bet · GG01AU1 · 1992-10-13 00:00:00 — Ett nytt valsystemi vårt land -- t.ex. ett majoritetsvalsystem -- får inteutformas så att kvinnorepresentationen minskar.Utrikesutskottet har behandlat frågor om EG ochjämställdhet. övergripande slutsats är att detär möjligt och önskvärt att bibehålla en hög ambitionsnivå vadgäller jämställdhetsarbetet inom ramen för ett närmare samarbetemed EG. Vidare har statsrådet som svar på en fråga framhållit att såväl kvinnor som mänkommer att ingå i den svenska delegationen imedlemskapsförhandlingarna.Utskottet har behandlat frågan omkvinnorepresentationen i EG-arbetsgrupperna (bet. 1990/91:AU17,rskr. Utskottet vidhöll då sin tidigare framfördauppfattning att en jämn könsfördelning bör eftersträvas iintegrationsarbetet, även inom referensgrupperna. Utskottet kannu konstatera att kvinnorepresentationen endast har förbättratsmarginellt sedan denna tidpunkt. Från mars 1991 till augusti1992 har antalet kvinnliga ordförande ökat från fem till sjupersoner, medan andelen kvinnor i arbetsgrupperna i stort settligger kvar på en fjärdedel. Andelen kvinnor i referensgruppernaär lägre än så.EG:s betydelse för den svenska arbetsmarknaden behandlas bl.a.inom ramen för långtidsutredningen (SOU 1992:19).Erfarenheten från tyder på att det är större riskatt kvinnornas resurser inte tas till vara i marknadsarbetet, omsysselsättningen inte är tillräckligt hög. Vidare kan dengenomsnittliga löneskillnaden mellan könen förväntas öka vid ettnärmande till EG. I ett mer långsiktigt perspektiv kan enligtlångtidsutredningen den svenska jämställdheten ochjämställdhetspolitiken bli en tillgång vid integrationen.Sverige kan ha en konkurrensfördel av att våra investeringar ibl.a. en "social infrastruktur" möjliggör att både kvinnors ochmäns utbildning bättre kan tas till vara.Vad gäller valsystemets effekter på kvinnorepresentationenvill utskottet redovisa den pågående utredningen inslag avpersonval. Enligt direktiven (1991:121) bör ett nytt systemövervägas som ger den enskilda väljaren ökade möjligheter tillpersonval. Det riksproportionella valsystemet skall dockbibehållas. Enligt direktiven bör eventuella effekter i fråga omfördelningen mellan kvinnor och män bland de valda belysas.Utskottet instämmer i utrikesutskottets bedömning om vikten aven hög ambitionsnivå på jämställdhetsområdet inom ramen för ettnärmare samarbete med EG. Vidare är enligt utskottetsuppfattning en hög ambitionsnivå av betydelse även vad gällerandelen kvinnor inom arbets- och referensgrupper. Utskottetutgår från att förbättringar sker på detta område, även utaninitiativ från sida. Med hänvisning till vad somanförts avstyrker utskottet motionerna A805, A812 och U532,samtliga i berörda delar.JämställdhetslagenBakgrundEn ny jämställdhetslag trädde i kraft . Denersatte lag om jämställdhet mellan kvinnor och män iarbetslivet.Den nya lagen föregicks av en utredning (SOU 1990:41) som hadetill uppgift att göra en utvärdering av den gamla lagen ochföreslå de förändringar som kunde anses påkallade för att lagenbättre skulle kunna uppfylla sitt ändamål. Betänkandet, Tio årmed jämställdhetslagen -- utvärdering och förslag, överlämnadestill regeringen sommaren 1990.Regeringens förslag till ny lag i proposition 1990/91:113,Olika på lika villkor, och ett stort antal motioner som väcktsmed anledning av förslaget behandlades av utskottet idet av godkända betänkandet AU17. I det sammanhangetbehandlades också motioner väckta det året.I korthet innebär den nya lagen följande. Lagenstillämpningsområde är liksom tidigare begränsat tillarbetslivet. Lagen är könsneutral, men det anges särskilt attden syftar till att förbättra främst kvinnornas villkor iarbetslivet. I lagen understryks det ansvar som arbetsmarknadensparter har att samverka för jämställdhet i arbetslivet. Bådaparter skall särskilt verka för att utjämna löneskillnader.Reglerna om aktiva åtgärder är utbyggda och preciserade. Utövervad som gällt tidigare skall arbetsgivaren underlätta för bådekvinnliga och manliga arbetstagare att förena förvärvsarbete ochföräldraskap. Arbetsgivare med minst tio anställda skall varjeår upprätta en jämställdhetsplan. Förbudet mot diskrimineringomfattar uttryckligen såväl direkt som indirekt diskrimineringoch har utvidgats både vid anställning och vid tillämpning avanställningsvillkor. Regler har också införts mot trakasserier.I det följande behandlas motioner som väckts under denallmänna motionstiden och som innehåller krav pålagändringar. Flera av de frågor som tas upp behandlades avutskottet i anslutning till propositionen förra våren.Innan utskottet kommer in på dessa motioner behandlas ettyrkande i den socialdemokratiska partimotionen A225 som gällerbehovet av ett aktivt jämställdhetsarbete.Parternas jämställdhetsarbeteEnligt Socialdemokraternas uppfattning i den nyssnämndamotionen A225 går jämställdhetsarbetet för långsamt ute på mångaarbetsplatser, och de lokala aktiviteterna är inte tillräckligtkraftfulla. Det är nödvändigt att intensifiera detta arbete, somi de flesta fall bygger på avtal. Motionärerna påpekar att detär arbetsgivarens ansvar att se till att sådant arbete kommertill stånd, men de ser det också som en självklarhet attlöntagarnas organisationer måste vara pådrivande. Alla områdensom kan påverka jämställdheten måste ses över, och en plan förhur jämställdheten kan förbättras måste upprättas. Områden somnämns är bl.a. rekrytering, befordran, kompetensutveckling,arbetsorganisation, lönesättning och arbetstider. I motionenbegärs ett tillkännagivande om detta.Utskottet har ingen annan uppfattning än motionärerna när detgäller vikten av båda parternas engagemang för att få till ståndett aktivt jämställdhetsarbete ute på arbetsplatserna. Dennya lagen ger också uttryck för ett sådant synsätt genomsamverkansregeln i 2§. Motivet till regeln är just insikten omatt gemensamma ansträngningar är en förutsättning för att nåmålet jämställdhet i arbetslivet. Även om ansvaret i första handligger på arbetsgivaren är t.ex. en utveckling avpersonalpolitiken knappast möjlig utan medverkan avarbetstagarna och deras organisationer. De i den nya lagen merpreciserade reglerna om aktiva åtgärder och kanske framför alltreglerna om jämställdhetsplaner bör enligt utskottets meningkunna bidra till ett mer livaktigt jämställdhetsarbete som bådaparter tar del i. Med krav på en årlig jämställdhetsplan blir endiskussion nödvändig om vad som kan eller måste göras påarbetsplatsen, och genom den uppföljning som skall skeefterföljande år ges en möjlighet till självkontroll. Utskottetanser sig därför kunna utgå från att den nya lagen är väl ägnadatt intensifiera det aktiva jämställdhetsarbetet. Någon särskildåtgärd från sida är därför enligt utskottets meninginte erforderlig med anledning av motion A225, som såledesavstyrks i nu berörd del.Lagens tillämpningsområdeEn fråga som var föremål för diskussion i samband medbehandlingen av jämställdhetspropositionen varlagens tillämpningsområde. Närmare bestämt gällde det om lagenliksom tidigare uteslutande skulle avse arbetslivet eller omäven vissa andra delar av samhällslivet skulle omfattas.Utskottet anslöt sig till propositionens ståndpunkt. Övervägandeskäl ansågs tala för att behålla begränsningen till arbetslivet.Frågan tas nu upp i två motioner.I sin motion A806 ser det som en allvarligbrist att enbart arbetslivet omfattas. Lagen bör gälla påsamhällslivets alla områden, vilket enligt partietöverensstämmer med den allmänna rättsuppfattningen. Särskiltviktigt är utbildningsområdet, eftersom jämställdhet där har enstrategisk betydelse för förutsättningarna att uppnåjämställdhet i arbetslivet, sägs det i motionen.Liknande synpunkter framförs av ochMarianne () i motion A810. De anser att regeringen börutreda möjligheterna att utvidga lagen till områden utanförarbetslivet och anger som exempel utbildningen.När motionsförslagen om en utvidgning av lagenstillämpningsområde avvisades hade utskottet i ochför sig förståelse för de tankar som låg bakom motionerna. Detvar för utskottet således tydligt att ett aktivtjämställdhetsarbete måste bedrivas inom stora delar avsamhällslivet om verklig jämställdhet skall uppnås. Utskottethyste emellertid tveksamhet till en lag med generell räckvidd.Reglerna skulle med nödvändighet bli mycket allmänt hållna.Därför var det att föredra att både mål och mer konkretiseraderegler formulerades för varje område för sig. Den fördelenskulle också vinnas att lagen kunde anpassas till arbetslivetssärskilda förhållanden och följa samma mönster som övrigarbetsrättslig och arbetsmarknadspolitisk lagstiftning.Utskottet står fast vid denna uppfattning. När det gällerutbildningen vill utskottet emellertid nu liksom då betona detstarka sambandet med arbetslivet. I konsekvens med detta skallJämO numera i sin rådgivande och informerande roll enligtinstruktionen för myndigheten verka för jämställdhet även inomskolväsendet, högskolan, arbetsmarknadsutbildningen och andrautbildningsformer.I sammanhanget vill utskottet även erinra om vad som tidigarei detta betänkande anförts om jämställdhetsarbetet i skolan.Med hänvisning till det anförda avstyrker utskottet de nubehandlade motionerna A806 och A810 i motsvarande delar.Kollektivavtal om jämställdhet m.m.Reglerna om aktiva åtgärder är till skillnad frånkönsdiskrimineringsförbuden dispositiva. Andra regler fårfastställas genom kollektivavtal som har ingåtts eller godkäntsav en central arbetstagarorganisation.I den förut nämnda utvärderingen av jämställdhetslagenkonstaterades att kollektivavtal om jämställdhet täckte störredelen av den svenska arbetsmarknaden. Utredningen fannemellertid att avtalen var hållna i mycket allmänna ordalag medförhållandevis få konkreta regler om hur det aktivajämställdhetsarbetet skall bedrivas. Brister i det aktivaarbetet hade påtalats i mycket liten omfattning från fackligthåll. Detta var bakgrunden till att utredningen föreslog attkollektivavtalen borde ha en viss miniminivå.Vid den gamla lagens tillkomst fästes en mycket stark tilltrotill parternas egna ansträngningar och vilja, men regeringenkunde i jämställdhetspropositionen konstatera attförväntningarna på partssamarbete inte till alla delar kundeanses ha blivit infriade. Regeringen ansåg trots detta attreglerna om aktiva åtgärder alltjämt skulle kunna ersättas medandra regler i kollektivavtal. Ett skäl var den på den svenskaarbetsmarknaden djupt rotade principen att avtalsparterna självadisponerar över avtalens innehåll och övervakar efterlevnaden.Regeringen kunde dessutom se tecken på att jämställdhetsfrågornaunder hade fått ökad prioritet i det fackligasamarbetet.De nya reglerna innebär att materiell reglering måste ske ivart och ett av de hänseenden som anges i 4--11§§. Avtalenmåste således innehålla regler om t.ex. åtgärder i fråga omarbetsförhållanden, rekrytering och jämställdhetsplaner.I samband med behandlingen av propositionen väcktes i fleramotioner frågan ifall reglerna om aktiva åtgärder alltjämtskulle vara dispositiva. Uppfattningen framfördes att endastavtal som minst motsvarar lagens krav skulle godtas.Arbetsmarknadsutskottet saknade inte förståelse förmotionskraven men anslöt sig ändå till propositionensståndpunkt. En ordning med en miniminivå för vad avtalen skallinnehålla skulle enligt utskottet innebära påtagliga svårigheteri den praktiska tillämpningen.Frågan om kollektivavtal och dispositivitet återkommer ifyra av de under den allmänna motionstiden väckta motionerna.Vänsterpartiet anser enligt sin motion A806 attkollektivavtalen måste uppfylla minst lagens krav. Motsvarandeyrkande framförs av och ()i motion A810 liksom i motion A817 av (). Imotion A807 av m.fl. (fp) begärs en skärpning avlagen så att möjligheten att avtalsvägen desavouerajämställdhetsarbetet tas bort.Utskottet står fast vid den ståndpunkt som den nuvaranderegleringen bygger på. Med anledning av de farhågor som framförsi motion A810 (c) om att parterna inte har för avsikt att träffanya kollektivavtal och att den nya lagen därför kommer att bliverkningslös anser utskottet att det finns anledning att upprepavad som framfördes i förra vårens betänkande.Utskottet förutsätter sålunda att arbetsmarknadens parterlojalt lever upp till sitt ansvar för att jämställdhetsarbetetfår en bättre prioritet i det fackliga arbetet och attjämställdhetsfrågorna drivs på ett mer engagerat och livaktigtsätt. Med de nya reglerna om jämställdhetsplaner bör man kunnaräkna med att avtalen blir mer åtgärdsinriktade och därigenomockså mer uppfordrande mot de lokala parterna att driva påjämställdhetsarbetet.Något uttalande därutöver är enligt utskottets mening intepåkallat. De nu behandlade motionerna A806, A807, A810 och A817avstyrks därför i motsvarande delar.En fråga som har nära samband med den nu behandlade ärJämO:s tillsyn över det aktiva jämställdhetsarbetet. Denprincipiella innebörden av lagen är även fortsättningsvis attombudsmannens tillsyn inskränker sig till det ickekollektivavtalsreglerade området. I konsekvens med att parternasvarar för utformning och efterlevnad av avtalen har enarbetsgivare inte någon uppgiftsskyldighet i förhållande tillJämO när det gäller de kollektivavtalsreglerade aktivaåtgärderna.Frågan om JämO:s tillsyn tas upp i motion A812 av CharlotteCederschiöld m.fl. (m), vilka anser att begränsningen intetillgodoser den ambitiösa målsättning som ligger bakominrättandet av JämO-funktionen. Förhållandena på de storakollektivavtalsbundna delarna av arbetsmarknaden är enligtmotionärerna inte så tillfredsställande att det skulle varamindre motiverat med tillsyn där än på de arbetsplatser somsaknar kollektivavtal. Det är därför nödvändigt att utöka JämO:sbefogenheter till hela arbetsmarknaden.Liknande synpunkter framförs av ochMarianne () i motion A810. De begär motsvarandeutvidgning av tillsynsansvaret.När utskottet vid behandlingen av jämställdhetspropositionenanslöt sig till den princip som lagen bygger på fann utskottetemellertid skäl att framhålla betydelsen av att JämO harmöjlighet att genom kontakter med organisationer ochkollektivavtalsbundna arbetsgivare skapa sig en bild av detjämställdhetsarbete som bedrivs där. Att en formelluppgiftsskyldighet saknas på detta område betyder alltså inte,påpekade utskottet, att JämO:s verksamhetsområde skulle vara påmotsvarande sätt begränsat.Utskottet vill framhålla att det har förståelse förde synpunkter som framförs i motionerna. Det finns därföranledning att betona att den nya lagen, liksom den gamla, byggerpå förutsättningen att parterna på arbetsmarknaden lever upptill sitt ansvar att driva jämställdhetsarbetet framåt. Skulledet visa sig nödvändigt, får mer formaliserade lösningarövervägas i framtiden.Med det anförda avstyrker utskottet de nu behandlademotionerna A810 och A812 i motsvarande delar.Lönediskriminering m.m.Åtgärder mot lönediskriminering tas upp i fleramotionsyrkanden. Det var också ett ämne som uppmärksammades iett antal motioner väckta med anledning avjämställdhetspropositionen förra våren.I den nya lagen, som innebär en anpassning till ,har möjligheterna blivit större att pröva frågor omlönediskriminering. Diskrimineringsförbudet bygger liksom enligtden gamla lagen på att man kan tänka sig två olika metoder attjämföra arbeten och arbetsuppgifter. Den ena är att jämföraarbeten som är av samma eller i det väsentliga likartad naturmed hänsyn till yttre kännetecken. Enligt den andra metodenbehöver det inte vara fråga om arbeten som utåt sett serlikadana ut. Regeln uttrycks i 18§ så att jämförelsen kan avsefall där det arbete som skall jämföras antingen är lika elleratt betrakta som likvärdigt på arbetsmarknaden. I förhållandetill den gamla lagen innebär detta att vad som är likaarbete skall kunna prövas också när kollektivavtal eller praxisinom verksamhetsområdet saknas eller ger otillräcklig ledning.Vid den andra jämförelsemetoden skall vad som är att betraktasom likvärdigt arbete nu kunna avgöras även om det intefinns en överenskommen arbetsvärdering.Vänsterpartiet har i sin partimotion A806 invändningar motutformningen av lönediskrimineringsförbudet. Partiet ser det somatt bestämmelsens räckvidd kraftigt inskränkts genom att detnumera enligt den förstnämnda jämförelsemetoden krävs attarbetena är lika, medan den tidigare avsåg arbeten som äratt betrakta som lika.Den nu berörda frågan behandlades utförligt i förra vårensbetänkande. Utskottet konstaterade att utrymmet för att ansearbeten som lika begränsas något i den nya lagen, somutrymmet för att pröva frågan om arbeten är att betrakta somlikvärdiga utvidgas väsentligt. Detta såg utskottet som enförbättring av en arbetstagares möjligheter att driva frågan omlönediskriminering. I fråga om arbeten som visserligen inte ärlika men uppvisar likheter borde, enligt utskottet, kraven påarbetstagaren att kunna hänvisa till vad som förekommer påarbetsmarknaden i form av praxis, genomförd arbetsvärdering e.d.inte ställas högre än vad som gällde enligt den gamla lagensregler om arbete som kan betraktas som lika.Utskottet står fast vid vad som då anfördes och kan alltsåinte dela motionärernas uppfattning att det skulle vara fråga omen begränsning av bestämmelsens räckvidd. Motion A806 avstyrks imotsvarande del.I samma motion A806 kräver att arbetsgivareskall åläggas skyldighet att verka för utjämnande avlöneskillnader mellan män och kvinnor, som utför arbete som ärlika eller av lika värde.Utskottet uppfattar motionskravet så att uppgiften att verkaför löneutjämning bör ingå bland de aktiva åtgärderna som enskyldighet för arbetsgivaren och inte regleras genom ensamverkansbestämmelse.I motion A805 av och ()framställs motsvarande yrkande, alternativt att samverkansregelni 2§ blir vitessanktionerad.Även frågan om lagstiftning om utjämning av löneskillnaderbehandlades i förra vårens betänkande med anledning av ettmotionsyrkande från . Utskottet konstaterade dåatt den utomordentligt viktiga frågan om hur man bör komma tillrätta med löneskillnader mellan kvinnor och män, som utför likaeller likvärdigt arbete, hade framhävts i lagförslaget, dock påett annat sätt än vad som begärdes i motionen. Genomsamverkansregeln i 2§ åläggs parterna att särskilt verka förlöneutjämning. Med detta betonas att arbetsmarknadens parter,inom ramen för den fria förhandlingsrätten, har ett gemensamtansvar i detta hänseende. Att regeln utformats som ensamverkansregel och inte som ett åliggande för arbetsgivarenhänger samman med det förhållandet att lönerna i allmänhetbestäms gemensamt av parterna. Utskottet ansåg att detta var enlämplig ordning för att påskynda arbetet med att utjämnalöneskillnaderna mellan kvinnor och män.Arbetsmarknadsutskottet har ingen annan uppfattning ochkan följaktligen inte ställa sig bakom motionernas krav om attlöneutjämningsregeln skall inordnas bland de aktiva åtgärderna.Utskottet kan inte heller ställa sig bakom förslaget att görasamverkansregeln vitessanktionerad. Ett skäl till attlagstiftaren stannade för en modell med en samverkansregel varsvårigheten att tillämpa en vitessanktion när lönerna iallmänhet bestäms av arbetsmarknadens parter genomkollektivavtal (prop. 1990/91:113 s. 68). Enligt utskottetsmening skulle svårigheterna knappast bli mindre medmotionärernas förslag.Av nu anförda skäl avstyrks motionerna A805 och A806, båda imotsvarande delar.I motioner A806 och A707 begärs en lagändringså att kollektiv lönediskriminering kan angripas rättsligt.Eftersom den faktiska lönediskrimineringen av kvinnorhuvudsakligen sker genom att kvinnodominerade yrken betalassämre, är det nödvändigt med regler som möjliggör att helakollektiv uppvärderas, anser , som åberopar attlagstiftning av detta slag i visat sig ha stort värde.Ett motsvarande yrkande framställdes i anslutning tillbehandlingen av jämställdhetspropositionen. Innebörden av bådeden gamla och den nya lagen är att diskrimineringsförbudet ärbegränsat till att avse arbete hos en och samma arbetsgivare.Lagen bygger på ståndpunkten att man bör avstå från att göraförbudet tillämpligt på situationer i vilka en arbetsgivarebetalar lägre löner eller tillämpar sämre anställningsvillkor iövrigt än andra arbetsgivare inom samma bransch ellerverksamhetsområde. En sådan ordning skulle leda till storosäkerhet i bedömningen. Frågor kring den lönenivå som allmänttillämpas av ett företag eller en annan arbetsgivare börbehandlas med fackliga medel, dvs. genom förhandlingar ochkollektivavtal.Utskottet anser , liksom när frågan behandlats tidigare,att den princip som lagens diskrimineringsförbud bygger på börbibehållas.Med hänvisning till vad som anförts avstyrker utskottetVänsterpartiets motioner A707 och A806 även i de nu behandladedelarna.Vänsterpartiet kommer i motion A806 också in på JämO:s roll ifråga om ett nytt arbetsvärderingssystem. Det är partietsuppfattning att ombudsmannen bör få till särskild uppgift attföra ut frågan om arbetsvärdering till en bred samhälleligdiskussion, varför JämO:s instruktion bör ses över. Uppgiftenbör också vara att aktivt övervaka lönediskriminering på helaarbetsmarknaden och att vidareutveckla diskussionen om ett nyttarbetsvärderingssystem.Motsvarande yrkande behandlades , och utskottetbetonade då att den berörda samverkansregeln ger uttryckför arbetsmarknadsparternas gemensamma och särskilda ansvar förlönefrågorna. Utskottet tillade att det förhållandet attansvaret ligger på parterna självfallet inte utesluter att JämOi sin opinionsbildande roll initierar och deltar i diskussionerom behovet av arbetsvärderingssystem. När det gäller attövervaka lönediskriminering i individuella fall hänvisades tillden utvidgade rätten för JämO att föra talan idiskrimineringstvister. Motionen avstyrktes.Utskottet -- som även hänvisar till vad som tidigare i dettabetänkande anförts om -- står fast viddetta och avstyrker även det nu behandlade motionsyrkandet iA806.Andra frågor med anknytning till diskrimineringsförbudenYlva m.fl. (fp) yrkar i motion A807 attjämställdhetslagen EG-anpassas bl.a. vad gäller indirektdiskriminering.Med anledning av detta yrkande vill utskottet erinra om attden nya lagen uttryckligen omfattar såväl direkt som indirektdiskriminering. I 15§ definieras könsdiskrimineringsom ett missgynnande under sådana omständigheter attmissgynnandet har ett direkt eller indirekt samband med denmissgynnades könstillhörighet. De enskildadiskrimineringsförbuden bygger på denna definition. Innebördenav begreppet indirekt diskriminering ansluter enligt förarbetenatill vad som gäller inom EG (prop. 1990/91:113 s. 80).Med konstaterande att lagen således redan är EG-anpassad idetta hänseende avstyrker utskottet det nu behandlademotionsyrkandet.Annika () efterlyser i motion A801 skydd mot indirektkönsdiskriminering genom missgynnande av föräldralediga vidupprättande av turordningsavtal vid uppsägning på grund avarbetsbrist.Med anledning av detta motionsyrkande vill utskottet framhållaatt avtalsfriheten inte är oinskränkt i fråga omturordningsavtal vid arbetsbristuppsägning. I den mån en sådanöverenskommelse skulle anses diskriminerande eller stridande motgod sed kan den angripas rättsligt. Några särskilda regler avdet slag som motionären efterlyser kan därför enligt utskottetsmening inte anses behövliga.Av nu angivna skäl avstyrks motion A801.Frågan om ekonomiskt skadestånd vid överträdelse avdiskrimineringsförbudet vid anställning har behandlats avutskottet under en följd av år, senast i betänkandet medanledning av förslaget om ny jämställdhetslag. Att tanken påersättning för ekonomisk skada avvisats hänger samman med denrättsliga komplikation som kan uppstå om flera anser sigdiskriminerade genom ett och samma anställningsbeslut. Saken harutvecklats ingående i förarbetena till den gamlajämställdhetslagen (prop. 1978/79:175 s. 67 ff.)När nu tar upp frågan i sin motion A707 syftarman på den nya regeln i 17§ jämställdhetslagen. Enligt dennabestämmelse föreligger otillåten könsdiskriminering, närarbetsgivaren vid anställning eller likartade situationer utsernågon framför någon annan av motsatt kön som har likvärdigaförutsättningar för arbetet eller motsvarande.