bet · GG01JuU5 · 1992-11-03 00:00:00 — I detta betänkande behandlar utskottet olika straffrättsligafrågor som väckts genom motioner under den allmänna motionstidenåren och 1992. Utskottet avstyrker samtligamotionsyrkanden.Två reservationer (s och nyd) har fogats till betänkandet. Motion väckt under allmänna motionstiden 19911990/91:Ju821 av m.fl. (c) vari yrkas14. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om behovet av ökade möjligheter attomhänderta berusade personer på allmän plats.Motioner väckta under allmänna motionstiden 19921991/92:Ju601 av () vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om förtydligande av hela nödvärnsrätten.1991/92:Ju602 av () vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om översyn av de straffrättsliga reglerna omansvar för medverkan vid brott.1991/92:Ju603 av och () vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om en översyn av regler vadgäller medverkandeansvar samt om en översyn av lagen omersättning vid frihetsinskränkningar.1991/92:Ju609 av m.fl. (s) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om en utvidgning av nödvärnsrätten.1991/92:Ju611 av och () variyrkas att begär att regeringen skyndsamt tar initiativtill en översyn av och så att deoklarheter som kommit fram kring domen i "Lindomefallet"undanröjs.1991/92:Ju614 av och tredje vice talman () vari yrkas att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförts om översyn avbrottsbalken och rättegångsbalken.1991/92:Ju615 av () vari yrkas1. att beslutar att möjligheten att utdöma livstidsfängelse avskaffas,2. att beslutar att alla fängelsestraff som utdömsdärmed skall vara tidsbestämda.1991/92:Ju617 av och ()vari yrkas att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om kriminalisering av särskildatrolöshetsbrott.1991/92:Ju619 av m.fl. (nyd) vari yrkas1. att beslutar om sådan ändring i ochannan strafflagstiftning att det klart framgår att detgrundläggande motivet för strafflagstiftningen ärallmänpreventionen,2. att hos regeringen begär sådan ändring ibrottsbalken att allmänpreventionen sätts främst och sålundatillmäts överordnad betydelse vid dömande verksamhet i enlighetmed vad som anförts i motionen.1991/92:Ju625 av m.fl. (nyd) vari yrkas1. att hos regeringen begär förslag till sådanändring i lagstiftningen att det fulla ämbetsmannaansvaret återinförs.1991/92:Ju629 av m.fl. (s) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att frågan om ersättande av livstidsstraffetmed tidsbestämt straff blir föremål för ny utredning.1991/92:Ju631 av () vari yrkas att riksdagenhos regeringen begär en översyn av straffbestämmelserna förmisshandel i enlighet med vad som anförts i motionen.1991/92:Ju634 av () vari yrkas attriksdagen hos regeringen begär förslag till en lagändring sominnebär att det skulle betraktas som mordförsök att medvetetöverföra hiv-smitta.1991/92:Ju812 av och ()vari yrkas att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om åtgärder mot snatteri.1991/92:Ju817 av och (nyd)vari yrkas1. att hos regeringen begär förslag om att ökadekrav ställs på strafflagstiftningens klarhet, tydlighet ochkonsekvens,2. att hos regeringen begär förslag om att straffenför grova våldsbrott skärps,3. att hos regeringen begär förslag om att straffenskärps även för ringa narkotikabrott,4. att hos regeringen begär förslag om att strängarestraff lagstiftas för återfallsförbrytare,8. att hos regeringen begär förslag om att 3 kap. 5och 6§§ ändras enligt vad som i motionen anförts.1991/92:Ju830 av () vari yrkas att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförtsom möjligheten att vidta ändringar i lagen (1974:515) omersättning vid frihetsinskränkning.1991/92:Ju833 av m.fl. (s) vari yrkas9. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om användningen av fängelsestraff,10. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om utvecklandet av alternativa påföljder tillfängelsestraff,11. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om ökad användning av böter, villkorlig domoch skyddstillsyn i förening med särskilda föreskrifter,13. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om en samlad översyn av den straffrättsligalagstiftningen,28. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om ökad användning av ordningsbot ochstrafföreläggande samt avkriminalisering av brott. Misshandel m.m.MotionernaI motion Ju817 hemställs om skärpta straff för våldsbrottsåsom misshandel. Motionärerna anför att misshandel som inte ärbagatellartad normalt bör medföra fängelse.I motion Ju631 begärs en översyn av bestämmelserom misshandel. Motionären anser att påföljden för misshandelnormalt bör vara fängelse och att gränsdragningen mellan olikagrader av misshandel behöver ses över.BakgrundBestämmelserna om misshandel i 3 kap. 5 och 6 §§ (BrB) antogs av (prop. 1962:10, 1LU1962:42--43). Genom en ändring i ett lagstiftningsärende år1987, som gällde gränsdragningen mellan misshandel och grovmisshandel, fick 6 § sin nuvarande lydelse (prop. 1987/88:14,JuU16, rskr. Regleringen innebär följande.Den som tillfogar annan person kroppsskada, sjukdom ellersmärta eller försätter honom i vanmakt eller annat sådanttillstånd skall dömas för misshandel. Straffet är fängelse ihögst eller, om brottet är ringa, böter (5 §).För grov misshandel är straffet fängelse, lägst ett och . Vid bedömande huruvida brottet är grovt skall särskiltbeaktas om gärningen var livsfarlig eller om gärningsmannentillfogat svår kroppsskada eller allvarlig sjukdom eller eljestvisat särskild hänsynslöshet eller råhet (6 §).Vissa former av misshandel anses, såsom anförs i propositionen(1987/88:120 s. 100) om straffmätning och påföljdsval m.m.,motivera fängelse trots att brottet inte har ett särskilt högtstraffvärde. I ärendet anförde justitieministern attpresumtionen vid sådana brott är för fängelse och att det börföreligga särskilda skäl för att en icke frihetsberövandepåföljd skall väljas. hade ingen annan uppfattning.Högsta domstolen () har i flera rättsfall medhänvisning till de nya bestämmelserna om straffmätning ochpåföljdsval uttalat att utgångspunkten bör vara attmisshandel av normalgraden medför fängelsestraff (se NJA I 1990s. 84 I och II och s. 521 samt 1991 s. 438). I de bådaförstnämnda avgörandena, som kom att kritiseras avVåldskommissionen i betänkandet (SOU 1990:29 s. 104 f) Våld ochbrottsoffer, fann HD likväl med hänsyn till omständigheternaskäl att välja icke frihetsberövande påföljd. I de följande bådaavgörandena bestämde HD däremot påföljden till fängelse.I sammanhanget kan nämnas att i sittbetänkande (s. 95 f) anförde att längre fängelsestraff inte kanantas påverka våldsbrottsligheten i stort. Kommissionenförordade därför inte heller att fängelsetiderna generelltförlängs men föreslog att längre strafftider bör övervägas vidåterfallsbrottslighet. Kommissionen betonade att skyddsaspekteninte får negligeras när det är fråga om upprepadvåldsbrottslighet.Straffskalorna i BrB är föremål för en översyn inomJustitiedepartementet med anledning av Fängelsestraffkommitténsbetänkande (SOU 1986:13--15) Påföljd för brott, och i enlagrådsremiss har regeringen föreslagit skärpta straffför vissa brott, bl.a. misshandel. En proposition kan förväntasunder innevarande riksdagsår.Vidare pågår inom en undersökning avstraffmätningspraxis vid vissa grövre våldsbrott i syfte bl.a.att utröna om det finns behov av skärpta påföljder.Utskottet har tidigare (1990/91:JuU21 s. 11 f) avstyrktmotionsyrkanden liknande de nu aktuella med hänvisning till attdet pågående beredningsarbetet i bör avvaktas.ÖvervägandenUtskottet anser alltjämt att det pågående beredningsarbetetbör avvaktas och avstyrker bifall till motionerna Ju631 ochJu817 i nu behandlade delar.Spridning av hivsmittaMotionenI motion Ju634 begärs en lagändring av innebörd att det skallbedömas som mordförsök att avsiktligt överföra hivsmitta till enannan person.BakgrundHivinfektion är enligt 3 § smittskyddslagen (1988:1472) enanmälningspliktig samhällsfarlig sjukdom. Den som smittas medhivvirus är skyldig att följa av läkare meddeladeförhållningsregler för att hindra vidare smittspridning. Virusetsprids i första hand vid sexuellt umgänge eller genomblodprodukter. På läkarvetenskapens nuvarande ståndpunkt måstesjukdomen anses dödlig; något botemedel finns inte.I BrB finns flera bestämmelser som tar sikte bl.a. påöverförande av smitta. Det gäller 3 kap. 5 och 6 §§ ommisshandel och grov misshandel, 3 kap. 8 § om vållande tillkroppsskada eller sjukdom samt 3 kap. 9 § om framkallande avfara för annan. Även 13 kap. 7 § om spridande av gift ellersmitta och 13 kap. 9 § om vårdslöshet med gift eller smittämnekan tänkas bli tillämpliga.I en dom , DB 113, dömde Stockholmstingsrätt en hivsmittad man -- förutom för grov våldtäkt -- förgrov misshandel bestående i att han uppsåtligen misshandlat enkvinna genom att smitta henne med hiv. Påföljden bestämdes tillfängelse , och kvinnan tillerkändes skadestånd med700 . fastställde i dom , DB97, tingsrättens domslut. HD meddelade inte prövningstillstånd.I ett annat avgörande som har publicerats i Rättsfallsreferatfrån hovrätterna (RH 1989:116) dömdes en hivpositiv man förvåldtäkt som bedömdes som grovt brott med hänsyn till att mannenmed vetskap om att han var smittbärare genomförde samlag utanatt använda skyddsmedel med påföljd att den våldtagna kvinnanriskerade en synnerligen allvarlig sjukdom. Vid tiden förrättegången kunde ännu inte uteslutas att kvinnan hade smittatsav hivvirus. Gärningsmannen dömdes till fängelse ochutvisning samt ålades att betala skadestånd till kvinnan med100 . HD meddelade inte prövningstillstånd.ÖvervägandenDet finns som framgått av det ovanstående flera bestämmelser iBrB som, alltefter omständigheterna i det enskilda fallet, kanbli tillämpliga vid spridning av hivsmitta. Gällande rätt gersålunda, anser utskottet, tillräckliga möjligheter att bestraffaolika förfaranden som medför att sådan smitta sprids. Utskottetavstyrker bifall till motion Ju634.SnatteriMotionenI motion Ju812 begärs åtgärder mot snatteri. Motionärernaanför att den beloppsgräns vid vilken stöld bedöms som snatteriav domstolarna bör avskaffas, att det inte bör finnas någotlägsta värde på det tillgripna som medför åtalsunderlåtelse försnatteri samt att böter för brottet bör erläggas direkt påplatsen. I sistnämnda hänseende begärs alltså ett system medordningsbot vid snatteri.BakgrundUtskottet har vid upprepade tillfällen prövatliknande motionsönskemål (se JuU1986/87:6 och 21,JuU1987/88:39, 1989/90:JuU16 och 23 samt 1990/91:JuU10).Utskottet har sammanfattningsvis avstyrkt motionsyrkandena medhänvisning till pågående utredningsarbete m.m.När det gäller gränsen mellan stöld och snatteri har utskottetbl.a. strukit under att det inte enbart är värdet på dettillgripna som inverkar på frågan om hur en gärning skallbedömas. Andra omständigheter vid gärningen, t.ex.tillvägagångssättet, inverkar också.Det kan här nämnas att HD (NJA I 1990 s. 743) ansett attvärdegränsen lämpligen synes kunna dras vid ett värde avomkring 800kr när inte övriga omständigheter ger anledningtill annan bedömning.Beträffande åtalsunderlåtelse för bagatellartade snatterier avengångsnatur gäller enligt Riksåklagarens allmänna råd (RÅC1 105:17) en värdegräns om . I de allmänna råden betonasemellertid att bedömningen inte skall ske främst utifrån dettillgripnas värde. Andra omständigheter som skall beaktas ärbl.a. om den misstänkte använt hjälpmedel eller samarbetat medandra personer.Här kan nämnas att Riksåklagaren har beslutat att underinnevarande höst genomföra en landsomfattande aktion motbutikstillgrepp. Under aktionen kommer handläggningen avbutikstillgrepp att prioriteras. Rapporteftergift ochåtalsunderlåtelse kommer att lämnas endast undantagsvis.Resultatet av aktionen skall utvärderas.En förutsättning för ordningsbot är enligt 48 kap. 13 §rättegångsbalken att det för brottet endast är stadgatpenningböter. Med de nuvarande reglerna kan således ordningsbotinte ifrågakomma vid snatteri, då straffskalan för detta brottinnehåller såväl böter som fängelse.Åklagarutredningen -90 har i sitt betänkande (SOU 1992:61) Ettreformerat åklagarväsende, som är på remiss,behandlat frågor såväl om åtalsunderlåtelse som om en utvidgningav ordningsbotsinstitutet. Sammanfattningsvis har utredningeninte funnit anledning att föreslå någon ändring av reglerna föråtalsunderlåtelse. Däremot tar utredningen ställning för enordning som innebär att det blir möjligt att ge föreläggande omordningsbot vid snatteri.ÖvervägandenSom utskottet har strukit under skall frågan om engärning skall bedömas som stöld eller som snatteri bedömas medhänsynstagande till samtliga omständigheter vid gärningen.Värdet på det tillgripna är en sådan omständighet. Detsaknas enligt utskottets mening skäl att ändra på denna ordning.När det gäller bestämmelserna om åtalsunderlåtelse ochföreläggande av ordningsbot bör, anser utskottet, den fortsattaberedningen av de förslag som framlagts av Åklagarutredningen-90 avvaktas. Utskottet avstyrker bifall till motion Ju812.Ringa narkotikabrottMotionenI motion Ju817 begärs skärpt straff för ringa narkotikabrott.BakgrundEnligt 2 § narkotikastrafflagen (1968:64) är straffet förringa narkotikabrott böter eller fängelse . Isamma lagrum finns en särskild reglering vid eget bruk avnarkotika.I betänkandet (1990/91:JuU32 s. 16 f) Narkotikabrottslighet,till vilket här hänvisas, finns en närmare redogörelse förlagstiftningen och tidigare utskottsbehandling när det gällerpåföljden för narkotikabrott.I departementspromemorian (Ds 1992:19) Åtgärder mot bruk avnarkotika samt ringa narkotikabrott behandlas avgränsningenmellan ringa narkotikabrott och brott av normalgraden. Ipromemorian läggs fram förslag som bl.a. syftar till enrestriktivare tillämpning av bestämmelserna om ringanarkotikabrott och en mer differentierad påföljdspraxis viddetta brott. Ärendet är föremål för beredning inomJustitiedepartementet, och regeringen har beslutat om enlagrådsremiss, i vilken det föreslås ändringar i den riktningsom begärs i motionen. En proposition kan förväntas underinnevarande riksdagsår.ÖvervägandenI det angivna beredningsläget saknas det anledning för någotriksdagens ställningstagande nu i frågan om påföljden för ringanarkotikabrott. Utskottet avstyrker bifall till motion Ju817 inu behandlad del.TjänstefelMotionenI motion Ju625 begärs en utvidgning av straffansvaret förtjänstefel i 20 kap. 1 § BrB.BakgrundBestämmelserna om straffrättsligt ansvar för offentligtanställda tjänstemän har genomgåttgenomgripande förändringar. Före den s.k.ämbetsmannaansvarsreformen gällde ett långtgåendesärskilt straffrättsligt ansvar för offentligt anställdatjänstemän. För i princip varje fel eller försummelse i tjänstenkunde ansvar för i vart fall tjänstefel utdömas. Utöver destraffrättsliga reglerna gällde bestämmelser om disciplinstraff,bl.a. suspension och avsättning.Genom ämbetsmannaansvarsreformen (prop. 1975:78, JuU22, rskr.212) avskaffades den ordningen och ersattes med regler sombyggde på principen att särskilda straffrättsliga ansvarsreglerborde gälla endast i den mån det var motiverat på grund av denoffentliga verksamhetens särart. Företeelser som inte på någotprincipiellt sätt skilde sig från vad som kunde förekomma på denprivata arbetsmarknaden skulle alltså bestraffas som där, dvs. iregel genom ett disciplinärt förfarande. Detta innebar attstraffrättsligt ansvar för lindrigare förseelser i tjänsten iprincip avskaffades och ersattes av ett disciplinärt ansvar. Försärskilt straffvärda beteenden fanns dock straffansvar kvarbl.a. för myndighetsmissbruk och -- vid grov oaktsamhet --vårdslös myndighetsutövning. Genom reformen avskaffades också desärskilda ämbetsstraffen suspension och avsättning.Denna ordning kom att kritiseras, främst därför att denalltför mycket inskränkte det straffbara området, och år 1989gjordes lagändringar som ånyo utvidgade det straffrättsligatjänsteansvaret för offentligt anställda (prop. 1988/89:113,JuU24, rskr. ändrades brottsrubriceringen tilltjänstefel resp. grovt tjänstefel.I samband med behandlingen av propositionen om det utvidgadeämbetsmannaansvaret anförde utskottet (bet. s. 9 och 15) att detinte kunde ställa sig bakom de önskemål om en ytterligareutvidgning av straffansvaret som förespråkades i vissa motioner.Samtidigt uteslöt utskottet inte att det kunde finnas anledningatt se över omfattningen av straffansvaret, och utskottetförordade en samlad översyn under medverkan av parlamentarikerefter det att vissa andra utredningar avslutat sitt arbete mednärliggande frågor. Vad utskottet uttalat om behovet av enöversyn gav som sin mening regeringen till känna(rskr. 312).Utskottet har därefter i ett senare ärende (1990/91:JuU22 s.6) anfört att det saknar anledning att frångå sitt tidigareställningstagande.Det utredningsarbete som utskottet hänvisade till i 1989 årsärende kommer enligt vad utskottet inhämtat att avslutas undervåren 1993.ÖvervägandenDen kommande översynen av omfattningen av straffansvaret föroffentligt anställda tjänstemän bör inte föregripas av riksdagenmed något uttalande i anledning av motion Ju625. Utskottetavstyrker bifall till motionen i här behandlad del.TrolöshetsbrottMotionenI motion Ju617 begärs en översyn av lagstiftningen omtrolöshetsbrott i syfte att utvidga det straffbara området genomatt under bestämmelserna om trolöshet föra in också vissa andraförfaranden som präglas av svek, t.ex. när jämställdakompanjoner är trolösa mot varandra eller när en huvudman ärtrolös mot en underställd.BakgrundBrB:s systematik beträffande förmögenhetsbrotten innebär ihuvuddrag att i 8 kap. om stöld, rån och andra tillgreppsbrottoch i 9 kap. om bedrägeri och annan oredlighet upptagits brottsom utgör angrepp på annans maktsfär -- i 8 kap. med fysiskamedel och i 9 kap. med psykiska sådana -- medan i 10 kap. omförskingring och annan trolöshet samlats brott somkarakteriseras av att de utgör missbruk av den egna maktsfären.De särskilda borgenärsbrotten återfinns i 11 kap.För brotten i 10 kap. är utmärkande att gärningen begås i ensituation som ställer särskilda krav på lojalitet. Enförutsättning för ansvar enligt kapitlet är sålunda i principatt gärningsmannen intar vad som brukar kallas enförtroendeställning. Inom 10 kap. görs skillnad mellan brott sominte endast innebär skada för huvudmannen utan även förgärningsmannen (förskingring) och sådana brott som endastinnebär skada för huvudmannen (trolöshet mot huvudman).Bakgrunden till kriminaliseringen av trolöshet mot huvudman äratt det inte ansetts kunna komma i fråga att allmäntstraffbelägga avtalsbrott. Men det har ansetts att den somsviker en kontrahent i ett avtalsförhållande, som utmärks av atthan visats ett särskilt förtroende rörande ekonomiskaangelägenheter eller kvalificerade tekniska uppgifter, skiljersig från andra löftesbrytare i sådan utsträckning att han böranses straffvärd, om han genom sin särskilda ställning skadarsin kontrahent i ekonomiskt hänseende (se förarbetena till 1942års strafflagsrevision, NJA II 1942 s. 461 f).Gärningar som inte innebär ett missbruk av en sådanförtroendeställning som förutsätts för ansvar enligt 10 kap. BrBfår alltså bedömas enligt andra bestämmelser. Ansvar kan t.ex.komma i fråga för bedrägeri eller oredligt förfarande. Härtillkommer att förfaranden som inte ansetts straffvärda likväl kanligga till grund för civilrättslig skadeståndsskyldighet, t.ex.på grund av avtalsbrott. I sammanhanget bör också nämnas detsärskilda straffansvaret enligt lagen (1990:409) om skydd förföretagshemligheter.ÖvervägandenEnligt utskottets mening har bestämmelserna i omtrolöshetsbrott ett väl avgränsat tillämpningsområde.Förfaranden av det slag som omnämns i motionen och som inteutgör trolöshetsbrott torde kunna beivras med stöd av andrabestämmelser i bl.a. . Utskottet avstyrker bifalltill motion Ju617.FylleriMotionenI motion Ju821 efterfrågas en ordning som innebär att straffetför fylleri återinförs.BakgrundFöre var fylleri straffbart. Enligtdåvarande 16 kap. 15 § BrB kunde den som på allmän platsuppträdde berusad av starka drycker, så att det framgick av hansåtbörder eller tal, dömas för fylleri till böter.Bestämmelsen upphörde att gälla . Då träddei stället lagen (1976:511) om omhändertagande av berusadepersoner m.m. (LOB) i kraft (prop. 1975/76:113, JuU37, rskr.351). Enligt LOB får den som är så berusad att han inte kan tahand om sig själv eller annars utgör en fara för sig själv ellernågon annan omhändertas av polisman. Lagen är dock intetillämplig på den som anträffas i sin egen eller annans bostad.Den omhändertagne skall friges så snart det kan ske.Omhändertagandet får normalt inte överskrida åtta timmar.Härutöver stadgas i 13 § polislagen (1984:387) att om någongenom sitt uppträdande stör den allmänna ordningen eller utgören omedelbar fara för denna, får en polisman, när det ärnödvändigt för att ordningen skall kunna upprätthållas, avvisaeller avlägsna honom från ett visst område eller utrymme. Omsådan åtgärd är otillräcklig för att det avsedda resultatetskall uppnås, får personen omhändertas tillfälligt.Med stöd av allmänna ordningsstadgan kan införas bestämmelseri lokal ordningsstadga som begränsar tillåtligheten avalkoholförtäring utomhus. Som exempel kan nämnas att den lokalaordningsstadgan för innehåller en bestämmelse omatt rusdrycker inte får förtäras på allmän plats eller KungligaDjurgården annat än i samband med tillåten utskänkning av sådanadrycker. Den som överträder detta förbud straffas medpenningböter eller böter. En liknande reglering föreslås i denremiss om en ordningslag som granskas i Lagrådet.I 1976 års ärende anfördes att för den som uppträder störandei berusat tillstånd kan också straffrättsligt ansvar för bl.a.ofredande och förargelseväckande beteende komma i fråga (prop.s. 43 och 79 f och bet. s. 17). Det kan dock i sammanhangetanmärkas att i rättspraxis (NJA I 1981 s. 1010) har enbart detförhållandet att någon dricker sprit på allmän plats i andrasåsyn inte ansetts utgöra förargelseväckande beteende.I 1976 års ärende uttalade utskottet vidare (bet. s. 16 f) attdet fick anses klarlagt att straffbestämmelserna om ansvar förfylleri inte var ägnade att motverka alkoholmissbruk eller atthindra berusade personer att uppträda på allmänna platser. Föratt bekämpa alkoholmissbruket i ett modernt samhälle borde manenligt utskottets mening använda sig av andra metoder änbestraffning, framför allt förebyggande upplysningsverksamhetsamt vård av dem som blivit alkoholmissbrukare. Utskottetanförde vidare att lagföringen utgjorde en inte oväsentligbelastning på rättsvårdens samlade resurser. Utskottet sågdärför med tillfredsställelse att regeringen lade fram ett sedanlänge önskat förslag om fylleristraffets avskaffande.Våldskommissionen diskuterade i sitt betänkande (SOU 1990:92)Våld och brottsoffer, om fylleristraffet borde återinföras, menfann att övervägande skäl talade för att så inte borde ske.Däremot ansåg kommissionen att bestämmelserna omförargelseväckande beteende i 16 kap. 16 § BrB bordeomformuleras så att deras räckvidd när det gäller berusadepersoners uppträdande skulle framgå tydligare.Våldskommissionens synpunkter på den straffrättsligabehandlingen av berusning har tagits upp i promemorian (Ds1992:19) Åtgärder mot missbruk av narkotika samt ringanarkotikabrott. I promemorian anförs att berusning som sådaninte bör kriminaliseras och att de störande beteenden somVåldskommissionens förslag tar sikte på i stor utsträckningredan torde vara straffbara som förargelseväckande beteende.