bet · GG01SfU3 · 1992-11-26 00:00:00 — De påpekar att detta uttalande görs somregeringen tar bort möjligheten att genomföra verkställigheten.Motionärerna erinrar vidare om att detta förhållande enligtpropositionen är tänkt att lösas genom att en utlänning somundanhåller sig verkställighet inte heller är berättigad tillnågon form av stöd från samhället. Motionärerna konstaterar attden bakomliggande tanken således är att om barnfamiljer inte fårnågot samhälleligt stöd, blir deras situation så outhärdlig attde frivilligt lämnar landet. Motionärerna ifrågasätter om intedetta strider både mot socialtjänstlagen och FN:sbarnkonvention, och de menar att det finns en stor risk att manfår en grupp av familjer med barn som kommer att leva isamhällets utkant utan skola, utbildning och hälso- ochsjukvård. Motionärerna anför att de har svårt att inse attpropositionens förslag gagnar barnen, och de anser inte attförslaget präglas av humanitet och omsorg om barnens bästa.Motionärerna begär att med avslag på propositionen idenna del begär en utredning om möjligheterna att utvecklainstitutet att ställa barn under uppsikt.Även i motionerna 1991/92:Sf35 av (nyd) och1991/92:Sf32 av i (m) framhålls attpropositionens förslag innebär att det -- oavsett skälet tillutvisningsbeslutet -- inte går att avlägsna en familj med barnom familjen vägrar. Motionärerna begär att propositionen skallavslås av riksdagen.I motion 1991/92:Sf33 av () begärs förslag omförbud utan undantag mot förvar av barn (yrkande1). Vid avslag på detta yrkande begär motionären(yrkande2) att beslutar att möjligheterna tillförvar skall inskränkas ytterligare i förhållande till vad somföreslås i propositionen genom att som krav för förvar skallgälla att avvisningen gäller annat land än hemlandet.Lars m.fl. (v) anför i motion 1991/92:Sf619 att antaletbeslut om barnförvar ökat dramatiskt sedan de nya reglernainförts. Mot den bakgrunden och med hänsyn till Sverigesåtaganden enligt anser motionärerna att ettförbud mot förvarstagande av barn måste införas iutlänningslagen, och de begär att regeringen lägger fram ettförslag om detta (yrkande15).RemissinstansernaI flera av motionerna har påpekats att förslaget borde haremissbehandlats, och utskottet har under beredningen av ärendetbeslutat att inhämta yttrande över propositionen och motionernafrån , ochSocialstyrelsen. Vidare har , , , Röda korset, RäddaBarnen, och Flyktinggruppernas ochAsylkommittéernas Riksråd (FARR) beretts tillfälle att yttrasig. Samliga dessa remissinstanser har inkommit med yttranden.Dessutom har yttrande inkommit från företrädare för och biskopsmöte.Invandrarverket uppger att polismyndigheternas förvarstagandenav barn minskat högst avsevärt under första halvåret 1992jämfört med 1991 och att detta till en del kanförklaras genom den mängd verkställigheter av barnfamiljer tillBulgarien som skedde , men att även bortsett härifrånminskningen torde vara betydande. Verket uppger att det redanmed dagens regler inte är ovanligt att barnfamiljer håller sigundan och därigenom förhindrar verkställighet avlagakraftvunna avlägsnandebeslut. Det kan, enligt verket,knappast råda någon tvekan om att de föreslagna reglerna ibetydande utsträckning kommer att ytterligare försvåra ochsäkert i många fall omöjliggöra verkställighet av lagakraftvunnaavlägsnandebeslut. Det framstår alltså klart att förslagetstrider mot det i åtskilliga sammanhang uttalade intresset avsnabba och effektiva verkställigheter. Verket kan inte hellerdela bedömningen i propositionen att behovet av att kunna tabarn i förvar i samband med verkställighet av ettpolismyndighetsbeslut är ringa. Beträffande risk förbrottslighet som förvarsgrund anser verket att denna bör finnaskvar, även om förvarsgrunden sällan används. Verket anser vidareatt det totala förbudet mot att ta "ensamma barn" i förvar imånga fall omöjliggör avvisning både till tredje land ochhemlandet samt påpekar att "ensamma barn" inte alltid är ensammautan åtföljs av släktingar som inte är legala vårdnadshavare.Beträffande dessa barn anför verket också att det inte sällanhänder att de sänds i förväg för att utgöra "ankare" förföräldrar och andra familjemedlemmar att ansluta sig tillsenare, och att det då är svårt att neka tillfamiljesammanföringar. Om barnen inte får tas i förvar blir detän svårare att bemästra detta problem. Verket ifrågasätter ocksåstarkt om humanitära synpunkter tillgodoses bättre i ett systemsom uppmuntrar till att hålla barnen gömda -- kanske underavsevärd tid och utan tillgång till sjukvård, försörjning,skolgång etc. -- för att hindra eller fördröja enverkställighet, än i ett system där en kortare tids förvar ärmöjligt inför verkställigheten. Verket menar att från humanitärsynpunkt torde det förra vara betydligt skadligare än detsenare. Verket pekar också på den effekten av förslaget att enav vårdnadshavarna kan tas i förvar och avlägsnas, medan någramöjligheter till verkställighet för familjen i övrigt intefinns. Verket ifrågasätter om det är mer humanitärt att på såsätt skilja en familj åt, än att ha regler som säkerställer engemensam verkställighet. Verket efterlyser slutligen ettauktoritärt klargörande uttalande om någon form avtvångsingripande -- ens för någon timme -- alls medges mot denför vilken avvisning eller utvisning skall verkställas, omförvar inte längre blir möjligt.Rikspolisstyrelsen tillstyrker att risk för brottsligverksamhet utgår som förvarsgrund. Styrelsen tillstyrker ocksåförslaget om att barn skall få tas i förvar endast tillsammansmed vårdnadshavare, men föreslår då att inte enbart legalavårdnadshavare utan även faktiska sådana skall omfattas avbestämmelsen. I övrigt avstyrker styrelsen att inskränkningargörs i de nuvarande möjligheterna att ta barn i förvar och atten absolut tidsgräns införs för förvar av barn.Rikspolisstyrelsen påpekar att enligt utlänningslagen skallpolismyndigheten verkställa ett beslut om utlänningen intelämnar landet inom föreskriven tid. Om en utlänning vägrar attlämna landet och håller sig undan kan polismyndigheten genomförauppgiften endast med hjälp av frihetsberövande -- förvar. Allaförvar har därför, anför styrelsen, sin grund i utlänningarnaseget agerande, och det är också en betydande del av deutlänningar som får av- eller utvisningsbeslut som håller sigundan eller på annat sätt motsätter sig verkställighetensgenomförande. Enligt statistik som bifogats yttrandet harantalet förvar uppgått till 301 ochunder till 180, motsvarande en minskning av40 %. Det framgår också att vid utgången av juni månad 1992 var2 056 personer, varav 439 barn, efterlysta eftersom derasvistelseort var okänd. En polisman som anträffar en barnfamiljsom har hållit sig undan verkställighet av ett beslut omutvisning eller avvisning i sådana fall där förbud föreslås motförvar, kommer, anför styrelsen, att sakna varje möjlighet attomhänderta barnfamiljen och genomföra verkställigheten mot derasvilja, eftersom en befogenhet enligt polislagens 11 § attomhänderta en person förutsätter att polismyndigheten harbefogenhet att besluta om förvarstagande. Styrelsen betonarvidare vikten av att fattade avlägsnandebeslut kan verkställas,eftersom detta är väsentligt inte minst urtrovärdighetssynpunkt. Skulle reglerna trots allt ändras på avregeringen föreslaget sätt bör det, enligt styrelsen, i vartfall finnas en möjlighet till förvarstagande i fall därflyktfaran redan är dokumenterad. På så vis skulle man ha enteoretisk möjlighet att ingripa när man anträffar en barnfamiljsom håller sig undan en verkställighet av ett avlägsnandebeslut.Vad avser förslaget att begränsa tiden för förvar till 72 timmaranser styrelsen att det inte finns något behov av att ändranuvarande tidsgränser för förvar. Av de barn som togs i förvarunder har inte hållits i förvar mer och resten högst . Det finns, anför styrelsen,praktiska problem med en verkställighet beroende påbiljettillgång och turtäthet, eller på att förhandskontakt måstetas med utländska myndigheter, ibland relativt föreavresan, eller på att den beslutet berör inte sällan försökersabotera verkställigheten genom att undanskaffa resehandlingareller motsätter sig att medverka till att sådana anskaffas. Tilldetta kommer att utlänningen vid embarkeringen av flygplanet kanuppträda så störande att han inte får följa med. Styrelsen menardärför att det i det enskilda fallet kan vara nödvändigt atttillgripa längre förvarstider än 72 timmar.Socialstyrelsen tillstyrker förslaget att inskränkamöjligheterna att ta barn i förvar och anser också att dennuvarande åldersgränsen för vem som är barn enligtutlänningslagen bör omprövas med hänsyn till barnkonventionensåldersgräns . Styrelsen finner det anmärkningsvärt attförstahandsalternativet till förvar -- att ställa den som kanbefaras hålla sig undan under uppsikt -- mycket sällan används.Styrelsen finner också särskilt starka motiv för att ensammabarn inte skall få tas i förvar, dels därför att dessa barn ärsärskilt utsatta, dels för att behovet av att ta dem i förvarför att kunna verkställa avvisning torde kunna tillgodoses genomandra åtgärder, som också är bättre för barnen. Styrelsen pekarhär på att i extremfall kan ingripande med stöd av lagen(1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) blitillämpligt. När det gäller konsekvenserna av att barnfamiljerstannar kvar i landet trots avvisningsbeslut, anför styrelsenatt det finns vittnesbörd om hur barn lever gömda underrelativt svåra omständigheter; utan möjlighet att gå i skolaeller förskola, ofta utan normala kamratrelationer, isolerademed sina föräldrar och deras oro -- vilket också drabbar barnen-- och sannolikt ofta, men inte alltid, utan tillgång tillhälso- och sjukvård. Styrelsen finner det angeläget attuppgifter om hur många dessa barn är så långt möjligt tas fram,och att försök görs att få ökad kunskap om "de gömda barnens"situation och konsekvenserna för dem. Styrelsen konstaterarockså att kommuners och landstings skyldigheter att bistå ettbarn som utan lagligt stöd vistas i landet är begränsade när detgäller barnets välfärd och hälsa, och att någon rätt tillbistånd enligt 6 § socialtjänstlagen inte föreligger. Kommunensyttersta ansvar enligt 3 § samma lag att se till att de somvistas i kommunen får det stöd och den hjälp de behöver gällerdock. I första hand bör enligt styrelsen kommunen medverka tillatt andra myndigheter kan ta sitt ansvar och styrelsenframhåller att när det gäller gömda familjer som skall avvisasär det polisens ansvar att spåra upp dem och se till att de fårkost och logi inför verkställandet. Kommunens ansvar torde intesträcka sig längre än till hjälp för stunden i avvaktan på attpolisen tar ansvar för dem. Styrelsen erinrar också om attsocialnämndens skyldigheter enligt utlänningslagen ochutlänningsförordningen innebär dels att nämnden måste underrättapolismyndigheten första gången nämnden vidtar en åtgärd i ettärende, dels att nämnden på begäran av bl.a. polismyndighet ärskyldig att lämna ut uppgifter om en utlännings personligaförhållanden, om dessa uppgifter behövs t.ex. för att verkställaen utvisning.Svenska kommunförbundet anser att det bör åligga staten attsvara för att fattade beslut också kan verkställas på etteffektivt sätt. Förbundet understryker behovet av att förvar avbarn sker i lämplig miljö och under en kraftigt begränsad tid.Förbundet hänvisar till att det fanns 1 943personer efterlysta, därför att de undanhöll sig verkställighet.Detta antal kan enligt styrelsen förväntas öka påtagligt ikommunerna, om det blir allmänt känt att berörda barnfamiljerinte längre riskerar att tas i förvar. Beträffande påståendet ipropositionen, att en utlänning som undanhåller sigverkställighet inte heller är berättigad till någon form av stödfrån samhället, påpekar styrelsen att i den mån barnfamiljer somundanhåller sig verkställighet är i behov av ekonomiskt ellerannat bistånd och söker sig till kommunens socialtjänst, ärdenna skyldig att ge adekvat hjälp, eftersom kommunen har detyttersta ansvaret för att de som vistas i kommunen får det stödoch den hjälp de behöver. I praktiken förefaller merparten avdem som håller sig undan verkställighet att i det längstaundvika kontakt med kommunen, som är skyldig att lämna uppgifterom den hjälpsökande till polisen. Om regeringens förslagförverkligas kan det, konstaterar förbundet, eventuellt medföraatt fler personer öppet söker ekonomiskt bistånd. Förbundetanser det uppenbart att särskilt barnen i familjer som hållersig undan verkställighet riskerar att utsättas för allvarligapsykiska och sociala påfrestningar och många står kanske utanförbåde skola och kamratkontakter. Om det kommer till kommunenskännedom att dessa barn far illa är det, påpekar förbundet,kommunens skyldighet att ingripa på lämpligt sätt.Kommunförbundet ifrågasätter sammanfattningsvis om denföreslagna inskränkningen av möjligheten att ta barn i förvarverkligen gagnar barnens intresse. De sociala och psykiskariskerna med att undanhålla sig verkställighetav en avvisning förefaller förbundet vara större än vinsterna avnågot färre förvarstaganden. Förslaget medför, anför förbundet,att staten frånsäger sig ett redskap för att verkställa fattadebeslut om avvisning eller utvisning, och kommunerna tvingaseventuellt att ta ansvar för en växande grupp barnfamiljer somundanhåller sig verkställighet. Den totala omfattningen avförvar av barn kommer inte heller att påverkas nämnvärt,eftersom flertalet ärenden även kommer att gällaförvar i samband med direktavvisningar, som enligt propositionenäven fortsättningsvis föreslås vara tillåtna.Landstingsförbundet kan inte instämma i resonemanget ipropositionen om att utlänningar som undanhåller sigverkställighet av ett utvisningsbeslut inte är berättigade tillnågon form av stöd från samhället, eftersom landstingen intet.ex. kan vägra att ge akutsjukvård till en person som vistasinom landet. Om ett barn eller en familj, framför allt om detgäller , undanhålls tillgång till all hälso- ochsjukvård kan det enligt förbundet få allvarliga, iblandbestående, konsekvenser för personen. För landstingens del kandet innebära omfattande vårdinsatser för sjukdom/skada som i etttidigare skede hade kunnat åtgärdas. Det finns också enligtförbundet en ekonomisk aspekt på detta, eftersom staten intetorde ikläda sig något ansvar för personer som vistas i landetefter ett utvisningsbeslut. Detta innebär, anför förbundet, attsituationer uppstår då ingen tar det ekonomiska ansvaret förinvandrade personer. anser att denföreslagna lagändringen inte bör genomföras , utan först efterytterligare kunskapsinhämtande och analys av vilka konsekvenserlagändringen skulle medföra i första hand för flyktingbarnen menäven för landstingens ansvar för familjerna som stannar kvar ilandet utan lagligt stöd.Sveriges Advokatsamfund anser att möjligheten att ta barn iförvar helt bör slopas och att åldersgränsen för när ett barnräknas som vuxen i utlänningslagen bör höjas till för attbringas i överensstämmelse med barnkonventionen.Advokatsamfundet menar också att varken i utvisningsärendeneller i avvisningsärenden äventyras verkställigheten genom ettförbud att ta barn i förvar. Benägenheten att hålla sig undanverkställigheten kan snarare förväntas minska, om möjligheternaatt ta barn i förvar slopas, eftersom det förekommer attfamiljer håller sig undan verkställighet just på grund av rädslaför att barnen skall tas i förvar.Röda korset anför att det är särskilt viktigt att det nogaregleras i lag vilka möjligheter som finns att spärra inmänniskor som inte är misstänkta för att ha begått någotallvarligt brott eller som på annat sätt kan antas utgöra enfara för samhället. I jämförelse med reglerna för häktning ochanhållande för brottsmisstänkta är en asylsökande, vad gällernivån på beslutsfattare kopplat till längden avfrihetsberövandet, mindre skyddad mot frihetsberövande än enmisstänkt brottsling. Röda korset anser att förvarstagande avbarn aldrig borde få ske, men för den händelse det i lagen ändåskulle kvarstå en möjlighet att barn i vissa fall skall kunnatas i förvar, är det viktigt att undantagen är väl definierade.Ett sådant undantagande kan möjligen vara då det är angelägetatt verkställighet av ett avvisningsbeslut kan ske omgående.Förvar får då aldrig tillgripas annat än som en sista utväg,och tillsammans med vårdnadshavare och enlängsta tid av är rimlig. Det är Röda korsetsförhoppning att ett förvarstagande i så fall begränsas till attkunna ske endast till tredje land. När det gäller avvisningartill hemlandet måste det finnas andra sätt att förmå sökandenatt rätta sig efter beslutet, och Röda korset påpekar att idessa fall ställs den sökande utan samhällets stöd vilketnaturligtvis utgör ännu ett incitament att lämna landet mereller mindre självmant. Röda korset framhåller dock attbestämmelserna i torde utesluta att ett barnnekas social trygghet, oavsett dess status och rättsläge, ochRöda korset håller därför med regeringen om att hänsynen tillbarnet så gott som alltid leder till att barn, trots etteventuellt undanhållande, inte tas i förvar. Röda korset har iflera fall av undanhållande fått den uppfattningen att man iförsta hand håller sig undan ett förvarstagande och inte enframtida verkställighet. Många föredrar, anför Röda korset, atti stället för att i förvar avvakta en verkställighet, självsköta detta på ett sätt och inom en tidsram som bättre passarbarnet/familjen.Även välkomnar förslaget att inskränkamöjligheten att ta barn i förvar, men anser att förvar inteskall kunna tillgripas vid avvisning till hemlandet. RäddaBarnen föreslår att barn över huvud taget inte skalltas i förvar och erinrar om att de ändringar i förvarsreglernasom gjorts inte medverkat till att minska antaletförvar. uppger att ett antal föräldrar levervid sidan om samhället inför risken att mot sin vilja tvingasåter till sitt hemland. Dessa lider i ordets verkliga betydelse.En av orsakerna till att de inte vågar ge sig till känna är attde riskerar att tas i förvar. anser att dessapersoner behöver diskutera igenom sin situation, och däreftertorde, i en icke ringa omfattning, viljan att återvända hem ökaavsevärt.Svenska flyktingrådet anser att förbud borde införas mot attta barn i förvar, men att förslaget i propositionen är ett stegi rätt riktning. Rådet anser också att åldersgränsen iutlänningslagen bör höjas till för att stå i bättreöverensstämmelse med . Vidare anser rådet attförvarstagande inte bör kunna ske vid avvisning till hemlandetoch att möjligheten till förvar vid verkställighet till tredjeland är för generell. Beträffande gömda barn framhåller rådetatt det inte kan anses motiverat att skära av varje form avbistånd och kontakt från samhällets sida sedan ett avslagsbeslutfrån högsta instans erhållits. En rådgivning, där det sakligtanges de begränsade möjligheter som finns för att kunna erhållaett uppehållstillstånd genom ny ansökan, bör i stället erhållas,och det offentliga biträdet bör uppmanas att lägga ner störrearbete på avslutande arbete och ge råd och information till sinaklienter om konsekvenserna av ett undanhållande. Vidare anserrådet att fler frivilligorganisationer bör uppmuntras till attge stöd och råd till asylsökande vars ansökan avslagits.Föreligger det ingen risk för att bli förvarstagen sombarnfamilj underlättas givetvis familjens kontakter medkommuner, frivilligorganisationer m.fl., och barnen behöver inteleva undangömda.Flyktinggruppernas och Asylkommittéernas Riksråd (FARR)tillstyrker propositionens förslag men anser att barn inte skallfå tas i förvar och att ett generellt förbud skallinföras mot att ta vårdnadshavare i förvar. FARR föreslår attåldergränsen i utlänningslagen utsträcks till och att enasylsökande vid omedelbar verkställighet i direkt samband medankomsten till skall ha tillgång till juridiskrådgivning och stödpersoner. Beträffande situationen för gömdabarn framhåller FARR att det är stor fara för att barnets helaframtid riskeras om det tvingas leva gömt . Debeslutande myndigheterna måste ta betydligt större och framförallt snabbare hänsyn till läkarintyg, intyg från PBU etc. föratt förhindra att barnen får framtida men. Alternativet att eneller bägge föräldrarna grips vid en återkomst till hemlandet --och kanske försvinner -- är än mer förödande för barnen. FARRpåminner slutligen om att det bara är en mindre del av deavvisade som har undanhållit sig verkställighet även mednuvarande ordning.Svenska kyrkans församlingsnämnd och Svenska kyrkansbiskopsmöte tillstyrker förslaget i propositionen om ett förbudmot att ta barn i förvar men anser att åldersgränsen iutlänningslagen bör höjas till och att förvar av barn intebör kunna ske vid avvisning till hemlandet. I yttrandet anförsbl.a. att med ett förbud mot förvarstagande ställs nya krav påmyndigheter och andra som kommer i kontakt med asylsökandebarnfamiljer, och det kommer att bli nödvändigt med god ochfullständig information om asylprocessen på ett mycket tidigtstadium. De asylsökande måste från början vara införstådda medrisken att deras ansökan kan komma att avslås. Om dennainformation lyckas får barnfamiljerna goda möjligheter attförbereda sig på ett eventuellt avslag, och de kommer med ettförbud om förvar också att veta att de kan avveckla sin vistelsei i god ordning och får möjlighet att lämna landet undersäkra och värdiga former. Även den som eventuellt blir ombeddatt hjälpa familjen att gömma sig skulle få möjlighet att i lugnoch ro sätta sig in i fallet. Det blir också lättare attdefinitivt avråda barnfamiljer från att gömma sig. Med detnuvarande hotet om förvar finns det personer som hjälperbarnfamiljer att gömma sig utan att tillräckligt väl sätta sigin i ärendet. I yttrandet framhålls också att det förhållandetatt en utlänning som gömmer sig inte är berättigad till stödfrån samhället, tillsammans med ovissheten, utgör en press påbarnfamiljer som gått under jorden. Om barnfamiljerna fårmöjlighet att i lugn och ro avveckla sin vistelse blirbetydelsen av att man inte är berättigad till samhällets stödmindre.Utskottets bedömningUtskottet vill inledningsvis, med anledning av de uppgiftersom lämnats i propositionen om antalet förvar av barn före ochefter ändringarna av förvarsreglerna , erinra omatt utskottet redan i betänkandet 1990/91:SfU14 behandlade dennafråga. Utskottet hänvisade till att när påregeringens uppdrag i samråd med undersöktmyndigheternas tillämpning av utlänningslagens regler om förvarav barn, hade styrelsen kommit fram till att i fråga om förvar isamband med ansökan om asyl pekade en försiktig analys på attdrygt av antalet asylsökande barn togs 1988 ochatt andelen minskade under för att under år1990 ligga på 1,. Samtliga beslut om förvar vid ansökan omasyl hade enligt styrelsen avsett avvisning med omedelbarverkställighet, och förvarstiden hade varierat mellan två . Alla som berörts av dessa förvar hade avvisats medvändande transportmedel. I fråga om förvar i samband medavlägsnandebeslut tydde materialet enligt styrelsen på attandelen barn som tagits i förvar i samband medverkställighetsbeslut minskat frånknappt 11 till 8,och ökat till år 1990.Styrelsen har vid denna analys utgått från ett antagande attandelen barn utgjort 26--av dem som omfattats av dettotala antalet avlägsnandebeslut. Vid en fördjupad analys föratt förklara ökningen framkom enligt styrelsen att mångaavlägsnandebeslut gälltbulgarienturkar och kosovoalbaner och att det bland dessafunnits och fanns familjer med många barn (36 resp. ).Eftersom andelen barn i totalanalysen beräknats till en mindreandel kommer jämförelsen att halta på ett sådant sätt att någraklara tendenser inte är möjliga att notera, medan det däremotbör noteras att 85--av barnen aldrig togs i förvar isamband med verkställighet av avlägsnandebeslut.Utskottet hänvisade vidare till att statsrådet iett frågesvar uppgav att en kompletterandeutredning hade gjorts inom och attdenna undersökning såvitt avsåg visade att andelenbarn var bland bulgarienturkarna och blandkosovoalbanerna, medan andelen barn inom övriga grupper var23%.Som framgår ovan av yttrande har antaletförvar sjunkit till 180 från 301under .