åtgärder hon avser attvidta för att minska antalet våldsbrott som begås avvåldsbrottslingar som skrivits ut från sluten psykiatrisk vård.Justitieministern anser att erfarenheterna av den ändradelagstiftningen bör avvaktas. Hon har för avsikt att noga följautvecklingen.Utskottet gör följande bedömning.Den nya lagstiftningen om psykiatrisk tvångsvård trädde ikraft . Den har således tillämpats endastnågra månader. Utskottet vidhåller sin inställning attregeringen och berörda myndigheter noga måste följatillämpningen av den nya lagstiftningen och vidta de åtgärdersom kan visa sig behövliga sedan tillräckliga erfarenhetervunnits. Utskottet noterar att justitieministern hargivit uttryck för en liknande uppfattning såvitt gällertillämpningen av lagen om rättspsykiatrisk tvångsvård. Riksdagenbör inte nu ta något initiativ med anledning av motionerna So489(s) och So499 (c). Motionerna avstyrks.Den nya psykiatrinI motion So438 av m.fl. (s) begärs attriksdagen ger regeringen till känna vad i motionen anförts om"den nya psykiatrin" (yrkande 9). Motionärerna anknyter tillpsykiatriutredningens (S1989:01) uppdrag och framhåller attden psykiatriska vården genomgick en stor förändring under1980-talet, då bl.a. de stora mentalsjukhusen avvecklades ochden slutna vården reducerades. Motionärerna anför att under1990-talet krävs en total översyn av samhällets resurser tillpatienterna och deras omgivning. Det finns skäl att anta att detinte i första hand är ytterligare resurser utan en bättresamordning mellan resurserna som erfordras. Den nya psykiatrinbygger på ett gemensamt ansvar när en allt större del av vårdenklaras ute i samhället. förestår, enligt motionärerna, attutveckla en fungerande samverkan mellan vård, boende och fritid,socialtjänst, socialförsäkring och arbetsliv.I motion So465 av m.fl. (s) hemställs attriksdagen hos regeringen begär förslag om statliga insatser förstöd till människor med psykisk ohälsa. Motionärerna framhålleratt psykiatriutredningens rapporter fäster uppmärksamheten påflera stora olösta problem för psykiskt störda människor.Psykiatriutredningen (S 1989:01) har avgett tredelbetänkanden : SOU 1991:47 På väg -- exempel påförändringsarbeten inom verksamheten för psykiskt störda, SOU1991:78 Krav på förändringar -- synpunkter från psykiskt stördaoch anhöriga, SOU 1991:88 Stöd och samordning kring psykisktstörda -- ett kunskapsunderlag. har avgivitsSOU 1992:3 Psykiskt stördas situation i kommunerna -- enprobleminventering ur perspektiv och SOU1992:4 Psykiatri i -- ett jämförande perspektiv.Utredningen beräknas avge sitt slutbetänkande under sommaren1992. Kommitténs uppdrag är att utreda frågor om service, stödoch vård till psykiskt störda.Utskottet gör följande bedömning.Psykiatriutredningen befinner sig i slutskedet av sittutredningsarbete. Utskottet anser att resultatet av utredningenbör avvaktas innan överväger något initiativ i dennafråga. Motionerna So438 yrkande 9 (s) och So465 (s) avstyrks.AlternativmedicinI motion So438 av m.fl. (s) begärstillkännagivanden till regeringen om vad i motionen anförts omhälsohemmen (yrkande 19) och om alternativ medicin(yrkande 20). Motionärerna anser bl.a. att auktoriseradehälsohem bör kunna utgöra remissunderlag på i princip desjukdomar som redovisades av alternativmedicinkommittén.Motionärerna förutsätter att regeringen återkommer tillriksdagen med en författningsreglering av hälsohemmen.Socialdemokratin är, enligt motionärerna, öppen för seriösaalternativ inom alternativmedicinen och anser att regeringenskall redovisa sin syn på alternativmedicinen till riksdagen.I motion So441 av m.fl. (s) begärs etttillkännagivande till regeringen om vad som anförts i motionenom alternativmedicin. Motionärerna anser att regeringen börbereda alternativmedicinkommitténs betänkande och framläggaförslag till riksdagen.I utskottets betänkande 1990/91:SoU23 om folkhälsofrågor ianledning av regeringens proposition 1990/91:175 behandladesvissa frågor rörande hälsovårdhem och hälsohem. Utskottetredogjorde på s. 38 i betänkandet för den verksamhet som bedrivsvid hälsohem och för regeringens avsikt att uppdra åttillsynsutredningen (S 1987:03) att bereda frågan om attsärskilja hälsovårdshem, dvs. de hälsohem som bedriver vård ochbehandling, från annan hälsohemsverksamhet. Tillsynsutredningenhar i sitt avlämnade slutbetänkande (SOU 1991:63)föreslagit att all enskild hälso- och sjukvårdsverksamhet skallomfattas av hälso- och sjukvårdslagen. Remissförfarandet harnyligen avslutats.I sitt betänkande 1991/92:SoU5 behandlade utskottet senastmotioner inom alternativmedicinens område. I avvaktan påregeringens förslag med anledning av alternativmedicinkommitténsförslag (SOU 1989:60--63) ansåg utskottet att inteborde göra några uttalanden i de då aktuella frågorna.Motionerna avstyrktes.Frågan bereds fortfarande i . Någonproposition är inte aviserad.Utskottet gör följande bedömning.I avvaktan på att beredningen slutförs avalternativmedicinkommitténs och tillsynsutredningens förslag börriksdagen inte göra några uttalanden i dessa frågor. Utskottetavstyrker därför motionerna So438 yrkandena 19 och 20 (s) ochSo441 (s).Plötslig spädbarnsdödI motion So404 av () begärs etttillkännagivande till regeringen om dels ökad forskning kringplötslig spädbarnsdöd (yrkande 1), dels information tillsjukvårdens personal om plötslig spädbarnsdöd (yrkande 2).Motionären anför att för drabbade anhöriga är plötsligspädbarnsdöd en tragedi och en gåta. Man ställer sitt hopp tillforskningen, vilken dock behöver förstärkning om sjukdomensorsaker skall kunna spåras inom rimlig tid. I motion Ub474 avEva m.fl. (v) finns också en begäran omtillkännagivande till regeringen om sjukvårdens behov avinformation om sjukdomen och behovet av ekonomiskt stöd tillanhörigföreningar (yrkande 4). (Yrkandena 1--3 i motionen omökade forskningsanslag till behandlasav utbildningsutskottet. )har i en rapport, Plötslig spädbarnsdöd iSverige 1985--1990, redovisat visst statistiskt material och endel slutsatser. Slutredovisningen av materialet kommer attinnefatta också , varefter studien direkt skall gå över ien nordisk treårsstudie av plötslig spädbarnsdöd.Socialstyrelsen har 1991 givit ut en informationsskriftsom förmedlar fakta kring plötslig spädbarnsdöd till drabbadeföräldrar. Skriften behandlar också känslomässiga reaktioner ochpraktiska frågor kring dödsfallet.Utskottet gör följande bedömning.Utskottet delar uppfattningen att det är viktigt medinformation och stöd till anhöriga i samband med plötsligspädbarnsdöd. har givit ut eninformationsskrift i dessa frågor, och ytterligare arbete pågårför att följa utvecklingen av och söka orsaken till plötsligspädbarnsdöd. bör emellertid inte prioritera mellanolika forskningsprojekt utan detta bör göras av deanslagsbeviljande myndigheterna. Med det anförda avstyrkerutskottet motionerna So404 (fp) och Ub474 (v) yrkande 4.Reumatism hos barnI motion So406 av () begärs etttillkännagivande till regeringen om vad i motionen anförts ombehovet av förbättrad vård av barn med reumatiska sjukdomar. Imotionen anförs att det behövs ett nationellt centrum förbarnreumatologi. Dessutom krävs enligt motionären särskildainsatser för barnreumatologin på regional nivå och på länsnivåeftersom bristerna är stora både organisatoriskt ochresursmässigt.Utskottet har tidigare behandlat motioner omreumatiska sjukdomar. I utskottets betänkande 1991/92:SoU5(s. 25) finns en utförlig redogörelse vartill hänvisas. Ibetänkandet 1991/92:SoU4 (s.73) uttalade utskottetsammanfattningsvis att hur vården för olika sjukdomar skallorganiseras är en fråga för huvudmännen inom hälso- ochsjukvården och inte . En motion liknande den nuaktuella avstyrktes.Utskottet gör följande bedömning.Utskottet vidhåller uppfattningen att frågan hur vården förolika sjukdomar skall organiseras är en fråga försjukvårdshuvudmännen och inte för . Med hänvisning tilldet anförda avstyrker utskottet motion So406 (fp).Anorexi och bulimiI motion So456 av () hemställs attriksdagen ger regeringen förslag om anorexia- och bulimivårdenmot bakgrund av vad i motionen anförs. Motionären anför attföräldrar upplever sig helt utlämnade och ensamma utan stödeller hjälp från samhället. De har kanske fått besked att detinte finns plats på sjukhus eller någon behandling att ge förderas sjuka tonårsbarn. Motionären anser att sjukdomen måstehanteras med större insatser än . Patienterna borde intedelas mellan barnpsykiatri och vuxenpsykiatri.I sitt betänkande 1990/91:SoU4 (s. 70) behandladeutskottet senast en motion om vården av patienter medätsjukdomar vartill hänvisas. Sammanfattningsvis deladeutskottet motionärens uppfattning att de som drabbas av anorexiaoch bulimi måste få en god vård. Utskottet uttalade att det inteankommer på att pröva frågor om organisationen avanorexia- och bulimivården och vilka insatser som kan behövasinom vården. Utskottet ansåg att resultatet avpsykiatriutredningens arbete borde avvaktas innan riksdagenöverväger initiativ i frågan.Psykiatriutredningen (S 1989:01), som kommer med sittslutbetänkande , kommer enligt uppgift att behandlabl.a. frågan om bristande vårdresurser för patienter medätstörningar. Utredningen har i sitt betänkande På väg --exempel på förändringsarbeten inom verksamheten för psykisktstörda (SOU 1991:47) -- redovisat verksamhetsbeskrivningar förolika specialiserade delområden som måste täckas in om psykisktstördas samlade behov av service, stöd och vård skall kunnatillgodoses. Här beskrivs bl.a. Anorexienheten vid Akademiskasjukhuset i (s. 27). Enheten tar emot patienter frånhela landet och fungerar som en mobil resurs. De patienter somrekryteras till behandlingen är -- enligt beskrivningen --starkt motiverade eftersom de har stått på väntelista ca tre åroch deras problem inte har kunnat avhjälpas i hemlandstingen.Vid har startats ett anorexicentrumsom kommer att kunna ta emot 20--25 patienter.Utskottet gör följande bedömning.Utskottet vidhåller sin inställning i denna fråga ochavstyrker därför motion So456 (fp).Vård av tonåringar på sjukhusI motion So497 av m.fl. (s) begärstillkännagivande till regeringen dels om vad i motionen anförtsom behovet av att utbilda personal som vårdar tonåringar påsjukhus (yrkande 1), dels om vad i motionen anförts ombehovet av att det inom sjukhusen, utöver adekvat medicinskbehandling, ges stöd som värnar om fortsatt god utveckling förden unga människan(yrkande 2). Motionären anför att barn upp till ålderhar rätt till förskole- och fritidshemsaktiviteter i form avlekterapi när de vistas på sjukhus (18 § socialtjänstlagen). Förtonåringar finns emellertid ingen sådan laglig rätt tillaktiviteter som slår vakt om deras fortsatta utveckling.Motionärerna anför att det händer att ungdomar hamnar på enlångvårdsavdelning efter t.ex. en trafikolycka som har lett förlamning. De anser att det är att det också iSverige utvecklas en kompetens att på bästa sätt vårda ungdomarpå sjukhus med hänsyn tagen till såväl den medicinska särartensom till att förebygga sociala, psykologiska och andrautvecklingsskador hos den unga människan.Numera finns fem barnmedicinska specialiteter, nämligen barn-och ungdomsmedicin, barn- och ungdomsallergologi, barn- ochungdomsneurologi med habilitering, barn- och ungdomskardiologisamt neonatologi. utarbetar för närvarandemålbeskrivningar för de olika specialiteterna.Enligt uppgift från föredragande läkare ibarn- och ungdomsmedicin har lekterapiavdelningarna anpassats också till tonåringars behov. På barn-och ungdomsklinikerna på sjukhus vårdas vanligen barn upp till18 års ålder och i vissa fall om patientenhar en kronisk sjukdom och har vårdats på kliniken tidigare.Utskottet gör följande bedömning.Utskottet anser att det är viktigt att ungdomar som vårdaslånga perioder på sjukhus förutom en god vård och behandling fårett gott allmänt omhändertagande. De barnmedicinskaspecialiteterna omfattar inte bara barn utan också ungdomar.Barn- och ungdomsklinikerna på sjukhus anpassas också alltmertill ungdomars behov. Det ankommer dock inte på attpröva frågor om hur vården skall organiseras eller utföras.Motion So497 avstyrks därför.Familjär amyloidos ("Skelleftesjukan")I motion So426 av och (bådas) begärs ett tillkännagivande till regeringen om vad imotionen anförts om behovet av ökad forskning kring sjukdomenfamiljär amyloidos. Motionärerna anför att det för närvarandesaknas långsiktiga ekonomiska resurser för att kunna bekämpa ochlindra sjukdomen men att det är viktigt att sådan forskningintensifieras.Familjär amyloidos med polyneuropati (internationellförkortning FAP) kallas också Skelleftesjukan. FAP är en nedärvdsjukdom som leder till inlagring av amyloid (stärkelse) i olikaorgan och vävnader vilket leder till en svår polyneuropati,mag-tarmbesvär, ledningshinder i hjärtat och synnedsättning pågrund av inlagring i ögats glaskropp. Det första svenska falletdiagnostiserades i . Efter hand har FAPdiagnostiserats i ca 250 fall, de flesta bosatta iSkellefteå--Piteåområdet. Sjukdomen är dubbelt så vanlig blandmän som bland kvinnor. (Källa: Överläkaren ,avdelningen för klinisk genetik, regionssjukhuset i m.fl. iLäkartidningen 1988 nr 44.