bet · GF01LU31 · 1992-04-23 00:00:00 — Motion väckt med anledning av propositionen I betänkandet behandlar utskottet förslag från regeringen(prop. 1991/92:110) om ändringar i bl.a. jordabalken. En av deföreslagna lagändringarna rör formkravet vid köp av fast egendomoch innebär att en oriktig uppgift om köpesumman iköpehandlingen inte längre skall medföra att köpet blirogiltigt. I stället skall köparen och säljaren bli bundna av denuppgivna köpesumman. Övriga lagändringar syftar tillrationaliseringar inom inskrivningsväsendet.Vidare behandlas tre motioner. I en av dessa, som väckts underallmänna motionstiden , begärs förslag till en sådanändring rörande formkravet som framläggs i propositionen. I enannan av motionerna begärs att motsvarande ändring skallgenomföras beträffande köp av bostadsrätter. I den tredjemotionen tas upp frågor om kungörelsekostnader vidlagfartssammanträden och i ärenden om tvångslikvidation avaktiebolag.I ärendet har inkommit en skrivelse från rådmannen , tingsrätt.Utskottet tillstyrker förslagen i propositionen. Utskottetförordar vidare med anledning av motionen om kungörelsekostnaderatt beslutar om ytterligare en ändring i jordabalken.De två övriga motionerna avstyrks av utskottet. I proposition 1991/92:110 föreslår regeringen() efter hörande av lagrådet att riksdagenantar de i propositionen framlagda förslagen till1. lag om ändring i jordabalken,2. lag om ändring i lagen (1973:98) om inskrivningsregister.I propositionen bereds också tillfälle att ta del avvad som anförs av föredragande statsrådet omdels överlåtelseförbud m.m. vid köp av fast egendom ochtomträtt (avsnitt 2.1),dels formkravet vid förvärv av bostadsrätter (avsnitt2.3).Lagförslagen har intagits i bilaga 1 till betänkandet. Motion väckt med anledning av propositionen 1991/92:L15 av () vari yrkas att riksdagenbeslutar att 6 kap. 4 § bostadsrättslagen (1991:614) skall haden lydelse som angivits i motionen.Motioner från allmänna motionstiden 19921991/92:L503 av och ()vari yrkas att hos regeringen begär förslag tilländring i 4 kap. 1 § jordabalken i enlighet med vad som anförtsi motionen.1991/92:L507 av () vari yrkas att somsin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts ombetalningsskyldigheten enligt 13 kap. 6 § aktiebolagslagen och20 kap. 12 § jordabalken. I propositionen föreslås en ändring av jordabalkens regler omöverlåtelse av fast egendom. I propositionen behandlas ävenvissa frågor om överlåtelseförbud vid förvärv av fast egendomoch tomträtt. Till grund för propositionen i dessa delar ligger1983 års småhusköpsutrednings betänkande (SOU 1988:66) Köp avbyggnad på ofri grund m.m., vilket remissbehandlats. I syfte attåstadkomma rationaliseringar på inskrivningsväsendets områdeföreslår regeringen vidare några andra lagändringar.Vid köp av fast egendom måste vissa formkrav iakttas för attköpet skall vara giltigt. Enligt 4 kap. 1 § jordabalken skallköpet ske genom en skriftlig köpehandling som underskrivs avbåde säljaren och köparen och som innehåller en förklaring avsäljaren att egendomen överlåts på köparen. I paragrafenföreskrivs också att köpeskillingen skall anges iköpehandlingen. Med köpeskillingen avses därvid den verkligenavtalade köpeskillingen. Om parterna av någon anledning iköpehandlingen angivit en annan köpeskilling än den verkliga, ärköpet i sin helhet ogiltigt.Kravet på att köpeskillingen skall anges korrekt infördesgenom den nya jordabalken. Lagstiftaren ville härigenomförhindra olika former av vilseledanden av tredje man ellermyndigheter (se prop. 1970:20 del B1 s.150 f. och bet. 3LU1970:80 s. 197 f.). Om parterna har angivit en lägreköpeskilling än den verkliga kan, framhålls det i förarbetena,avsikten vara att undgå full lagfartsstämpel eller undvikarealisationsvinstbeskattning hos säljaren. Om parterna å andrasidan har angivit en högre köpeskilling än den verkliga, kanmeningen t.ex. vara att vilseleda arrendatorer som harförköpsrätt till den sålda fastigheten.Den civilrättsliga konsekvensen av att parterna -- vid sidanav vad som angivits i köpehandlingen -- träffar en särskildöverenskommelse om köpeskillingens storlek är att vem som helstav parterna kan få köpet i sin helhet ogiltigförklarat. Denoriktiga uppgiften om köpeskillingen utgör en beståendeogiltighetsgrund. förvärv av äganderätt, panträtt ellerannan rätt som hänför sig till fastigheten kan inte görasgällande om köpet går åter. När förvärvaren av rättigheten harvarit i god tro är dock rättsläget inte helt klart.Vid avtal om överlåtelse av bostadsrätt genom köp finns ettformkrav som innehållsmässigt anknyter till vad som gäller vidöverlåtelse av fast egendom. återfanns detta formkrav i12a § bostadsrättslagen (1971:479). Bestämmelsen har utanändring i sak förts över till 6 kap. 4 och 5 §§ i den nyabostadsrättslag som trätt i kraft (prop.1990/91:92, BoU13, rskr. 247, SFS 1991:614). Bostadsrättslagenanslöt inte från början till formkravet i jordabalken, utanbestämmelsen infördes först genom lagstiftning år 1982.Anledningen till att det då infördes ett formkrav även vid köpav bostadsrätt var bl.a. att få till stånd en precisering avavtalsvillkoren och i övrigt att skapa ordning och reda irättsförhållandena (se prop. 1981/82:169 s. 61 f.).I den nu aktuella propositionen föreslås att jordabalkenändras så att köp av fast egendom skall vara giltigt även omuppgiften om köpeskillingen i köpehandlingen är oriktig. Denuppgift om köpeskillingen som finns i köpehandlingen skall varabindande för parterna, men köpeskillingen skall kunna jämkas omdet skulle vara oskäligt att parterna blev bundna av den.Någon motsvarande ändring föreslås inte i bostadsrättslagen. Ipropositionen framhåller föredragande statsrådet att det kansättas i fråga om inte ändringar motsvarande dem som föreslagitsi jordabalken bör införas också när det gäller formkravet ibostadsrättslagen. Förhållandena är dock enligt statsrådet iviktiga avseenden olika vid de båda egendomstyperna. inte någon möjlighet att få inteckning i bostadsrätt, ochdet finns över huvud taget inte någon särskild reglering av detredjemansrättsliga aspekterna vid överlåtelse av bostadsrätt.Föredragande statsrådet anser därför att frågan om eventuellaändringar i formkravet vid överlåtelse av bostadsrätt måste bliföremål för ytterligare överväganden innan något förslag i dennadel läggs fram. I propositionen bereds tillfälle attta del av vad som sålunda anförts.I motion L503 av och (),som väckts under allmänna motionstiden , yrkas attregeringen skall framlägga förslag till ändring i 4 kap. 1 §jordabalken av innebörd att oriktig köpeskillingsuppgift skallbli bindande för parterna vid ett fastighetsköp och inte medföraatt köpet blir ogiltigt.I motion L15 av () framhålls att de skäl somtalar för en ändring av reglerna för fastighetsköp också gör siggällande vid bostadsrättsöverlåtelser. Motionären påpekar bl.a.att korrekta uppgifter om köpeskillingen för bostadsrätter harbetydelse för tredje man. Visserligen kan bostadsrätter inteintecknas men de har enligt motionären ändock fått allt störrebetydelse som kreditsäkerhet. Liksom vid inteckning i fastegendom är det, framhåller motionären, olyckligt med en ordningdär panten i efterhand kan visa sig värdelös till följd av attköpet är ogiltigt. Motionären yrkar att en bestämmelsemotsvarande den som föreslås i propositionen skall införas ibostadsrättslagen.Utskottet vill för sin del framhålla att det finns ett starktbehov av att reglerna om köp av fast egendom har en utformningsom motverkar att parterna i köpehandlingen lämnar oriktigauppgifter om den verkliga köpesumman. Den ogiltighetspåföljd somnu gäller enligt jordabalken kan i och för sig anses vältillgodose detta behov. förhåller det sig emellertidså, som närmare redovisas i propositionen och som också berörs imotion L503, att den nuvarande ordningen innebär påtagliganackdelar när det gäller såväl det inbördes förhållandet mellanköparen och säljaren som skyddet för tredje man. Sålunda kanogiltighetspåföljden bl.a. utnyttjas i påtryckningssyfte av denena parten och detta kanske efter det att köpetavslutats. Utskottet anser därför att det finns skäl för enändrad ordning. Den lösning av frågan som föreslås ipropositionen innefattar enligt utskottets mening en godtagbarlösning på de hittillsvarande problemen utan att man därmed göravkall på kravet att den riktiga köpeskillingen skall framgå avköpehandlingen. Utskottet förordar således att antarregeringens förslag till ändring i 4 kap. 1 § jordabalken.Ställningstagandet innebär att önskemålet i motion L503 blirhelt tillgodosett, och någon vidare åtgärd medanledning av motionen är inte påkallad.Vad härefter angår överlåtelser av bostadsrätter kan utskottetdela uppfattningen i motion L15 att det finns anledning attöverväga om inte en ändring av reglerna också på detta områdebör komma till stånd. Ett skäl för en sådan anpassning är attdet, sett med allmänhetens ögon, kan te sig svårförståeligt attde rättsliga följderna av en oriktig uppgift om köpeskillingeninte skall vara enhetliga vid fastighetsköp och förvärv avbostadsrätter. Utskottet är emellertid inte berett att förordaen omedelbar ändring av bostadsrättslagen. Det får därförankomma på regeringen att ta upp frågan till närmareövervägande. Med hänsyn till vad som anförs i propositionenutgår utskottet från att sådana överväganden också kommer tillstånd. Något uttalande från sida med anledning avmotion L15 är alltså inte påkallat, och utskottet avstyrkerbifall till motionen.I propositionen bereds vidare tillfälle att ta delav vad föredragande statsrådet anför om överlåtelseförbud m.m.vid köp av fast egendom och tomträtt.Utskottet behandlade vid 1979/en motion ominförandet av lagstöd för överlåtelseförbud vidfastighetsförsäljningar och tomträttsupplåtelser. Utskottetkonstaterade därvid (se bet. LU 1979/80:28) att det var mindretillfredsställande att det saknades klara regler på området medhänsyn till att många kommuner brukade ställa upp olika villkorom överlåtelseförbud vid förmedling av småhus och tomter tillenskilda personer. Utan att i sak ta ställning till önskemålet imotionen ansåg utskottet att frågan huruvida bestämmelser omöverlåtelseförbud skulle införas borde bli föremål för närmareöverväganden. Vad utskottet anfört gav som sin meningregeringen till känna. Med anledning av begäran fick1983 års småhusköpsutredning i uppdrag att behandla frågan.Utredningen föreslog i sitt slutbetänkande (SOU 1988:66, Köp avbyggnad på ofri grund, m.m.) en generell lagbestämmelse om attavtal skall kunna träffas om att köparen från köpetinte får sälja fastigheten vidare till ett högre pris än vad hansjälv har betalat.I propositionen framhålls att det finns ett visst stöd föruppfattningen att det är möjligt att vid köp av fastegendom träffa avtal om förbud mot vidareöverlåtelse.Föredragande statsrådet delar emellertid utredningens bedömningatt rättsläget får anses vara oklart och att ett helt säkertsvar inte kan ges på frågan i vad mån ett överlåtelseförbud i enköpehandling avseende fast egendom är giltigt.Av närmare anförda skäl anser föredragande statsrådet att enlagreglering av avtalade överlåtelseförbud vid fastighetsköp börkomma till stånd endast om det finns ett mycket påtagligt behovav att ge säljaren en i lag klart fastslagen möjlighet att genomavtal med köparen förhindra att denne , avutredningen föreslagen till , säljer fastigheten vidaretill ett högre pris. Enligt statsrådet är emellertid behovet aven sådan möjlighet inte stort. Mot denna bakgrund och med hänsyntill remisskritiken anser statsrådet att utredningens förslagtill regler om förbud mot överlåtelse av fast egendom inte börgenomföras. Vad som sagts nu gäller även den motsvarande regelför tomträtter som utredningen har föreslagit. Med dessaställningstaganden bör det enligt statsrådets mening inte hellerkomma i fråga att införa en av utredningen föreslagen regel omöverlåtelseförbud med anknytning till vissa familjerättsligaförordnanden m.m.Vad som anförs i propositionen beträffande överlåtelseförbudm.m. ger inte utskottet anledning till några särskildauttalanden. Utskottet anser att med godkännande av detanförda bör lägga propositionen i denna del till handlingarna.De i propositionen föreslagna ändringarna påinskrivningsväsendets område föranleder inte några erinringarfrån utskottets sida, och utskottet tillstyrker att förslagengenomförs.I motion L507 av () tas upp en fråga omkungörelsekostnader vid lagfartssammanträden och i ärenden omtvångslikvidation av aktiebolag.När anmälan eller ansökan görs hos allmän domstol omtvångslikvidation av ett aktiebolag gäller enligt 13 kap. 5 §aktiebolagslagen (1975:1385) att domstolen skall kalla bolagetsamt aktieägare och borgenärer som vill yttra sig i ärendet attinställa sig inför rätten. Kallelsen skall bl.a. kungöras iPost- och genom rättens försorg. I 13 kap. 6 §aktiebolagslagen föreskrivs att den som har ansökt omtvångslikvidation och som har fått vidkännas kostnader fördelgivning eller kungörelse eller för expeditioner i ärendet,skall ha gottgörelse för sina kostnader av bolagets medel, ombolaget försätts i likvidation eller om rätten eljest finner detskäligt. Vid anmälan skall sådana kostnader ersättas av bolageteller, om bolaget saknar medel, av statsverket.Regler om lagfartssammanträde finns i 20 kap. jordabalken.Syftet med lagfartssammanträde är att en fastighetsägare i vissafall skall kunna få lagfart trots att de formellaförutsättningarna inte är uppfyllda. Lagfartssammanträde skallkungöras i ortstidning och i Post- och . Enligt20 kap. 12 § tredje stycket jordabalken skall kostnaden förlagfartssammanträde betalas av sökanden. Kostnaden för syn skalldock betalas av staten.Vid sidan av de nämnda reglerna finns i ett stort antal andraförfattningar bestämmelser om skyldighet för de allmännadomstolarna att utfärda kungörelser.Bestämmelsen i 20 kap. 12 § jordabalken om sökandensskyldighet att betala kostnaderna 1975 i samband med att möjligheterna att hållalagfartssammanträden utvidgades (prop. 1975/76:21, bet. LU1).I lagstiftningsärendet berördes frågan om risken för missbruk avden nya möjligheten till lagfartssammanträde. Därvid framhöllsatt denna risk motverkades av att sökanden fick svara förkostnaderna och i första hand då för kungörelse- ochinställelsekostnaderna. Vidare påpekades att en regel omsökandens kostnadsansvar var motiverad med hänsyn till att deoklarheter som kunde föranleda ett lagfartssammanträde ofta hadesin grund i förhållanden för vilka fastighetsägaren eller hansföreträdare borde svara samt att oklarheterna troligenåterspeglades i priset eller på annat sätt i villkoren förförvärvet.Någon allmän, författningsreglerad skyldighet för sökande ochandra att betala kostnader för kungörelser som utfärdades avallmän domstol fanns inte då den nämnda ändringen i jordabalkenskedde. I praktiken gällde emellertid att kostnaderna som regelskulle återgäldas av sökanden. Betalningsskyldigheten följde avallmänna principer eftersom kungörelserna ansågs utfärdade försökandens räkning. Vid 1986/(prop. 1986/87:26,bet. JuU13) godkände vissa riktlinjerför en reform av avgiftssystemet vid de allmänna domstolarna.Reformen innebar i huvudsak att domstolarnas utgifter förkungörelsekostnader -- med vissa närmare angivna undantag --inte längre skulle ersättas av sökanden utan i stället betalasgenom att belasta ett anslag. Staten skulle kompensera sig förkostnaderna genom en generell höjning av ansökningsavgifterna itvistemål och domstolsärenden. slopades sökandensskyldighet att i vissa fall lösa s.k. expeditioner, dvs. domar,beslut eller bevis. Någon ändring av reglerna i 13 kap. 6 §aktiebolagslagen och 20 kap. 12 § jordabalken skedde inte iärendet. Bortsett från en hänvisning till att kungörande förekomi likvidationsärenden gjordes i propositionen inte heller någrauttalanden rörande dessa bestämmelser. Vid riksdagsbehandlingenberördes frågan över huvud taget inte.Efter beslut utfärdade regeringen förordningen(1987:452) om avgifter vid de allmänna domstolarna. Enligtförordningen skall ansökningsavift betalas i bl.a.likvidationsärenden enligt aktiebolagslagen med . Ilagfartsärenden utgår inte någon ansökningsavgift men sökandenär skyldig att betala en expeditionsavgift på . förinskrivningsmyndighetens beslut i ärendet.I motionen hänvisas till att i sin publikationDomstolsverket informerar (1988 nr 3) uttalat att någrakostnader för kungörelser i likvidationsärenden och vidlagfartssammanträden inte skall tas ut och att någonförfattningsändring inte är påkallad härför. Enligt motionärenföljer många domstolar detta uttalande utan att det har lagstöd.Motionären anser att regeringen bör få i uppdrag att utreda ombetalningsskyldigheten enligt aktiebolagslagen och jordabalkenskall finnas kvar och, om den skall slopas, återkomma tillriksdagen med förslag till ändringar i de nämnda lagarna. Skallbetalningsskyldigheten kvarstå bör regeringen enligt motionärensnarast vidta erforderliga åtgärder för att förordningskall bringas i samklang med gällande lagstiftning.Med anledning av vad som anförs i motionen vill utskottetframhålla att syftet med det införda avgiftssystemet vidde allmänna domstolarna måste antas ha varit -- även om fråganinte berördes närmare vare sig i propositionen eller vidriksdagsbehandlingen -- att några kostnader för kungörelser ilikvidationsärenden och vid lagfartssammanträden inte längreskulle tas ut av sökande m.fl. utan i ställetanslagsfinansieras. Några praktiska, bärande skäl för att justdessa kungörelsekostnader skulle särbehandlas torde nämligeninte ha förelegat och föreligger inte heller . har kunnat utröna torde nuvarande praxis också varaatt ersättning för kungörelsekostnader i de aktuella ärendenainte tas ut. När det gäller lagfartssammanträdena har utskotteti sak inte några invändningar mot att bestämmelsen i 20 kap. 12§ jordabalken kommit att tillämpas på det sätt som skett. Medhänsyn till ordalydelsen av bestämmelserna i 20 kap. 12 § tredjestycket och de i anslutning till reglerna gjordamotivuttalandena kan det emellertid ifrågasättas huruvida inteen sådan utveckling borde ha givits ett uttryckligt stöd i lagredan i samband med omläggning av avgiftssystemet.Någon sådan lagändring kom dock som nämnts inte till stånd. Iklarhetens intresse och för att 20 kap. 12 § tredje stycketskall bringas i överensstämmelse med nuvarande praxis anserutskottet att reglerna nu bör förtydligas så att detuttryckligen framgår att sökanden inte skall svara förkungörelsekostnader vid lagfartssammanträden. Det kan lämpligenske genom att det i 20 kap. 12 § tredje stycket angivnaundantaget för synekostnader utvidgas till att avse ocksåkungörelsekostnader. Utskottet förordar att medanledning av motionen genomför en sådan ändring i jordabalken.Saken ställer sig annorlunda när det gällerkungörelsekostnader i likvidationsärenden. Som framgår avredogörelsen ovan innehåller 13 kap. 6 § aktiebolagslagen --till skillnad från 20 kap. 12 § jordabalken -- inte någonsärskild regel om att sökanden skall betala kostnaderna iärendet. Endast i den mån sökanden till följd av bestämmelser iandra författningar blivit skyldig utge ersättning förkungörelsekostnader kan enligt 13 kap. 6 § aktiebolagslagen detbolag som likvidationsärendet avser förpliktas betala för dessakostnader. Eftersom sökandens betalningsskyldighet bortfallitgenom omläggning av avgiftssystemet uppkommer såledesaldrig frågan om bolagets betalningsskyldighet. Någon ändring iaktiebolagslagen kan därför inte anses nödvändigför undvikande av oklarheter. Det kan emellertid vara lämpligtatt hänvisningen till kungörelsekostnader i 13 kap. 6 §aktiebolagslagen slopas i samband med någon annan ändring ilagrummet. Utskottet utgår från att regeringen tar initiativtill en sådan ändring vid lämpligt tillfälle. I sammanhangetvill utskottet erinra om att domstolsutredningen i sittbetänkande (SOU 1991:100) Domstolarna inför 2000-taletföreslagit att ärenden rörande tvångslikvidation av aktiebolagflyttas över från de allmänna domstolarna till patent- ochregistreringsverket. Någon vidare åtgärd medanledning av motionen i denna del kan med hänsyn till detanförda inte anses erforderlig. beträffande köp av fast egendomatt dels antar regeringens förslag till lag omändring i jordabalken såvitt avser 4 kap. 1 och 2 §§, delsavslår motion 1991/92:L503,2. beträffande köp av bostadsrättatt med godkännande av vad utskottet anfört och medavslag på motion 1991/92:L15 lägger propositionen i denna del(avsnitt 2.3) till handlingarna,3. beträffande överlåtelseförbudatt med godkännande av vad regeringen anfört läggerpropositionen i denna del (avsnitt 2.1) till handlingarna,4. beträffande kungörelsekostnaderatt med anledning av motion 1991/92:L507 delsbeslutar att 20 kap. 12 § jordabalken skall erhålla ändradlydelse i enlighet med utskottets förslag i bilaga 2, delsbeslutar om sådan ändring av ingressen till regeringens förslagtill lag om ändring i jordabalken som föranleds härav,5. beträffande inskrivningsväsendet m.m.att antar regeringens förslag till dels lag omändring i jordabalken i den mån det inte omfattas av vadutskottet hemställt under momenten 1 och 4, dels lag om ändringi lagen (1973:98) om inskrivningsregister.Stockholm den 23 april 1992På lagutskottets vägnarMaj-Lis LööwI beslutet har deltagit: (), HolgerGustafsson (kds), (), (), BengtHarding (), (), (),(), (), (nyd), (), (), (), () och ().Från , som inte företräds av någon ordinarieledamot i utskottet, har suppleanten () närvaritvid den slutliga behandlingen av ärendet.I proposition 1991/92:110 framlagda lagförslag Av utskottet framlagt förslag till ändring i 20kap. 12 §jordabalkenBilaga 2Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 20 kap.12 §Vid lagfartssammanträde skall genom förhör med sökandeneller på annat lämpligt sätt inhämtas upplysningar om förvärvetoch såvitt möjligt även utredas vem eller vilka som under de tioåren närmast före ansökan innehaft fastigheten medäganderättsanspråk. Protokoll skall föras rörande vad somförekommit vid sammanträdet och i övrigt framkommit i ärendet.Sedan protokollet uppsatts, skall ansökan om lagfart påegendomen, under åberopande av protokollet såsom fångeshandling,anses gjord på den inskrivningsdag som infaller närmastdärefter.Kostnaden för Kostnaden förlagfartssammanträde betalas lagfartssammanträde betalasav sökanden. Kostnad för av sökanden. Kostnad försyn betalas dock av staten. kungörelse och syn betalas dock av staten.