bet · GF01JuU20 · 1992-03-24 00:00:00 — Det är kanske så att målen så att sägaräcker.Att det kan vara svårt att få en riktig bild av FÖD:s praxishänger också samman med en annan sak, nämligen attsocialförsäkringsprocessen i praktiken är en enpartsprocess.Allså den fråga som tog upp. Jag håller med honomhelt och hållet men nalkas här problemet från en annansynvinkel. Ett socialförsäkringsmål startar med att en enskildbegär någon form av ersättning från , t.ex.sjukpenning, arbetsskadeersättning, pension. Om han eller honinte får det överklagas målet till en länsrätt. Om inte hellerlänsrätten tycker att ersättningen skall utges, överklagar denenskilde till kammarrätten. Om kammarrätten har sammauppfattning överklagar den enskilde till FÖD. Så här går detnästan alltid till. Det finns i och för sig en företrädare fördet allmänna i den här processen. Det är riksförsäkringsverket.Men förekommer ytterst sällan som part,utom i försäkringsöverdomstolen, där riksförsäkringsverketalltid är motpart till den enskilde. Det här betyder att de fallsom FÖD prövar är sådana där en enskild tycker attförsäkringskassan eller domstolarna har varit för njugga. MenFÖD får ytterst sällan anledning att pröva mål där det allmännatycker att eller domstolarna har varit förgenerösa. Det betyder att det material som FÖD får dra gränsernautifrån blir skevt. Och det betyder förmodligen att FÖD:s praxisinte visar hela sanningen. Med ett tvåpartsförfarande i helaprocessen skulle man få en tydligare rättsbildning med en merafullständig belysning av rättsläget. Detta är också en svårighetsom kommer att möta länsrätterna och kammarrätterna. Enda sättetatt komma ifrån den är att införa ett tvåpartsförfarande. Ochdet är naturligtvis bra också av andra skäl.Det viktigaste har att göra med domstolarnasutredningsskyldighet. En förvaltningsdomstol är skyldig att setill att målet blir så utrett som dess beskaffenhet kräver. Såstår det i förvaltningsprocesslagen och det gäller inte bara förlänsrätterna och kammarrätterna utan också förförsäkringsdomstolarna. Hur aktiv en domstol skall vara iutredningen varierar mellan olika måltyper. Men det beror ocksåpå andra faktorer. En sådan faktor är om den enskilde har enmotpart eller inte. I socialförsäkringsprocessen ansesdomstolarna ha en stor utredningsskyldighet. Det kommer säkertatt upplevas som främmande och vara betungande för länsrätteroch kammarrätter. I de domstolarna är man nämligen inte alls vanvid att aktivt utreda målen på samma sätt som man gör iförsäkringsdomstolarna. Det skulle man också till stor del kunnaslippa om socialförsäkringsprocessen var en tvåpartsprocess. Dåskulle det vara naturligt att lägga en mycket större del avutredningsansvaret på parterna. Det allmännas företrädare skullealltså göra sådana utredningar som domstolarna gör . Ochdomstolarna fick ägna sig åt dömandet. Och det är naturligtvisväldigt angeläget med en sådan reform just , när målen kommerin i länsrätterna och kammarrätterna. För det får ju inte bli såatt gruppen socialförsäkringsmål upptar en oproportionerlig tidoch kraft för dessa domstolar.Det finns ytterligare en fråga som jag skulle vilja ta upp idet här sammanhanget. Det gäller domförhetsreglerna -- alltsåhur rätten skall vara sammansatt. I försäkringsrätterna har vi ipraktiken med nämndemän i de flesta målen. Men inte i alla. Meni länsrätterna och kammarrätterna kommer man att ha mednämndemän i alla mål som avgörs i sak. Det är en kvalificeradsammansättning. Det innebär att man kommer att tynganämndemännen med mål, där det inte alls är motiverat att dedeltar. Och det blir tyngre för kammarrrätterna ochlänsrätterna. Det finns två typer av mål, där vi inte harnämndemän i försäkringsrätterna och där det inte finns någotskäl att ha det i länsrätterna och kammarrätterna. Den ena typenär sådana mål som gäller mycket tekniska frågor. Den andra ärmål som typiskt sett gäller förmåner av lågt värde.Ett exempel på mål av teknisk karaktär är mål enligttandvårdstaxan. Sådana mål kan gälla frågan om det skall vara entvå- eller fyraledsbro för att uppnå ett odontologiskttillfredsställande resultat. Man kan ju till och med undra omsådana mål alls har i domstolarna att göra. Andra mål som gällerrent tekniska frågor är vissa mål som närmast gällertillämpningen av snåriga myndighetsföreskrifter.Exempel på förmåner som inte är så stora eller viktiga för denenskilde är sjukpennning -- samma sak medföräldrapenning. Antalsmässigt är det inte fråga om många mål --men det finns ju absolut inget skäl att betunga domstolarna meden extra administration och de extra kostnader det medför att hamed nämndemän. Och min erfarenhet är också att nämndemännen inteär intresserade av att delta i den här typen av mål. Mångabäckar små -- som Bo Broomé sa när han talade omsammansättningsreglerna.Jag tror också att det är bra att man gör något snabbt; innandet blir en etablerad sanning att det alltid skall varanämndemän i socialförsäkringsmål.DomarbananLars : Reformen om domarbanan trädde i kraft den 1juli 1990. Till grund för den låg en utredning av 1987 årsdomarutredning med chefs-JO som ensamutredare.Propositionen är --1990 och riksdagsbeslutet togs påvåren 1990. Den började att tillämpas . Deninnehåller ju både frågor om meritvärdering och synen pådomarbanan. Vi har fått i uppdrag i , trots attdet inte har gått så särskilt sedan reformen trädde ikraft, att göra en utvärdering av den här reformen. Detuppdraget fick vi , och vi har redovisat det ien rapport som jag tänkte berätta lite om.Om man skulle sammanfatta huvudpunkterna i propositionen omdomarbanan så var det när det gäller den allmänna delen attdomarutbildningen skulle innehålla tre obligatoriska moment,aspiranttjänstgöring, underrättstjänstgöring ochadjunktionstjänstgöring, och att de skulle fullgöras så gott somi ett sammanhang. Tjänstgöringstiden borde i princip motsvaraminimitiderna för varje obligatoriskt moment, och minimitidernaskulle för aspiranttjänstgöringen vara , förunderrättstjänstgöringen och för adjunktionen niomånader.Antalet tingstjänstgöringsplatser är nu 1 005. På bilden överantalet notarieplatser ser ni att antalet hargått ner till 701. Det är kopplat till den förkortade tiden förtingsmeritering. Antalet ansökningar till notarietjänster liggerganska lika för de här åren, men det finns vissa skillnader. Detär lite svårt att mäta detta för ibland söker man till ett antalolika tjänster. Man kan säga om notarietjänsterna,ansökningarna, att det alltid finns de som söker. Det är enganska stor väntelista. Men även om det är många som ligger innemed ansökningar får inte alla tjänster utan det äralltid ett urval.När det gäller aspirantansökningarna är bilden den här föråren 1987--1990. För hovrätternas del ser man sammanfattningsvisatt från 334 ansökningar 1987, så gick det upp till 1988,till 1989 och ned till 1990. Det har ju med olikamellanrum sagts att här har man haft väldigt ont om ansökningar.Skånska hovrätten har väl kanske aldrig varit drabbad av det,men uppe i har man haft bekymmer. När jag var uppe iövre för en liten tid sedan så sade man att det inte ärnågot bekymmer nu för att det är god kvalitet på dem man får ochman kan anta dem som man behöver. För kammarrätternas del ärmotsvarande siffror för åren 1987--1990: 249, 245, 152 och 169.Det kanske eller någon annan kommer att kommenteranärmare.Om man ser på de aspiranter som är antagna de här åren förhovrätternas del så antog man 1987 och 1988. År 1989antogs 97 och sedan sjönk det 1990 till 79. Jag skall straxförklara varför man hade den utvecklingen mellan de båda åren.Motsvarande siffror för kammarrätternas del är 36, 54, 34 och54. Den utvärdering som vi har gjort av reformen -- vi har ettavsnitt som vi kallar för organisatoriska åtgärder med anledningav reformen -- visar bl.a. att man har ökat antaletadjunktionsplatser i överrätterna. Det har man varit tvungentill för att kunna åstadkomma den här snabbare genomströmningen.I har man utökat så att varje avdelning har fåttytterligare en assessorsrotel, och man har alltså två på varjeavdelning. Så har man också ordnat det i Skånska hovrätten och ikammarrätten i . Från de överrätterna har man sagt attde här åtgärderna troligen kommer att bli bestående. I de andraöverrätterna har man inte ökat i samma omfattning. Man har intebehövt det för att kunna ordna genomströmningen, men totalt setti landet så har man ökat antalet assessors- eller tf.assessorsplatser i hovrätt från 48 till 63, alltså med 15 och ikammarrätt från 44 till 61. Att man har ökat antaletadjunktionsplatser har å andra sidan lett till att man harantagit färre aspiranter och fiskaler. Det är alltså en följd avatt man besätter de här rotlarna med assessorer i stället ochlåter dem göra en del uppgifter som fiskalerna annars gör. Närdet gäller att minska antalet aspiranter och fiskaler, så är detså att de har minskat i hovrätt från omkring 106 till 81 och ikammarrätt från 57 till 46.De här siffrorna svarar alltså i stort sett mot varandra. Entanke i den här reformen och ett sätt att genomföra den var skulle omvandla en del fiskalstjänster ute på underrätternatill rådmanstjänster. Det här fick man inga pengar för utan detär någonting som man har fått göra i betydligt långsammare taktän vad som egentligen var tänkt. Om jag kommer ihåg rätt så ärdet två tjänster som har omvandlats till rådmanstjänster i dag.Sedan har regeringen beslutat att inrätta ett antalrådmanstjänster vid flera tingsrätter, i , ,, , , och ,och två rådmanstjänster vid . Det är i stort setti utbyte mot fiskalstjänster.Hur har man då lyckats komma fram i sina strävanden attavkorta tiderna för tjänstgöring från det man antas som aspiranti en överrätt? På den här bilden kan man se att när man börjarsom aspirant så är minimitiden , och det har manlyckats komma ganska nära på många håll. I kammarrätterna harman ju tidigare klarat genomströmningen . Meni ligger man från det manantas tills man kommer ut till en underrätt. För hovrätternasdel är det två som inte har lyckats så särskilt bra, nämligenGöta hovrätt och hovrätten för . I hovrätttror man att man skall komma till rätta med det. För tillfälletär situationen besvärlig. I har man sagt att enhel del aspiranter har återvänt och skapat någon form av puckel.Därför har man inte kommit ner i den tid som man hade önskatutan man har ökat tiden i stället.När man är ute i underrätt undrar man: Hur efter har gjort sitt underrättsår tar det tills man får komma inoch börja adjunktionstjänstgöringen? Underrättsåret blir ofta enfast tid men om man måste vänta blir den längre. Påkammarrättssidan är det här i och i ingaväntetider alls. Man kommer in till adjunktion närunderrättsåret är slut. I tar det . Det ärlite innan man kommer in för adjunktion.När det gäller hovrätterna så hade före den 1juli 1990 en väntetid , men är man nere vid ennollgräns. Man har kommit bra fram även i Nedre där manhar fem månaders väntetid i snitt. I däremot harman haft en hel del återvändare som gör att man har långaväntetider. Här får man alltså vänta man kommerin. har också en lång stapel medan de i ochBlekinge är nere på två--. Och i kanskeman får vänta upp till ytterligare innan man kommer intill adjunktion.Om man lägger ihop de här tiderna med den tid som man skall haför adjunktionen så leder det till att hovrätten över ochBlekinge, hovrätten för och hovrätten för NedreNorrland, kammarrätten i , kammarrätten i ochkammarrätten i i princip har kommit ner till deeftersträvade tiderna: ungefär från det man börjar iöverrätt tills man får sitt assessorsförordnande.I och kammarrätten i tar det om manlägger ihop tiderna, -- alltsårelativt nära . Längst tid tar det i hovrättenför . Där tar det ungefär sex ochett halvt år och i tar det innan man fårsitt assessorsförordnande.Sedan är det ju en speciell sak som har framhållits frånkammarrättshåll, nämligen att försäkringsrättsreformen gör detsvårt att upprätthålla de här korta tjänstgöringstiderna. Därkommer kanske att berätta lite mer om de problem som manhar i kammarrätt med den här assessorspuckeln. Jagtror att erfarenheterna från andra håll inte är lika besvärande,men har kanske också problem av det slaget.Som jag sa så innehöll ju den här reformen också ett avsnittom meritvärderingen, dvs. att när det gäller domartjänsterskulle man gå över till att utse efter skicklighet och inte somtidigare efter förtjänst. Vi har alltså gjort -- utan att hahört ledamöterna i tjänsteförslagsnämnden -- en litenutvärdering av hur de nya reglerna har slagit. När man läser denhär rapporten kan man möjligen få den uppfattningen att man harlagt betydligt större vikt vid skickligheten och låtit personersom är unga, skickliga, gå före dem som har arbetat idomstol. Det är alltså så att skickligheten varit avgörande idrygt hälften av de tillsättningsärenden som granskats. I övrigafall har alltså ingen sökande ansetts skickligare än någonannan. Då har förtjänsten varit avgörande.Men jag tror att det här är någonting som håller på att planaut i tjänsteförslagsnämndens arbete. Tillsättningarna av de härrådmanstjänsterna är ett stort arbete. Det är mycket material,och det är svårt att läsa de här referenserna. Det är inte sompå chefstjänsterna att man har ganska tillförlitligt materialnär man skall göra bedömningarna, utan här är det merakortfattade uppgifter om hur man har klarat sig underaspiranttiden och fram till assessorsförordnandetoch sedan några uttalanden i övrigt. Jag tror att det kommer attgå därhän att man, som någon uttrycker det i nämnden, inte skallägna sig så mycket åt finsnickeri i de här frågorna. Har man engrupp assessorer där skickligheten inte är så där uttalat tillfördel för någon i gruppen så gör man inte någon åtskillnad pådem ur skicklighetshänseende utan låter förtjänsten fällautslag. Men det är klart att det kan förekomma fall där man harsökande som -- på grund av den bedömning de har fått somutomordentligt skickliga jurister som verkligen har visatframfötterna på olika områden -- har fått gå före, trots att dehar mindre på domarbanan. Men börjar det komma upp femårsperiod så tittar man nog mera noggrant på det innan manför upp en yngre på en ren skicklighetsbedömning. Jag tror attdet här kommer att plana ut lite. Jag vet att man har känt enviss oro i domarkretsar för att man aldrig skulle komma i frågaför någon tjänst. Jag tror att det är en lite överdriven rädsla,eftersom det har varit så i början att många mycket skickligaunga jurister har sökt just för att få pröva om de skulle kommai fråga och få veta hur de ligger till. Det gör att det harvarit väldigt mycket sökande till rådmanstjänsterna. Jag troratt man velat ha den här prövningen av hur man ligger till, ochjag tror att det kanske har givit en lite sned bild. Möjligengjorde också nämnden i inledningsskedet en del bedömningar, somman kanske inte skulle göra utan försöka få en mera plantillsättning på sökandena.Bo Broomé: Jag tänker komma med två kommentarer. Den enagäller möjligheterna att hålla de här tidsmässiga schemana.Svagheten i systemet är den att hovrätten inte kan påverkaassessorernas tjänstgöring sedan de har blivit assessorer.Tanken är enligt domarrapporterna att de skall ägna sig åtsidotjänstgöring. De skall tjänstgöra i departement, somåklagare och advokater osv. Det finns inga förutbestämda platserför detta, utan det är beroende av konjunkturen om det tillsättsfärre eller fler utredningar, om åklagarmyndigheten har pengaroch om advokater är villiga att upplåta platser. Man kan imycket begränsad utsträckning påverka detta, och där kommer detmed tiden att växla beroende på hur konjunkturerna är.Det innebär dels att en hel del av de här unga inte får denbehövliga sidotjänstgöringen, dels att det är risk förigenkorkning i systemet. När vi sitter med färdiga assessorerkan vi inte "lyfta ut" dem ur hovrätten om det inte finnsnågonstans att "lyfta" dem till. Vi har inte råd att hålla fleraassessorer på varje adjunktplats. Och stannar systemet.Systemet är alltså inte garderat.Det andra som jag skulle vilja säga är att även om vi harlyckats när det gäller tidsintervallerna så kan man sätta ettfrågetecken för hur det fungerar kvalitetsmässigt. Jag kan intesäga att domarutbildningen har blivit sämre än tidigare, men denhar knappast heller blivit bättre. Vad som är särskilt märkbarti det vardagliga arbetet är den press man sätter på de här tvårotelfiskalerna. Det finns bara två rotelfiskaler per avdelning,och jag tror att den ordningen får man behålla.Om man nu skall behålla en särskild domarkarriär, borde mankanske överväga en ordning där utbildningen träder fram urbakgrunden på ett bättre sätt än vad som är fallet förnärvarande. De unga domarna är både elever och domare, ocharbetskraftsinslaget tar över för närvarande.Henry : Vi i domstolarna tycker att det ärviktigt att domarna har god kvalitet. Det är inte något alldelesgivet att det skulle vara så. Jag tror att man måste eftersträvadet av den anledningen att domarna åtminstone skall begripa vadadvokaterna och andra parter säger och kunna matcha dem. Alltså:Jag påstår att vi måste ha kvalificerade domare. Och frågan ärhur vi får det . Vi har i notariedagar. Deordnas i första hand i , och där bjuder man in allatingsnotarier som snart är färdiga att välja yrkesväg. Och såpresenterar vi från hovrätten, från kammarrätten, frånåklageriet och kronofogdar osv. de olika yrkena. Notarierna fårfråga och liksom känna sig för vad som kan vara den bästa bananför dem. Det är alldeles klart att intresset för domarbanan ärmycket stort. Vi har en bra position på så sätt att alla som ärinbjudna kommer från domstol eftersom de gör sinnotariemeritering . Vi fick en bra rekrytering de förstaåren jag var president i kammarrätten. Sedan såsviktade det. Men det var framför allt inte så farligt medrekryteringen som med avhopp. Folk började hoppa av i storskala. Vi kunde förlora en hel årgång av fiskaler. Det varganska uppenbart vad som var anledningen. Lönerna var intekonkurrenskraftiga. Vi låg mycket, mycket markant under denenskilda marknaden, och det var särskilt påfrestande förkammarrätterna, eftersom fiskalerna inte bara kan gå tilladvokatbyråer utan också till revisionsbyråerna, som harbyggts upp till en väldig omfattning. Vi slog larm mycket tidigtom det här i , och man har rättat till detså långt man kan göra det.Lönerna är fortfarande inte konkurrenskraftiga men ärskillnaden inte så stor att redan det föranleder avhopp. Vi ficken bättre rekrytering men sedan kom -- som vi såg det --katastrofen. Det var s.k. idéskiss. Därtänkte man sig att länsrätterna skulle avskaffas, kammarrättenskulle bli första instans, och därmed skulle hela domarkarriärenpå vår sida slås över ända. Och det gjorde att folk inte längresökte till kammarrätterna. lades ju det här betänkandet ipapperskorgen hoppas jag, eller i varje fall på hyllan, och vibörjade sega oss upp.Den här reformen innebar inte bara att man helt och hålletslopade den ettåriga tiden i hovrätten eller kammarrätten. Detär riktigt som sade att man i stort sett skullehårdra de här minimitiderna. Man skrev mycket bestämt ipropositionen att utbildningstiden skulle koncentreras så attden motsvarar minimitiderna för varje obligatoriskt moment. Manlovade alltså att det skulle bli så. Men vi var mycketbetänksamma till den här reformen, åtminstone min granne Per-ÅkeLundborg och jag. Vi menade att domarutbildningen blev för kort.De här två och ett halvt åren räcker inte. Det är så mycket somman måste lära sig i domarhanteringen, och vi menade att nu komungdomarna ut för . Det är en fara för dem, det är en faraför den rättssökande allmänheten, och det är också oekonomiskt.Men det må vara hänt om nu bara reformen fungerade. För det ärklart att det låter väldigt trevligt när man är tingsnotarie ochskall börja i en överdomstol, och man vet att om två och etthalvt år så är man domare.Åtminstone från horisont, som jag ser det, harreformen inte fungerat. Hos oss är tiden faktiskt nu ett längre för att nå assessorsförordnandet.Det är ungefär som det var före reformen. Det här upplevs somett svek från ungdomarnas sida. berättade här attSvea hovrätt har ökat antalet assessorer. Det har vi också gjortmen vi har ju inga pengar. Pengarna har vi tagit på annat hålloch det straffar sig. För vår del är det stora eländet att vihar alldeles för få länsrättsplatser för att folk skall komma uttillräckligt fort till länsrätterna. Då blir det stopp i dethela, och det är det som är ett bekymmer. Det riktiga bekymretbörjar nu för kammarrätten i . Det är den i och för sigförtjänstfulla försäkringsrättsreformen: försäkringsdomstolarnaintegreras i länsrätt och i kammarrätt. Men det för med sig attvi plötsligt får en ganska våldsam anstormning av nya biträdandedomare. Vi tvingades att förordna 45försäkringsrättsassessorer till kammarrättsassessorer. Normaltså tar vi åtta, högst tio, assessorer . Dessutom fick vita 15 fiskaler. står det väldigt fint i propositionen att meddomstolsverkets benägna medverkan så skall man se till att debiträdande domarna blir proportionellt så fördelade att det bliren lämplig proportion mellan ordinarie och icke ordinarie domarei de olika domstolarna. Hur har det nu fungerat. Det har intefungerat alls. För såvitt jag vet så är det två, möjligen tre,stycken av de här 45 assessorerna som går till annan kammarrätt.I är det för de behöver inte ta över någotfolk alls. De har fått en ny avdelning. De kan alltså rekryteranya människor, och de kan sätta dit sitt eget folk men vi sittermed denna väldiga puckel. skall det sägas att 13 av de här 45är tjänstlediga, och 7 har fått ordinarie rådmanstjänst. Men detär i alla fall över 20 stycken kvar. Då säger man att det är välinte något stort problem. Ni får ju ta över en målbalans. Det ärju alldeles riktigt att vi kommer att behöva mycket folk för attfå bort den här balansen. Men vi måste också ha pengar, och dåhar vi i dessa yttersta dagar drabbats av , sompåpekar att vi får pengar , men enligt propositionen så är detslut , dvs. Jag påstår attdomstolsverket har fått det här om bakfoten. Men det är inte såsäkert.Vad regeringen säger och har godkänt är att gör man inga besparingar. Men sedan skall mansuccessivt, fortlöpande göra besparingar på ca 15 miljoner påden här sammanslagningen. Men menar att man frånden skall ta hela besparingen på en gång. Det skulleinnebära att vi plötsligt sitter med ett 20-tal assessorer förmycket och inga pengar att avlöna dem med. är det som BoBroomé sa så att assessorerna ju i princip skall försvinna. Deskall gå till era utskottskanslier och hjälpa till. De skall gåtill departementen osv. Men jag är inte säker på att det gårriktigt så med de här assessorerna. De kommer frånförsäkringsrätterna. Där har vi det väldigt smala området somansvarsområde. De kommer alltså att kunna gå tillsocialutskottet, socialförsäkringsutskottet ochsocialdepartementet. Men de kommer inte att gå tillfinansdepartementet och inte till . Detblir alltså ett bekymmer. Men sedan tillkommer också att de härassessorerna skall tjänstgöra i kammarrätten . Vi måstealltså bereda alla plats.Fiskalerna skall precis som andra fiskaler fullgöra sittlänsrättsår; redan det är mycket allvarligt. Länsrätterna haringa pengar för att ta hand om dem. Det är den stora klagovisan.Det är en fara när den ena reformen följs av den andra och maninte stoppar upp och ser vilka konsekvenserna blir. Vi harpåtalat att de här konsekvenserna skulle bli följden, och dethar man varit medveten om i departementet. Men det har varitviktigare att genomföra reformen, och sedan får man klara uppproblemen i efterhand. Men det kan i det enskilda fallet bli fara.Det vore bra om man kunde se också på den praktiska sidan avreformen. Jag hoppas innerligt att det här nya systemet skallfungera. Jag är varm tillskyndare till det, dvs. att även domareskall tillsättas efter skicklighet och inte efter hur länge manhar suttit på en stol.