bet · GG01LU23 · 1992-02-09 00:00:00 — Enskild egendom genom förmånstagarförordnande I betänkandet behandlar utskottet regeringens proposition1992/93:148 om enskild egendom genom förmånstagarförordnande. Ipropositionen föreslås att reglerna i 7 kap. 2 §äktenskapsbalken om vad som är enskild egendom ändras så attegendom som en make förvärvar genom ett förmånstagarförordnandevid livförsäkring, olycksfallsförsäkring eller sjukförsäkring,som tecknas av någon annan än den andra maken, skall varaenskild, om försäkringstagaren har föreskrivit det. Vidareföreslås att 103 § lagen (1927:77) om försäkringsavtal ändrasbl.a. så att försäkringsgivaren skall vara skyldig attunderrätta förmånstagaren om ett sådant villkor i samband medatt han fullgör sin betalningsskyldighet. Lagändringarnaföreslås träda i kraft den 1 april 1993.Någon motion har inte väckts i ärendet.Utskottet tillstyrker bifall till propositionen. I proposition 1992/93:148 föreslår regeringen() att antar i propositionenframlagda förslag till1. lag om ändring i ,2. lag om ändring i lagen (1927:77) om försäkringsavtal.Lagrådets yttrande har inhämtats över lagförslagen.Lagförslagen återfinns i bilaga till betänkandet. (ÄktB) utgår från att makar kan ha två slagav tillgångar, giftorättsgods och enskild egendom. Frågan vilkenkaraktär som tillgången har får betydelse vid bodelning mellanmakarna. Giftorättsgods skall -- med vissa undantag, se 10 kap.2 och 3 §§ ÄktB -- ingå i en sådan bodelning, medan enskildegendom i princip inte skall göra det. Enligt 7 kap. 1 § ÄktB ären makes egendom giftorättsgods i den mån den inte är enskildegendom.I vilka fall en makes egendom kan vara enskild anges i 7 kap.2 § ÄktB. Egendom kan göras enskild genom ett äktenskapsförordmellan makarna. Egendom kan också bli enskild genom att engivare, som inte är den andre maken, uppställer ett villkor omatt den egendom som ges bort skall vara mottagarens enskildaegendom. På motsvarande sätt kan egendom som mottagaren harfått i arv eller genom testamente vara enskild egendom tillföljd av ett villkor i ett testamente av arvlåtaren resp.testatorn. Vidare är egendom som har kommit i stället förenskild egendom också enskild, om inte annat har föreskrivitsgenom den rättshandling på grund av vilken egendomen är enskild.Avkastning av enskild egendom är däremot giftorättsgods, om inteannat har bestämts genom ett äktenskapsförord, ett gåvovillkoreller ett testamente.En livförsäkring kan tecknas på försäkringstagarens egetliv eller på annans liv. Försäkringen tecknas antingen förlivsfall eller för dödsfall (97 § försäkringsavtalslagen). Om enförsäkring har tecknats för livsfall, utbetalasförsäkringsbeloppet till försäkringstagaren när den försäkradehar uppnått viss ålder. Har försäkringen tecknats för dödsfall,utbetalas försäkringsbeloppet till försäkringstagaren när denförsäkrade har avlidit. Har en dödsfallsförsäkring tecknats påförsäkringstagarens eget liv, tillfaller försäkringsbeloppet somhuvudregel försäkringstagarens dödsbo. En livförsäkring tecknasofta mellan en försäkringsgivare och en försäkringstagare som enindividuell försäkring. Livförsäkringar kan också tecknas i formav gruppförsäkring. Ett exempel härpå ärtjänstegrupplivförsäkring där en arbetsgivare tecknar försäkringför de anställda (kollektivavtalsgrundad försäkring).Den som har tecknat en livförsäkring har möjlighet att genomett förmånstagarförordnande bestämma att försäkringsbeloppetskall betalas ut till en annan person, förmånstagaren (102 §försäkringsavtalslagen). Denne kan vara försäkringstagarens makeeller någon annan person. Ett förordnande av en förmånstagareoch en återkallelse av ett förmånstagarförordnande skallmeddelas skriftligen till försäkringsgivaren eller genom dennesförsorg antingen tas in i försäkringsbrevet eller antecknas pådetta (103 § försäkringsavtalslagen). I vissa fall kan ävensjälva försäkringen tillfalla en förmånstagare genom ettförmånstagarförordnande (110 § försäkringsavtalslagen). Även densom har tecknat en olycksfalls- eller sjukförsäkring kanbestämma att försäkringsbeloppet skall betalas ut till enförmånstagare. Bestämmelserna i 102--106 §§försäkringsavtalslagen om förmånstagare tillämpas också vidsådana försäkringar (122 § försäkringsavtalslagen).Ett förmånstagarförordnande kan utformas på olika sätt. individuell försäkring förordnar försäkringstagaren somregel om förmånstagare i samband med att försäkringen tecknas. Ilivförsäkringar som tecknas för dödsfall intas så gott somalltid ett förmånstagarförordnande. Ett förmånstagarförordnandekan göras oåterkalleligt. I så fall kan försäkringstagaren inteutan förmånstagarens samtycke förfoga över försäkringen genomatt överlåta eller pantsätta den (108 § försäkringsavtalslagen).Försäkringstagaren kan vidare meddela föreskrifter som begränsarförmånstagarens möjligheter att fritt förfoga överförsäkringsbeloppet. En sådan föreskrift kan innebära attbeloppet skall användas för ett visst ändamål eller att beloppetskall sättas in på bankkonto under en viss tid.Har en förmånstagare utsetts, ingår ett försäkringsbelopp sombetalas ut i anledning av försäkringstagarens död inte i denneskvarlåtenskap (104 § försäkringsavtalslagen). Om någonförmånstagare inte har utsetts, ingår försäkringsbeloppetdäremot i försäkringstagarens kvarlåtenskap.I den aktuella propositionen anför föredragande statsrådet attdet enligt nuvarande ordning inte torde vara möjligt för enförsäkringstagare att göra ett belopp som utbetalas i enlighetmed ett förmånstagarförordnande vid livförsäkring tillmottagarens enskilda egendom. I skilda sammanhang har detemellertid rests krav på en lagändring som gör det möjligt atttillskapa enskild egendom genom en föreskrift i ettförmånstagarförordnande vid livförsäkring. Också i harmotioner väckts med förslag till sådana ändringar.Mot bakgrund av det anförda föreslås i propositionen att enbestämmelse införs i ÄktB om att egendom som har förvärvatsgenom förmånstagarförordnande vid livförsäkring,olycksfallsförsäkring eller sjukförsäkring som har tecknats avnågon annan än den andra maken skall vara mottagarens enskildaegendom, om försäkringstagaren har föreskrivit det.Propositionen bygger på en departementspromemoria i ämnet, Ds1992:33, Enskild egendom genom förmånstagarförordnande, som harremissbehandlats.I föredragande statsrådets överväganden redovisasinledningsvis de skäl som tidigare åberopades till stöd föruppfattningen att det inte är möjligt för en försäkringstagareatt göra ett belopp som utbetalas i enlighet med ettförmånstagarförordnande vid livförsäkring till mottagarensenskilda egendom. I förarbetena till ÄktB anfördes sålunda attdet skulle föreligga en risk för att sådana föreskrifterslentrianmässigt skulle komma att tas in i förordnanden och attdärav skulle följa åtskilliga tillämpningssvårigheter, t.ex. närdet gällde att avgöra om en viss penningsummamotsvarade den en gång utbetalade eller om något som förvärvatsför pengarna i sin tur var att betrakta som enskild egendom.Vidare anfördes att man måste beakta attförmånstagarförordnanden ofta är standardförordnanden enligtvilka någon eller några i en krets av personer kan komma i frågavid ett framtida försäkringsfall och att man i regel inte vetvem som sist kan komma att få beloppet (SOU 1981:85 s. 358 f.,prop. 1986/87:1 s. 128).När det gäller risken för att förordnanden skulle görasslentrianmässigt anser föredragande statsrådet , mot bakgrundav att syftet med en livförsäkring till vilken förmånstagare harinsatts oftast är att trygga de efterlevandes försörjning, attdet finns anledning att anta att försäkringstagaren i de flestafall väl sätter sig in i innebörden av såväl ettförmånstagarförordnande som ett villkor om attförsäkringsbeloppet skall vara mottagarens enskilda egendom. Detkommer, anförs det, att krävas ett initiativ från den enskildeförsäkringstagaren för att försäkringsbeloppet skall blimottagarens enskilda egendom.Enligt föredragande statsrådet bör, vad gäller risken förtillämpningssvårigheter, beaktas att också det som mottas genomgåvor och testamenten avser kontanta medel ellerbanktillgodohavanden. Oavsett på vilket sätt mottagaren har fåttbeloppet kan det, när det gäller pengar, vara svårt att visa omden enskilda egendomen finns i behåll eller vad som har trätt istället. Föredragande statsrådet anser därför att det i dessasituationer knappast föreligger några sakliga skäl att göraskillnad mellan ett försäkringsbelopp som betalas ut enligt ettförmånstagarförordnande eller pengar som förvärvas genom gåva,arv eller testamente.Även genom förordnande i testamente, anförs det vidare ipropositionen, kan den situationen inträffa att man inte vet vemav flera personer som slutligen kommer att få ett penningbelopp.Inte heller från denna synpunkt finns det enligt föredragandestatsrådet några skäl att göra skillnad mellan förvärv genomförmånstagarförordnande och förvärv genom testamente.Enligt föredragande statsrådet finns det också skäl som kananföras till stöd för en ordning som gör det möjligt atttillskapa enskild egendom genom förmånstagarförordnanden.Sparande genom livförsäkring har blivit allt vanligare undersenare år, bland annat i form av frivillig pensionsförsäkring.Inte sällan förhåller det sig på det sättet, anförs det, attförsäkringstagaren har valt att teckna en livförsäkring som ettalternativ till andra former av sparande. Försäkringsbeloppetkan mycket väl komma att bli den mest betydande egendom somförsäkringstagaren efterlämnar, och försäkringstagaren kan hasamma intresse av att försäkringsbeloppet blir mottagarensenskilda egendom som att så blir fallet med annan egendom.Därtill kommer enligt propositionen att ettförmånstagarförordnande, liksom en gåva och ett testamente, ären benefik rättshandling. Utgångspunkten bör därför vara attvillkor som har föreskrivits i rättshandlingen skallrespekteras.De angivna omständigheterna talar enligt föredragandestatsrådet för att lagstiftningen på detta område bör varaneutral och inte resa hinder mot villkor om enskild egendom närdet gäller förmånstagarförordnanden vid livförsäkring.Bestämmelsen i 7 kap. 2 § ÄktB bör därför ändras så att egendomsom har förvärvats genom förmånstagarförordnande skall varamottagarens enskilda egendom, om försäkringstagaren harföreskrivit detta i förordnandet. Detta bör gälla inte bara vidlivförsäkring utan även vid olycksfalls- och sjukförsäkring ochvidare inte bara försäkringsbeloppet utan även självaförsäkringen när den tillfaller förmånstagaren enligt 110 §försäkringsavtalslagen. Vad som sålunda anförts bör enligtföredragande statsrådet tydligen gälla i fråga om förordnandenav någon annan än förmånstagarens make. Beträffande möjlighetenför en make att ensidigt göra försäkringsbelopp som tillfallerandra maken till dennes enskilda egendom framhålls att detknappast finns skäl att betrakta ett förvärv genom ettförmånstagarförordnande annorlunda än annanförmögenhetsöverföring mellan makarna under äktenskapet. Vadmaken förvärvar genom förmånstagarförordnandet bör därför,anförs det, inte kunna göras till dennes enskilda egendom enbartgenom ett villkor om detta i ett förmånstagarförordnande. Föratt egendomen skall bli enskild bör också krävasäktenskapsförord mellan makarna.I propositionen föreslås att ett villkor om enskild egendomskall föreskrivas och återkallas på samma sätt som gäller förförmånstagarförordnanden. Vidare skall det enligt förslagetföras in en bestämmelse i försäkringsavtalslagen om attförsäkringsgivaren skall underrätta förmånstagaren om attförsäkringsbeloppet är hans enskilda egendom. Bestämmelser mednu angiven innebörd föreslås intagna i 103 §försäkringsavtalslagen.Lagändringarna skall enligt förslaget träda i kraft den 1april 1993. Enligt en särskild övergångsbestämmelse föreslås attde nya reglerna skall tillämpas endast beträffande villkor omenskild egendom som har tillkommit efter ikraftträdandet.Utskottet instämmer i de skäl som anförs i propositionen tillstöd för en ordning som gör det möjligt att tillskapa enskildegendom genom förmånstagarförordnanden. Som framhålls ipropositionen bör lagstiftningen på detta område vara neutraloch inte resa hinder mot villkor om enskild egendom när detgäller förmånstagarförordnanden vid livförsäkring,olycksfallsförsäkring och sjukförsäkring. Utskottet tillstyrkersålunda propositionen. Utskottet hemställeratt antar regeringens förslag tilldels lag om ändring i ,dels lag om ändring i lagen (1927:77) om försäkringsavtal.Stockholm den 9 februari 1993På lagutskottets vägnarMaj-Lis LööwI beslutet har deltagit: (), (), (), (), (), (), (), (), (), (), (),(), (), (nyd) ochLars ().Propositionens lagförslag