bet · GF01KU30 · 1992-05-07 00:00:00 — Enligt utskottet skulle ensådan åtgärd göra det praktiskt möjligt att kontrollera både attde avtal förvaltningsmyndigheterna ingått grundat sig påbemyndigande från regeringen och att myndigheterna uppfyllt sinskyldighet enligt 10 kap. 8 § regeringsformen att hållautrikesministern informerad om frågor av betydelse förförhållandet till annan stat eller till mellanfolkligorganisation.SÖ innehåller som ovan sagts inte information som är av mindrevikt och som i onödan tynger publikationen. En fullständigareredovisning lämnas i publikationen Utrikesfrågor, som ges ut avutrikesdepartementet och som innehåller en förteckningöver alla internationella överenskommelser som haringått under det närmast föregående kalenderåret. Förteckningeni denna publikation har emellertid ansetts ha den nackdelen, närdet gäller att bedöma omfattningen av internationellaöverenskommelser, att ett och samma avtal kan förekomma vidflera tillfällen. Det beror på att avtal kan undertecknas,ratificeras och utväxlas/ deponeras vid skilda tillfällen somalla redovisas under skilda punkter.Internationella överenskommelser 1987--1990En genomgång av internationella överenskommelser under åren1985 och 1986 redovisades i betänkandet 1988/89:KU30. Avredovisningen framgår att 13 resp. 15 avtal underställdesriksdagen för godkännande under dessa år.En genomgång av ingångna överenskommelser som publicerats i SÖunder åren 1987--1990 visar följande.I SÖ publicerades 91 internationella överenskommelser år 1987.Av dessa hade 16 behandlats av . I 2 av propositionernatogs anslagsfrågor upp och i 5 fall krävdes lagstiftning. Ipropositionen 1986/87:18 om vissa åtgärder m.m. efterTjernobylolyckan bereddes tillfälle ta del av vad somanförts om en konvention om bistånd i samband med enkärnenergiolycka eller radioaktivt nödläge som hade utarbetatsinom . Föredragande statsrådetansåg det angeläget att redan innan nödvändiglagstiftning genomförts och vissa praktiska åtgärder vidtagitsfick tillfälle ta del av konventionen. Statsrådet avsåg att såsnabbt som möjligt lägga fram förslag för regeringen i deaktuella frågorna och att inhämta godkännande. Ipropositionen 1990/91:180 återkom regeringen till ifrågan. föreslogs godkänna överenskommelsen och antaen rad lagförslag som krävdes i samband därmed.År 1988 publicerades 79 överenskommelser i SÖ, varav 16 hadeunderställts -- 8 med lagförslag. I en av de 16propositionerna (prop. 1986/87:136) hade framhållits att arbetemed att överföra konventionsbestämmelserna pågick.Av de 83 publicerade överenskommelserna 1989 hade 17underställts . I 11 propositioner föreslogslagstiftningsåtgärder och 2 gällde anslagsfrågor. 21 av de 83överenskommelserna publicerade i SÖ haderiksdagsbehandlats. 10 av propositionerna innehöll lagförslag.En förhållandevis stor del av propositionerna till riksdagenavsåg dubbelbeskattningsavtal. Med något undantag föreslogsinkorporering i svensk rätt genom lag. En av propositionernagällde ändring i dubbelbeskattningsavtalet med (prop.1986/87:11). Något lagförslag lades inte fram. Genom förordning(1976:850) hade tidigare, med stöd av ett äldre bemyndigande i72 § kommunalskattelagen, förklarats attdubbelbeskattningsavtalet med skall lända tillefterrättelse i . Bemyndigandet i kommunalskattelagengäller fortfarande i enlighet med punkt 6 första stycket andrameningen i övergångsbestämmelserna till regeringsformen. Degrundläggande reglerna om normgivningen i regeringsformeninnebär att dubbelbeskattningsavtal som träder i stället försvensk skattelag skall införlivas i den svenska rättsordningengenom lag och inte genom förordning. Detta förfarande har ocksåregelmässigt tillämpats . Anledningen till attändringarna i inte införlivades genom lag tordevara att avtalet ursprungligen införlivades genom förordning ochatt denna ordning därför borde bibehållas. Denna inställningsynes numera ha frångåtts. Regeringen har nämligen i den nyligenframlagda propositionen 1991/92:154 om dubbelbeskattningsavtalmellan och i samband med ändringar i avtaletföreslagit att avtalet i sin helhet skall inkorporeras som lagoch att kungörelsen (1970:769) om tillämpning avdubbelbeskattningsavtalet upphävs.De överenskommelser som inte underställts förgodkännande avser i stor utsträckning handelsavtal och avtal ombistånd resp. utvecklingssamarbete. I SÖ har publicerats20--40 sådana avtal --1990. Vidare kan nämnasatt överenskommelser om sjukvård förekommer i 3--4 fall per åroch överenskommelser om social trygghet också i några fall varjeår.Förvaltningsmyndigheters överenskommelserFörvaltningsmyndigheternas internationella överenskommelsermed stöd av 10 kap. 3 § regeringsformen skall som tidigarenämnts redovisas i förteckningar som varje årskall lämnas till . Avövergångsbestämmelserna till förordningen om publicering avSveriges internationella överenskommelser, m.m. framgår dock attförteckningarna första gången skulle lämnas den 1 juli 1991.Som anges i förordningsmotiven måste man göra skillnad mellanavtal av offentligrättslig natur och avtal av privaträttslignatur. Överenskommelser av det senare slaget får, som framgår avbetänkandet (SOU 1980:23) Statligt kunnande till salu ochpropositionen om export av tjänster från statliga myndigheteroch bolag m.m. (prop. 1980/81:171), betraktas som vanligacivilrättsliga avtal som sluts på kommersiella villkor och somlika gärna skulle kunna ingås av en enskild person som en svenskmyndighet. Överenskommelser som en förvaltningsmyndighet ingårmed stöd av 10 kap. 3 § regeringsformen är däremot avtal som ärbindande för riket och som i normalfallet endast regeringen fåringå.Kopior av de förteckningar som kommit in tillutrikesdepartementets rättsavdelning sedan förordningensikraftträdande har överlämnats till utskottet tillsammans med enskrivelse från bilaga A 22. Av förteckningarnaframgår att vissa myndigheter delvis missuppfattat åliggandenaenligt förordningen. Några myndigheter har således i sinaförteckningar tagit upp även regeringsavtal medan andra intetycks ha tagit upp samtliga berörda avtal. Ytterligare andra hari sina förteckningar inte angett enligt vilket bemyndigandeöverenskommelsen har ingåtts eller har inte angett rättbemyndigande. Vissa myndigheter har i stället för förteckningarsänt in avtalstexter och annat material som inte är relevant.Hans Corell har vid utfrågningen inför utskottet framhållitatt man nog måste räkna med att det tar innanmyndigheterna arbetar fram rutiner i fråga om förteckningarna.Det viktigaste är att arbetet har påbörjats. Det ger ocksåmyndigheterna en bättre överblick över de överenskommelser somde ingått. Från sida har vidtagits en delåtgärder för att förbättra redovisningen. I skrivelser tillrättscheferna har från sida vid fleratillfällen påmints om myndigheternas skyldighet att lämnaförteckningarna. Även vid sammanträde med rättscheferna harfrågan tagits upp.Hemliga överenskommelserEn genomgång av regeringsprotokollen från utrikesdepartementetoch försvarsdepartementet visar att det --1990med något enstaka undantag inte förekom hemliga avtal. Däremotförekom en rad avtal som hölls hemliga intill dessundertecknande -- eller i vissa fall ikraftträdandet -- skett. Iett fall beslöts att överenskommelsen skulle hållas hemlig tillsde överenskomna åtgärderna genomförts. Vidare kan nämnas att deti försvarsdepartementets regeringsprotokoll finns ett antalhemliga bemyndiganden för myndighet inom försvarsområdet attteckna internationella överenskommelser.Hemliga överenskommelser träffade av vissa svenska myndigheterinom försvarsområdet har redovisats i särskilda förteckningarsom myndigheterna lämnat till utrikesdepartementetsrättsavdelning.Utskottets övervägandenNär det gäller frågan om traktatsuccession (t.ex. avtalen medf.d. ) ankommer det på regeringen att i samråd medberörda stater pröva huruvida några särskilda åtgärder krävs föratt avtalen i fortsättningen skall gälla mellan å enasidan och de nya staterna å andra sidan. Beträffande sådanaavtal som ingåtts under medverkan av bör enligtutskottets mening underrättas om resultatet av angivenprövning. En framkomlig väg skulle vara att regeringen i frågaom dessa avtal i skrivelse till redovisar läget.Riksdagen får härigenom tillfälle att uttala sig i frågan.Utskottets granskning har visat en rad brister iförvaltningsmyndigheternas förteckningar över internationellaöverenskommelser och även när det gäller inlämnandet avförteckningar. Det ankommer på regeringen att se till attförteckningarna på ett bättre sätt än redovisaromfattningen och inriktningen av de internationellaöverenskommelserna på myndighetsnivå. Utskottet noterar medtillfredsställelse att det inom redanvidtagits en rad åtgärder för att förbättra redovisningen.Granskningen i förevarande avsnitt föranleder i övrigt intenågra uttalanden från utskottet.10. har vid flera tillfällen tidigaregranskat regeringens åtgärder beträffande jämställdhetsfrågor,. Utskottet har ånyo i årets granskning tagitupp vissa sådana frågor. I en till granskningen fogadkanslipromemoria, bilaga A 23, som bygger på uppgifter frånregeringskansliet, redovisas bl.a. grundläggandeförfattningsbestämmelser för jämställdhetsarbetet, den femårigahandlingsplan för jämställdhetspolitiken som ställtsig bakom , handlingsplan för jämställdhetsarbetet iregeringskansliet, kvinnorepresentation i statliga utredningarm.m., fördelningen mellan kvinnor och män på politiska tjänsteroch på tjänstemannaplanet inom olika lönekategorier iregeringskansliet samt andelen kvinnor på vissa befattningarvars innehavare utses av regeringen.I tidigare betänkanden har utskottet framhållit attsträvandena att öka kvinnors deltagande i bl.a. kommitté- ochutredningsarbete måste fortsätta. I KU 1984/85:35 betonadeutskottet, mot bakgrund av behovet att ökakvinnorepresentationen på olika områden, särskilt attinriktningen mot förstärkt kvinnorepresentation också skullekomma till uttryck i regeringens utnämningar av olika slag. I KU1986/87:33 upprepade utskottet sina tidigare uttalanden att detvar mycket angeläget att kvinnorepresentationen på olika områdenkunde öka. Den senaste granskningen, 1988/89:KU30, ledde tilluttalanden om att, även om andelen kvinnor i statliga styrelseroch utredningar ökat granskning, det var önskvärtmed ytterligare ansträngningar på detta område. Utskottetkonstaterade också vid denna granskning att mycket få kvinnorvar utnämnda till högre statstjänster och att detta förhållandefrån jämställdhetssynpunkt var otillfredsställande. Utskottetförutsatte att regeringen fortlöpande ägnade dessa frågorstörsta uppmärksamhet.Den 1 januari 1992 trädde en ny jämställdhetslag (1991:433,prop. 1990/91:113, 1991/92:AU17) i kraft. Lagen var ett resultatav en utvärdering av jämställdhetslagen, som lades fram iutredningen "med jämställdhetslagen -- utvärdering ochförslag" (SOU 1991:41). Den nya lagen, som är anpassad till EG:sregler på området, innebär en skärpning av de tidigarebestämmelserna och en hel del nyheter. Bl.a. framhåller lagennumera att den siktar främst till att förbättra kvinnors villkori arbetslivet. Lagen förbjuder liksom tidigarekönsdiskriminering i arbetslivet. Med könsdiskriminering avsesatt någon missgynnas under sådana omständigheter attmissgynnandet har ett direkt eller indirekt samband medvederbörandes könstillhörighet. Lagen kräver liksom tidigare attarbetsgivare skall driva ett målinriktat arbete för att aktivtfrämja jämställdhet i arbetslivet. Därutöver skall arbetsgivaresom har minst tio anställda upprätta en plan för sittjämställdhetsarbete. Arbetsgivaren skall, enligt lagen,underlätta för arbetstagare att förena förvärvsarbete medföräldraskap, samt verka för att ingen utsätts för sexuellatrakasserier. Lagen innehåller också bl.a. ett uttryckligtförbud mot att utsätta arbetstagare för trakasserier på grund avatt arbetstagaren avvisat arbetsgivarens sexuella närmandeneller anmält arbetsgivaren för könsdiskriminering. Lageninnehåller också bl.a. särskilda samverkansregler, som innebäratt arbetsgivare och arbetstagare skall samverka och särskiltverka för att utjämna och förhindra skillnader i lön och andraanställningsvillkor mellan kvinnor och män som utför arbete somär lika eller kan betraktas som likvärdigt.Som framgår av utskottets granskning i 1988/89:KU30 ställdesig bakom den handlingsplan som framgår avregeringens proposition 1987/88:105 om jämställdhetspolitikeninför 90-talet. Handlingsplanen löper och avserregeringens arbete med frågorna men har utgjort enriktningsangivelse för det samlade jämställdhetsarbetet isamhället. Planen innehåller bl.a. vissa tidsbestämda mål.Konkreta mål antogs bl.a. för andelen kvinnlig representation icentrala och regionala statliga styrelser och kommittéer. Enligthandlingsplanen skall andelen kvinnor 1992 ha ökattill och till minst 40 procent.Slutmålet, en jämn könsfördelning, skall vara uppfyllt till år1998. I propositionen uttalades att en författningsregleringborde övervägas, om inte andelen kvinnor i centrala statliga ochregionala styrelser uppnår de uppställda tidsmålen.I budgetpropositionen anges könsfördelningen istatliga styrelser på central och regional nivå. Ibudgetpropositionen för åren 1991/92 redovisades följandefördelning såvitt avser förhållandena (prop.1991/92:100, bilaga 12). För de centrala styrelserna gällde attandelen kvinnor bland de ordinarie ledamöterna nu uppgår till 31procent. Andelen styrelser med kvinnlig ordförande är 10procent. I fem av de 118 centrala styrelserna saknades kvinnligaledamöter. Beträffande regionala styrelser utgjorde kvinnor 26procent av de ordinarie ledamöterna. Motsvarande andel för detår utskottets senaste granskning avsåg var . Dentotala andelen kvinnor i både centrala och regionala styrelseruppgick till 28 procent.De årliga kommittéberättelserna redovisar också könsfördelningeni statliga utredningar (se tabell i bilaga A 23). För år 1992redovisas en total andel kvinnor i utredningar på 26,5 procent.Motsvarande andel var . Andelen kvinnor somordförande är jämfört för år 1988.När det gäller kvinnliga ledamöter och sekreterare iutredningarna uppvisar båda grupperna en andel kvinnor på ca 34procent. Andelen kvinnliga sakkunniga har ökat sedan år 1989från till . Två departement, nämligenfinans- och näringsdepartementen, har inte någon kommitté där enkvinna är ordförande. Utredningar och kommittéer som sorterarunder har endastkvinnorepresentation i totalt av fallen. Störstatotala andelen kvinnor i utredningar harutbildningsdepartementet med 61 procent.Med anledning av årets granskning får utskottet anföraföljande. Utskottet vill sålunda ånyo understryka vikten av attkvinnorepresentationen på berörda områden ökar. Utskottetnoterar med tillfredsställelse att det uppställda målet uppnåttsvad avser centrala styrelser samt beträffande ledamöter ochsekreterare i utredningarna. Totalt sett går det emellertid inteatt överblicka läget, då det ännu återstår av måletför 1992. Med hänsyn till de uttalanden omförfattningsregleringen som ställt sig bakom 1988förutsätter utskottet att regeringen ägnar frågan sådanuppmärksamhet att de uppsatta målen är uppnådda vid årsskiftet.I alla kategorierna har också en total ökning avkvinnorepresentationen skett. Utskottet noterar emellertid attfinans- och näringsdepartementen helt saknar kvinnligaordförande i sina kommittéer och att vissa departement har enotillfredsställande låg total andel kvinnorepresentation i dettaavseende.Utskottet har till särskild granskning tagit upp tillsättningav tjänster som lagmän i hovrätt och kammarrätt. Dessa tjänstertillsätts direkt av regeringen. Motsvarande siffra var14,. När det gäller hovrättslagmän har andelen kvinnorunder perioden ökat från till . Hovrättenöver och har dock inte någon kvinna på sina fyrahovrättslagmänstjänster. Kammarrätterna uppvisar en procentuellminskning av andelen kvinnor från till 17,4procent . Förändringen hänför sig till att flertjänster som kammarrättslagmän tillsatts och att andelen kvinnordärigenom minskat.Av generaldirektörerna 1992 är kvinnor.Motsvarande siffra för var 8 procent.Landshövdingarna är till kvinnor. Siffrankan jämföras med år 1989.När det gäller de chefer för 121 myndigheter i vilka regeringentillsätter de högsta cheferna var andelen kvinnor ca 10procent. Motsvarande siffra för dessa myndigheter var ca14 procent.Utskottet vill uttala att det självfallet, när det gällersåväl tjänster på denna höga nivå liksom på andra, måste ske enomsorgsfull prövning av vederbörandes lämplighet för tjänsten.En rad omständigheter måste vägas in vid bedömningen. Utskottetvill dock framhålla att jämställdhet är en viktig faktor isammanhanget. Utskottet konstaterar att, även om en ökning skettnär det främst gäller andelen kvinnliga chefer i överrätt,fortfarande få kvinnor utnämnts till högre tjänster. Utskottetvill i sammanhanget erinra om justitieministerns uttalande viden utfrågning inför utskottet som redovisats i förra åretsgranskningsbetänkande (1990/91:KU30, s. 80). Justitieministernunderströk därvid vikten av ökat antal kvinnor på högredomartjänster. Vad gäller generaldirektörer och landshövdingarär förhållandena från jämställdhetssynpunkt inte helleracceptabla. Utskottet vill fästa regeringens uppmärksamhet påatt en jämnare könsfördelning på berörda områden måste uppnås.Utskottet har även granskat könsfördelningen iregeringskansliet. Av de politiskt tillsatta tjänsterna dvs.statsråd, statssekreterare, politiskt sakkunniga ochinformationssekreterare visar utskottets granskning att det islutet av fanns politiskt anställdakvinnor. Förnärvarande är av statsråden kvinnor och avstatssekreterarna , nämligen två kvinnor i närings-resp. . De politiskt sakkunniga består av kvinnor.En granskning av fördelningen mellan kvinnor och män påchefslöneplanet i ger bl.a. följande siffror.I januari 1989 var andelen kvinnor på chefslöneplanet 18procent. är den procentuella fördelningendensamma. Lägst andel kvinnor på chefslöneplanet uppvisararbetsmarknadsdepartementet kvinnliga chefer.Största andelen kvinnor finns i kvinnliga chefer. Inom gruppen rättssakkunniga harandelen kvinnor ökat från år år1992. Inom kategorin övriga sakkunniga har andelen ökat från 36procent till . Beträffande tjänster i de lägstalönekategorierna är kvinnorna representerade till drygt 80procent. De redovisade siffrorna avser anställda iregeringskansliet med undantag för politiskt sakkunniga,innehavare av militära tjänster samt kommittéanställda.Utskottet konstaterar beträffande att någonförändring inte skett på chefslöneplanet vad avser denprocentuella andelen kvinnor. Granskningen visar att, trots deansträngningar som görs för att öka andelen kvinnliga chefer,något mera påtagligt resultat , då andelen kvinnorpå chefslöneplanet var , inte har uppnåtts. Detta ärhögst otillfredsställande, särskilt mot bakgrund av statensansvar som föregångare och förebild på jämställdhetsområdet.Utskottet förutsätter att regeringen prioriterar frågan så attav antagna mål för jämställdheten kan uppnås.11. Vissa uttalanden av statsrådUtskottet har till granskning tagit upp vissa uttalanden avstatsråd med anledning av anmälningar från riksdagsledamöter,som riktat kritik mot uttalandena i fråga. Till grund förgranskningen har bl.a. legat två promerior upprättade inomutskottets kansli samt fyra promemorior frånstatsrådsberedningen bilagorna A 24.1--A 25. Utskottet harvidare i ett av ärendena hållit en utfrågning med statsministerCarl Bildt bilaga B14.Bostadsminister angav i ett brevsvar den 5februari 1991 olika vägar som kunde undersökas för attidrottsföreningar skulle kunna undgå ökade kostnader förmervärdesskatt. brev var ett svar på ett öppetbrev från , som riktat kritik motden utvidgning av mervärdesskatten som införts och hemställde ombefrielse från mervärdesskatt för idrottsföreningar.Vid föregående beslutade om ett särskiltkommunalt bostadstillägg till folkpension i syfte att ge desämst ställda pensionärerna en förstärkning av bostadsstödet.Socialminister uttryckte i ett brev den 8 maj 1991till generaldirektör kritik mot det sättsom verket hade skött informationen om hur många pensionärer somskulle komma att omfattas av beslutet. Riksförsäkringsverkethade bl.a. i ett pressmeddelande framhållit att det särskildakommunala bostadstillägget skulle komma färre pensionärer tillgodo än väntat.Statsminister gjorde i samband med utnämningen avGun till justitieminister vissa uttalanden rörande ettpågående ärende hos regionåklagarmyndigheten i . Ärendetgällde en resa som och andra kommunalpolitikerföretagit och som bekostats av ett byggföretag. Några dagarefter utnämningen av till justitieminister ladesutredningen ned eftersom någon misstanke om brott ej kunderiktas mot någon resedeltagare eller researrangör.Statsrådet gjorde i en debattartikel i vissa uttalanden rörandejämställdhetsombudsmannens verksamhet. I artikeln utveckladeReidunn och en medförfattare sina synpunkter på den nyajämställdhetslagen och framförde viss kritik rörandetillämpningen av lagen och engagemanget hos dem som har atttillämpa lagen. I sammanhanget framhölls att bl.a.jämställdhetsombudsmannen har stor betydelse för utvecklingen påjämställdhetsområdet. Beträffande det förhållandet attjämställdhetsombudsmannen i allt mindre utsträckning fört talanhos arbetsdomstolen anfördes att den nuvarande ombudsmannen imindre utsträckning än den tidigare var benägen att drivatvister till rättslig prövning. Artikeln i denna del avslutadesmed att jämställdhetsombudsmannen borde prövamöjligheterna att föra ärenden till jämställdhetsnämnden motbakgrund av att nämnden ännu inte avgjort ett enda ärende.Utskottet får anföra följande.Enligt regeringsformen skall regeringsärenden i principavgöras vid regeringssammanträde. Myndigheterna lyder enligt 11kap. 6 § regeringsformen under regeringen. Enligtgrundlagspropositionen innebär denna lydnadsplikt attmyndigheterna i princip har att följa de föreskrifter av allmännatur eller direktiv för särskilda fall som meddelas iregeringsbeslut. Regeringens rätt att bestämma övermyndigheterna begränsas av regeringsformens bestämmelse i 1 kap.1 § om att all offentlig makt utövas under lagarna.Myndigheterna är i enlighet med 11 kap. 7 § tillförsäkrade enuttrycklig självständighet gentemot regeringen i ärenden som rörmyndighetsutövning mot enskild eller mot kommun eller som rörtillämpning av lag.Frågan om innebörden av 11 kap. 7 § regeringsformen berördes ipropositionen (1986/87:99) om ledningen av den statligaförvaltningen. I propositionen framhölls att bestämmelsen oftatolkats som ett allmänt förbud för regeringen och dess ledamöteratt uttala sig i frågor som rör förvaltningsmyndigheternasverksamhetsområden, men att varken regeringsformen eller dessförarbeten ger något stöd för en sådan tolkning.Regeringsformens regler utgör enligt propositionen en fullttillräcklig grund för regeringen att styra sina myndigheterprecis så bestämt och i den omfattning som regeringen finnerlämpligt i varje situation. Informella kontakter inom områdetför 11 kap. 7 § regeringsformen borde dock enligt propositioneni den mån de är nödvändiga präglas av mycket stor återhållsamhetmed hänsyn till de rättssäkerhetsgarantier som åsyftas medlagrummet och borde för regeringens del skötas påtjänstemannanivå.Konstitutionsutskottet framhöll i sitt betänkande medanledning av propositionen (KU 1986/87:29) att det finns ettstort behov av informella kontakter mellanförvaltningsmyndigheterna och . Genom sådanakontakter kan regeringen hållas informerad om den aktuellasituationen på olika myndighetsområden. Myndigheterna kan å sinsida via informella kontakter få regeringens intentioner ochkrav på myndigheterna klarlagda. Det var enligt utskottet överhuvud taget svårt att föreställa sig en smidigt och välfungerande förvaltningsapparat utan informella kontakter avolika slag. Utskottet framhöll emellertid att det mot bakgrundav att regeringsbesluten fattas av regeringen som kollektiv ochinte av de enskilda statsråden fanns vissa risker förministerstyre som inte kunde förnekas.