bet · GG01KU3 · 1992-11-05 00:00:00 — I betänkandet behandlas 14 motioner från den allmännamotionstiden . Utskottet avstyrker samtliga motioner. Tillbetänkandet har fogats två reservationer och en meningsyttring. 1991/92:K223 av () vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om subsidiaritetsprincipen som grund försvensk nationell rätt,2. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om subsidiaritetsprincipen och dess kopplingtill de små gemenskapernas koncept som utgångspunkt för detoffentligas förvaltning och arbetsorganisation.1991/92:K317 av Skånberg (kds) vari yrkas att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförtsom alkoholfri representation för statlig förvaltning ochriksdagen.1991/92:K414 av och ()vari yrkas att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om förväxlingsrisk vidpersonnummeranvändning.1991/92:K415 av () vari yrkas att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförtsom olika betalningsperioder.1991/92:K503 av m.fl. (s) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att allmänna intressen skall vararepresenterade i statliga verk och styrelser.1991/92:K505 av och () variyrkas att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om lekmannainflytande i statliga myndigheteroch verk.1991/92:K506 av m.fl. (nyd) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om upphävande av förordningen SFS 1975:592 omarvode åt personalföreträdare i statlig myndighet medlekmannastyrelse.1991/92:K507 av () vari yrkas att somsin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts omfri tolkservice.1991/92:K509 av och ()vari yrkas att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om ersättning till ledamöter istatliga utredningar.1991/92:K511 av () vari yrkas att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförtsom översyn av de statliga verksstyrelserna.1991/92:K512 av m.fl. (nyd) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att myndigheter ej bör äga rätt att ta utavgifter för rutinmässig kontroll och inspektion av ickeoffentlig verksamhet.1991/92:K514 av () vari yrkas att somsin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts omatt åtgärder bör vidtas för att underlätta för landetsmedborgare att nå fram till olika befattningshavare i olikamyndigheter.1991/92:K515 av m.fl. (nyd) vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att rättssäkerheten kräver en starkareställning för medborgaren gentemot myndigheter,2. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att en myndighet som inkräver en uppgiftfrån en medborgare klart måste ange anledningen till attuppgiften behövs inom ,3. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att en myndighet bör vara skyldig att angeden senaste tidpunkt då ett beslut eller svar kan vara attförvänta från myndigheten,4. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att en skyldighet bör införas förmyndighet att inte låta ett ärende ligga obehandlat över 6månader,5. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att myndighet inte skall äga rätt attavkräva uppgift från medborgare än tre månadermen att önskemål från myndighetens sida får framföras omsnabbare svar.1991/92:K519 av (nyd) vari yrkas attriksdagen, i enlighet med vad som anförts i motionen, beslutarom sådan ändring i rättsprövningslagen att regeringsrätten skallha skyldighet att tillse att saken är tillräckligt utredd så attenskildas rättssäkerhet stärks. SubsidiaritetsprincipenMotionenI motion 1991/92:K223 av () yrkastillkännagivande till regeringen dels, yrkande 1, av vad imotionen anförts om subsidiaritetsprincipen som grund för svensknationell rätt, dels, yrkande 2, av vad i motionen anförtsom denna princips koppling till de små gemenskapernas konceptsom utgångspunkt för det offentligas förvaltning ocharbetsorganisation.Enligt motionen bör subsidiaritetsprincipen vara en viktigutgångspunkt för all lagstiftning och principen borde införlivassom en viktig grund för den nationella rätten. Vidare bordedenna princip kopplad till de små gemenskapernas koncept kunnage en helt ny arbetsorganisation och beslutsstruktur inom deoffentliga förvaltningarna och verksamheterna. Motionären anseratt synen på de små gemenskapernas koncept bör vara vägledandeför hela den offentliga förvaltningens organisationssätt.BakgrundInom EG är subsidiaritetsprincipen en viktig princip avinnebörd att politiska beslut bör fattas på lägsta effektivanivå. Avgöranden som inte behöver träffas övernationellt skallsåledes i stället äga rum på nationell eller lägre nivå.Principen benämns även närhetsprincipen och i unionsfördragetfrån finns den uttryckt i artikel 3 b. Enligt dennaartikel skall Gemenskapen agera inom ramarna för sinabefogenheter enligt unionsfördraget. På områden som inte fallerinom dess exklusiva jurisdiktion, skall Gemenskapen agera, ienlighet med närhetsprincipen, endast om de eftersträvadesyftena inte kan uppnås av medlemsländerna.I betänkande 1991/92:KU12 omnormgivningsfrågor m.m. behandlades bl.a. motioner om principerför lagstiftning m.m. I en motion av m.fl. (m) ansågsatt subsidiaritetssynsättet måste prägla omfattningen avpolitiska beslut. Motionärerna ansåg att individer, familjer ochandra institutioner i samhället själva skall avgöra alla defrågor som bäst sköts utanför den politiska sfären. Utskottetbehandlade även en motion (m) med begäran om en svenskEG-anpassning på så sätt att fler beslut tas på en lägre nivå änför närvarande, varvid hänvisades till EG:ssubsidiaritetsprincip.Utskottet erinrade om att det i fortlöpandepågår arbete med att begränsa och förenkla regelsystemet. Deninternationella aspekten borde i detta sammanhang hållas iminnet. Utskottet pekade på att redan leder tillförändringar av svenska regler och reser delvis nya krav isamband med regelgivning. Som sin mening uttalade utskottet attdet är angeläget att strävandena att begränsa och förenklaregelsystemet fortsätter och intensifieras. Utskottet förutsatteatt därvid också beaktas att de enskildas villkor bör reglerasav det allmänna i minsta möjliga utsträckning. Det var enligtutskottet självfallet också av största betydelse att kraven pårättssäkerhet och integritet iakttas i samband med samhälletsregelgivning. Motionsyrkandena avstyrktes, då något särskiltinitiativ från sida inte ansågs erforderligt.Utrikesutskottet har behandlat (1991/92:UU24) ettmotionsyrkande om en svensk EG-anpassning vad gällernärhetsprincipen. Enligt motionen fattas beslut i oftapå kollektiv nivå utan att individuella hänsyn tas. Utskottetdelade den positiva syn på närhetsprincipen som uttrycktes imotionen och bedömde att en tillämpning av denna princip isamband med ett svenskt medlemskap i inte kommer att mötanågra särskilda svårigheter. Vidare anfördes att principenstillämpning självfallet får avgöras från fall till fall.Utskottet såg inte anledning att nu göra några ytterligareuttalanden angående närhetsprincipen och motionen ansågs med detanförda besvarad. har vidare vad gäller fråganom bistånd och EG (1991/92:UU15), med bifall till ettmotionsyrkande, uttalat att det anser att bör verka föratt subsidiaritetsprincipen skall gälla inom biståndsområdet.Detta gav regeringen till känna.Utskottets bedömningUtskottet vill till en början erinra om den av regeringen iaugusti 1992 tillkallade Regionberedningen som har till uppgiftatt utforma förslag om den offentliga verksamhetens uppbyggnadoch indelning på regional nivå. Enligt kommittédirektiven (dir.1992:86) bör vissa grundläggande utgångspunkter gälla förberedningens arbete.En första utgångspunkt skall vara subsidiaritetsprincipen.Enligt direktiven innebär principen att besluten inte skallfattas på en högre nivå än vad som är nödvändigt för attverksamheten skall kunna skötas på ett ändamålsenligt ocheffektivt sätt. De högre nivåernas roll är i första hand attverka stödjande och samordnande. I största möjliga mån börföljaktligen en decentralisering av beslutsfattandeteftersträvas. Ingen funktion bör flyttas till en högre nivå medmindre än att det kan styrkas att den lägre nivån är ur ståndatt fullgöra funktionen på ett tillfredsställande ochkostnadseffektivt sätt. Med denna utgångspunkt bör enligtdirektiven förslagen inriktas på att skapa en effektiv offentligförvaltning med förutsättningar för ökad produktivitet och meden god rättssäkerhet och en fast demokratisk förankring. Ompolitiska uppgifter förs över till en annan nivå än , skalldet ske till organ som står under demokratisk styrning ochkontroll. Detta påverkar dock inte beredningens möjligheter attföreslå förändrad ansvarsfördelning mellan staten, eventuellaregionala organ, landstingen och kommunerna eller detförhållandet att vissa förekommande verksamheter kanöverflyttas från offentligt huvudmannaskap. I detta sammanhangbör enligt direktiven förutsättningarna att låta andra aktörer isamhället ta ett större ansvar beaktas.Utskottet noterar att beredningens arbete enligt dess direktivbör bedrivas i nära kontakt med andra utredningar som harbetydelse för bedömningen av den offentliga verksamheten påregional nivå, bl.a. (C 1992:01) ochKommittén (S 1992:04) om hälso- och sjukvårdens finansiering ochorganisation.Enligt Lokaldemokratikommitténs direktiv (dir. 1992:12) finnsdet ett starkt behov av fördjupade studier kring frågan hur denkommunala självstyrelsen påverkas både av ett och avett svenskt medlemskap i av de frågor som kräver särskilduppmärksamhet gäller den författningsmässiga grunden för denkommunala självstyrelsen, som t.ex. kan få formen av enreglering inom ramen för . Här spelar enligtdirektiven subsidiaritetsprincipen en viktig roll.I kommitténs uppdrag bör enligt direktiven ingå att beskriva ochanalysera bl.a. denna fråga.Enligt utskottet visar det förhållandet attsubsidiaritetsprincipen i Regionberedningens direktiv angivitssåsom en utgångspunkt för beredningens arbete att principen kankomma att få betydelse vad gäller den offentliga verksamhetensuppbyggnad och indelning på regional nivå. Frågan om vilkakonsekvenser principen skulle kunna få för den kommunalasjälvstyrelsen och dess författningsmässiga grund kommer attanalyseras och bedömas av . Eftersombegreppet subsidiaritet är oklart är det viktigt att detanalyseras och att de praktiska konsekvenserna av en generelltillämpning på svensk rätt klarläggs innan något uttalande omdetta görs. Utskottet utgår ifrån att det utredningsarbete somnu påbörjats kommer att ge ett bättre underlag förställningstagande i denna fråga. Motion K223, yrkande 1,avstyrks därför.Under de senaste årtiondena har uppgiftsfördelningen mellancentral, regional och lokal nivå genomgått stora förändringar.Offentliga uppgifter har alltmer decentraliserats.Länsstyrelsernas samordningsroll har stärkts genom reformen omsamordnad länsförvaltning, och till kommunerna har förts överuppgifter från staten och landstingen. Beslutsfattandet harsåledes i allt större omfattning förts ned på lägreförvaltningsnivå. Denna utveckling fortsätter och omfattar såvälregional som lokal nivå, vilket bl.a. framgår avRegionberedningens direktiv. Även inom andra samhällsområdenövervägs vanligen vilka beslutsnivåer som skall tillämpas.Utskottet ser positivt på den utveckling som har skett ochnoterar med tillfredsställelse att arbetet med dessa frågorfortgår. Mot bakgrund av det anförda anser inte utskottet att detfinns anledning för att göra något uttalande medanledning av motion K223, yrkande 2, som därför avstyrks.2. Alkoholfri representationMotionenI motion 1991/92:K317 av Skånberg (kds) yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om alkoholfri representation för statligförvaltning och riksdagen.Motionären framhåller bl.a. att det skulle öka Sverigestrovärdighet vad beträffar de hälsopolitiska målen för våralkoholpolitik om vi också i praktiken handlade så, att vi ioffentliga sammanhang hade alkoholfria drycker vidrepresentation.Utskottets bedömningSocialutskottet har tidigare avstyrkt motioner (mp) med kravpå att all offentlig representation skall vara alkoholfri(1990/91:SoU23). uppfattning var att stat ochkommun bör visa återhållsamhet med alkoholservering vidoffentlig representation. Utskottet utgick från att så sker utanatt tar något initiativ i saken, varför motionernaavstyrktes. Konstitutionsutskottetfinner nu inte anledning till någon annan bedömning, varförmotion K317 avstyrks.3. Förväxlingsrisk vid personnummeranvändningMotionenI motion 1991/92:K414 yrkar och () att som sin mening ger regeringentill känna vad i motionen anförts om förväxlingsrisk vidpersonnummeranvändning.Motionärerna menar att risken för förväxlingar av individermed olika nationalitet ökar genom att fler och fler ländertillämpar personnummerregistrering i någon form. Enligt motionenär det att överväga åtgärder för att minimeraförväxlingsrisken vid användning av våra svenska personnummer,exempelvis genom att förse dessa med ett S-prefix i likhet medpostnumren.BakgrundEnligt 18 § folkbokföringslagen (1991:481) skall för varjefolkbokförd person fastställas ett personnummer somidentitetsbeteckning. Personnummer fastställs vidare för depersoner som inte är folkbokförda i de fall som anges i lageller annan författning. Personnumret skall enligt paragrafeninnehålla födelsetid med sex siffror, födelsenummer med tresiffror samt en kontrollsiffra. Den sista kontrollsiffrantillkom för att förebygga fel som beror på felaktigteller otydligt angivet personnummer.Personnummer används framför allt somidentifieringshjälpmedel. Det är också vanligt att personnumretanvänds som sökbegrepp i ADB-stödda personregister och somkoppling när man genom s.k. samkörning skall sambearbeta flerapersonregister. Personnummer används i stor omfattning inomsåväl den offentliga som den enskilda sektorn.Lagstiftning innebärande en uppstramning av regleringen avanvändningen av personnummer antogs av under riksmötet1990/91 (prop. 1990/91:60, KU11, rskr. Utformningen avpersonnumret var inte föremål för behandling. I propositionen(s. 63 ff.) anförde departementschefen beträffande användningenav personnummer bl.a. att den största fördelen består i att detär ett enhetligt och för varje person uniktidentifikationsbegrepp. Personnumret är alltsåett effektivt hjälpmedel när det gäller att förebyggapersonförväxlingar, vilket är av betydelse bl.a. frånrättssäkerhetssynpunkt. Enligt departementschefen innebärpersonnumret i den meningen ett skydd för den personligaintegriteten. Hon pekade dock på att användningen avpersonnummer också innebär vissa nackdelar. Hon anförde bl.a.att personnumret kan inbjuda till övertro på desstillförlitlighet som enda identifikationsbegrepp. Man kanfelaktigt tro att en kontroll av identiteten inte behöver görasockså med t.ex. namn, adress och födelseort. Hon ansåg att man idetta sammanhang bör hålla i minnet att det trotskontrollsiffran i personnumret inte alltid är möjligt att viddatabehandling upptäcka felaktiga, men formellt rimligapersonnummer.I sammanhanget kan nämnas att beträffande integritetsskyddet isamband med personregistrering och automatisk databehandlinginom olika områden har (Ju 1989:02)redovisat sådana frågor i betänkande (SOU 1991:21). Utredningenhar bl.a. redogjort för de förslag till EG-direktiv somföreligger när det gäller integritetsskyddet av personuppgifteroch betydelsen av dessa för svensk del. Vidare kan nämnas att ensärskild utredare (1992:12, dir. 1992:52) har tillkallats föratt utreda frågan om den framtida aviseringen avfolkbokföringsuppgifter. Utredarens uppdrag är att lämna förslagtill vilka uppgifter från folkbokföringen som skalltillhandahållas myndigheter, företag och enskilda och hur ettsådant tillhandahållande skall ske. Utredaren skall göra ennoggrann avvägning mellan behovet av uppgifter och skyddet förden enskildes personliga integritet samt beakta direktiv frånEG-kommissionen angående skydd för enskilda vid behandling avpersonuppgifter.Utskottets bedömningMed hänvisning till det anförda finner utskottet att det förnärvarande inte finns behov av ytterligare åtgärder av det slagmotionärerna anför. Motion K414 avstyrks därför.4. Spridning av betalningsperioderMotionenI motion 1991/92:K415 yrkar () att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförtsom olika betalningsperioder. Motionären anser att det borde gåatt åstadkomma en bättre spridning av betalningarna på deområden som riksdag och regering kan påverka. Det som närmaståsyftas är telefonräkningar och TV-avgifter, vilka båda kommerpå samma månad.BakgrundEnligt lag (1989:41) om TV-avgift skall den som innehar enTV-mottagare betala TV-avgift för mottagaren till Radiotjänst iKiruna Aktiebolag (nedan kallat RIKAB). Avgiften skall betalas ifyra poster. Varje post avser en avgiftsperiod om tre månaderoch skall betalas senast sista vardagen före avgiftsperiodensbörjan. En bestämmelse i 24 § ger bolaget en möjlighet attbedriva en försöksverksamhet som innebär dels att TV-avgiftskall betalas i andra poster och än somanges i lagens övriga bestämmelser, dels att avisering inteskall ske. Bolaget får besluta om detta efter avtal med denavgiftsskyldige.Beträffande betalningssystemets utformning påpekadeföredragande departementschefen i proposition 1988/89:18 omTV-avgift (s. 58 ff.) att den föreslagna utformningen innebaratt den avgiftsskyldige fick fyra under året fördeladetremånadersperioder att hålla sig till och kunde planera sinprivatekonomi därefter. Han framhöll vidare (s. 68 ff.) att medhänsyn till att det rör sig om en obligatorisk avgift som berörett stort antal människor och till att uppbörden av avgiftenskall skötas av ett enskilt organ bör lagens regler om hurbetalningsskyldigheten skall fullgöras vara precisa. Detframstår som ett rättssäkerhetskrav att den enskilde av lagenkan läsa ut sina skyldigheter när det gäller betalningen.Denna inställning borde dock inte enligt departementschefenhindra att det lämnades ett visst utrymme för RIKAB att prövaandra former för betalning av TV-avgiften. Som exempel nämndesmånadsvisa automatiska överföringar från lönekonton eller andrabankkonton. (1988/89:KrU9) tillstyrktepropositionens förslag i denna del och följdeutskottet.RIKAB har till överlämnat en utvärderingav försöksverksamheten med särskilt betalningssätt, och ärendetbereds inom departementet.I prop. 1991/92:140 om den avgiftsfinansierade radio- och TV-verksamheten 1993--1996 m.m. behandlades bl.a. uppbörd avTV-avgifter m.m. (s. 94). Departementschefen gjorde här denbedömningen att några förändringar inte behövdes i fråga omdessa bestämmelser. Vidare angavs att hennes överväganden medanledning av den gjorda utvärderingen av de första årensverksamhet kommer att redovisas i ett senare sammanhang ochsåledes kan komma att innebära vissa justeringarav RIKAB:s förutsättningar under förestående avtalsperiod.Kulturutskottet (1991/92:KrU28) hade ingen erinran mot vad som idenna del anförts i propositionen.Enligt teleförordningen (1985:765, omtryckt 1989:599)fastställer regeringen hushållens abonnemangsavgift ochbestämmelser om samtalsmarkeringar samt markeringsintervallenslängd för lokalsamtal. fastställer övriga villkor ochavgifter för att utnyttja det allmänna telenätet samt ävenövriga villkor och avgifter inom olika verksamhetsområden.Televerket har kunnat erbjuda sinaprivatkunder anpassad förfallodag för teleräkningar. Enligtuppgift från innebär detta att privatkund genom enspeciell överenskommelse med kan flytta förfallodagenför kvartalsräkningen till den sista . Räkningar somförfaller den 13 och senare kan få betalningsperioden förlängdtill den sista i samma månad, medan räkningar som förfaller den1--12 har möjlighet att anpassa förfallodagen till den sista iföregående kalendermånad.Våren 1991 beslutade om införande av ett pristak förtelefoni (prop. 1990/91:87, TU28, rskr. Taxebeslutenbedömdes i samband härmed kunna fullt ut delegeras tillTeleverket. omprövade sitt beslutoch fann att pristaket för telefontaxorna borde omformuleras(1991/92:FiU10, rskr. I avvaktan på en sådan förnyadprövning borde delegeringen av taxebesluten senareläggas tillden . I budgetpropositionen (prop. 1991/92:100 bil.7, TU20) aviserade regeringen sin avsikt att låta bolagiseraTeleverket och att återkommatill med en samlad redovisning av åtgärder ochförslag, däribland ett förslag till en telelag. Riksdagengodkände vad i propositionen anförts om bolagsbildning avTeleverket. I kompletteringspropositionen gav regeringen förslagom att delegeringen av taxebesluten borde kunna träda i kraftden . Mot bakgrund av beslut i december1991 och pågående utredningsarbete motsatte sig trafikutskottet(1991/92:TU23) regeringens förslag och ansåg det naturligt atttidpunkten borde fastställas i samband med riksdagensställningstagande till de förslag om principer för taxesättningoch pristak som regeringen skall förelägga . Riksdagenföljde utskottet.Utskottets bedömningAv vad som ovan anförts framgår att det inom de av motionärenberörda områdena finns vissa möjligheter till betalning vidolika tidpunkter. Motionärens önskemål får härigenom ansestillgodosett, varför motion K415 avstyrks.5. Statliga verks- och myndighetsstyrelserMotionernaBertil () yrkar i motion 1991/92:K511tillkännagivande till regeringen av vad i motionen anförts omöversyn av de statliga verksstyrelserna.Motionären pekar på att de statligt utsedda representanterna ide statliga verksstyrelserna i realiteten inte har någonbeslutanderätt och att de enligt den handledning som föreliggerhar en oklar roll. Enligt motionen borde det föreligga ett klartägarintresse av att ha kontroll över verksamheten. Om dettaskall ske genom ansvariga och beslutande styrelser eller genomåtergång till rent generaldirektörsansvar bör övervägas. I detsenare fallet torde enligt motionen departementets resurserhärför behöva granskas närmare.I motion 1991/92:K503 av m.fl. (s) yrkastillkännagivande till regeringen av vad i motionen anförts omatt allmänna intressen skall vara representerade i statliga verkoch styrelser.Motionärerna anser att genom en försäljning av många ochviktiga statliga verk försvinner möjligheten till insyn iverksamheten som finns i de flesta styrelser genomlekmannaledamöter. Enligt motionen bör möjligheten tilllekmannainflytande öka i de verksstyrelser som har enannan sammansättning. Även om tillsättande av representanter iverksstyrelser inte i detalj skall regleras, så bör denprincipen gälla, att representanter för allmänna intressen skallfinnas i statliga verk och myndigheters styrelser.I motion 1991/92:K505 av och () yrkas tillkännagivande av vad i motionen anförts omlekmannainflytande i statliga myndigheter och verk. Genomutförsäljning och privatisering av statliga myndigheter och verkförsvinner enligt motionen möjligheten till insyn frånallmänhetens sida.BakgrundFör ledningen av andra statliga myndigheter än affärsverk ochnämnder finns i princip tre grundmodeller. En innebär attverkschefen ensam har den yttersta beslutanderätten, en annanatt det vid sidan av verkschefen också finns ett rådgivandeorgan. Den tredje och vanligaste modellen vid medelstora ochstörre myndigheter är en verksstyrelse med verkschefen somordförande.Genom verksledningsbeslutet (prop. 1986/87:99, KU 29, rskr.226) fastställdes även riktlinjer för hur myndigheternas ledningborde utformas. Vad gäller styrelsernas sammansättning låg detenligt propositionen inte något allmänt intresse i atteftersträva representativitet i styrelsen för olika grupper isamhället. I vissa speciella undantagsfall, där det föreliggerstora fördelar i att intresseavvägningar och samförstånd kanuppnås på myndighetsnivån, fanns emellertid skäl att sättasamman styrelserna så att intressena balanserades.