bet · GG01KU2 · 1992-10-08 00:00:00 — Motionen avstyrks.När det gäller frågan om uttalanden rörande Förintelsen villutskottet understryka vikten av att värna om yttrandefrihetenoch en allmän och fri debatt. Också påståenden som allmäntuppfattas som huvudlösa och stötande måste kunna få föras fram iden allmänna debatten så länge det inte är fråga om hot ellermissaktning i sådana avseenden som anges i bestämmelsen om hetsmot folkgrupp eller om annat tryckfrihetsbrott som t.ex. förtal.Som tidigare understrukits bl.a. i förarbetena tillförtalsbestämmelsen i 5 kap. 1 § första stycket (prop. 1962:10) gäller att en vidsträckt yttrandefrihet i denoffentliga diskussionen i vårt land bör upprätthållas i såvältal som skrift och att denna yttrandefrihet är grundvalen förett fritt samhällsskick. Utskottet vill också peka på attuttalanden i samband med en eventuell översyn av bestämmelsernaom hets mot folkgrupp knappast skulle få genomslag i praxis utansamtidig ändring av bestämmelsens lydelse. Motivuttalanden iefterhand anses nämligen i princip inte kunna göras för atttjäna som ledning vid rättstillämpningen (jfr 1990/91:Ju4 s. 7).Utskottet avstyrker således även motion 1991/92:K410.När det slutligen gäller frågorna om samordning avregelsystem och ombudsmannafunktioner med syfte att motverkadiskriminering av skilda slag förutsätter utskottet att frågornablir föremål för övervägande i samband med beredningen av debetänkanden som lagts fram av Utredningen om barnombudsman,samt EDU. Enligt utskottets mening saknasmot denna bakgrund anledning för att vidta någonåtgärd med anledning av motionerna 1990/91:K502 yrkandena 1 och2 och 1991/92:K520. Motionerna avstyrks således.13. om de mänskliga rättigheterna och degrundläggande friheternaMotionernaI två motioner begärs att den europeiska konventionen ommänskliga rättigheter införlivas i svensk rätt. Enligt motion1991/92:K208 yrkande 2 av m.fl (v) ger konventionenden enskilde möjligheter att uppnå resultat som inte kan nås medhjälp av bestämmelserna till skydd för de grundläggandemänskliga rättigheterna i 2 kap. regeringsformen. Den officiellasvenska uppfattningen att svensk rätt överensstämmer medåtagandena enligt konventionen har enligt motionärerna visat sigfelaktig. Tillämpningen av konventionen ändras undan för undangenom domstolens avgöranden, vilka är omöjliga att helt förutse.Enligt motionärerna finns ingen anledning att koppla ihop fråganom införlivande av med frågan om svensktEG-medlemskap. I motion 1991/92:K215 av von der Esch m.fl.(m, nyd) begärs att frågan om förhållandet tillEuropakonventionen bryts ut från Fri- och rättighetskommitténsarbete och utreds i särskilt brådskande ordning så att lag kanutfärdas i saken senast inom ett år.Bakgrund1973 års Fri- och rättighetsutredning diskuterade ingåendefrågan om att låta de fri- och rättighetskonventioner Sverigeanslutit sig till slå igenom i svensk grundlag antingen genoms.k. inkorporation eller genom att delar av konventionernaarbetas in i svensk grundlag (SOU 1975:75 s. 98 f.). Utredningenansåg dock att det inte var en framkomlig väg att direkt anknytagrundlagens rättighetsregler till dessa konventioner utan pekadepå en rad -- bl.a. lagtekniska -- problem som en sådan metodskulle föra med sig. Man betonade dock den betydelse somkonventionerna haft för utredningsarbetet och att utredningeneftersträvat att genom grundlagsregler ge rättigheterna ettskydd som i nivå inte låg under konventionernas. Regering ochriksdag anslöt sig till utredningens åsikt i denna fråga (prop.1975/76:209, s. 85, KU56).Utskottet har därefter vid ett flertal tillfällen behandlatmotionsyrkanden med krav på införlivande av Europakonventionenom skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggandefriheterna i svensk rätt. Med hänvisning till ställningstagandet1976 har motionerna avstyrkts (KU 1985/86:5 s. 12, KU 1987/88:38s. 11, 1989/90:KU12 s. 15 f., 1990/91:KU7 s. 13). Fråganbehandlades (1991/92:KU12 s. 20) medanledning av motionsyrkanden. Utskottet hänvisade då tillöverväganden inom om att tillsätta enutredning med uppgift bl.a. att pröva lämpligheten av att ividare mån än som är fallet ge internationella konventioner,främst , motsvarighet i den svenska rätten.Utskottet framhöll att frågan kunde få ökad aktualitet genomatt räknar skyddet för grundläggande mänskligarättigheter till de allmänna rättsprinciper vilka den läggertill grund för sina avgöranden. Bl.a. mot denna bakgrund ansågsmotionsyrkandena tillgodosedda och de avstyrktes således.Utskottets bedömningRegeringen har i sina direktiv till (dir. 1991:119) hänvisat till attEuropakonventionen ingår i den s.k. EG-rätten. Ett EES-samarbeteinnebär att på de områden samarbetet gäller skallinförliva och därmed EG-rätt med svensk rätt. Enligtdirektiven bör kommittén ta ställning till det möjliga ochlämpliga i att införliva i svensk rättgenerellt sett och i så fall lägga fram de förslag som kan ansesmotiverade. Enligt utskottets mening bör resultatet avutredningens arbete nu avvaktas innan frågan om lagstiftningrörande införlivande av aktualiseras.Motionerna 1991/92:K208 yrkande 2 och 1991/92:K215 avstyrksföljaktligen.14. kontrollmaktMotionenMotion 1990/91:K205 yrkande 13 av m.fl. (fp)gäller kontrollmakt. Efter att ha berört bl.a.riksdagens revisorers och uppgifter väcksfrågan om en en statlig revision under . Vidare berörskonstitutionsutskottets nya roll i samband med granskningen avregeringen samt behovet av reformer och resursförstärkningar. Imotionen föreslås att en utredning får till uppgift att se överriksdagens hela kontrollmakt. Därvid bör även frågan om denstatliga revisionens ställning övervägas.BakgrundRiksdagens kontrollmakt ägnas ett särskilt kapitel iregeringsformen, kap. 12. Där återfinns stadganden omkonstitutionsutskottets granskning av statsrådenstjänsteutövning och regeringsärendenas handläggning, om åtal motoch straffansvar när det gäller tjänsteutövningen för dem som äreller har varit statsråd, om misstroendeförklaring, ominterpellationer och frågor, om justitieombudsmännen samt omriksdagens revisorer. De senare skall på vägnargranska statlig verksamhet. Uppgiften är till övervägande delenav förvaltningsrevisionell karaktär samt då av övergripande art.Konstitutionsutskottet (KU 1987/88:43) uttalade, i samband medbehandlingen av den på förslag grundadepropositionen (prop. 1987/88:22) om arbetsformer,bl.a. följande.Utvärdering av politiska beslut framstår i dagens samhälle somen alltmer angelägen uppgift, som det med visst fogkan hävdas att det är en av de mest försummade. Att ärsärskilt lämpad för denna uppgift är enligt utskottets meninguppenbart. Som ingen annan samhällsinstitution har riksdagenbreda kontaktytor mot det omgivande samhället. -- -- --lämplighet som utvärderingsorgan har också en annansida. utövar inte själv förvaltningsuppgifter, utom isina egna angelägenheter, och myndigheterna lyder, med några fåundantag, under regeringen. Den granskning som utförbör därför vara mer fristående från myndighetsintressen änregeringens och de övriga granskningsorganens.Riksdagens utvärdering bör vara framåtsyftande och inriktadmot att finna uppslag och idéer för framtiden. I dettasammanhang är det enligt utskottet viktigt att betona att denlednings- och samordningsfunktion som regeringen har i enparlamentarisk demokrati inte försvagas. Regeringens kontrollöver det statliga utredningsväsendet och överlagstiftningsinitiativen får ej urholkas.Beträffande den institutionella organisationen av riksdagensgranskning och utvärdering framhölls:Grundlagberedningen ansåg att kontrollmakt skullekunna stärkas genom en systematisk granskning inomriksdagsutskotten av utfallet av beslutade reformer. Utskottensgranskning skulle enligt beredningen kunna präglas av störrekontinuitet än den punktkontroll som revisorer kangöra. Beredningen förordade emellertid att särskildarevisionsinstitution skulle behållas och föreslog inte någraorganisatoriska ändringar av större betydelse i denna.Departementschefen (prop. 1973:90 s.226) instämde iberedningens synpunkter och tillfogade beträffande revisorernaatt de hade en speciell uppgift att fylla i fråga om informationoch granskning som berör flera förvaltningsgrenar ellerförvaltningen över huvud taget och som inte lämpligen kanbehandlas i de separata fackutskotten.Genom beslut av (FiU 1978/79:26, rskr. 258och 259) fick revisionsverksamheten en närmare anknytning tillriksdagens utskott bl.a. genom att ett regelbundet samråd mellanutskotten och revisorerna infördes. Vidare skulle revisorernasframställningar med anledning av gjorda iakttagelser ifortsättningen uteslutande riktas till , som beslutarefter utskottsberedning i sedvanlig ordning.Konstitutionsutskottet uttalade sammanfattningsvis attriksdagen och särskilt utskott borde ägna meruppmärksamhet åt att utvärdera resultaten av beslut.Denna utvärdering borde vara framtidsinriktad. Det var enligtutskottets uppfattning knappast ökade resurser eller förändradorganisation som behövdes utan det handlade mer om ändringar avarbetssätt och prioriteringar. Det erinrades också om försök iolika hänseenden vad gäller budgetarbetet. Mot denna bakgrundvar utskottet inte berett att tillstyrka att en särskildutredning av uppföljningsverksamhet tillsattes.Samtidigt nämndes att en utvärdering av konstitutionsutskottetsgranskning skulle komma att ske mot bakgrund av de senaste årenserfarenheter.M- och fp-ledamöterna reserverade sig. följdeutskottet (rskr. 405).Vid behandling av motionsyrkanden motsvarande detnu aktuella framhöll utskottet på nytt vikten av att riksdagenägnar ökad uppmärksamhet åt att följa upp och utvärderaresultaten av de politiska besluten. Det var enligt utskottetbetydelsefullt att utvärderingen är framåtsyftande och inriktadmot att finna uppslag och idéer för framtiden (1989/90:KU36 s.12). erinrades om att denna strävan från riksdagenssida bör sammankopplas med det pågående arbetet med enomläggning av den statliga budgetprocessen. Det viktigasteinslaget där är att hela verksamhetsområdet för en myndighetskall underkastas en fördjupad redovisning och prövning varttredje år.Mot bakgrund av den betydelse som frågan om uppföljning ochutvärdering av den statliga verksamheten fått under senare årvar det -- också enligt vad utskottet uttalade --motiverat att en prövning kommer till stånd av den organisationsom har för dessa uppgifter, främst utskottoch revisorer.Utskottet hänvisade vidare till att revisionsverksamhetengenom riksdagsbeslutet fått en närmare anknytning tillriksdagens utskott. Vid behandlingen avverksledningspropositionen hade (KU1986/87:29, rskr. 226) också förordat att ett närmare samarbeteetablerades mellan utskotten och revisorerna. Utskottet uttaladedå även att förslagen om fördjupad budgetprövning kunde medföraatt en översyn senare behövde göras av riksdagsrevisorernasorganisation, resurser och samverkan med andra riksdagsorgan.Även finansutskottet hade framhållit detönskvärda i att revisorernas samarbete med riksdagsutskottenbyggs ut och fördjupas, se t.ex. 1989/90:FiU15.Efter förslag av och finansutskottettillsattes (1989/90:KU36, 1989/90:FiU39, rskr. 304) en utredning om roll i budgetprocessenm.m. Därvid uttalade bl.a. attutredningen bör undersöka hur en ökad samordning av utskottensoch revisorernas verksamhet skall kunna åstadkommas. Utredningenbör också pröva vilka konskvenser ett utökat samarbete medutskotten får för organisationen av revisorer samtutreda riksdagsrevisorernas resurser. Konstitutionsutskottetvidhöll dock sin tidigare intagna ståndpunkt att någonförändring av huvudmannaskapet för den statliga revisionen intevar påkallad. På denna punkt reserverade sig företrädare förModerata samlingspartiet och pekade för sin del på att ett väsentligtinslag i den nya budgetprocessen är att budgeten skall utvecklastill ett mål- och resultatorienterat styrsystem, vilketförutsätter att de politiska beslutens innehåll och inriktninggörs tydligare och att former utvecklas för uppföljning ochutvärdering av de fattade besluten. och särskilt dessutskott borde enligt finansutskottet ägna större uppmärksamhetåt att utvärdera resultaten av beslut. Fråganuppkommer härvid vilka resurser har till sittförfogande för detta arbete. I det sammanhanget bör ävenrevisorernas granskningsuppgifter uppmärksammas, ansågfinansutskottet.Finansutskottet behandlade med anledning av enmoderat motion från allmänna motionstiden frågan omorganisationsformer för statens revision (1991/92:FiU2).Utskottet förordade ett tillkännagivande till regeringen medinnebörd att bör få ett ökat ansvar för den statligarevisionen, vilket bör beaktas vid kommande förändringar av denstatliga revisionens organisation.Det var finansutskottets uppfattning att liksom andrademokratiska stater behöver en stark och oberoende revision föratt självständigt kunna granska den offentliga verksamheten,dess resultat och effekter. För detta krävs tillgång tillobjektiv information och en fristående uppföljning avmyndigheternas verksamhet. Från olika utgångspunkter hadeifrågasatts om den nuvarande organisationen för den statligarevisionen uppfyller dessa krav. Därtill kommer de krav som denya formerna för styrning av den statliga verksamheten innebär.När myndigheterna fått ökade befogenheter att avgöra hurverksamheten skall bedrivas samt när resultatstyrning ersätteren detaljerad budget- och regelstyrning, är det mycket viktigtatt myndigheternas verksamhet kan granskas av en stark, obundenoch opartisk revision. Det var således finansutskottets slutsatsatt det nya styrningssystemet och förnyelsearbetet i den staligaverksamheten förutsätter en stark och effektiv revision.Generellt gäller att revisionen bör vara opartisk och obunden.Det är därför enligt finansutskottet nödvändigt att riksdagenfår ett ökat ansvar för den statliga revisionen. En förstärkningav revisorers ställning skulle kunna ha storbetydelse för möjligheter att hävda sin uppfattning isamband med den nya budgetprocessen och budgethanteringen. Detvar finansutskottets uppfattning att vad utskottet redovisat börbeaktas vid kommande förändringar av den statliga revisionensorganisation. ställde sig bakom finansutskottetsställningstagande och gav regeringen till känna vadfinansutskottet anfört (rskr. 12)erinrade finansutskottet om detta uttalande(1991/92:FiU15, FiU16 och FiU29) och framhöll attkonsekvenserna för revisorers del övervägdes iriksdagsutredningen.Utskottets bedömningSom framgår av redovisningen ovan övervägs frågan om enförstärkning av resurserna för revisorer avriksdagsutredningen bl.a. mot bakgrund av att bör haett ökat ansvar för den statliga revisionen. Även frågan omutskottens resurser för utvärdering och uppföljning övervägsinom utredningen. Avsikten är således att utredningen skalllämna förslag som syftar till att förstärka riksdagenskontrollmakt. Enligt utskottets mening bör utredningens arbeteavvaktas innan frågan om en samlad översyn av helakontrollmakt aktualiseras. Motion 1990/91:K205 yrkande 13avstyrks följaktligen.15. MedborgarkontraktMotionernaTvå motioner tar upp frågan om s.k. medborgarkontrakt. Imotionerna 1991/92:K232 av () och1991/92:K513 av () hänvisas till det brittiska"Citizen's Charter". Ett medborgarkontrakt skulle enligtmotionärerna kunna precisera medborgarnas rättigheter, särskiltdå skattebetalarnas rätt till skattefinansierade tjänster. Ettsådant kontrakt skulle bygga på sex grundläggande principer,nämligen myndigheternas öppenhet, medborgarnas information,tjänsternas tillgänglighet, medborgarnas valfrihet, tjänsternaskvalitet och icke-diskriminering av medborgarna.BakgrundI ett har den brittiska regeringen i juli 1991presenterat ett "Citizen's charter". Dokumentet omfattar en radområden som sjukvården, arbetsmarknaden, polisen, posten,hyresmarknaden, skolan och järnvägen. Avsikten sägs vara att gemedborgaren mer makt. Dokumentet anger sätt att höja kvalitetenoch ge mer valfrihet i offentlig service. Det gäller bl.a.garanterade maximala väntetider, bättre information tillallmänheten, rätt för envar att stämma fackföreningar förotillåtna strejker inom den offentliga sektorn och kompensationför dålig service.Citizen's charter kan närmast ses som en programförklaring avden sittande regeringen. Dokumentet anger en inriktning ochskall följas upp med mer detaljerade handlingsplaner. Det skallvidtas omedelbara åtgärder för att uppmuntra all offentligserviceverksamhet att anta Charterprinciper och anpassa dem tillsin egen verksamhet.Utskottets bedömningRiksdagen har i sambandmed budgetpropositioner getts tillfälle att ta del avregeringens målsättningar när det gäller offentlig service.Bl.a. har framhållits att de enskilda medborgarnas önskemål ochbehov ofta innebär krav på ett mer varierat utbud och valfrihet.Det har vidare understrukits att om den offentliga verksamhetenskall kunna möta dessa krav fordras större flexibilitet i frågaom verksamhetsformer. I kompletteringspropositionen (1991/92:150 del II) betonas att kommunerna och landstingen haren väsentlig roll för välfärden. De svarar för viktigtjänsteproduktion som vård, omsorg och utbildning. Konkurrensenpå det kommunala området måste enligt propositionen öka bl.a.för att tillgodose medborgarnas önskemål om service. Privatainitiativ måste främjas och hinder för konkurrens undanröjas.Samtidigt är det enligt propositionen av stor vikt att stärkakommuninvånarnas ställning och öka den enskildes valfrihet.Ett förslag om ett nytt generellt statsbidrag till kommunernalämnades i kompletteringspropositionen och principerna godkändesav (1991/92:FiU29, rskr. Ett viktigt syfte meddet nya statsbidraget är att skapa mer likvärdigaförutsättningar för kommunerna. Bidraget är ett komplement tillkommunernas skatteinkomster. Skillnaderna i skatteuttag skall påsikt spegla skillnader i service, avgifter och effektivitet.Kommunernas servicenivå blir således i hög grad beroende avpolitiska bedömningar i kommunerna i fråga om skatteuttag och omprioriteringar, och det kan i dessa sammanhang te sig naturligtför kommunerna att ta fasta på sådana tankar som redovisats iCitizen's charter. Utskottet anser dock inte att etttillkännagivande till regeringen i frågan är påkallat.Motionerna 1991/92:K232 och 1991/92:K513 avstyrks följaktligen.16. Rättssäkerhet m.m.MotionernaEnligt 1 kap. 8 § regeringsformen finns för rättskipningdomstolar och för den offentliga förvaltningen statliga ochkommunala förvaltningsmyndigheter. ()ifrågasätter i motion 1990/91:K218 -- mot bakgrund av en våren1990 väckt fråga om inskränkningar i målsägandens åtalsrätt, omvilket högsta domstolen skulle besluta -- vad som ryms ibegreppet rättskipning. Det behövs enligt motionen ettklarläggande från konstitutionella utgångspunkter av vilkauppgifter som suveränt tillkommer den dömande makten resp. vilkasom faller utanför den. Därför yrkas att dessa frågor utredsunder parlamentarisk medverkan i samband med att andrastatsrättsliga ämnen övervägs.I motion 1990/91:K235 av och (båda m) begärs också utredning -- i ett sammanhang-- av olika rättssäkerhetsfrågor m.m. Motionen gäller för detförsta de personliga fri- och rättigheterna och derasförhållande framför allt till processuella tvångsmedel, t.ex.avlyssning som polisiär spaningsmetod. De personella fri- ochrättigheterna i grundlagen bör enligt motionärerna utgöra enuttalad utgångspunkt för varje bedömning rörande processuellatvångsmedel och deras användning. bedöms enligt motionärernat.ex olovlig avlyssning på samma sätt som trafikbrott. Vidarebör inte bara fri- och rättighetskatalogen utvidgas; enklastvore att och andra internationella åtagandeninförlivas och därmed görs direkt tillämpliga som svensk rätt --denna del av yrkandet har behandlats i 1991/92:KU12. Dessutombör den konstitutionella kontrollen förstärkas ochdomstolsprövningen göras mera allmän i genom attuppenbarhetskriteriet vid lagprövning enligt 11kap. 14 §regeringsformen tas bort.I motion 1990/91:K246 av () erinrasockså om konvention om de mänskliga rättigheterna.Där fastslås rätten till opartisk lagföring, "a fair hearing".Stadgandet i 1 kap. 9 § regeringsformen om att bl.a. domstolarskall beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet ochopartiskhet är inte tillräckligt. För att stärka rättsväsendetsoberoende ställning bör enligt motionären till regeringsformensfri- och rättighetskatalog i 2 kap. fogas ett uttryckligtstadgande som garanterar varje medborgare rätten till opartisklagföring avseende hela rättsväsendet, dvs. polis, åklagare ochdomstolar.BakgrundDomstolar samt förvaltningsmyndigheter och andra som fullgöruppgifter inom den offentliga förvaltningen skall enligt 1 kap.9 § regeringsformen i sin verksamhet beakta allas likhet införlagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. Här kan ocksåerinras om att den offentliga makten skall utövas under lagarnasamt med respekt för alla människors lika värde och för denenskilda människans frihet och värdighet (1 kap. 1§ tredjestycket resp. 2 § första stycket). Vidare skall förhandling viddomstol vara offentlig -- en fri- och rättighet som emellertidkan begränsas genom lag (2 kap. 11 § andra stycket och 12 §första stycket). Det bör också nämnas att ingen myndighet, inteheller , får bestämma hur domstol skall döma i detenskilda fallet eller hur domstol i övrigt skall tillämparättsregel i särskilt fall (11 kap. 2 §).Av regeringsformen framgår vidare att rättstvist mellanenskilda inte utan stöd av lag får avgöras av annan myndighet ändomstol samt att föreskrifter om domstolarnasrättskipningsuppgifter, om huvuddragen i deras organisation ochom rättegången skall meddelas i lag (11 kap. 3 och 4 §§). Omverksamheten hos polis, åklagare och allmänna domstolar meddelasbestämmelser bl.a. i . Där finns stadganden omjäv och offentlighet vid domstolar (4 och 5 kap.) samt omförundersökning av polismyndighet eller åklagare. Vid enförundersökning skall även omständigheter som är gynnsamma förden misstänkte beaktas samt bevis som är till hans förmåntillvaratas (23 kap. 4 §).Den aktuella bestämmelsen i konvention angåendeskydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggandefriheterna, artikel 6, talar om en opartisk och offentligrättegång (a fair and public hearing) inom skälig tid och infören oavhängig och opartisk domstol, som upprättats enligt lag.Sverige är bundet av Europarådskonventionen.Utvecklingen visade efter hand att den europeiska domstolen förde mänskliga rättigheterna ansåg att även tillämpningen av vissaregler i den offentliga rätten, som rör förhållandet mellanenskilda människor och det allmänna, omfattas avkonventionsstadgandet. I avsikt att anpassa den svenskalagstiftningen till praxis i fråga om artikel 6antogs lagen (1988:205) om rättsprövning av vissaförvaltningsbeslut. Den trädde i kraft och ärtidsbegränsad numera till utgången av 1994 i avvaktan på enslutlig utvärdering. Rättsprövning innebär att en domstol,Regeringsrätten, i vissa fall prövar om ett förvaltningsbeslutstår i överensstämmelse med gällande rättsregler. Finnerdomstolen att så inte är fallet skall beslutet upphävas.Skyddet för de medborgerliga fri- och rättigheterna bygger påen reglering i grundlag kompletterad med lagrådsgranskning,vissa minoritetsrättigheter i samt lagprövningsrättensom en yttersta garanti. Utrymmet för lagprövning är snävt. Föratt tillämpning av en föreskrift som beslutats av riksdageneller regeringen skall kunna underlåtas krävs att konflikten medgrundlagen eller den stadgade proceduren är uppenbar (11 kap.14§ regeringsformen). När lagprövningsrätten skrevs in iregeringsformen framhöll utskottet enhälligt (KU1978/79:39, s.13) att är den instans som är bästägnad att pröva om en viss föreskrift är grundlagsenlig.Uppenbarhetsrekvisitet medförde i detta fall, enligt utskottetsmening, att tillämpning av ett visstgrundlagsstadgande måste respekteras så länge den håller siginom ramen för en möjlig tolkning av bestämmelsen i fråga.Utskottets bedömningFri- och rättighetskommittén har enligt sina direktiv (dir.1991:119) i uppdrag att utreda frågan om ytterligareförstärkning av skyddet för fri- och rättigheter.