bet · GG01SoU2 · 1992-10-08 00:00:00 — Enviktig uppgift för ombudsmannen skall vara att ägna särskilduppmärksamhet åt utsatta barn och ungdomar.Enligt uppgift förbereds i Socialdepartementeten proposition om inrättandet av en barnombudsman.I direktiven för berörs särskiltsamhällets insatser för utsatta barn och ungdomar. Den kritiksom riktats mot omsorger om barn och ungdomar ärmycket oroande, heter det i direktiven. De svåra fall avbarnmisshandel som inträffat understryker bl.a.behovet av en bättre samordning mellan de verksamheter sombedrivs av kommuner och landsting. Kommittén bör därför enligtdirektiven bl.a. utreda behovet av och formerna försocialtjänstens allmänt inriktade och förebyggande insatser ochi dessa delar särskilt beakta behovet av samordning mellan olikaverksamheter.Vidare har den förra regeringen beslutat om enöversyn av statens insatser inom barn- och ungdomsområdet isyfte att finna mer effektiva former för samordning, utvärderingoch uppföljning (dir. 1991:42). Enligt direktiven skall särskiltuppmärksammas statens relationer till kommunerna och kommunernasinsatser för barn och ungdomar. Arbetet skall vara slutfört föreutgången av 1992.Tidigare behandlingEnligt proposition 1990/91:175 om vissa folkhälsofrågor skallFolkhälsoinstitutet driva program inriktade mot särskiltutsatta grupper -- till att börja med barn och ungdomar samtutsatta kvinnor. Programmet med inriktning mot barn och ungdomskall i första hand stödja lokalt utvecklingsarbete och enligtpropositionen bromsa de processer som ökar risken för ohälsabland barn och ungdom från socialt utsatta familjer. Invandrar-och flyktingbarnens situation skall särskilt uppmärksammas.Riksdagen biföll förslaget (rskr. 376).I 1991 års budgetproposition (prop. 1990/91:100 bil. 7)anförde den dåvarande socialministern att hon ansåg att detkrävdes en kraftfull satsning för att utveckla ettbarnperspektiv i det sociala arbetet. bordeenligt propositionen upprätta en plan för arbetet med att höjamedvetenheten och öka kompetensen inom när detgäller utsatta barn. En brett upplagd fortbildning borde ingåsom en del i en sådan plan. Arbetet borde vidare syfta till attutveckla arbetsformer och metoder. De ideella organisationernaserfarenheter och kunskaper borde tas till vara iutvecklingsarbetet. I propositionen föreslogs att skulleställas till förfogande för att ökabarnkompetensen i det sociala arbetet. biföllförslaget (rskr. 211).I bl.a. betänkandet 1990/91:SoU7 behandlades ettmotionsyrkande (fp) liknande det nu aktuella. Utskottet ansågatt frågorna om kompetensutveckling på det sociala området närdet gäller barn var angelägna men påpekade att dessa hadeuppmärksammats av i ochredovisats i rapporten i välfärdsland. Något initiativ frånriksdagen behövdes inte, ansåg utskottet, som avstyrktemotionen.I betänkandet 1991/92:SoU1 anmärkte utskottet attriksdagen hade ställt till förfogande förett arbete med att öka kompetensen inom när detgäller utsatta barn. Med hänsyn härtill och då utskottet inteville föregripa kommande behandling av förslag på detsocialpolitiska området avstyrktes de då aktuella motionerna(fp, c och mp).Sexuella övergrepp mot barnMotionenI motion Ju806 av () begärs etttillkännagivande om vad som anförts i motionen om ett ökatsamarbete mellan lokala och regionala instanser för att hjälpabarn som far illa (yrkande 3). Motionären pekar på behovetav samarbete mellan polis, socialsekreterare, psykologer,kuratorer m.fl. för att upptäcka sexualbrott mot barn och snabbthjälpa de barn som utsatts för sådana brott. De som i samhälletmöter barn som blivit offer för sexuella övergrepp behöverenligt motionären få mer kunskap om hur dessa barn skallomhändertas. Ett sätt att hjälpa barnen är att tillsättabarnombudsmän på kommunal- och landstingsnivå. Ett annat sätt äratt satsa på föräldrautbildning.BakgrundSocialstyrelsen har ställt utvecklingsmedeltill förfogande för ett flertal projekt som avsett insatser förbarn och ungdomar som utsatts för sexuella övergrepp. En del avprojekten har avsett behandling av drabbade unga. En majoritetav landets länsstyrelser har vidare fått pengar för att ordnafortbildning i dessa frågor för peronal.Inom ramen för projektet i fokus, som beskrivitsnärmare ovan, kommer viss projektverksamhet att bedrivasavseende sexuella övergrepp mot barn.Socialstyrelsen har vidare gett ut Allmänna råd (1991:3)om handläggningen av ärenden rörande sexuella övergrepp motbarn. Målgruppen är personal som i sitt arbete möter barn somutsatts för eller misstänks ha varit utsatta för sexuellaövergrepp. Skriften riktar sig bl.a. till personal vidsocialbyråer, barn- och ungdomspsykiatriskakliniker/mottagningar samt till läkare som gör medicinskaundersökningar vid misstankar om sexuella övergrepp. De allmännaråden innehåller bl.a. en kunskapsöversikt samt råd ochrekommendationer när det gäller handläggning och utredning.En arbetsgrupp inom () medföreträdare för berörda myndigheter m.fl. har utrett frågor omsexuella övergrepp mot barn. Arbetsgruppens huvuduppgift harvarit att mot bakgrund av bl.a. resultaten från BRÅ:sforskningsprojekt ge en förbättrad information i syfte attupptäcka övegrepp, se över handläggningen av övergreppsärendenoch samordningen av insatser samt bedöma om alternativabehandlingsmodeller för förövare av övergrepp bör prövas iSverige. Gruppens resultat har redovisats i ett antal rapporteroch promemorior.BRÅ överväger ytterligare ett projekt, Brottmot barn, som är tänkt att utgöra en fortsättning på dettidigare nämnda projektet och innefatta även andra typer avbrott mot barn.Som tidigare nämnts förbereds i förnärvarande en proposition om inrättandet av en statligbarnombudsman.Tidigare behandlingUtskottet har vid olika tillfällen behandlat motioner omsexuella övergrepp mot kvinnor och barn. I betänkandet1989/90:SoU5 anförde utskottet i anledning av motioner (fp,c) bl.a. följande.En rad olika åtgärder på skilda områden behövs, enligtutskottets mening, för att minska eller förebygga våld ochsexuella övergrepp mot kvinnor och barn. Av grundläggandebetydelse är att dessa övergrepp kommer till myndigheternaskännedom för erforderliga åtgärder.Barn och kvinnor som utsätts för misshandel och sexuellaövergrepp i hemmet är i stort behov av hjälp och stöd. Detkrävs, enligt utskottets mening, en bred kunskap hos berördamyndigheter om dessa särskilda problem. Personalen måste bl.a.vara väl insatt i vilka resurser som finns att tillgå och kunnainformera om dessa. Utskottet anser, att det finns behov avförnyad information och utbildning till de personalgrupper somkommer i kontakt med dessa ärenden.Stora krav ställs också på ett väl fungerande samarbete mellanberörda myndigheter. Enligt utskottet är det nödvändigt attsamordna de insatser som görs av rättsväsendet, de socialamyndigheterna och aktuella vårdinstanser eftersom utredningarnai dessa ärenden är mycket svåra. En samverkansmodell med fastarutiner skulle bäst garantera en tillfredsställande gemensam basför såväl sociala som rättsliga åtgärder.Utskottet ansåg vidare att det var befogat med en utvärderingav handläggning av anmälda fall av misstänktaövergrepp på kvinnor och barn. Ett samlat åtgärdsprogram bordeenligt utskottet föreläggas . Det anförda gavsregeringen till känna med anledning av motionerna.Hösten 1990 behandlade utskottet i betänkandet1990/91:SoU7 ånyo ett antal motioner (fp, c) om behov avåtgärder för att förebygga sexuella övergrepp mot barn och föratt förbättra handläggningen av sådana ärenden. Utskottetvidhöll sin tidigare uppfattning om att ett samlat förslag tillåtgärdsprogram borde föreläggas . Detta gavs regeringentill känna.I betänkandet 1991/92:SoU1 anförde utskottet att som svarpå begäran om ett samlat förslag till åtgärdsprogramför att motverka sexuella övergrepp och våld mot kvinnor ochbarn har avsatts till förfogande för attöka kompetensen i det sociala arbetet när det gäller utsattabarn. Det inkluderar också och hälso- ochsjukvårdens arbete med barn som utsatts för sexuella övergrepp.Med hänvisning härtill och till att utskottet inte villeföregripa kommande behandling av förslag på detsocialpolitiska området avstyrkte utskottet de aktuellamotionerna (fp, c, mp).Kontaktperson m.m. för behövande barnI motion So612 av m.fl. (v) begärs etttillkännagivande om vad som i motionen anförts om att ökamöjligheterna att utse kontaktman/ombud för barn (yrkande22). Enligt motionärerna är det viktigt att barn i krislägensåsom vid separationer får tillgång till en person med uppdragatt se till barnets bästa. Möjligheten att utse en kontaktpersoneller ett ombud för barn bör därför utökas. Barnet,socialnämnden, vårdnadsutredare eller någon barnet närståendebör ges rätten att ta initiativ till utseende av en sådanperson.BakgrundEnligt 10 § socialtjänstlagen kan socialnämnden utse ensärskild person (kontaktperson) eller en familj med uppgift atthjälpa den enskilde och hans närmaste i personligaangelägenheter, om den enskilde begär eller samtycker till det.För barn som inte har fyllt får kontaktperson utses endastom barnets vårdnadshavare begär eller samtycker till det. Harbarnet fyllt får kontaktperson utses endast om barnetsjälv begär eller samtycker till det.Inom utreds frågan ombarns ställning i mål om vårdnad eller umgänge. Fråganaktualiserades av lagutskottet i betänkandet 1990/91:LU13.Utskottet anförde bl.a. att det fanns anledning att överväga enordning som medgav att barnets uppfattning i vårdnads- ochumgängesmål kunde tas till vara på ett mer påtagligt sätt än vadgällande rätt erbjuder. Utskottet nämnde möjligheten att ge barntalerätt med formell partsställning i processen och tillgångtill offentligt biträde och ombud som en tänkbar lösning menanförde att det också kunde finnas andra tänkbara sättatt ge barnet en mer framskjuten position vid vårdnads- ochumgängestvister. Vad utskottet anfört gavs regeringen tillkänna.Socialnämnds anmälningsskyldighetMotionenI motion So236 av () begärs etttillkännagivande om vad som anförts i motionen om översyn avsocialnämndens skyldighet att till polis anmäla brott motunderårig som kommit till nämndens kännedom. Motionären anföratt det i socialtjänstlagen finns bestämmelser om attsocialnämnd skall underrättas om en underårig misshandlas m.m.,men att socialnämnden disponerar över frågan om ett brott somnämnden fått kännedom om skall anmälas till polisen. Detta kan ivissa fall, t.ex. vid vålds- eller sexualbrott, framstå sommindre lämpligt. En översyn av socialnämndens skyldighet attanmäla brott bör därför göras.BakgrundI 71 § socialtjänstlagen stadgas att var och en som fårkännedom om att en underårig misshandlas i hemmet eller annarsbehandlas där på ett sådant sätt att det är fara för hans hälsaeller utveckling bör anmäla detta till socialnämnden. Förmyndigheter som arbetar med barn och ungdom eller inom hälso-och sjukvården föreskrivs att de är skyldiga att tillsocialnämnden anmäla om de i sin verksamhet får kännedom omnågot som kan innebära att socialnämnden behöver ingripa till enunderårigs skydd.Bestämmelser om sekretess på område återfinnsbl.a. i 7 kap. 4--6 §§ sekretesslagen (1980:100). Bestämmelsernaär komplexa och kan i detta sammanhang bara beskrivasöversiktligt. Huvudregeln är att det råder sekretess om denenskildes personliga förhållanden. Dessa får enligt 7 kap. 4 §första stycket sekretesslagen lämnas ut endast om det står klartatt uppgiften kan röjas utan men för den enskilde eller någonhonom närstående. Från huvudregeln gäller det undantaget attbeslut om omhändertagande och beslut om vård utan samtyckealltid är offentliga.Sekretessen inom gäller all verksamhet somregleras i socialtjänstlagen, LVU och LVM. Sekretessen gällerinte bara handläggningen av ärenden utan också rent faktiskverksamhet såsom uppsökande verksamhet, vård och behandling m.m.I 66 § socialtjänstlagen hänvisas till 14 kap. 2 § femtestycket sekretesslagen, där det finns bestämmelser som gör detmöjligt att trots sekretesskyddet göra anmälan tillåklagarmyndighet eller polismyndighet angående misstanke ombrott. Det gäller brott mot liv och hälsa, bl.a.misshandelsbrott och brott mot frihet och frid, bl.a. olagafrihetsberövande och olaga tvång, samt sedlighetsbrott. Vidarefår lämnas uppgift som angår misstanke om brott för vilket detinte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse . Detföreligger inte en ovillkorlig anmälningsskyldighet.Socialnämnden har frihet att själv bedöma vad som är lämpligasti varje särskilt fall.Utskottets bedömningUtskottet har i olika sammanhang framhållit betydelsen av attsamhället ägnar stor uppmärksamhet åt barn som av olika skäl haren särskilt utsatt ställning. Utskottet kan konstatera att detpågår arbete på flera olika håll i syfte att förbättrasamhällets omsorger om dessa barn. Bl.a. anförs iregeringsförklaringen att regeringen avser att lägga fram ettförslag om inrättande av en barnombudsman som bl.a. skall följaupp hur uppfyller sitt åtagande enligt FN:sbarnkonvention. Detta förslag bör enligt utskottets mening ledatill en förstärkning av de utsatta barnens ställning i samhälletoch i förlängningen till fortsatta förbättringar av insatsernaför denna grupp. I uppdraget för ingåratt förbereda en kommande översyn av socionomutbildningen.Dessutom pågår ett internt utredningsarbete inom Socialstyrelseni syfte att dra upp principiella riktlinjer för legitimationm.m. Utskottet utgår från att regeringen lägger framförslag om inrättande av en barnombudsman och anser i övrigt attpågående utredningsarbete bör avvaktas. Det behövs inte någottillkännagivande med anledning av motionerna So232 (s) yrkande 7och Ju806 (kds) yrkande 3. Utskottet avstyrker sålunda dessamotionsyrkanden.Socialtjänstkommitténs översyn av socialtjänstlagen bör enligtutskottets mening inte föregripas när det gäller möjligheten attutse kontaktperson m.m. för barn eller skyldigheten försocialnämnd att polisanmäla brott mot underårig som kommit tilldess kännedom. Motionerna So612 (v) yrkande 22 och So236 (fp)avstyrks därför av utskottet.Vissa narkotikafrågorÅtgärder mot narkotikamissbrukMotionernaI motion So233 av m.fl. (s, m, fp, c, kds,v) begärs ett tillkännagivande om vad som i motionen anförtsom kartläggning och forskning kring narkotikamissbruket iSverige (yrkande 1) och om att utifrån målet ettnarkotikafritt engagera bl.a. folkrörelserna i kampanjermot narkotikamissbruket främst bland nya grupper (yrkande2). Motionärerna efterlyser ett samlat grepp övernarkotikapolitiken och förstärkta insatser i det förebyggandearbetet. Enligt motionärerna krävs ökade resurser för forskningkring narkotikamissbruket och kartläggning av dess omfattning --även bland de socialt etablerade. Vidare bör folkrörelsernaengageras i en bred samhällelig kampanj mot narkotikan.I motion So258 av () begärs etttillkännagivande om vad som anförts i motionen om kartläggning,forskning och en folkrörelsebaserad informationskampanj motnarkotikamissbruket främst bland nya missbrukargrupper.Motionären menar att utvecklingen i samhället när det gällernarkotikaanvändning inger oro och att det behövs mer informationoch forskning kring narkotikamissbruk. Även folkrörelserna, somhar ett intresse för denna fråga, bör engageras i bredsamhällelig informationskampanj mot narkotikan.I motion So278 av m.fl. (c, fp, kds)begärs en parlamentarisk utredning om den framtidanarkotikapolitiken enligt vad som anförts i motionen.Motionärerna anser att situationen när det gäller narkotika ärsådan att det behövs en grundlig genomlysning av enparlamentarisk utredning. Utredningen bör ha som uppdrag att seöver samtliga bestämmelser på narkotikaområdet så att de blirmer ändamålsenliga och kan bidra till att målet ettnarkotikafritt samhälle kan uppnås.I motion Ju516 av m.fl. (v) begärs etttillkännagivande om vad som anförts i motionen om en enhetligdrogpolitik (yrkande 7). Motionärerna vill verka för en merenhetlig drogpolitik där narkotikans och alkoholens roll ibrottssammanhang beaktas och bekämpas.BakgrundSedan mitten av har betydande statliga medelsatsats på en offensiv narkomanvård. Ett hundratalöppenvårdsenheter har byggts upp för vuxna narkotikamissbrukare.Institutionsvården har utökats väsentligt. Det gäller ävenantalet familjevårdsplatser. Merparten av narkotikamissbrukarnanås nu för motivationsinsatser. Enligt Socialstyrelsensbedömning har av injektionsmissbrukarna hiv-testatsen eller . Genom samverkan mellan socialtjänst ochkriminalvård har arbetet med narkotikamissbrukarna kunnatutvecklas ytterligare. Ett stort antal organisationer m.m. sompå olika sätt arbetar med narkotikafrågor erhåller statligt stödför sin verksamhet. ochnarkotikaupplysning, CAN, erhåller stöd via ett särskilt anslagpå statsbudgeten. Vidare används en del av resurserna förinsatser mot hiv/aids för fortsatt utveckling av en offensivnarkomanvård.Regeringens samordningsorgan för narkotikafrågor (SAMNARK)har i uppdrag att verka för en förbättrad samordning avsamhällets insatser inom narkotikaområdet. SAMNARK kommer bl.a.att följa upp de insatser som initierades av Aktionsgruppen motnarkotika som avslutade sitt arbete sommaren 1991.Sverige deltar mycket aktivt i det internationella samarbetetmot narkotika och hör bl.a. till de länder som ger de störstafrivilliga bidragen till FN:s arbete mot narkotika.När det gäller forskning i olika narkotikafrågor utgårbetydande ekonomiskt stöd via bl.a. , , som har till uppgift att främja ochstödja socialvetenskaplig forskning samt sprida information omforskning och forskningsresultat inom rådets ansvarsområde, sebl.a. proposition 1989/90:90 om forskning. Rådet, liksom dessföregångare Delegationen för social forskning, DSF, stödjer förnärvarande flera olika forskningsprojekt som gäller narkotika.CAN genomför med stöd av enkartläggning av narkotikamissbrukets omfattning i landet. Dettablir den andra landsomfattande kartläggningen avnarkotikamissbruket. Den första genomfördes . Resultatetav undersökningen kommer att presenteras kring årsskiftet1992/93.I årets budgetproposition (prop. 1991/92:100 s. 100)anförde regeringen att det yttersta målet för den svenskanarkotikapolitiken är att skapa ett narkotikafritt samhälle.Narkotikan får aldrig bli en accepterad del av samhället,anfördes det i propositionen. Denna restriktiva grundsyngenomsyrar det svenska samhället, och det råder en i detnärmaste total politisk enighet om narkotikapolitikenshuvudinriktning. Ett narkotikafritt samhälle är enligtpropositionen också den nya regeringens mål. Narkotikapolitikenbehöver enligt regeringen emellertid stärkas i vissa hänseenden.Mot bakgrund härav förutskickade regeringen bl.a. attSocialstyrelsen skulle få i uppdrag att utifrån en analys av vadsom åstadkommits utarbeta ett program för denoffensiva narkomanvården. De närmare direktiven föruppdraget är under utarbetande inom . Enligtbudgetpropositionen skall programmets syfte vara dels att främjasamordningen av insatser på området, dels att i högre grad änvad som synes vara fallet styra resurserna till de områdendär behovet av insatser är som störst.Tidigare behandlingUtskottet har vid ett mycket stort antal tillfällen behandlatolika frågor rörande narkotika och narkotikamissbruk. I bl.a.betänkandet 1990/91:SoU6 vidhöll utskottet sin inställningatt målet för narkotikapolitiken måste vara ett narkotikafrittSverige. Med hänsyn till det arbete som på olika håll bedrevs idetta syfte avstyrktes den då aktuella motionen.I betänkandet 1991/92:SoU2 konstaterade utskottet ianledning av en motion (m) att den nya regeringen förutskickatolika åtgärder för att komma till rätta mednarkotikabrottslighet och narkotikamissbruk. Mot denna bakgrundavstyrktes motionen.I utskottets yttrande 1992/93:SoU1y till ianledning av regeringens proposition 1991/92:170 om etteuropeiskt ekonomiskt samarbetsområde jämte motioner anförutskottet bl.a. följande.Riksdag och regering har upprepade gånger slagit fast attmålet för den svenska narkotikapolitiken är att skapa ettnarkotikafritt samhälle. Detta mål har en stark förankring i densvenska medborgaropinionen, de politiska partierna,ungdomsorganisationerna och övriga folkrörelser. hardärför också med kraft vänt sig mot alla tankar på enlegalisering av narkotika eller ett accepterande avnarkotikamissbruk som en normal företeelse i samhället.Utskottet delar helt denna inriktning av narkotikapolitiken.På det internationella planet bör på alla sätt motverkaförsök att legalisera narkotika. bör också fortsätta attmed kraft hävda att alla länder bör ansluta sig till FN:snarkotikakonventioner.Klassificering av narkotikaMotionenI motion So277 av () begärs etttillkännagivande om vad som anförts i motionen om att kokain(cocainum INN) och fencyklidin (phencyclidinum INN) skallöverföras till narkotikaförteckning I. Motionären anför att deaktuella narkotiska medlen är mycket farliga och att kokain inarkotikamål vid domstolarna bör jämställas med heroin. För attmarkera en skärpning av inställningen till dessa preparat bör deflyttas från förteckning II till förteckning I iLäkemedelsverkets förteckningar över narkotika.BakgrundEnligt 8 § andra stycket narkotikastrafflagen (1968:64)meddelar regeringen eller myndighet som regeringen bestämmerföreskrifter om innehav eller annan befattning med narkotika förmedicinskt eller vetenskapligt ändamål. Enligt 1 §narkotikaförordningen (1962:704) åligger det (tidigare ) att låta upprätta och kungöraförteckningar över narkotika. Närmare föreskrifter om utlämnandeav narkotiska läkemedel meddelas enligt 6 § 2 mom. sammaförordning av Läkemedelsverket.I föreskrifter om förteckningar övernarkotika (LVFS 1990:47) preciseras vad som avses med narkotika.Föreskrifterna upptar fem förteckningar där olika preparat finnsuppräknade. Förteckningarna anger förutsättningarna för denvetenskapliga och medicinska användningen av de preparat somomfattas av narkotikakontrollen. Enligt Läkemedelsverketsnarkotikakungörelse (LVFS 1990:45) får de i förteckning Iupptagna varorna inte införas eller utföras eller härtillverkas, saluhållas eller överlåtas. I förteckning I ingårexempelvis heroin och LSD. kan dock getillstånd att använda dessa varor för medicinsk och vetenskapligforskning. I föreskrifter om förordnande ochutlämnande av läkemedel från apotek m.m. (LVFS 1990:27) finnsnärmare föreskrifter om förordnande av narkotiska läkemedel. Av4 § föreskrifterna framgår att narkotika som upptagits påförteckning II--V kan få förordnas med iakttagande av olikasäkerhetsföreskrifter.För en mer utförlig redogörelse för bestämmelserna på områdethänvisas till betänkandet 1990/91:SoU3 s. 2 f.De av motionären berörda preparaten kokain och fencyklidinfinns upptagna på narkotikaförteckning II, vilketalltså innebär att de under vissa betingelser kan förskrivas somläkemedel.Enligt vad utskottet inhämtat från skallnarkotikaförteckningarna genomgå en allmän översyn med anledningav att antagit lagen om kontroll avnarkotika, som skall ersätta narkotikaförordningen vid tidpunktsom regeringen bestämmer. Beträffande i vart fall kokain tordedet emellertid enligt inte vara aktuellt mednågon ny klassificering.Tidigare behandlingMotioner liknande den nu aktuella har behandlats av utskottetvid olika tillfällen. I betänkandet SoU 1985/86:17 påpekadeutskottet att de aktuella förteckningarna bara angavförutsättningarna för legal användning av narkotiska preparatför vetenskapliga och medicinska ändamål. Den straffrättsligabedömningen av illegal befattning med narkotika skedde medutgångspunkt i narkotikastrafflagen och den domstolspraxis somutvecklats på området. Utskottet såg därför inte anledning attav narkotikapolitiska skäl föra över kokain tillnarkotikaförteckning I och därmed hindra den begränsademedicinska användning som fortfarande ansågbefogad.