bet · GF01SoU21 · 1992-05-21 00:00:00 — Utredningen var inte enig i sitt ställningstagande idenna fråga.Vid remissbehandlingen av betänkandet tillstyrktes förslagetom att införa substansnamn på läkemedel av bl.a. LO, RFHL ochHCK. Förslaget avstyrktes av bl.a. justitiekanslern,, , , ,/SR, läkemedelsindustrins branschorganisationer LIF ochRUFI, DHR och industriförbund.De remissinstanser som avstyrkte förslaget anförde bl.a. attett system med substansnamn på läkemedel leder till risk förförväxlingar på grund av de långa och svåruttaladekemiska benämningarna. Vidare anfördes att förslaget skulleförsvåra internationella harmoniseringssträvanden ochav vissa länder sannolikt anses som ett handelshinder samt attdet skulle strida mot internationella åtaganden när detgäller skydd för varumärken. Även förslagets påståddabesparingseffekter ifrågasattes av remissinstanserna.Utskottet gör följande bedömning.Utskottet ser flera nackdelar med införande av s.k.substansnamn på läkemedel. Sådana namn skulle ofta bli långa ochkomplicerade. Risken för förväxling eller andra misstag skulleockså öka. Ett system med substansnamn skulle dessutom medföraproblem när det gäller harmoniseringen med EG:s regelsystem ochandra internationella åtaganden. Utskottet ansersammanfattningsvis inte att bör överväga att införa ettsystem med substansnamn på läkemedel. Motionerna So27 (v)yrkande 1 och So490 (s) del av yrkandet avstyrks således.Åtgärder mot läkemedelsberoendeI flera motioner begärs insatser mot beroende och missbruk avfrämst bensodiazepiner.I motion So24 av m.fl. (s) begärs etttillkännagivande om vad som anförts i motionen omläkemedelsberoende och läkemedelsinformation till patienter ochallmänhet (del av yrkande 4). Motionärerna anser att det ärotillfredsställande att frågan om läkemedelsberoende inte berörsi propositionen. Enligt motionärerna behövs det utökadebehandlingsresurser inom primärvården och psykiatrin för deläkemedelsberoende. personal är också viktig isammanhanget, anför motionärerna.I motion So452 av m.fl. (s) begärs etttillkännagivande om vad som anförts i motionen om alternativbehandling som första alternativ till användandet avbensodiazepiner. Motionärerna menar att användningen avberoendeframkallande läkemedel såsom bensodiazepiner börbegränsas så mycket som möjligt. I första hand bör patientererbjudas samtalsterapi med kurator, psykolog eller annan lämpligvårdpersonal. I andra hand bör icke beroendeframkallande medelanvändas.I motion So459 av () begärs etttillkännagivande om vad som anförts i motionen om registreringav enskilda läkares förskrivning av bensodiazepiner (yrkande1), om behovet av ökad utbildning kring läkemedelsberoende(yrkande 2) och om att resurserna för befintlig vård ochbehandling av läkemedelsberoende ses över både totalt ochavseende fördelningen i (yrkande 3). Motionärenanser att det förekommer en överförskrivning av bensodiazepinertill framför allt missbrukare. För att förhindra detta börenskilda läkares förskrivning av bensodiazepiner registreras ochföljas upp av . Som problem i sammanhangetframhåller motionären att en mycket stor del av de lugnandemedlen skrivs ut av allmänläkare som inte gör någon djuparepsykisk diagnos på patienten. Vidare är resurserna förbehandling av läkemedelsberoende ojämnt fördelade över landetoch saknas helt i stora regioner.I motion So490 av och (båda s) föreslås ett tillkännagivande om behovet av konkretainsatser för att förebygga missbruk av beroendeframkallandeläkemedel (del av yrkandet). Enligt motionen bör apotekenregistrera vilka mediciner som varje läkare eller vårdcentralskriver ut. Vidare bör inte förskrivning få ske efter enbarttelefonkontakt. Minsta förpackning bör dessutom skrivas ut vidvarje tillfälle. I motionen efterlyses också förbättradevårdinsatser för läkemedelsberoende. bör enligtmotionärerna utarbeta ett vårdprogram ochrekommendationer till kommuner och landsting för deras arbetemed läkemedelsberoende personer. Inom sjukvården börundervisning om psykofarmaka, bruk, beroende och missbrukinföras. Forskningsinsatserna måste också förstärkas, enligtmotionen.I motion So520 av och () begärs ett tillkännagivande om vad som anförts i motionenom en utredning av de tekniska förutsättningarna för ett systemmed "hälsokort". Enligt motionärerna förskrivsberoendeframkallande läkemedel i större omfattning än vad som ärmotiverat. Inte minst missbrukare kan få ut stora mängderbensodiazepiner därför att det saknas effektiv registrering avläkemedelsförskrivningen till enskilda patienter. Ett sätt attkomma till rätta med detta problem är enligt motionärerna attförse varje patient med ett "hälsokort" som är utrustat med enminnesenhet i vilken man kan lagra uppgifter om bl.a. denförskrivning av läkemedel som skett.Frågor om läkemedelsberoende och läkemedelsmissbruk harbehandlats av läkemedelsutredning. I sittbetänkande (SOU 1987:20) Läkemedel och hälsa konstateradeutredningen att betydande informationsinsatser krävs för att ökade förskrivande läkarnas kunskaper om främst bensodiazepinernasegenskaper och verkningar. En svårighet som påtalades avutredningen är att attityden till dessa läkemedel inte alltid ärdensamma hos olika forskare och kliniker. Lokala skillnader iattityden till läkemedel har ansetts vara en del av förklaringentill att förskrivningsmönstren varierar i olika delar av landet.Utredningen påtalade betydelsen av att det för patienter som harproblem med beroendeframkallande läkemedel finns en plan somutgångspunkt för de insatser som görs. Det är också viktigt attolika insatser samordnas. Den läkare som initierar enförskrivning bör, ansåg utredningen, också ta ansvaret för attden fullföljs som planerat och att behandlingen dokumenteras påett tillfredsställande sätt. Före förskrivningen måste så långtdet är möjligt orsakerna till patientens besvär utredas. Läkarenbör ordinera en så liten dos som möjligt och förskriva en litenförpackning utan iteration, dvs. möjlighet för patienten att påsamma recept hämta ut fler, ansåg utredningen.Informationen till patienterna ansågs också böra utvecklas.Psykofarmakainformationen bör enligt läkemedelsutredningen gesav flera organ, bl.a. , Apoteksbolaget ochsjukvårdshuvudmännen. Utredningen föreslog att socialstyrelsenskulle få till uppgift att arrangera årliga symposier rörandefrågor om bruk och missbruk, beroende och abstinens, planeradeåtgärder, forskningsläget m.m. Speciella forskningsinsatserriktade till gruppen privatpraktiserande läkare föreslogs.Utredningen ansåg vidare att forskningen kringberoendeframkallande läkemedel måste intensifieras.Utredningen ansåg att en del av problemen med överförskrivningoch över- men även underkonsumtion av läkemedel kan motverkasgenom att information om läkemedel som tidigare förskrivits görslättare tillgänglig för patienten, läkaren och apotekspersonalensom lämnar ut läkemedlet. Utredningen framhöll dock att ettinformationssystem endast kan omfatta registrering avförskrivningar och expediering av läkemedel medan det givetvisinte är möjligt att registrera patienters faktiska förbrukningav läkemedel.Utredningen behandlade också frågan om hur ett system med enpatientbok eller ett patientkort -- eventuellt försett med enminnesenhet för elektronisk registrering av förskrivning ochexpediering av läkemedel -- kunde utformas. Utredningen ansågatt det krävdes en hel del överväganden innan ett sådant systemkunde införas och föreslog därför att regeringen skulle utredafrågan närmare.Sjukvårdens och socialvårdens planerings- ochrationaliseringsinstitut, Spri, har tillsatt enarbetsgrupp med företrädare för bl.a. Spri, datainspektionen,sjukvårdshuvudmännen och läkarkåren för att utredaförutsättningarna för någon form av databaserat patientkort.Socialstyrelsen har utarbetat allmänna råd omberoendeframkallande psykofarmaka (1990:7). Råden riktar sig iförsta hand till personal inom primärvården och allmänpsykiatrinmen även till personal inom andra verksamhetsområden inom hälso-och sjukvården. De organ inom landstingen som arbetar medförebyggande åtgärder anses också böra ta del av dem. Rådenriktar sig även till läkemedelskommittéer och tillsocialtjänsten.I de allmänna råden redovisas bl.a. vissa rekommendationer förförskrivning av psykofarmaka som antagits i samband med attsocialstyrelsen anordnat s.k. workshops ompsykofarmakabehandling. Under särskilda avsnitt behandlas frågorsom beroende och missbruk, diagnos och behandling avläkemedelsberoende, åtgärder vid misstanke omläkemedelsmissbruk, handlingsprogram för förebyggande åtgärder,forskning m.m.Regeringen tillsatte en arbetsgrupp meduppgift att överväga och lämna förslag till ett centrum förläkemedelsepidemiologi och utveckling av läkemedelsterapier(dir. 1990:70). Syftet med ett sådant centrum är bl.a. attbefrämja en rationell läkemedelsanvändning och att motverkaläkemedelsmissbruk. Arbetsgruppen fick i december 1991tilläggsdirektiv (dir. 1991:122) som innebär att den skallöverväga hur data om förskrivning av läkemedel skall kunnaanvändas för att belysa hälsoekonomiska och terapeutiskaeffekter av olika läkemedelsbehandlingar. Vidare skallarbetsgruppen ge förslag till hur de som förskriver läkemedelskall kunna utnyttja resultat från läkemedelsepidemiologiskaanalyser för att överväga och ifrågasätta sin egen förskrivning-- terapeutisk självrannsakan -- och hur ett system för dettaskall kunna byggas upp.På uppdrag av regeringen genomförde ochläkemedelsverket en hearing om lugnandemedel och sömnmedel. De nämnda myndigheterna sammanställer förnärvarande en rapport till regeringen med anledning av vad somframkom vid hearingen.Frågor om missbruk och beroende av läkemedel har behandlats avutskottet vid upprepade tillfällen. I betänkandet1990/91:SoU4 (s. 64 ff.) anförde utskottet bl.a. följande.Utskottet har uttryckt sin oroöver att läkemedelsberoendet fått en sådan omfattning och ocksåi tillkännagivanden efterlyst olika åtgärder. i ett tillkännagivande till regeringen efterlyståtgärder från regeringens sida när det gäller vården avläkemedelsberoende och -missbrukare. Regeringen synes ännu inteha vidtagit någon åtgärd med anledning av dettatillkännagivande. Utskottet finner detta anmärkningsvärt. Isamband med tillkomsten av det nya läkemedelsverket påtaladeutskottet behovet av åtgärder från läkemedelsverkets ochsocialstyrelsens sida. Utskottet betonade därvid att det nyaläkemedelsverket måste se till att rapporteringen tillbiverkningsregistret verkligen fungerar även när det gällerbiverkningar i form av beroende hos patienter. Behovet avförbättrade utbildnings- och informationsinsatser till läkareoch annan vårdpersonal om de beroendeframkallande läkemedlenansågs vara andra nödvändiga åtgärder. Utskottet framhöll ocksåbetydelsen av att läkarna får information om sinläkemedelsförskrivning. I de aktuella motionerna efterlysesåtgärder på en lång rad olika områden. Det framhålls attåtgärder måste vidtas för att minska förskrivningen avberoendeframkallande läkemedel av typ bensodiazepiner. Åtgärdersom information, utbildning och andra riktade insatser tillläkare framhålls särskilt. Andra åtgärder som nämns berör främstläkemedelsverket och men också apoteken.Utskottet är helt enigt med motionärerna att det krävs åtgärderpå samtliga dessa områden. Synpunkter på vad som måste görasåterfinns också läkemedelsutrednings betänkande.Utskottet erinrar om sina tidigare uttalanden och förutsätteratt berörda myndigheter snabbt vidtar erforderliga åtgärder.Utskottet vill dock i sammanhanget tillägga att utskottet medtillfredsställelse noterat att gett ut allmännaråd som syftar till att förebygga beroende och missbruk avpsykofarmaka och till en bättre vård och behandling förpatienterna. Det är angeläget att råden tränger ut till läkareoch annan vårdpersonal och kommer i praktisk tillämpning.Bl.a. det studiebesök som utskottet gjort inför sin behandlingav motionerna har visat att det behövs betydligt ökadebehandlingsresurser inom primärvården och psykiatrin för dem somhamnat i ett beroende eller missbruk. personalär också viktiga länkar i behandlingskedjan. Utskottet villockså peka på socialläkarnas roll i det förebyggande arbetet.Utskottet anförde vidare att åtgärder mot läkemedelsberoendeär så angelägna att en ny läkemedelslagstiftning inte bordeavvaktas. Åtgärder kunde enligt utskottet vidtas inom ramen förgällande lagstiftning. Vad utskottet anfört gav riksdagenregeringen till känna (rskr. 26).I betänkandet 1991/92:SoU5 (s. 75 f.) erinrade utskottetbl.a. om att det tidigare i ett tillkännagivande till regeringenmed skärpa framhållit att åtgärder när det gällerläkemedelsberoende är angelägna. Utskottet konstaterade attvissa åtgärder nu hade vidtagits. Utskottet utgick från attregeringen återkommer till i dessa frågor.Något nytt tillkännagivande behövdes enligt utskottets meningdärför inte. Aktuella motioner (m och fp) avstyrktes.I propositionen behandlas inte frågan om åtgärder motläkemedelsberoende.Utskottet gör följande bedömning.Utskottet har vid upprepade tillfällen påtalat det angelägna iatt åtgärder vidtas för att komma till rätta med beroendet ochmissbruket av läkemedel, som är ett stort problem för såvälsamhället som de enskilda som drabbas. Utskottet har redantidigare givit regeringen till känna att berörda myndighetersnabbt bör vidta erforderliga åtgärder på detta område.Utskottet kan nu konstatera att en hel del insatser redan hargjorts. Det är viktigt att detta arbete får en fortsättning iform av konkreta åtgärder för att begränsa felaktig användningav bl.a. bensodiazepiner och för att förbättra vården för demsom hamnat i ett beroende eller missbruk av dessa läkemedel. Detbehövs dock enligt utskottets mening inte nu något ytterligareinitiativ av i denna fråga. Med det anförda avstyrkerutskottet motionerna So24 (s) del av yrkande 4, So452 (s), So459(s) yrkandena 1--3, So490 (s) del av yrkandet och So520 (c).DopningI motion So517 av () hemställs attriksdagen beslutar att ändra lagen om förbud mot vissadopningsmedel i enlighet med vad som anförts i motionen.Motionären menar att även bruk av dopningsmedel börkriminaliseras och att påföljden för detta brott bör vara bötereller fängelse . Vidare bör i lagen tas in ensärskild bestämmelse om att envar som tränar eller vistas i enidrottslokal som hålls öppen för allmänheten i offentlig ellerenskild regi får underkastas kroppsvätskeprov i avsikt att spåraförekomsten av dopningsmedel.I proposition 1990/91:199 om förbud mot vissadopningsmedel anförde föredraganden följande i fråga omkriminalisering av själva bruket av dopningsmedel (s. 22 f.).På narkotikaområdet är det egna bruket kriminaliserat. Det harfrån vissa håll gjorts gällande att även konsumtionen avdopningsmedel bör falla inom det kriminaliserade området. Ensådan kriminalisering ger uttryck för att samhället tar avståndfrån varje befattning med de olika medlen. Ett sådantavståndstagande skulle kunna vara påkallat inte minst för attmotverka att ungdomar dras in i en konsumtion av dessa medel somkan få konsekvenser för den unges utveckling. Jag har förståelseför sådana synpunkter. De anabola steroiderna och andra häraktuella medel kan emellertid inte bedömas medföra likaallvarliga skadeverkningar som narkotika, eftersomdopningsmedlen inte anses vara beroendeframkallande.Avgränsningen av det straffbara området bör därför ske medutgångspunkt i den inom svensk straffrätt vägledande principenatt inte straffbelägga handling som riktar sig mot den egnapersonen.Mot bakgrund av bl.a. det anförda ansåg föredraganden attsjälva bruket av anabola steroider och andra hormonelladopningsmedel i vart fall inte bordekriminaliseras.Utskottet och senare godtog vad som anförts ipropositionen i denna del (1991/92:SoU7, rskr. I lagen omförbud mot vissa dopningsmedel straffbeläggs således införsel,överlåtelse, framställning, förvärv i överlåtelsesyfte,utbjudande till försäljning och innehav av i lagen angivna medelmen inte själva konsumtionen.Den som uppsåtligen bryter mot lagen döms för dopningsbrotttill fängelse i högst . Är brottet att anse som ringa dömstill böter eller fängelse i högst sex månader.I lagen om förbud mot vissa dopningsmedel finns inga särskildabestämmelser om provtagning. En generell sådan bestämmelse finnsi stället i 28 kap. 12 § . Där stadgas att på densom skäligen kan misstänkas för brott, för vilket fängelse kanfölja, får för vissa angivna ändamål kroppsbesiktning företagas.Vid kroppsbesiktning får, om det erfordras, blodprov tagas ochannan undersökning utföras, om det kan ske utan nämnvärt men.Av 13 § i samma kapitel framgår vissa ytterligareförutsättningar för att kroppsbesiktning skall få företagas.Bl.a. får sådan besiktning ske endast om skälen för åtgärdenuppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär förden misstänkte eller för något annat motstående intresse.Utskottet gör följande bedömning.Utskottet anser inte att det finns skäl attstraffbelägga själva konsumtionen av dopningsmedel. Inte hellerbör möjligheterna att kräva provtagning nu utvidgas på det sättsom begärs i motion So517 (c). Motionen avstyrks således.Patientombudsman för läkemedelsfrågorI motion So27 av m.fl. (v) föreslås attriksdagen hos regeringen begär förslag om inrättande av enpatientombudsman enligt vad som anförts i motionen om biträdeför patienter mot förskrivare och tillverkare av läkemedel(yrkande 4). Det finns enligt motionen ett stort behov av enkunnig ombudsman som kan biträda patienter vid problem somuppstår med förskrivare och tillverkare av läkemedel.Ett flertal myndigheter m.m. svarar för kontrollen påläkemedelsområdet. har som centralförvaltningsmyndighet ansvaret för godkännande, kontroll ochtillsyn när det gäller läkemedel. handläggerövergripande frågor om läkemedel i hälso- och sjukvården samtfrågor om tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen när detgäller läkemedel. ()handlägger ärenden om disciplinansvar för hälso- ochsjukvårdspersonal, begränsning av förskrivningsrätt,återkallande av behörighet m.m. utövartillsyn enligt marknadsföringslagen (1975:1418) ochlivsmedelsverket enligt livsmedelslagen (1971:511). , , och konsumentombudsmannen, ,handlägger frågor som berör läkemedel.Sedan den 1 juli 1980 finns i varje landstingskommun på försöken eller flera förtroendenämnder med uppgift att bl.a.förmedla information och ge stöd och hjälp i olika former tillpatienter. Nämnderna skall verka för att patienternasrättigheter tas till vara och att deras integritet skyddas.Regeringen har i proposition 1991/92:148 föreslagit en ny lagom förtroendenämndsverksamhet inom hälso- och sjukvården,som innebär att förtroendenämndernas verksamhet permanentas.Socialutskottet har i betänkandet 1991/92:SoU20 tillstyrktpropositionen.1983 års läkemedelsutredning föreslog i sitt betänkande(SOU 1987:20) Läkemedel och hälsa inrättandet av ettombudsmannaämbete för läkemedel och läkemedelsetiska frågor.Enligt utredningens mening skulle en komplettering avinformationssystemet med en ombudsman för läkemedel ochläkemedelsetiska frågor innebära att en organisatorisk beredskapskapades -- så långt det var möjligt -- för att fånga upp ochföra vidare signaler om extraordinära förhållanden påläkemedelsområdet som kräver snabba åtgärder. Utredningenutvecklade i sitt betänkande närmare hur den tänktaläkemedelsombudsmannen skulle arbeta och vilken funktion ämbetetskulle ha (s. 212 f.). Utredningen var inte enig om sittförslag. Även bland remissinstanserna var åsikterna i frågandelade.Utskottet gör följande bedömning.Patienternas ställning i hälso- och sjukvården även när detgäller behandling med läkemedel tas till vara genomlagstiftningen och den tillsyn som utövas av ett flertalstatliga myndigheter såsom läkemedelsverket, ,och ombudsmän. Härtill kommer attförtroendenämndernas verksamhet i landsting och kommunerföreslås bli permanentad genom en ny lag omförtroendenämndsverksamhet inom hälso- och sjukvården. mening finns det inte därutöver något behov av ensärskild ombudsman för läkemedelsfrågor. Motion So27 (v) yrkande4 avstyrks därför.Apoteksbolagets verksamhetI motion So457 av () begärs etttillkännagivande om vad som i motionen anförts om ettavskaffande av distributionsmonopolet på läkemedel (yrkande1), och att beslutar tillåta försäljning av ickereceptbelagda läkemedel i andra inrättningar än på apotek(yrkande 3). Motionären anför att är ett av demycket få länder i västvärlden som har ett statligtdistributions- och försäljningsmonopol på läkemedel. Det finnsenligt motionären inga sakliga skäl för att behålla dennamonopolsituation, utan Apoteksbolaget bör säljas tillallmänheten. Vidare bör icke receptbelagda läkemedel kunna fåförsäljas i livsmedelsaffärer och andra liknande inrättningar.Apoteksbolaget AB, som ägs till två tredjedelar av staten ochtill en tredjedel av , bildadesår med syftet att staten skulle överta upphandling ochdistribution av läkemedel. I en överenskommelse mellan statenoch reglerades formerna fören avlösning av det dåvarande apotekssystemet. Som en allmänförutsättning för överenskommelsen gällde att staten genomlagstiftning skulle införa en principiell ensamrätt för statenatt driva detaljhandel med läkemedel och upplåta sin ensamrättpå ett för ändamålet bildat apoteksbolag (prop. 1970:74, 2LU 37,rskr. 234, SU 98, rskr. Möjligheterna till denna ensamrättsäkrades genom tillkomsten av lagen (1970:205) om detaljhandelmed läkemedel. Enligt denna lag får detaljhandel med läkemedelendast bedrivas av staten eller av en juridisk person i vilkenstaten äger ett bestämmande inflytande. Regeringen bestämmerenligt lagen av vem och på vilka villkor detaljhandel fårbedrivas.Staten och Apoteksbolaget har tecknat ett avtal om hurbolagets verksamhet skall bedrivas. Det nuvarande avtalet löperut om det sägs upp av någon av parternasenast . Om det inte sägs upp före detta datumkommer det att gälla under ytterligare en femårsperiod.Regeringen har beslutat direktiv för enutredning om den svenska läkemedelsförsörjningen (dir.1992:53). Den tillkallade utredaren skall enligt direktiven geförslag till riktlinjer för såväl parti- som detaljhandeln medläkemedel, föreslå nödvändiga förändringar i det gällandeavtalet mellan staten och samt pröva frågan omApoteksbolagets ägarstruktur.Inom ramen för uppdraget skall utredaren bl.a.förutsättningslöst överväga om receptfria läkemedel i framtidenskall få säljas utanför apotek. Utredaren skall också noggrantanalysera om de tidigare åberopade skälen för detaljistmonopoletär så starka att monopolet bör bibehållas. Analysen bör enligtdirektiven bl.a. göras utifrån kostnadsaspekter och läkemedlenstillgänglighet både geografiskt och vad gäller lagerhållningm.m. Utredaren skall vidare analysera pågående förändringar inompartihandeln och, om förändringar fordras inom nuvarandestruktur för anskaffning av läkemedel bl.a. i syfte att begränsaläkemedlens kostnadsökningar, lägga fram förslag härom.I betänkandet 1991/92:SoU15 (s. 78) behandlade utskottetett yrkande i samma motion om privatisering av Apoteksbolaget.Utskottet, som hade inhämtat att utredningen omläkemedelsförsörjningen skulle komma att tillsättas, ansåg attdet inte behövdes något initiativ från i denna fråga.Det aktuella motionsyrkandet avstyrktes.Utskottet gör följande bedömning.Apoteksbolagets verksamhet och dess ställning påläkemedelsområdet skall ses över av den tillsattautredningen om den svenska läkemedelsförsörjningen. Riksdagenbör inte föregripa detta utredningsarbete. Motion So457 (m)yrkandena 1 och 3 avstyrks därför.Kriminalisering av åberopande av falska telefonreceptI 20 § 4 mom. läkemedelsförordningen stadgas att den somobehörigen ger sig ut för att vara läkare, tandläkare ellerveterinär för att få läkemedel utlämnade i strid mot vad som ärföreskrivet, döms till böter eller fängelse i högst sex månaderom gärningen inte är belagd med strängare straff enligtbrottsbalken.