bet · GF01KU30 · 1992-05-07 00:00:00 — Enförundersökning rörande misstänkt grov varusmuggling avkrigsmateriel (vapenkapslar) till två länder via vidolika tillfällen och 1985 har lagts ned genom ett beslutden eftersom brott inte kan visas. Vidare fattadesden ett beslut att inte inleda förundersökning medanledning av uppgifter om och ammunition iKambodja och ().Efter omfattande prövningar av åtalsfrågor -- varvid beslötsatt i vissa hänseenden inte väcka åtal såväl på grund av attbrott inte styrkts som på grund av preskription -- väcktes 1989och 1990 följande åtal vilkas behandling konstitutionsutskottetföregående år förklarade sig böra avvakta. Det gälldevidareexport till:a) via 1979 och 1980 av materieltillhörande granatgevärssystemet till ett värde avdrygt 42 milj.kr.,b) via 1980 av vapenkapslar m.m. för ca1milj.kr.,c) via 1980--1981 av vapenkapslar för drygt500000 kr.,d) via 1981 av granatgevärsammunition för ca2,5 milj.kr.Den ena domen meddelades av sommaren 1991och gäller utförsel av ammunition via till (punkt d ovan). Åtalet mot förre marknadschefen ytterligare en anställd ogillades. Bland dem som hördes somvittnen fanns . Det ansågs inte styrkt att detilltalade känt till att materielen kan ha varit avsedd förannat land än . Domen har vunnit laga kraft.Den andra domen meddelades av samma domstol den 28 januari1992, också den har vunnit laga kraft. Åtalen enligt punkternaa--c ovan mot , generaldirektör vid 1970--1980,ogillades.I målet hölls vittnesförhör med och andrabefattningshavare vid FFV, bl.a. (jfrkonstitutionsutskottets utfrågningar ) samt med deförutvarande statsråden , AnithaBondestam och . Vidare hördes generalerna (krigsmaterielinspektörer den1juli 1968--resp. --den 31januari 1981) samt personer som varit tjänstemän ihandelsdepartementet och vikarierat som inspektörer, dåvaranderättschefen och hovrättsassessorn hördes Per , som var departementsråd iindustridepartementet.Vad angår utförseln via till Saudiarabienhävdade att såväl KMI som regeringen kände tillEnglandsavtalet och möjligheten till vidareexport (domen s. 17f.). Det kan nämnas att det av domen framgår att, precis somnämndes vid en utfrågning inför , FFVhade anställda på plats i för att leda utbildning.Tingsrätten ogillade åtalet beträffande utförseln redanpå grund av att det inte med tillräcklig grad av säkerhet varklarlagt att de granater som då skeppades från Sverigeomfattades av kontraktet i fråga och följaktligen inte helleratt de var avsedda för något annat land än det som fartyget vardestinerat till, nämligen (domen s. 33).Beträffande det andra fallet, utförseln , noteradedomstolen att KMI och regeringen varken direkt eller indirekthade någon kännedom om att materielen var avsedd förSaudiarabien (domen s. 39 f.). Tingsrätten drar slutsatsen attfel har begåtts inom FFV och att detta lett till att regeringenfattat sitt beslut om utförsel på falska premisser; det kanemellertid inte med säkerhet fastställas vem som bär ansvaretför detta. Åtalet ogillades därför även i denna del eftersom detinte bevisats att känt till att materielen varavsedd för (domen s. 54).Även beträffande utförseln via och Singaporekonstaterar tingsrätten att fel begåtts inom FFV och attregeringen förletts att meddela tillståndsbeslut, men att detinte kan slås fast med tillräcklig säkerhet att ansvaret för detta. Åtalet lämnades därför utan bifall ocksåi dessa delar (domen s.79 f. resp. s. 96 f.).Ytterligare om FFV:s s.k. EnglandsavtalVid 1987/granskning (KU 1987/88:40, s. 14 ff.) ägnadessom berörts ett avsnitt åt en uppföljning av påståenden omexport till länder till vilka utförseltillstånd inte hadebeviljats. I den delen hade framkommit att det statligaaffärsverket FFV (tidigare försvarets fabriksstyrelse) medbörjan 1963 hade exporterat krigsmateriel och upplåtittillverkningsrättigheter (licenser) till samt attavtalen -- de s.k. Englandsavtalen -- innefattat rätt till vissvidareförsäljning av materiel, granatgeväret medammunition, till ett flertal samväldesländer, däriblandbrittiska kolonier. Det upplystes att FFV bedömt att underperioden --1985 av försäljningen till detbrittiska försvarsministeriet hade exporterats vidare. Förstsedan kraven på slutanvändarintyg skärpts -- vidvilken tidpunkt tillståndsplikt infördes även för licensavtal --avvecklades avtalsarrangemangen, och de sista leveranserna inomramen för avtalen ägde rum i slutet av 1984.Konstitutionsutskottets granskning innefattade utfrågningarmed bl.a. företrädare för , vilka uttalade som sin mening attavtalen måste ha diskuterats och varit kända iregeringskansliet. Vidare fanns visst skriftligt material, bl.a.uppgifter till KMI 1978 från FFV:s dåvarande generaldirektörEric granskning gav vid handen attEnglandsavtalen enligt samstämmiga uppgifter såväl frånstatsrådet (som fick kännedom om avtalen i januari1988) som från de likaså, i tidigare regeringar, förvapenexportfrågor ansvariga statsråden , StaffanBurenstam , och uppfattats somlicensavtal fastän de i verkligheten huvudsakligen varitleveransavtal. Något regeringsbeslut eller annan handling från1963 som utvisade avtalens rätta innebörd hade inte påträffats iregeringskansliet. Två ledamöter (fp) reserverade sig. De ansågatt kunskap om avtalens innebörd fanns inom regeringskansliethösten (KU 1987/88:40, s. 24 ff., s. och s. 68 f.).Under årets granskning har utskottet tagit del av enpromemoria som marknadschefen vid FFVOrdnance överlämnade till , som varkrigsmaterielinspektör från till sinbortgång . är om promemoriangav vid handen att Englandsavtalen hade gett rätttill vidareexport till länder som ansetts uteslutna från exportdirekt från . Det har bl.a. satts i fråga om intekrigsmaterielinspektören, i samband med handläggningen avutförselfrågor senare , har återgett de berördauppgifterna i en promemoria avsedd för ett sammanträde iutrikesnämnden och att regeringsföreträdaredärigenom känt till att det hade förekommit utförsel av vapentill för vidareexport som inte bort äga rum.Det kan i detta sammanhang anmärkas att , underförundersökningen i anslutning till ett av de tidigareredovisade åtalen, uppgav att han troligen redan andra halvåret1984 berättat för krigsmaterielinspektören om de s.k.Englandsavtalens egentliga innebörd. En motsvarande uppgiftfinns i den tidigare nämnda JK-utredningen.Utskottets bedömningKonstitutionsutskottets granskning avser regeringens ochenskilda statsråds befattning med krigsmaterielexportfrågor.Årets granskning har inte vare sig beträffande de s.k.Englandsavtalen eller i övrigt gett anledning till någon ändringi utskottets tidigare bedömningar.Krigsmaterielexport till gäller bl.a. utförsel av krigsmateriel tillJugoslavien efter det att strider utbrutit där sommaren 1991.Gällande rätt m.m.Huvuddragen i de regler och riktlinjer som för närvarandegäller för export av krigsmateriel m.m. är följande.Från det generella förbudet mot export av krigsmateriel kanregeringen medge undantag och bevilja utförseltillstånd.Tillstånd ges i enlighet med av godtagna riktlinjer(prop. 1971:146, UU 21, rskr. 343 och prop. 1981/82:196, UU 26,rskr. Riktlinjerna innebär -- bortsett från s.k.ovillkorliga hinder för export -- i korthet att vid export tillandra länder än de nordiska staterna eller de neutrala staternai måste från fall till fall bedömas om utförsel börtillåtas. Bedömningarna styrs av den övergripande principen omrestriktivitet. Tillstånd bör inte beviljas för export till statsom befinner sig i väpnad konflikt med annan stat, stat som ärinvecklad i internationell konflikt som kan befaras leda tillväpnad konflikt, stat som har inre väpnade oroligheter ellerstat som kan komma att använda materielen för att undertryckamänskliga rättigheter. De tre ovillkorliga hindren, nämligenförpliktelser i ett internationellt avtal, beslut av FN:ssäkerhetsråd samt folkrättsliga regler om export från neutralstat under krig, dvs. Haagkonventioner, utesluteralltid tillstånd till export.För reservdelar till tidigare levererad krigsmateriel finnssärskilda riktlinjer. Med hänsyn bl.a. till de krav köparna kanha, bör reservdelar få exporteras utom när ett ovillkorligtexporthinder föreligger. I den praxis som har utbildats gällerdetsamma för ammunition. Vidare uttalas i riktlinjerna att ettutfärdat exporttillstånd bör dras in, förutom vid ovillkorligaexporthinder, endast om den mottagande staten kommer i väpnadkonflikt med annan stat eller får inre väpnade oroligheter. Äveni fall av väpnad konflikt bör indragning av tillståndet kunnaunderlåtas om det är förenligt med de neutralitetsrättsligareglerna och mottagarstaten deltar i konflikten endastsymboliskt. I samband med lagregleringen 1988 av återkallelse avutförseltillstånd -- jfr 13 § lagen (1988:558) om förbud motutförsel av krigsmateriel, m.m. -- har framhållits att detdessutom i fall av t.ex. felaktiga eller vilseledande uppgifteri en ansökan kan vara skäl att dra in ett tillstånd(prop.1987/88:154, s. 48 f.).Det bör också framhållas att det krävs tillståndför att upplåta tillverkningsrättigheter m.m.. Vidare infördes1988, i samband med att bestämmelserna om export avkrigsmateriel skärptes och byggdes ut, regler om underrättelsertill regeringen m.m. om vissa marknadsföringsåtgärder. Det krävsinte något tillstånd för att t.ex. ge service utom riket åttidigare levererad materiel.Som tidigare berörts pågår en översyn av reglerna för exportav krigsmateriel (jfr bl.a. uttalanden avkonstitutionsutskottet, KU 1986/87:33, s. 49 och KU 1987/88:40,s. 42).Utskottets bedömningJugoslavien har importerat krigsmateriel frånSverige (SOU 1989:102 s. 53 och senast skr. 1991/92:145, s. 10).Under 1991 exporterades emellertid inte någon ny krigsmaterieltill , däremot meddelades utförseltillstånd somgällde bl.a. reservdelar och underhållsmateriel. Dessa tillståndåterkallades sedan strider utbrutit i landet. Härkan erinras om att såväl EG:s utrikesministrar som Förentastaterna och sedermera FN:s säkerhetsrådfattade beslut om restriktioner i fråga om utförsel avkrigsmateriel till Jugoslavien.Regeringen meddelade ett förnyatutförseltillstånd, motsvarande ett av de tillstånd somåterkallats. Efter en närmare prövning medgavs utförsel avjugoslavisk materiel som befunnit sig i förservice och reparation. Dessa och övriga särskildaomständigheter hade inte uteslutit ett undantag redan näråterkallelsebeslutet fattades.Utöver det anförda ger inte utskottets granskning i denna delanledning till något uttalande.Övriga frågorIranKonstitutionsutskottet har vid ett flertal tillfällen (KU1985/86:25, s. 29 ff., KU 1986/87:33 s. 23 ff., 1989/90:KU 30,s.38 ff.) i sin granskning behandlat frågan om otillåtenvidareexport av robot 70. Vad gäller påståenden om olovligexport av robot 70 till hänvisade --som höll en utfrågning med översten , hovrättsassessorn ochdepartementsrådet , vilka som sekreterare ellerexperter varit knutna till medborgarkommissionen -- tillkommissionens bedömningar (1989/90:KU 30, s. 41).Medborgarkommissionens rapport om svensk vapenexport avgavs imaj 1988. Ett avsnitt gäller påståenden om export av robot 70till (SOU 1988:15, s. 119--123). På grundval av genomfördaundersökningar uteslöt kommissionen att robot 70 hadeexporterats eller vidareexporterats till i sådan omfattningatt systemet kunnat utnyttjas i kriget mellan och Irak.Kommissionen ansåg det inte sannolikt att några robot 70 överhuvud taget fanns i , men kunde inte utesluta att enstakarobotar kommit till landet i något syfte.Granskningen nu har främst gällt visst meddelande frånutrikesdepartementet till två svenska ambassader som utskottettagit del av. Utskottet finner inte anledning till någotuttalande.IndienKonstitutionsutskottet har tidigare granskat olikaförhållanden i anslutning till dåvarande AB avtal 1986med om leverans m.m. av fälthaubitsar, den s.k.Indienordern (KU 1987/88:40, s. 14 ff. och /90:KU 30,s. 38 ff.).Vad angår en förut uppmärksammad aspekt på Indienordern,otillåtna mellanhänder, har riksåklagaren i ett beslut den 10mars 1992 inte funnit anledning att ändra ett överklagat beslutom att inte återuppta en nedlagd förundersökning till utrönandeav om bestickningsbrott begåtts.Vid utfrågningen med krigsmaterielinspektören dels att regeringen numera har lämnat ut hela densekretessbelagda , dels att regeringen förra åretbehandlade en framställning om rättshjälp från den indiskaregeringen. Där redovisaderegeringen rättsläget i beträffande vad som kunde ochinte kunde lämnas ut och i vad mån utfrågningar kunde äga rum iSverige. Här kan också nämnas att regeringen i ett beslut den 29april 1992, med anledning av en ny framställning från ,inte funnit skäl att ompröva det tidigare beslutet.Utskottet gör inte något uttalande utöver dennaredovisning.BurmaSom tidigare berörts har regionåklagarmyndigheten i Linköpingbeslutat att inte inleda förundersökning med anledning avuppgifter om och ammunition i ochMyanmar ().Utskottet har senast föregående år behandlat bl.a. motsvarandeuppgifter om i (1990/91:KU 30,s.54). Kompletterande upplysningar har lämnats dels genom enpromemoria från krigsmaterielinspektionen, dels vid utfrågningenmed krigsmaterielinspektören gör inte något uttalande utöver dennaredovisning.14. Vissa försvarsfrågora) Materielbeställningar 1990 och 1991Utskottet har till granskning tagit upp vissa beslut omanskaffning av materiel till det militära försvaret som densocialdemokratiska regeringen har fattat. Överbefälhavaren hartillstyrkt anskaffningarna under förutsättning att ytterligaremedel tillförs. Granskningen har särskilt avsett besluten den 15februari 1990 om anskaffning av Haubits 77 m.m. och den 17 juli1990 om anskaffning av Ubåt 90. En granskningspromemoria harupprättats i ärendet, bilaga 30.En fråga som har uppmärksammats vid granskningen äranvändningen av s.k. prisregleringsmedel. De fördelas underbudgetåret och räknas fram i ett automatiskt verkandepriskompensationssystem. Enligt utskottet företer detta systemvissa brister när det gäller möjligheterna att överblickasystemets verkningar. Utskottet noterar att regeringen i prop.1991/92:102 har föreslagit att priskompensationssystemetförändras för den militära utgiftsramen och attgenomförandeprisbudgetering tillämpas inom denna utgiftsram.Förändringen innebär att kompensationen för förväntadkostnadsutveckling sker i förväg under budgetarbetet förnästkommande budgetår.Granskningen har inte gett anledning till något uttalande iövrigt från utskottets sida.b) Regeringsbeslut att avbryta pågående försök med förkortadgrundutbildning av värnpliktigaUtskottet har till granskning tagit upp regeringens beslut den14 att avbryta försöken med förkortadgrundutbildning av värnpliktiga. Beslutet berörde ca 3 600värnpliktiga som hade ryckt in och ca 6 000 som hade fåttinkallelseorder men ännu ej ryckt in. Till grund förgranskningen har legat en kanslipromemoria, bilaga A 31.Försöken med förkortad grundutbildning för vissa värnpliktigainleddes 1989. stiftade dålagen (1989:402) om försök med förkortad grundutbildning avvärnpliktiga. Försöksverksamheten utvidgades efterhand till attomfatta fler värnpliktiga. I enlighet härmed ändrades lagen år1990 och 1991. Lagen innebär att grundutbildningen för ett visstantal värnpliktiga av angivna kategorier får vara kortare än vadsom följer av bestämmelserna i värnpliktslagen (1941:967). Varjegång då behandlade lagförslagen redogjorde detföredragande statsrådet för försöksverksamheten, och riksdagenbereddes då tillfälle att ta del av vad statsrådet anfört. Varjegång lämnade också utan erinran vad han hade anfört.Utskottet gör följande bedömning.Lagstiftningen om försök med förkortad grundutbildning innebären rätt men inte någon skyldighet för regeringen att genomföraförsöken. Att vid olika tillfällen lämnat utan erinranvad föredragande statsrådet anfört i frågor som rört försökeninnebär inte att regeringen har varit skyldig att upprätthållaförsöksverksamheten. Den genomförda granskningen ger inteanledning till någon kritik mot regeringsbeslutet den 14november 1991.15. Vissa underrättelse- och säkerhetsfrågorUtskottet har till granskning tagit upp en fråga som rörsystemet för personalkontroll i samband med kommendering avvärnpliktiga. I den delen har granskningen föranletts av att envärnpliktig som av en militär myndighet tagits ut som bilförareåt försvarsministern fått en annan uttagning efter ingripandefrån en tjänsteman hos överbefälhavaren. Enligttidningsuppgifter skulle den ändrade uttagningen bero på denvärnpliktiges namn och hudfärg.Utskottet konstaterar att försvarsministern inte har haftnågon befattning med uttagningen. Omplaceringsbeslutet har varitföremål för granskning hos ombudsmän. JO HansRagnemalm har i beslut uttalat att han av detmaterial som ställts till hans förfogande inte kan dra annanslutsats än att omplaceringsbeslutet varit helt obefogat.Vad gäller regeringens kontroll allmänt av säkerhetspolisenoch den militära underrättelse- och säkerhetstjänsten har i engranskningspromemoria, bilaga A 32, lämnats en redogörelseför tidigare granskningar som utskottet har företagit iunderrättelse- och säkerhetsfrågor.Personalkontroll innebär att uppgifter hämtas ur polisregisterom personer som innehar eller avses tillträda vissa befattningarsom är av betydelse för rikets säkerhet. Uppgifterna utgörunderlag för att bedöma personernas pålitlighet frånsäkerhetssynpunkt. En översyn av personalkontrollsystemet harföretagits av . I kommitténs slutbetänkande (SOU:1990:51) -- Säkerhetspolisens arbetsmetoder anförs att endel myndigheter, enligt vad som uppgivits från säkerhetspolisen,visat bristande förmåga att tolka de registeruppgifter somlämnats ut från säkerhetspolisen i samband med personalkontroll.Det har därvid inträffat att myndigheten har dragit en alltförvittgående slutsats av de lämnade uppgifterna. Kommittén betonarvikten av att de anställande myndigheterna verkligen lägger sigvinn om att göra en självständig prövning i deanställningsärenden där personalkontroll har företagits. Ikommitténs förslag till lag om personalkontroll får en regel omsjälvständig prövning en framträdande plats.Utskottet antecknar att en beredning pågår inomjustitiedepartementet med sikte på att regeringen underinnevarande år skall kunna lägga fram förslag till lagregleringav personalkontrollen på grundval av kommitténs förslag.Vidare noterar utskottet att regeringen också avser attutfärda riktlinjer för den militära underrättelse- ochsäkerhetstjänsten.Granskningen i denna del föranleder inget uttalande frånutskottets sida.16. Nyemission i Nordbanken m.m.BakgrundNordbanken är en av landets tre stora affärsbanker. Det nuvarande namnet övertogs i samband medförvärvet av en provinsbank . , bildad år 1974genom en sammanslagning av ,ägdes ursprungligen liksom dessa banker helt av staten.PK-banken privatiserades delvis och introduceradesdärefter på . Statens andel av Nordbankensaktiekapital var 70,6 procent.De senaste årens utveckling inom bankväsendet präglas avkraftigt ökade kreditförluster. På en avreglerad marknad harintresset fokuserats på snabb volymtillväxt och en strävan motstörre marknadsandelar. Fallande fastighetspriser och börskurserhar medfört likviditets- och solvensproblem för mångahögbelånade företag.Nordbanken är en av de banker som hardrabbats av avsevärda kreditförluster. Därtill kommer attNordbanken -- för att skydda sina fordringar i ,och , den s.k. Pensergruppen --hade utfäst sig att garantera en nyemission i IndustrierAB.För Nordbanken innebar de nu redovisade förhållandena attbanken behövde ett tillskott av egetkapital. föreslog att en extra bolagsstämmaskulle besluta om en nyemission av aktier, beräknad att inbringaca 5160 milj.kr. Emissionen skulle genomföras med företrädeför dåvarande aktieägare.Nyemissionen slutfördes med utgången av 1991, och staten ägerför närvarande av aktierna i och riksdagsbeslut m.m.I proposition 1991/92:21 om teckning av aktier m.m. iNordbanken -- vilken beslöts -- anslöt sigden då tillträdda regeringen, med finansministern som föredragande statsråd, till Nordbankens styrelsesbedömning beträffande behovet av ett kapitaltillskott.Nyemissionen angavs vara nödvändig för att uppfyllakapitaltäckningskraven samt för att banken skulle kunnaövervinna då rådande svårigheter och fullfölja en inleddförändring av verksamhetens organisation och inriktning.Det fanns enligt regeringen inte förutsättningar för statenatt placera sin andel av emissionen, ca 3 643 milj.kr., påkapitalmarknaden. Därför föreslogs att staten skulle tecknadenna andel. Villkoren för emissionen bedömdes av regeringenvara sådana att övriga aktieägare och andra placerare skullekomma att teckna aktier för det resterande emissionsbeloppet.Staten ansågs emellertid som huvudägare böra ta på sig ansvaretför att det erforderliga kapitaltillskottet kom till stånd. Helaemissionsbeloppet föreslogs därför bli garanterat av staten.Näringsutskottet anförde bl.a. följande i sitt betänkande1991/92:NU 4. För tilltron till det svenska bankväsendet hossvenska och utländska placerare och därmed för finansväsendetsstabilitet är det angeläget att, i en sådan krissituation somvar aktuell, den berörda bankens ägare tar ansvar för att bankenkan fullgöra sina förpliktelser och i ordnade former sanera ochomstrukturera sin verksamhet. Som huvudägare av Nordbanken fårstaten ta på sig denna förpliktelse. är det väsentligtatt staten, som lättare än privata intressenter kan anskaffanytt kapital, inte genomför sin biståndsaktion på sådant sättatt en bank där staten har majoritetsintresse fårkonkurrensfördelar gentemot övriga banker. Mot bakgrund av vadsom anförts i propositionen godtog utskottet beräkningen avkapitalbehovet. Utskottet ville emellertid framhålla att deytterligare kapitalresurser som Nordbanken erhöll måsteförvaltas med sådana avkastningskrav som följer av principen attdet skall råda konkurrenslikställighet mellan denna bank och deprivatägda bankerna.Sammanfattningsvis tillstyrkte näringsutskottet regeringensförslag om att staten skulle medverka vid en nyemission avaktier i . Av hela emissionsbeloppet, ca 5 160 milj.kr., föll således ca 3 643 milj.kr. på staten med hänsyn tilldess ägarandel. Återstoden av beloppet skulle staten garantera.Vidare tillstyrktes att regeringen bemyndigades att senare säljastatens aktier i . En reservation (nyd) stöddemotionsyrkanden som gick ut på att det bakomliggandehändelseförloppet i Nordbanken skulle klarläggas och redovisasför allmänheten samt att förutsättningarna för en förbättradkontroll över bankerna skulle utredas. V-suppleanten avgav enmeningsyttring.Riksdagen beslöt i enlighet mednäringsutskottets betänkande (rskr. 8).Här kan erinras om att regeringen sedermera också föreslagitatt staten garanterar ett räntefritt lån på 3,8 miljarder kronorfrån till Första (prop.1991/92:63). Av propositionen framgår bl.a. att företrädare förSparbanksgruppen AB efter valet informerade denavgående regeringen om att avsevärda kreditförluster befarades iFörsta . Den tillträdande regeringen informerades isin tur. Efter en utredning av finansinspektionen visade det sigatt de befarade kreditförlusterna uppgick till 4,5 miljarderkronor för . Detta innebar, med hänsyn till bankens egnakapital och reserver, att den skulle vara insolvent omförlusterna realiserades. Regeringen fann att en lösning medstatlig medverkan var nödvändig. Efter diskussioner mellanrepresentanter för samt Första ,och kunde ett förslagtill lösning presenteras . Uppgörelsenträffades under förutsättning av regeringens och riksdagensgodkännande. har bifallit propositionen (1991/92:NU12, rskr. 52).Regeringen har föreslagit ytterligare åtgärder,nu till stöd för (prop. 1991/92:168).I detta sammanhang kan nämnas att styrelsen för Stockholmsfondbörs, mot bakgrund av händelseutvecklingen kring , beslutat om en utredning avprincipiella frågor av betydelse för fondbörsen och förtroendetför aktiemarknaden. Denna utredning väntas slutföra sitt arbetei . I har interpellerats och ställtsfråga om att tillsätta en kommission rörande bankernaskreditförluster (prot. 1991/92:96 och 1991/92:102).Här bör också anges att efter ett riksdagsbeslut (prop. 1989/90:88, NU35, rskr.