bet · GF01JuU26 · 1992-05-12 00:00:00 — Inkomstgräns för allmän rättshjälp, m.m. I detta betänkande behandlar utskottet ett regeringsförslag omlagstiftning rörande en sänkning av den övre inkomstgränsen förrätt till allmän rättshjälp.Utskottet avstyrker regeringens förslag. I denna del har tvåreservationer (m, fp, c, kds) fogats till betänkandet.I betänkandet behandlar utskottet också ett antalmotionsyrkanden om olika rättshjälpsfrågor. Idetta hänseende har ett särskilt yttrande (kds) fogats tillbetänkandet. Genom proposition 1991/92:159 har regeringen() föreslagit att anta ett ipropositionen framlagt förslag till lag om ändring irättshjälpslagen (1972:429).Propositionens huvudsakliga innehåll redovisas på s. 7.I samband med propositionen behandlar utskottet sju medanledning av propositionen väckta motioner samt yrkanden imotioner som väckts under den allmänna motionstiden i år.Motionsyrkandena redovisas på s. 4 f.Lagförslaget har följande lydelse. Motioner väckta med anledning av propositionen1991/92:Ju10 av () vari yrkas1. att avslår proposition 1991/92:159 i sin helhet,2. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att de ursprungliga syftena medrättshjälpen fortfarande har giltighet.1991/92:Ju11 av och (-) variyrkas att avslår proposition 1991/92:159.1991/92:Ju12 av m.fl. (nyd) vari yrkas attriksdagen avslår förslaget till lag om ändring irättshjälpslagen.1991/92:Ju13 av () vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om en sänkning av den övre inkomstgränsen förrätt till allmän rättshjälp från sju basbelopp till fembasbelopp,2. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om höjd egenavgift för rättshjälp.1991/92:Ju14 av och () variyrkas att avslår proposition 1991/92:159.1991/92:Ju15 av () vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om behovet av uppföljning av beslut om denföreslagna inkomstgränsen för allmän rättshjälp.1991/92:Ju16 av m.fl. (s) vari yrkas1. att avslår proposition 1991/92:159,2. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om en samlad översyn av rättshjälpen.Motioner väckta under den allmänna motionstiden 19921991/92:Ju412 av och () variyrkas att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om övre inkomstgräns för rätt till allmänrättshjälp samt om rättshjälpsavgifter.1991/92:Ju413 av m.fl. (v) vari yrkas attriksdagen hos regeringen begär en utredning med uppgift att göraen översyn av rättshjälpslagen i enlighet med vad som anförts imotionen.1991/92:Ju707 av m.fl. (s) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om rättegångsbiträde vid mål utomlands.1991/92:Ju709 av m.fl. (m) vari yrkasatt hos regeringen begär förslag till sådan ändring irättshjälpslagen att inskränkningen vad avser bodelning mellanmakar avskaffas.1991/92:Ju710 av () vari yrkas att somsin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts omkunskapskrav för offentliga biträden i mål och ärenden enligtLVU.1991/92:Ju833 av m.fl. (s) vari yrkas29. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om rättshjälpens utformning.1991/92:L804 av och andre vice talmanChrister Eirefelt (fp) vari yrkas3. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om utvidgad rättshjälp vidimmaterialrättsliga tvister.1991/92:Sf619 av m.fl. (v) vari yrkas13. att hos regeringen begär förslag om sådanändring av rättshjälpslagen att beslutanderätten i dessa ärendeni enlighet med vad som anförts i motionen återförs tillrättshjälpsmyndigheten. InledningAllmäntÅr 1972 beslutade om en genomgripande reform avsamhällets rättshjälp. Reformen regleras främst irättshjälpslagen (1972:429; RHL), som trädde i kraft den 1 juli1973 (prop. 1972:4, JuU12, rskr. Syftet med reformen varatt tillgodose enskildas behov av bistånd i rättsligaangelägenheter.Rättshjälp lämnas enligt RHL i fyra skilda former: allmänrättshjälp, rättshjälp åt misstänkt i brottmål (bl.a. genomoffentlig försvarare), rättshjälp genom offentligt biträde ochrådgivning.Två grundläggande krav ställdes upp för samhällets rättshjälp.Det ena var att rättshjälp skall utgå där behov av rättshjälpföreligger. Det andra var att ingen av ekonomiska skäl skallvara förhindrad att ta till vara sina rättsliga intressen; dockatt den rättssökande i allmänhet skall efter förmåga bidra tillkostnader för rättshjälpen. I enlighet härmed innehåller RHL ettsystem med inkomstrelaterade avgifter som betalas av denrättssökande. För rättshjälp genom offentligt biträde utgår dockinte någon avgift.RHL har ändrats . En större reformgenomfördes (prop. 1978/79:90, JuU30, rskr. 268), dådomstolar och vissa andra myndigheter fick vidgade befogenheteratt besluta i rättshjälpsfrågor som antaleträttshjälpsnämnder minskades från sex till fyra.Därefter har vidtagits en rad ändringar i RHLbl.a. i syfte att minska statens kostnader för rättshjälpen.Till grund för flera av ändringarna låg förslag avrättshjälpsutredningen (Ju 1975:09) och rättshjälpskommittén (Ju1982:01).Åren 1981 och 1982 höjdes avgifterna i rättshjälpssystemet(prop. 1980/81:20, JuU17, rskr. 65; prop. 1981/82:28, JuU19,rskr. med den sist nämnda höjningen slopadesmöjligheterna till rättshjälp i vissa typer av ärenden. Senareår 1982 begränsades också möjligheterna att i vissa fall fårättshjälp innan ett s.k. pilotfall avgjorts (prop. 1981/82:28,JuU52, rskr. undantogs fastighetstvister frånområdet för allmän rättshjälp och möjligheterna till biträde ibodelningsärenden begränsades som det infördes en nyavgift (tilläggsavgift) vars storlek är beroende avbiträdesarvodet (prop. 1982/83:61, JuU19, rskr. 172).Den 1 juli 1988 trädde omfattande ändringar i RHL i kraft.Ändringarna innebar bl.a. att möjligheterna till rättshjälputvidgades genom sänkta avgifter och höjd inkomstgräns. Ilagstiftningsärendet (prop. 1987/88:73, JuU21, rskr. 193)beslutade även att uppdra åt regeringen att ökamöjligheterna till allmän rättshjälp i fastighetstvister ochpatientskadeärenden. Ändringar i sist nämnda avseendenbeslutades av (prop. 1988/89:117, JuU19, rskr.259). ändrades administrationen av rättshjälpen.Domstolens befattning med rättshjälpsfrågor skulle upphöra i ochmed att den rättsliga angelägenheten avgjordes. Fastställande avavgifter, avräkning med den rättssökande och andra uppgifter avadministrativ karaktär görs numera av en särskild myndighet medanvändning av ADB-teknik. Denna myndighet,rättshjälpsmyndigheten, ersatte de tidigare regionalarättshjälpsnämnderna. Myndighetens beslut kan överklagas till ensärskild nämnd, rättshjälpsnämnden.Allmän rättshjälp lämnas i princip i varje rättsligangelägenhet där behov föreligger och rättshjälp inte skall utgåi någon annan form. Sådan rättshjälp innebär att staten betalarden rättssökandes egna kostnader i ärendet, bland dem denviktigaste, kostnaden för juridiskt biträde.Rätten till allmän rättshjälp har alltsedan RHL:s tillkomstbegränsats av att den rättssökandes beräknade årsinkomst intefår överstiga ett visst belopp. Fram till varinkomstgränsen knuten till basbeloppet enligt lagen (1962:381)om allmän försäkring. Den som hade en beräknad årsinkomst somöversteg åtta gånger basbeloppet kunde då inte komma i fråga förallmän rättshjälp. I samband med ändringar i RHL (prop.1982/83:61, JuU19, rskr. 172) upphävdes kopplingen tillbasbeloppet bl.a. av besparingsskäl och inkomstgränsen bestämdestill ett fast belopp, . Det förutsattes attinkomstgränsen i stället skulle omprövas allteftersomförändringar i penningvärdet motiverade det. Någon sådanomprövning skedde dock inte förrän genom 1988 årsrättshjälpsreform (prop. 1987/88:73, JuU21, rskr. Dåhöjdes inkomstgränsen till ett belopp som motsvarar sju gångerdet basbelopp som gällde året innan rättshjälp begärs, dvs.räknat basbelopp 225 400 kr.I maj 1991 fick av regeringen i uppgiftatt utvärdera rättshjälpens effektivitet. I uppdraget ingickbl.a. att analysera kostnadsutvecklingen och möjligheterna attnedbringa samhällets kostnader för rättshjälpen. Uppdragetredovisades i en rapport (F1992:6). Rapporten ligger till grund för den nu föreliggandepropositionen.Företrädare för , rättshjälpsmyndigheten,, , SverigesAdvokatsamfund och statskontoret har beretts tillfälle att lämnasynpunkter på ett utkast till propositionen.Statens kostnader för rättshjälpen m.m.Vid behandlingen av årets budgetproposition (prop. 1991/92:100bil. 3, s. 133, JuU19, rskr. 183) anvisade /93 till anslaget Rättshjälpskostnader ettförslagsanslag på , vilket var en minskning med40 . i förhållande till beräkningar.Minskningen tog sikte på de besparingar som kunde följa av ibudgetpropositionen aviserade åtgärder i fråga om inkomstgränservid allmän rättshjälp, rättshjälpsavgifter och taxor.Propositionens huvudsakliga innehållI propositionen föreslås att den övre inkomstgränsen för rätttill allmän rättshjälp sänks från nuvarande sju basbelopp tillfyra basbelopp, dvs. räknat i1991 års basbelopp.Lagändringen föreslås träda i kraft den 1 juli 1992.Utskottets övervägandenSåsom redovisas i propositionen medförde 1973 årsrättshjälpsreform betydligt större kostnader än som beräknatsunder reformarbetet. Under de år som gått har, som ovanredovisats, flera reformprojekt genomförts och fleralagändringar vidtagits bl.a. i syfte att nedbringa statenskostnader för rättshjälpen. Detta reformarbete har inte minstvarit inriktat på den allmänna rättshjälpen. Möjligheterna attfå allmän rättshjälp för personer i högre inkomstlägen harbeskurits och avgifterna har höjts. Förutsättningarna för att fåallmän rättshjälp i vissa typer av angelägenheter har skärpts.Genom reform togs möjligheterna bort att få allmänrättshjälp i vissa typer av tvister där ersättning i stället kanutgå genom försäkringar av olika slag. Å andra sidan harrättshjälpsavgifterna, dvs. de avgifter som den enskilde självskall bidra med, halverats och möjlighet återinförts förpersoner i något högre inkomstlägen att få allmän rättshjälp.1988 års rättshjälpsreform skulle vara kostnadsneutral, och degrundläggande målsättningarna för samhällets rättshjälp skullestå fast. Tanken var att de begränsade resurser som står tillbuds för statligt rättsskydd skulle koncentreras till de områdendär de bäst behövs.Riksrevisionsverket har i sin rapport analyseratkostnadsutvecklingen för åren 1986--1990. För helarättshjälpsområdet ökade kostnaderna under perioden.Mest ökade kostnaderna för rättshjälp genom offentligt biträde() och därefter kostnaderna för misstänkt i brottmål ().Den minsta ökningen hade den allmänna rättshjälpen (). Enviktig förklaring till kostnadsökningen anges vara utvecklingenav timkostnadsnormen, dvs. den beräkningsgrund som i allmänhetanvänds för att ersätta de juridiska ombuden. ökningförklarar ungefär hälften av hela kostnadsökningen.Riksrevisionsverket konstaterar också att den tid ombudendebiterar för ett ärende har ökat. En annan viktig förklaringtill kostnadsökningarna är att en kraftig ökning av antaletärenden har skett när det gäller rättshjälp genom offentligtbiträde. Detta beror enligt dels påändringar i lagstiftningen, dels på en kraftig ökning av antaletasylsökande.Av rapporten framgår vidare att haruppskattat besparingseffekterna av några möjliga åtgärder, bl.a.en sänkning av den övre inkomstgränsen. Verket lämnar ocksåolika uppslag till hur man skulle kunna uppnå ytterligarebesparingar, exempelvis genom en höjning av egenavgifterna,effektivare rutiner för omprövning av beslut om rättshjälp,omprövning av utgångspunkterna för bestämmandet av saktaxornam.m. Rapporten, som remissbehandlats, bereds förnärvarande i med sikte på en propositiontill med förslag om ytterligare besparingar pårättshjälpsområdet.Propositionen innehåller förslag om en sänkning av den övreinkomstgränsen för rätt till allmän rättshjälp från nuvarandesju basbelopp till fyra basbelopp. Förslaget innebär att enensamstående utan försörjningsbörda som söker allmän rättshjälpunder får ha en årsinkomst på högst 128 800kr. för att kunna få allmän rättshjälp, medan årsinkomsten förnästa år får uppgå till högst . Har den rättssökandeförsörjningsbörda gentemot barn höjs gränsen med ett halvtbasbelopp per barn, dvs. resp. , ochden som har två barn får alltså ha en årsinkomst om högst161000 kr. Syftet med förslaget är attåstadkomma en årlig besparing på 15 milj.kr.I motionerna Ju10, Ju11, Ju12, Ju14 och Ju16 yrkas avslag påpropositionen. Motiveringarna går sammanfattningsvis ut på atträttshjälpens grundläggande syfte skulle gå förlorat omförslaget genomförs.I motionerna Ju10, Ju412 och Ju833 begärs ett tillkännagivandeom att det ursprungliga syftet med rättshjälpen alltjämt skallgälla. Motionerna Ju16 och Ju413 innehåller begäran om en samladöversyn av rättshjälpen.Utskottet delar för sin del den uppfattning som kommit tilluttryck i propositionen, nämligen att det reformarbete somhittills ägt rum när det gäller rättshjälpen inte varittillräckligt kostnadsdämpande och att besparingar behövs.Utskottet är dock, i likhet med motionärerna, tveksamt till denväg för dessa besparingar som valts i propositionen. Det kan,som även framförts under lagstiftningsärendets beredning avdomstolsverket, rättshjälpsmyndigheten och ,ifrågasättas om inte det grundläggande syftet medrättshjälpsreformen faller om förslaget genomförs.Härtill kommer, såsom också påpekats under beredningen, attriksrevisionsverkets beräkningar bygger på undermåligt material;det sägs att uppgifterna som legat till grund för beräkningarnaär osäkra och att andelen rättshjälpstagare som kommer attuteslutas från allmän rättshjälp därför kan vara högre änriksrevisionsverkets beräkningar visar. Som påpekats kan vidareen sänkning av inkomstgränsen också medföra ökadeadministrationskostnader.Enligt utskottets synsätt kan ett genomförande av förslagetkomma att medföra en återgång till den ordning som gällde på denfria rättegångens tid, nämligen att enbart de ekonomiskt sämstställda och de som har god ekonomi kan ta till vara sinarättsliga intressen. Flertalet vanliga inkomsttagare för vilkaett rättsligt förfarande innebär avsevärda ekonomiskapåfrestningar kan komma att helt utestängas från allmänrättshjälp.Mot den nu angivna bakgrunden är utskottet inte berett atttillstyrka att antar förslaget i propositionen. redan konstaterat krävs emellertid besparingar ocheffektiviseringar inom rättshjälpsområdet, och i detta syfte börske en samlad översyn. Till grund för detta arbete bör kunnaligga och det som kan komma ut avremissbehandlingen av den. Ett riktmärke för översynen börsjälvfallet vara att det ursprungliga syftet med rättshjälpenmåste bestå.Ärendet bör sålunda återgå till regeringen för förnyadeöverväganden.Vad utskottet nu med anledning av motionerna Ju10, Ju11, Ju12,Ju14, Ju16, Ju412, Ju413 och Ju833 anfört bör ges regeringentill känna.Vid detta ställningstagande saknas skäl till någon riksdagensåtgärd med anledning av yrkandet i motion Ju15.Detsamma gäller yrkandena i motion Ju13.ÖvrigtUnder detta avsnitt behandlas några motionsspörsmål medanknytning till rättshjälpsområdet som väckts år 1992.Rättshjälp i mål utomlandsI motion Ju707 begärs ett tillkännagivande om ökademöjligheter för offer för brott utomlands att erhålla rättsligtbistånd, bl.a. i form av rättegångsbiträde.Frågor om rättsligt bistånd till brottsoffer i angelägenhetersom behandlas utomlands har uppmärksammats påolika håll. Debatten har framför allt gällt i vilkenutsträckning bistånd kan lämnas enligt rättshjälpslagen, menäven annan lagstiftning, t.ex. lagen (1973:137) om ekonomisktbistånd till svenska medborgare i utlandet m.m., haruppmärksammats när det har gällt möjligheterna till stöd ochhjälp på platsen för brottet.Riksdagen uttalade i anledning av motionsönskemål(1990/91:JuU4, res. 2, rskr. 16) att regeringen borde utredasituationen för svenska brottsoffer när det gäller ersättningför egen inställelse vid domstol utomlands, oavsett ommålsäganden för egen talan i målet eller ej, samt föradvokathjälp eller annat juridiskt stöd under rättegången. Ävenreglerna om rättshjälp för en målsägande som för talan i målutomlands borde, enligt uttalande, ses över. Siktetskulle vara inställt på en effektiv förbättring så att deifrågavarande målsägandena i görligaste mån tillförsäkras sammastöd som en målsägande vid svensk domstol.I april 1991 uttalade utskottet (1990/91:JuU27 s. 8 f) attregeringens åtgärder i saken inte var tillräckliga och att detvar nödvändigt att fortsatta åtgärder vidtogs utan dröjsmål. uttalat gav som sin mening regeringen tillkänna (rskr. 260).Inom har upprättats endepartementspromemoria (Ds 1992:24) Några brottsofferfrågor. Ipromemorian föreslås bl.a. utökade möjligheter till allmänrättshjälp åt brottsoffer i angelägenheter som prövas eller påannat sätt behandlas utom riket. En målsägande som för talan imål om brott som motsvarar brott enligt 6 kap. ,dvs. sexualbrott, skall i princip alltid kunna få allmänrättshjälp i mål om sådant brott som behandlas utomlands. Irättshjälpslagen föreslås också en helt ny paragraf, somreglerar vilka förmåner som kan utgå i utlandsärenden som rörrättsliga angelägenheter i mål om brott. Enligt gällande rättersätter rättshjälpen endast kostnader för biträde ochutomprocessuell utredning i utlandsärenden. föreslås attockså målsägandens inställelsekostnader skall kunna ersättas.Rätten till ersättning görs dock subsidiär i så måtto attkostnaderna skall ersättas endast i den mån de inte täcks avnågon försäkring eller ersätts av utländsk myndighet ellerdomstol. Enligt förslaget skall de vidgade förmånerna inteenbart gälla de målsägande som fått rättshjälp i mål omsexualbrott, utan också omfatta andra som fått allmänrättshjälp, om den rättsliga angelägenheten behandlas utomlandsoch rör mål om brott.För att stärka brottsoffrets ställning i samband med detinledande förfarandet vid brott utomlands föreslås ändringar ilagen om ekonomiskt bistånd till svenska medborgare i utlandetm.m. En i bosatt svensk medborgare, som i utlandetblivit utsatt för våldsbrott, skall sålunda enligt förslaget harätt att av svensk utlandsmyndighet få sådant ekonomiskt biståndi anslutning till brottet som behövs för att denne skall kunnata till vara sin rätt.Promemorian remissbehandlas för närvarande.Enligt utskottets uppfattning saknas det i dettaberedningsläge anledning för att nu uttala sig ianledning av motionsönskemålet. Motionen avstyrks.Rättshjälp vid bodelningMöjligheterna att erhålla allmän rättshjälp vid bodelning ärbegränsade. Enligt 8 § första stycket 7 RHL i dess lydelsefr.o.m. fordras det, för att rättshjälp skallbeviljas vid bodelning, att särskilda skäl föreligger med hänsyntill boets beskaffenhet och makarnas eller de samboendespersonliga förhållanden. I ärende om bodelning, som inte avserklander, får, enligt 20 § andra stycket RHL, biträde inteförordnas.I motion Ju709 begärs sådan ändring i RHL att begränsningenför makar att erhålla rättshjälp vid bodelning avskaffas.Utskottet har tidigare behandlat ochavstyrkt bifall till liknande motionsspörsmål (se 1990/91:JuU27s. 3 och där gjord hänvisning). hänvisade utskottettill vad chefen för uttalade i 1991 årsbudgetproposition (prop. 1990/91:100 bil. 4, s. 10). Hon anfördedå att de lagändringar som genomfördes i rättshjälpssystemet år1988 syftat till att koncentrera de resurser som fannstillgängliga för allmän rättshjälp till de områden där störstbehov av sådan rättshjälp ansetts föreligga. På en punkt --möjligheten till rättshjälp i samband med bodelning efteräktenskapsskillnad --, anförde hon, uppmärksammades efterlagändringarna en viss ojämnhet i rättshjälpsnämndernas praxissom kunde leda till mindre tillfredsställande resultat i vissafall, och efter initiativ av diskuteradesdessa frågor vid en hearing under medverkan av bl.a.advokater och rättshjälpsmyndigheterna. Hon redovisade vidareatt praxis syntes ha stabiliserats efter genomlysningen avfrågorna så att några lagändringar inte behövdes.I årets budgetproposition (prop. 1991/92:100 bil. 3, s. 14)anför chefen för att departementetfortlöpande bevakar utvecklingen när det gäller allmänrättshjälp i bodelningsärenden. Några initiativ i ämnet ansesför närvarande inte påkallade.Utskottet saknar, inte minst mot bakgrund av detstatsfinansiella läget, anledning att göra annan bedömning ochavstyrker bifall till motion Ju709.Rättshjälp till småföretagareEn näringsidkares möjlighet att erhålla allmän rättshjälp iangelägenhet som har uppkommit i hans näringsverksamhet ärenligt 8 § första stycket 3 RHL begränsad. Rättshjälp får intebeviljas om det inte finns skäl med hänsyn till verksamhetensart och begränsade omfattning, näringsidkarens ekonomiska ochpersonliga förhållanden och omständigheterna i övrigt.I motion L804 begärs utvidgade sådana möjligheter försmåföretagare vid immaterialrättsliga tvister.Utskottet har återkommande, senast , behandlatmotionsspörsmål om utvidgade möjligheter för småföretagare atterhålla rättshjälp (se 1990/91:JuU27 s. 4 och där gjordhänvisning). Utskottet har i dessa sammanhang ställt sig bakomvad chefen 1987 uttalade i sambandmed förslag till om förbättringar inomrättshjälpssystemet (prop. 1987/88:73 s. 43 och 97). Hon var då,med hänsyn till att begränsade resurser stod till buds, inteberedd att föreslå någon ändring beträffande möjligheterna förnäringsidkare att erhålla rättshjälp samt uttalade att dessaäven i fortsättningen skulle kunna beviljas rättshjälp om derasekonomiska situation var sådan att de kan jämställas medlöntagare i vanliga inkomstlägen.Enligt utskottets uppfattning saknas det anledning till ettändrat ställningstagande. Motion L804 i nu behandlad delavstyrks.Rättshjälp i utlänningsärendenRättshjälp genom offentligt biträde kan beviljas i vissa i41 § RHL särskilt angivna typer av rättsliga angelägenheter.Gemensamt för de uppräknade angelägenheterna är att de rörenskildas personliga rörelsefrihet eller kroppsliga integritet,dvs. ärenden som kan vara av synnerligen ingripande betydelseför den enskilde. Rättshjälp genom offentligt biträde beviljasendast i ett förvaltningsrättsligt mål eller ärende hos enmyndighet. Härvidlag föreligger en skillnad gentemot allmänrättshjälp, som kan beviljas även i en rättslig angelägenhet sombehandlas helt utomprocessuellt.I utlänningsärenden finns möjlighet till rättshjälp genomoffentligt biträde i de flesta av de för utlänningen mestbetydelsefulla rättsliga angelägenheterna, bl.a. avvisning ochutvisning enligt utlänningslagen (1989:529) och utvisning enligtlagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll (41 § 5--9 RHL).Beslut om rättshjälp i utlänningsärenden fattas av denhandläggande myndigheten, i de flesta fall statensinvandrarverk.I motion Sf619 begärs att beslutanderätten om rättshjälp iutlänningsärenden skall överflyttas till rättshjälpsmyndigheten.Rättshjälpsfrågorna i utlänningsärenden prövades tidigare avrättshjälpsnämnderna. I samband med antagandet av en nyutlänningslag beslutades att det skulle ankomma påstatens invandrarverk och i förekommande fall regeringen att, istället för rättshjälpsnämnderna, besluta om rättshjälp i sådanaärenden (prop. 1988/89:86, SfU19 och SfU22, rskr. 325).I lagstiftningsärendet hade flera remissinstanser (prop.1988/89:86 s. 137) uttryckt kritik mot förslaget underhänvisning till att utlänningsärendenas speciella karaktär göratt beslutanderätten i fråga om rättshjälp och offentligtbiträde bör ligga hos ett i förhållande till invandrarverketfristående organ.