bet · GF01LU29 · 1992-04-23 00:00:00 — I betänkandet behandlar utskottet tre motioner som berörmiljöskadeförsäkringen, tre motionsyrkanden om det allmännas skadeståndsansvarvid myndighetsutövning, ett motionsyrkande om statens skadeståndsansvar vidaffärsdrivande verksamhet, tre motionsyrkanden om skadestånd till bl.a.brottsoffer, en motion som tar upp det ekonomiska ansvaret vidkärnkraftsolyckor och en motion med krav på obligatorisk hemförsäkring.Utskottet avstyrker bifall till motionerna. 1991/92:L602 av och () vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts ommiljöskadefond.1991/92:L603 av och () vari yrkas attriksdagen ger regeringen i uppdrag att utreda frågan om obligatoriskhemförsäkring.1991/92:L604 av och () vari yrkas attriksdagen hos regeringen begär en översyn av miljöskadeförsäkringen.1991/92:L605 av och () vari yrkas att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts omgarantiavgifter för företag som använder sig av miljöfarliga kemikalier i sinverksamhet.1991/92:L606 av m.fl. (fp, m, c) vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om behovet av att den enskilde tillförsäkras rätt till skäligersättning när han drabbas av skador eller förluster på grund avmyndighetsåtgärder,2. att hos regeringen begär tilläggsdirektiv till kommittén (Ju1989:3) med uppgift att se över reglerna om det allmännas skadeståndsansvar ienlighet med vad i motionen anförts.1991/92:L608 av och () vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts omett ökat ekonomiskt ansvar för anläggningsinnehavarna vid kärnkraftsolyckor.1991/92:Ju818 av (-) vari yrkas1. att hos regeringen begär att en genomgripande översyn avnuvarande skadeståndslag görs i enlighet med vad i motionen anförts,6. att skadeståndslagen bör ändras så att det klart framgår att bevisbördanej åligger brottsoffren,7. att skadeståndslagen bör ändras så att brottsoffren får kraftigt höjdekonomisk ersättning.1991/92:Sk808 av m.fl. (nyd) vari yrkas2. att som sin mening ger regeringen till känna att den enskildemåste få full ersättning när fel begås av myndigheter,3. att som sin mening ger regeringen till känna att ersättning börges för psykiskt lidande. AllmäntDen grundläggande regeln om skadeståndsansvar på grund av eget vållande finnsi 2 kap. 1 § skadeståndslagen (1972:207). Detta lagrum innehåller den i Sverigesedan länge gällande culparegeln, som innebär att var och en som uppsåtligeneller av vårdslöshet vållar person- eller sakskada är skyldig att ersättaskadan.Regler om skadeståndets bestämmande finns i 5 kap. SkL. Den som hartillfogats personskada kan enligt 5 kap. 1 § få ersättning både för ekonomiskoch för s.k. ideell skada. Som ekonomisk skada ersätts sjukvårdskostnader ochandra utgifter till följd av skadan samt förlorad arbetsförtjänst och framtidainkomstförlust. Ideell skada gottgörs i form av ersättning för sveda och värksamt lyte eller annat stadigvarande men. Sveda och värk avser skadeföljderunder den akuta sjukdomstiden medan lyte och men omfattar bestående lidandeeller obehag. Till ideell skada hänförs även vissa olägenheter i övrigt tillföljd av skadan.MiljöskadeförsäkringenGällande ordningDen ovan redovisade culparegeln i 2 kap. 1 § SkL utgör den grundläggandeansvarighetsregeln också vid miljöskador. infördes en särskildmiljöskadelag (1986:225) som innehåller regler om skadeståndsrättsligt ansvarvid olika slag av miljöskador. Ansvaret enligt miljöskadelagen avser person-och sakskador samt ren förmögenhetsskada som inte är obetydlig. Lagen ärtillämplig när verksamhet på en fastighet orsakar skador i omgivningen genomolika former av vatten-, mark- och luftföroreningar, buller, skakningar ellerandra liknande störningar. Ersättningsberättigade enligt lagen är inte blott desom har direkt anknytning till intilliggande fastigheter utan också de som harmera tillfällig anknytning till den skadegörande verksamhetens omgivning.Om någon på grund av verksamhet av det slag som nämnts förorsakar skadori omgivningen skall han ersätta dessa även om han inte orsakat skadornaavsiktligen eller genom vårdslöshet (s.k. strikt ansvar). I lagen görs undantagfrån det strikta ansvaret för störningar som är av så vanligt slag att derimligen måste tålas. I första hand skall skadeståndsansvaret bäras avfastighetsägaren men även nyttjanderättshavare eller andra som bedriver ellerhar bedrivit miljöfarlig verksamhet på fastigheten är ansvariga.Genom ändringar i miljöskyddslagen (prop. 1987/88:85, JoU 23) infördes frånoch med en obligatorisk miljöskadeförsäkring. Från försäkringenlämnas ersättning för person- eller sakskador enligt miljöskyddslagen i sådanafall då den för skadan ansvarige inte kan betala ersättningen eller då rättenatt utkräva skadestånd preskriberats. Ersättning utgår också då det inte kanutredas vem som är ansvarig för skadan. Den som driver anmälnings- ellertillståndspliktig miljöfarlig verksamhet är skyldig att betala bidrag tillförsäkringen. Försäkringen meddelas av ett miljöskadekonsortium som bildats avförsäkringsbolagen , , , ochLänsförsäkringsbolagen.Enligt miljöskyddslagen gäller bl.a. att den som utövar eller ämnar utövamiljöfarlig verksamhet skall vidta de skyddsåtgärder och iaktta deförsiktighetsmått som skäligen kan fordras för att avhjälpa olägenheter. Dettainnebär att utövaren av en miljöfarlig verksamhet i princip är skyldig attvidta skäliga återställningsåtgärder för att minska eller eliminerainträffade skador på ett mark- eller vattenområde. Genom ovan nämnda ändringari miljöskyddslagen, som trädde i kraft , klargjordes attskyldigheten att avhjälpa olägenheter kvarstår även efter det att verksamhetenupphört.MotionsmotiveringarI motion L602 av och () påpekas somanmärkningsvärt att någon ersättning ännu inte betalats ut från försäkringen.De som betalas in fonderas inte utan går enligt motionärerna direkt inpå konton hos de försäkringsbolag som administrerar försäkringen. Motionärernakritiserar också handläggningen av ärenden om ersättning och anser attkonsortiet och staten eller staten ensam i stället bör bilda en fond frånvilken ersättning utgår till den som drabbats av miljöskada.Även i motion L604 av och () understryksdet anmärkningsvärda i att det inte skett någon utbetalning frånmiljöskadeförsäkringen. Motionärerna antar att enskilda personer som drabbatsav miljöskador saknat kännedom om möjligheten att få ut ersättning genomförsäkringen. En utvärdering av miljöskadeförsäkringen är mot den angivnabakgrunden i hög grad påkallad.I motion L605 av och () anförs att mångaföretag i sin dagliga verksamhet använder miljöfarliga kemikalier i olikaprocesser. Enligt motionärerna fungerar företagens handhavande av farligakemikalier och tillsynsmyndigheternas kontroll av hur detta sker i huvudsaktillfredsställande. Om ett företag upphör med sin verksamhet är det emellertid,anförs det i motionen, svårare att utkräva något ansvar för kvarlämnadekemikalier och farliga restprodukter. Motionärerna föreslår en utredningrörande ett system med garantiavgifter som betalas till en fond av företag sombedriver verksamhet med miljöfarliga kemikalier. Från fonden skulle kunnabetalas kostnader för nödvändiga saneringsåtgärder efter företag som upphörtmed sin verksamhet av olika anledningar.Utskottets övervägandenUtskottet vill med anledning av de frågor som tas upp i motionerna erinra omatt regeringen, efter det att motionerna väcktes, beslutat tillkalla ensärskild utredare för att göra en översyn av reglerna om miljöskadeförsäkringoch för att lämna förslag till finansieringen av vissa åtgärder motmiljöskador.Enligt direktiven till utredningen (dir. 1992:13) skall utredaren utvärderaoch överväga formerna för miljöskadeförsäkringen. En försäkringslösning skallutformas i enlighet med principen om att det i första hand är förorenaren sombär ansvaret för sin verksamhet. Försäkringen skall träda in när ingen ansvarigfinns eller när denne inte kan bekosta nödvändiga åtgärder. En sådan subsidiäransvarighet bör enligt direktiven vara kollektiv. Utredaren skall ocksåöverväga frågan om försäkringsvillkoren är i behov av ändring för att stärka deenskildas rätt till ersättning. Det är, anförs det vidare, angeläget att som ensärskild fråga överväga om en miljöskadeförsäkring fortfarande skall varakopplad till viss lagstiftning som miljöskyddslagen eller om det ärverksamhetens farlighet som skall stå i centrum. I det senare fallet kan detfinnas fog för att försäkringen även skall omfatta verksamhet som inte bedrivspå en fastighet.När det gäller frågan om finansiering av vissa åtgärder mot miljöskadoranförs i direktiven att det finns anledning att -- utan att rubba principen omförorenarens ansvar -- överväga frågan om miljöskadeförsäkringen bör utvidgastill att avse en obligatorisk försäkring som kan utnyttjas vidföretagsnedläggelser när det nedlagda företaget inte kan betalasaneringskostnaderna. Utredaren bör även överväga andra möjligheter tillfinansiering av saneringskostnader i nu angivna fall. Som exempel på en sådanmöjlighet nämns i direktiven att statens fordringar på ersättning försaneringskostnader kan ges rätt till betalning med förmånsrätt vid en eventuellkonkurs.En utvidgad miljöskadeförsäkring skulle enligt direktiven kunna kompletteraandra åtgärder för att ge allmänheten skydd mot skador orsakade av kemikalier.Det bör utredas hur tillverkare, importörer och andra som hanterar kemikalierkan åläggas att vara ansvarsförsäkrade för sin produkt i de fall de inte redanhar en ansvarsförsäkring. Utredaren bör undersöka om det finns behov av attkomplettera det nuvarande försäkringssystemet med en obligatoriskansvarsförsäkring och i så fall lämna förslag om hur en sådan försäkring börkonstrueras.Som framgår av den lämnade redogörelsen omfattas de frågor som aktualiseras imotionerna av de direktiv som regeringen gett för en översyn avmiljöskadeförsäkringen. Någon åtgärd med anledning av motionerna ärsåledes inte påkallad, och utskottet avstyrker bifall till motionerna L602,L604 och L605.Det allmännas skadeståndsansvar vid myndighetsutövningGällande ordningSkL innehåller också särskilda regler om arbetsgivares s.k. principalansvar.Enligt 3 kap. 1 § är arbetsgivare ansvarig för skada som vållas av hansarbetstagare genom fel eller försummelse i tjänsten. Arbetsgivarens skyldighetenligt detta lagrum omfattar inte endast enskilda arbetsgivare utan också detallmänna. När t.ex. staten bedriver ekonomisk verksamhet svarar staten sålundapå samma sätt som enskilda arbetsgivare för arbetstagarnas fel ochförsummelser. Är det fråga om myndighetsutövning sträcker sig statens ochkommunernas ansvar längre än andra arbetsgivares. I enlighet härmed svarar detallmänna inte bara för person- och sakskada utan också för renförmögenhetsskada när fel eller försummelse begåtts vid myndighetsutövning (3kap. 2 § SkL). Däremot utgår i princip inte ersättning för ideell skada enligtsistnämnda lagrum.En utförlig redogörelse för innebörden av att felet eller försummelsenvållats vid myndighetsutövning finns i lagutskottets betänkande 1990/91:LU27.SkL gäller om annat inte är föreskrivet. Vid sidan av SkL finns vissaspecialregler som ålägger det allmänna ett längre gående skadeståndsansvar.Dels är det fråga om regler som gäller oavsett om en skada uppstått vidmyndighetsutövning eller ej, t.ex. skadeståndsreglerna i miljöskadelagen ochdatalagen, dels finns det regler som ålägger det allmänna ett ansvar för fel --i objektiv mening -- som begåtts vid myndighetsutövning. Som exempel härpåkan nämnas lagen (1974:515) om ersättning vid frihetsinskränkning. Härförutsätts alltså inte som enligt SkL:s regler att någon tjänsteman varitförsumlig. Vidare utgår ersättning inte bara för ekonomisk skada utan även förlidande. Ett annat exempel på regler om längre gående skadeståndsansvar förstaten för fel som begåtts vid myndighetsutövning utgörs av vissa bestämmelseri jordabalken om fel begångna inom inskrivningsväsendet. I fråga om felaktigabeslut om betalningssäkring har genom lagstiftning som trätt i kraft den 1januari 1990 införts förbättrade möjligheter till ersättning för den som liderren förmögenhetsskada till följd av sådana beslut (prop. 1989/90:3, SkU1).MotionsmotiveringI motion L606 av m.fl. (fp, m, c) kritiseras innebörden avbegreppet "myndighetsutövning". Enligt motionärerna är begreppet alltföropreciserat, och det krävs ett alltför nära samband med myndighetsutövning föratt ansvar skall ifrågakomma. Starka skäl talar enligt motionärerna för att geden enskilde ökade möjligheter till skälig ersättning för skador och förlusterav både ekonomisk och personlig art som orsakas på grund av fel och försummelsei myndighets verksamhet. En samlad lagstiftning på området -- med deninriktning som skisseras i motionen -- bör genomföras (yrkande 1).I motion Sk808 av m.fl. (nyd), som handlar om rättssäkerhetför skattebetalare, anförs bl.a. att skattelagstiftningen i allt högre gradkommit att sätta de fiskaliska intressena i förgrunden och att perspektivetmåste ändras till den enskildes förmån. Om en person behandlas fel avmyndigheter måste han få full ekonomisk kompensation för den skada han drabbasav (yrkande 2). Ersättning bör därvid ges även för psykiskt lidande (yrkande3).Utskottets övervägandenMotioner om det allmännas skadeståndsansvar vid myndighetsutövning med sammainriktning som de nu aktuella har behandlats av vid ett flertaltillfällen tidigare och därvid avslagits. När hithörande spörsmål prövadesvåren 1989 (bet. 1988/89:LU31) förordade utskottet att frågan om det allmännasskadeståndsansvar för fel eller försummelser i samband med myndighetsutövningblev föremål för en utredning, vid vilken ämnets olika aspekterförutsättningslöst och omsorgsfullt borde belysas. Vad utskottet anförde gavriksdagen med anledning av motionerna som sin mening regeringen till känna.Med anledning av begäran tillkallade regeringen enkommitté (Ju 1989:03) för att se över reglerna om det allmännasskadeståndsansvar. Enligt direktiven till utredningen (dir. 1989:52) skall enförutsättningslös och allsidig analys göras av i vilken utsträckning detallmänna bör svara för skador som uppkommer för enskilda i samband medmyndighetsutövning. Kommittén bör därvid undersöka bl.a. om ansvaret bör vidgasså att det inte krävs ett lika nära samband med myndighetsutövningen som förnärvarande. Vidare bör kommittén enligt direktiven undersöka om det på vissasärskilda rättsområden bör införas ett strikt skadeståndsansvar för detallmänna i samband med myndighetsutövning. Direktiven nämner här särskiltverksamheter där myndigheten har rätt att vidta tvångsåtgärder av olika slag.En annan uppgift för kommittén anges vara att undersöka om ersättning börbestämmas under hänsynstagande till även andra omständigheter än sådana som harrent ekonomisk betydelse. Utredningen är vidare oförhindrad att ta upp andrafrågor om det allmännas skadeståndsansvar och framlägga förslag i dessa.I linje med vad utskottet tidigare uttalat vid prövning av liknandemotionsyrkanden (se bl.a. bet. 1990/91:LU27) vill utskottet framhålla att deaktualiserade spörsmålen ryms inom ramen för det uppdrag som kommittén för attse över reglerna om det allmännas skadeståndsansvar har. Lika litet nu somtidigare är något förnyat tillkännagivande om utredningsarbetets bedrivandemotiverat. Vad särskilt gäller de frågor som tas upp i motion Sk808 villutskottet även peka på att regeringen beslutat tillkalla en kommittéför att se över rättssäkerheten vid beskattningen. En av kommitténshuvuduppgifter är enligt direktiven (dir. 1992:27) att lägga fram förslag somstärker den enskildes ställning vid betalningssäkring enligt lagen (1978:880)om betalningssäkring för skatter, tullar och avgifter. I direktiven anförs attde ändringar som gjordes i betalningssäkringslagen med verkan fr.o.m. år 1990visserligen gick i rätt riktning men inte var tillräckligt långtgående. Dettagäller särskilt de i och för sig välmotiverade regler som infördes omskadestånd i anledning av beslut om betalningssäkring. Risken för betydandeskada för den enskilde är enligt direktiven större i fråga om betalningssäkringän i flertalet andra delar av den statliga förvaltningsverksamheten. Dettatalar starkt för att den enskilde kompenseras fullt ut när han drabbas av skadaeller merkostnader på grund av ett sådant beslut.Med hänvisning till vad som anförts avstyrker utskottet bifall tillmotionerna L606 yrkande 1 samt Sk808 yrkandena 2 och 3.Statens skadeståndsansvar vid affärsdrivande verksamhetGällande ordningNär staten driver affärsmässig verksamhet och därmed kan jämställas med enprivat näringsidkare gäller i princip samma allmänna civilrättsliga regler irättsförhållandet mellan staten och en enskild person som i rättsförhållandenmellan näringsidkare eller mellan näringsidkare och konsumenter. Vidavtalsförhållanden i allmänhet är det en huvudregel att dröjsmålsskador ochandra förmögenhetsskador i princip skall ersättas fullt ut. Finns det särskildaregler för vissa rättsområden träder de i stället för de allmännacivilrättsliga principerna. SkL:s bestämmelser är tillämpliga endast om inteannat är föreskrivet i författning eller föranleds av avtal eller i övrigtföljer av regler om skadestånd i avtalsförhållanden.Villkor som rör rättsförhållandet mellan myndigheter och enskilda kan hakaraktären av avtal mellan resp. myndighet och den enskilde och/eller varareglerade i författningar, vilket innebär att staten ensidigt bestämt dessavillkor.I den mån villkoren har avtalskaraktär kan dessa prövas med stöd avcivilrättslig och näringsrättslig lagstiftning. Den civilrättsliga regleringentar i första hand sikte på enskilda fall och ger anvisningar för lösning avkonkreta tvister medan den näringsrättsliga lagstiftningen främst skyddarkonsumentkollektivet som sådant och möjliggör en sanering av marknaden förframtiden.Regeringen, eller myndighet efter regeringens bemyndigande, kan utfärdaförfattningar som innehåller villkor för den verksamhet som myndighetenbedriver. I den mån föreskrifterna i en sådan författning saknar avtalskaraktäroch sålunda är av offentligrättslig art torde det inte vara möjligt atttillämpa vare sig civilrättslig eller näringsrättslig lagstiftning vid en tvistmellan myndigheten och den enskilde i frågor som regleras i dessa föreskrifter.Inom kommunikationsområdet bedriver statliga verk, som regel imonopolställning, verksamhet som omfattas av särskilda skadeståndsregler ochsålunda inte av SkL:s bestämmelser eller av allmänna civilrättsliga regler.Dessa särskilda skadeståndsregler gäller för , postverket ochteleverket.MotionsmotiveringI motion L606 av m.fl. (fp, m, c) anförs att det bör rådalikställighet i skadeståndshänseende mellan staten då den driveraffärsverksamhet och enskilda näringsidkare. Motionärerna hänvisar till densärskilde utredare som sett över formerna för postens och televerketskundvillkor och anser att utredningen om det allmännas skadeståndsansvar börges tilläggsdirektiv för en översyn av samtliga affärsverk i linje med denöversyn som sålunda gjorts för postens och vidkommande (yrkande 2).Utskottets övervägandenVillkoren för statens affärsdrivande verksamhet har aktualiserats undersenare tid genom utredningsarbete i olika sammanhang. I propositionen (prop.1990/91:87) om näringspolitik för tillväxt redovisas vissa bedömningar ochförslag angående utvecklingen av statens affärsdrivande verksamhet. I fråga omaffärsverken anges att de förvaltar viktiga delar av samhällets infrastruktur.De arbetar i stor utsträckning på marknader där inslagen av konkurrens blirallt större. sker en internationalisering av de nationellamarknaderna där affärsverken bedriver sin verksamhet. Beträffande televerketanförs att internationaliseringen av teletjänstmarknaden och den ökandekonkurrensen kräver en förändrad associationsform. Alternativen är därvidaktiebolagsformen eller en utvecklad affärsverksform. I fråga om postverketanförs att förutsättningarna för och konsekvenserna av en bolagisering avpostverket bör -- i sammanhang med att förutsättningarna och formerna förpostverkets verksamhet i sin helhet utreds -- klarläggas inom ramen för ettregelverk som lämnar utrymme för samhällspolitiska åtaganden.Vid riksdagsbehandlingen av den näringspolitiska propositionen anfördetrafikutskottet att den av regeringen föreslagna översynen av postverketsverksamhet syntes angelägen och tillstyrkte förslaget (bet. 1990/91:TU28).Utskottet tillstyrkte också regeringens förslag om associationsformoch anförde att starka skäl synes tala för att ombildas tillaktiebolag. Varje ändring bör dock -- ville utskottet understryka -- ske på ettsådant sätt att insyn i och inflytande över somtelepolitiskt instrument säkerställs.Utskottet vill även peka på att regeringen beslutat tillkalla ensärskild utredare för att utarbeta förslag till den lagstiftning och denändrade reglering i övrigt som behövs på telekommunikationsområdet. Enligtdirektiven till utredaren (1991:34) är en grundläggande utgångspunkt att statengenom en telelag skall ges förutsättningar att styra och kontrolleraverksamheten på telekommunikationsområdet så att gällande telepolitiska mål kanuppfyllas. Utredaren skall också lägga fram förslag om att återstående delar avteleverkets myndighetsutövning, frånsett den på radioområdet som behandlas isärskild ordning, flyttas över till någon annan myndighet. I direktiven sägsvidare att utredaren vid utarbetandet av sitt förslag bör beakta tele- ochpostkundsutredningens förslag i dess betänkande (SOU 1990:100) Avtalsvillkoreller föreskrifter. En rättslig översyn av postens och kundvillkor.I sistnämnda betänkande, som övervägs inom ,föreslås bl.a. att privaträttsliga avtalsvillkor bör användas i postens ochteleverkets affärsverksamhet medan föreskrifter bör användas när affärsverkenutför uppgifter som innefattar myndighetsutövning. Förslagen innebär attavtalslagens bestämmelser och det civilrättsliga regelsystemet i övrigt, t.ex.allmänna skadeståndsregler, skall gälla för de avtal som posten och televerketsluter med sina kunder.I årets budgetproposition (prop. 1991/92:100 bil. 7) anförs bl.a. att defortsatta övervägandena beträffande postverkets verksamhet bör inriktas på enbolagisering av postverket under förutsättning av att vissa frågor kring bl.a.den regionala servicen kan lösas. Infrias dessa förutsättningar kan enligtpropositionen postverket bolagiseras . Vidare understryks attregeringen har för avsikt att välja aktiebolagsformen för och attäven kommer att bolagiseras . Därvid kommerförutsättningarna för ett framtida privat ägande i bolaget att övervägas.Det ankommer inte på lagutskottet att ta ställning till frågor ombolagisering av statens affärsdrivande verksamhet. Om statsmakterna fattarbeslut om privaträttsliga associationsformer för affärsverken får detemellertid till konsekvens att verksamheten kommer att vara underkastad sammaregler i bl.a. skadeståndshänseende som gäller för andra näringsidkare. I denmån särskilda skadeståndsrättsliga regler erfordras för exempelvis postens ochteleverkets verksamhet måste de fastställas i lag. får då tillfälleatt ta ställning till frågan. Med hänvisning till det anförda och till deförslag som framlagts av tele- och postkundsutredningen anser utskottet attyrkande 2 i motion L606 inte bör föranleda någon vidare åtgärd.Skadestånd till brottsofferMotionsmotiveringI motion Ju818 av (-), som handlar om brottsoffrensåterupprättelse, anförs att domstolarnas fria bedömning av om oaktsamhetföreligger i det enskilda fallet kraftigt försämrat den skadelidandesmöjligheter till skadestånd. Enligt äldre rätt inträdde, påpekas det,skadeståndsansvar så snart ett orsakssamband mellan handling och skada kunnatkonstateras. har i stället bevisbördan helt lagts på den skadelidande ifrågan om oaktsamhet föreligger eller inte. Mot bakgrund av det anförda ansermotionären att en genomgripande översyn bör göras av SkL (yrkande 1). I sambanddärmed bör övervägas att ta bort bevisbördan för huruvida oaktsamhet föreliggerfrån den skadelidande (yrkande 6).