bet · GF01JuU20 · 1992-03-24 00:00:00 — I visadedet sig att ett mål i länsrätten kostade i genomsnitt 2 500 kr.medan det i kammarrätten kostar . Kunde vi få bort ettantal mål från kammarrätten som i stället stannade i länsrättenkunde det sparas en hel del pengar. Målen bör överklagas frånmyndigheten till länsrätten och inte som sker i vissa fall frånmyndigheten till kammarrätten.Vidare tror jag det är viktigt, vilket kanske redan mer ellermindre bestämts, att återkallelse av körkort inte skall beslutasefter ansökan av allmänt ombud hos länsrätten utan hos enkörkortsmyndighet. Det kan bli en rejäl resursbesparing eftersomkörkortsmålen till största delen utgörs utav rattfylleribrottoch avsevärda hastighetsöverträdelser. Jag tror att det skullemer än halvera körkortsmålen. Där vill jag understryka att jaganser att körkortsmålen skall stanna i länsrätten och inte förasöver till tingsrätt. Jag tror att det är riktigt att mål omarvsskatt och gåvoskatt går från skattemyndighet till länsrättoch inte till tingsrätt, medan däremot länsrätterna bör lämnaföräldrabalksmålen till den allmänna domstolen. Det handlar omverkställigheten i 21 kap. föräldralagstiftningen. Och sedan harjag hört så att säga surra i luften i det inledande skedet viddomstolsutredningens arbete att nu när skattemålen sedan kommeratt bli färre, vilket i och för sig kan diskuteras, skulle varjeenskild länsrätt få för få skattemål och inte ha tillräckligtstor kompetens för att avgöra dem. Man skulle regionaliseraskattemålen och ha färre länsrätter. Det tror jag absolut intepå, det kommer att vara tillräckligt med skattemål ändå för attlänsrätterna skall ha tillräckligt med kompetens för att klarade svåra målen.Sist skulle jag också vilja slå ett slag för att intetingsrätt och länsrätt skall slås samman, utan att man slår ihopservicefunktioner. Länsrätten t.ex. har väldigt svårt medexpeditionspersonal. Vi har ingen personal som kan gå och hämtaposten, utan det får den administrativa personalen göra, damernafår släpa på de tunga väskorna. Vi borde ha gemensammaförhandlingslokaler för att kunna spara pengar i den mån manbygger nya lokaler. Jag tycker att serviceverksamhet och, somjag sade förut, datafrågor och kopieringsmaskiner skulle kunnavara gemensamma. Ett exempel: Vi har i länsrätten i Växjöen förhållandevis liten kopieringsmaskin och vi köper myckettjänster av . Med de nya två stora målgrupperna,socialförsäkringsmål och psykiatrimål, kan vi inte klara av attlämna bort målen utan vi måste ha en störrekopieringsmaskin. Vi har undersökt marknaden och funnit att denbästa kopieringsapparaten kostar . Den är driftssäkermen den får vi inte; det har inte råd att betala.Det har råd att betala , och vet jag att vi får enbetydligt sämre maskin med risk för driftsstopp m.m. Men om vihade en kopieringsmaskin gemensamt med tingsrätten, skulle vikunna köpa en dyrare och få en säkrare och bättre apparat.Karin Bishop: Det mesta som tas upp under den här rubrikenär sådant som domstolsutredningen skall syssla med ochförmodligen har sysslat med och som man har hört litet grand om.Det är ju så att domstolsutredningen har till uppgift att rättmycket i detalj gå in på domstolarnas arbetsuppgifter; att talaom hur man skall flytta mål och ärenden mellan domstolarna ellermellan domstolar och förvaltningsdomstolar och myndigheter.Samtidigt har de -- tills -- haft i uppgift att se påorganisationen, men vi vet inte riktigt hur det faller ut efterdagens budskap. Jag tycker inte att det är någon bra väg att manfördelar mål och ärenden på det här sättet utan att göra klartför sig vilken storlek på domstol man talar om. Det är samma saksom också andra varit inne på. Det går inte att glömma bortfrågan om domstolarnas storlek och organisation. Den frågan hörintimt samman med framtida funktion. Och när detgäller frågan om domstolarnas framtida organisation och storlekså tycker jag inte, hur man än vrider och vänder sig, att detgår att undvika att lägga ihop de minsta tingsrätterna.I går kom ju tydligen statskontorets förslag tilldomstolsorganisation. Jag vet inte vad det förs för ettresonemang av statskontoret, men jag förmodar att det bygger påett effektivitetsresonemang som är ganska svårt att anpassa tilldomstolsväsendet. Det har sagts här tidigare, men jag tycker detförtjänar att upprepas: Statskontoret har alltså i mångasammanhang visat en tendens att betrakta domstolarna som ensorts affärsföretag. Jag skulle vilja betona och be er hålla iminnet att domstolarna inte rår över sin input, och att derasoutput måste produceras med stark hänsyn till misstänkta ochservice åt allmänheten.Vad det sedan gäller domstolarnas problem med hantering av måloch ärenden, som yttrar sig i höga balanser och tätapersonalbyten, så har den frågan tagits upp avdomstolsutredningen, som har funnit att de största problemen närdet gäller tingsrätterna finns i storstäderna.Jag tänkte också ta upp en sak när det gäller rollfördelningenmellan allmän domstol och förvaltningsdomstol som intresserarmig särskilt därför att jag brukar hållaseminarier om frågor om vårdnad och umgänge. Där processar manibland både i allmän domstol och i förvaltningsdomstol. Och nufinns ju det här förslaget att frågor om verkställighet av domarom vårdnad och umgänge skall föras till allmän domstol och intetas för sig i förvaltningsdomstol. Det är en möjlig lösning ioch för sig. Jag vet inte hur väl ni känner till problematiken,men det är ju så att om föräldrarna inte är överens om vem somskall ha vårdnad och umgänge, så går man till domstol, som dåmeddelar dom i saken. Med denna dom kan man sedan, om den integår att verkställa därför att den ena parten sätter sig emotdetta, gå till förvaltningsdomstolen och be att få denverkställd. Så för man en ny process där, och det där kan varvasi det oändliga mellan allmän domstol och förvaltningsdomstol.Och det är nog mycket troligt att om man för över de här målentill allmän domstol så hejdar det väl en del; man måste ju kommaigen där man har fått dom.Men vad jag skulle vilja flagga för är något som jag harockså hört via domstolsutredningen och även från en finskkollega. Det gäller den modell för vårdnadsmålen som man har iFinland. Där går man först till socialförvaltningen, som tar uppfrågan om vårdnad och underhåll. Där tar man även upp tvistigafrågor och försöker lösa tvisten mellan föräldrarna på detstadiet. Först när det inte går, så går man till domstol. Ochdetta har gjort att man inte har så många sådana mål idomstolarna. I kan det ju ofta vara så att vi startarrätt på, kanske i domstolen, med en förberedandeförhandling där man beslutar om en vårdnadsutredning ochumgängesrätt. Och sedan tar familjerättsenheten isocialförvaltningen över och för först samarbetssamtal medparterna och därefter kommer man kanske fram till att det måstegöras en utredning. Man kanske skulle kunna gå den andra vägenoch börja med socialen. Det kan vara värt en diskussion, tyckerjag.Hans Hedvall: Jag har tagit upp en känslig fråga, nämligenden om den framtida domstolsorganisationen. Den är så känsligatt departementet har tagit den tillbaka. Jag skulle också viljafortsätta utveckla och ha synpunkter på hur liten en domstol kanvara och ändå fungera.I det historiska perspektivet har alltid domstolarna spelat roll för människorna i samhället, inte minst här i Norden.Allt ifrån landskapslagarna över Montesquieus tremaktsfördelningmed lagstiftande, styrande och dömande makt till vår nu gällandegrundlag så har domstolarnas särart markerats. Detta får vi integlömma bort. Vi vet att vårt inträde i EG -- ja redan i och medatt träder i kraft -- kommer attmedföra att domstolarna får en förändrad och betydligt starkareställning än de har och inte heller detta får man glömmabort.Under den tid som jag har tjänstgjort som domare har jag fåttuppleva när det fanns ett flertal tingsrätter ute på bygden, därbygdens människor uppsökte domstolarna och tog kontakt med dem,och de visste vad domstolen sysslade med. De fick genom dettainsikt om vikten av att ha en domstol och den roll som endomstol spelar i ett samhälle och i en demokrati. harju domstolarna lagts ihop och blivit stora myndigheter ochganska främmande för den enskilda människan. Det har blivit ettstort vakuum, nutidens människor vet inte så mycket om vaddomstolarna sysslar med. De blandar ihop det med polis ochåklagare och andra myndigheter. Det har blivit ett stortinformationsproblem som jag också gärna skulle vilja prata omvid ett annat tillfälle. Jag tycker att man måste tänka på dehär omständigheterna, när man skall göra en avvägning hur storadomstolarna skall vara ; om vi, eller framför alltni, skall ge er ut och dra in en massa domstolar och göra storaenheter av dem. När man som facklig förtroendeman tidigare påcentral nivå rest runt bland våra domstolar, vet man att folkdär -- både domare och biträden -- sliter väldigt hårt i dessadagar för att över huvud taget få verksamheten att rulla.Det är ett dåligt läge för domstolarna just nu när det gällerresurser. Något måste göras och i fortsättningen talar jag förtingsrätten eftersom de andra har talat för hovrätten. Ett sättatt komma till rätta med de här problemen är ju att titta pådomstolsorganisationen. Och för min egen del tror jag på enrenodling av domstolarna, framför allt domarnas arbete. Vi ärupplärda att vara tvistlösare. Det är det vi skall syssla med.Vi har en hel del ärenden på domstolarna som kan lösas och tasom hand av olika myndigheter. Men om man vill ha den härrenodlingen måste man ju ta konsekvenserna och bestämma hurmycket som skall bort från domstolarna. Men konsekvensen bliratt en del domstolar inte blir bärkraftiga i framtiden.Statskontoret har kommit med sin utredning, och jag har fåtten föredragning av den. De talade om myndigheter, inte omdomstolarna. De har glömt bort detta med domstolarnas särart. Detalade mest om ekonomi. Och självklart var det derasutgångspunkt, men jag är inte vidare glad i den utredningen. Jagtror att det kommer att bli diskussioner om den i framtiden.Fortfarande vill jag påpeka att domstolarna har en särskildställning i ett demokratiskt samhälle.Om man skall hitta någon lösning för domstolarna, framför alltde små domstolarna , tror jag inte på generellalösningar, som statskontoret delvis lagt in. Om man jämför t.ex.domstolen i , som har nästan ett helt landskap, med den iBlekinge, där det finns fyra domstolar och150 000 människor, så ser man att det inte går att göragenerella lösningar med två sådana ytterligheter. Det finnsandra problem också. I har vi ju det bekymret att treav domstolarna, i , i och i är istort sett enmansdomstolar. I har vi mellan tre ochfyra domare. Jag vet av erfarenhet att vi klarar detta iKarlskrona. Vi vet att det behövs tre domare i tvistemål och vihar många tvistemål. Vi klarar det själva, vi klarar vårasemestrar och vi har inga bekymmer. Men de andra tre domstolarnahar stora bekymmer, vid sjukdom, om någon skall gå påutbildning, för att inte tala om sommarsemestrarna. Då ingripernaturligtvis vi och försöker att hjälpa till så mycket vi kan.Hovrätten har stora bekymmer att se till att det löper. Vad jagvill komma fram till är att jag tror att man kan behålladomstolarna eller skapa domstolar där det finns tre eller i vartfall fyra domare. De domstolarna är bärkraftiga . Jagmenar att man skall gå den vägen och försöka behålla så mångadomstolar som möjligt, med tanke på domstolarnas betydelse ivårt samhälle.FörfattningsändringarBo Broomé: Jag återkommer till åtgärder som i positivriktning kan bidra till att förändra hovrätternas arbetsläge.Det handlar om egna synpunkter men jag har också rådgjort medlagmännen i hovrätten.Man kan dela in åtgärderna i tre olika grupper. Det handlar omändringar i den materiella rätten, processuella förändringarinom ramen för det nuvarande systemet och omprincipiella förändringar i det processuella systemet.Vid reformer av den materiella rätten måste kostnadsaspekterbeaktas. Man måste tänka på verkningarna av olika förslag fördomstolar och andra handläggande myndigheter. Jag kan som ettexempel på samspelet ta bestämmelsen i 4 kap. 19 § jordabalkenom fel i fastighet. Det ansvar för säljaren av en fastighet sominfördes genom bestämmelsen gav upphov till en lång radomfattande och kostnadskrävande processer. -- Det är viktigt attfinna lösningar i den materiella rätten som inte driver framtvister.Det gäller också att avskaffa otympligheter i det processuellasystemet och komma till rätta med olika praktiska problem. Somexempel kan jag nämna delgivningsreglerna; alltför ofta saknaskorrekt uppgift om en parts eller ett vittnes rätta adress ochhovrätten får lägga ned ett omfattande arbete på att leta framden. Vidare kan nämnas att de krångliga överklagandereglerna i49 kap. borde kunna förenklas. Ett annatexempel är den onödigt kvalificerade sammansättningen som krävsnär det gäller avgörande av många preliminärfrågor. Härigenombinds domarresurser som borde användas för uppgifter av merkvalificerat slag.Då återstår frågan om vi bör överväga mer radikala åtgärder.Sverige är ett ovanligt domartätt land. Skall vi ha fler ellerfärre domare? Vilka kostnader är vi beredda att acceptera?Vilken standard på rättskipningen vill vi egentligen ha? Dettahandlar i grunden om politiska avvägningar.Skall vi göra allvar av resonemanget om att tyngdpunkten iprocessen skall ligga i tingsrätten? går ju så gott som allamål till hovrätten, och ny bevisning tillåts alltid i brottmål.I praktiken ligger tyngdpunkten i en del mål i hovrätten, mendär är bevismaterialet slitet och mindre värt.Här följer några uppslag.Hovrätterna bör inte vara första instans. Utsökningsmålen börgå först till tingsrätterna och sedan kunna överklagas tillhovrätten.Kan man tänka sig förenklad sammansättning i enklare mål? Kanman införa prövningstillstånd i större omfattning tillhovrätterna? Det finns ju redan när det gäller de s.k. småmålen,tvistemål där tvisten rör högst ett halvt basbelopp. Kanprövningstillstånd införas i brottmål när det gäller bötesdomar?Är det rättssäkert -- också små mål kan ju vara mycket viktigaför den enskilda.Kan man begränsa hovrättens prövning i målet till självarättsfrågan och låta hovrätten böja sig för tingsrättensbedömning i bevisfrågan? Här finns utländska förebilder.För egen del vill jag varna för att radikalt skära bortmöjligheten till ny bevisprövning i hovrätten. Bevisprövning ären mycket svår sak och inte ett löst tyckande. Utan omprövning ihovrätten finns det risk att beviskraven efter hand lättas upp itingsrätterna. Dessutom skall hovrätterna inte bara röra sig ijuridikens finrum, även om många sympatiserar med en sådanlösning.I och för sig skulle de nuvarande reglerna om bevisning ihovrätten kunna göras striktare och eventuellt kombineras medprövningstillstånd. Vissa spärrar kan ju sättas upp för en nybevisbedömning i högre rätt. -- En renodlad ordning medprövningstillstånd och ändringsdispens har fördelen att aldriggöra den dömde chanslös.En annan tanke kan vara att använda modern teknik och spela inbevisupptagningen i tingsrätten på video och i första hand låtahovrätten grunda sin uppfattning på det materialet. Då skulleman komma ifrån spekulationerna om att bevisbedömningen kommeratt bli en annan i hovrätten på grund av folks glömska. Sådanaspekulationer från parter förekommer nog ibland.Det här var en serie ännu obearbetade idéer. Mitt intryck frånmin egen hovrätt är att det finns en viss sympati för tanken attinföra begränsningar i fullföljdsrätten även om meningarna gårisär. Man måste komma ihåg att kräverfullföljdsrätt i brottmål. För övrigt blir arbetsminskningensäkert ganska begränsad om fullföljdsinskränkningarna baragäller bötesmålen.Till sist, man måste i de här sammanhangen också ta hänsyntill effekterna på tingsrätterna. Om man förskjuter tyngdpunkteni processen till tingsrätterna måste dessa kanske förstärkas. avgörs många mål av yngre domare med begränsad erfarenhet.Kanske måste vi ha mer än en jurist och fler nämndemän i storabrottmål, om skuldfrågan inte skall prövas av hovrätten.Jag kan inte heller undgå att nämna att det i min hovrättfinns en viss skepsis mot de minsta tingsrätterna. De är sårbaraadministrativt, men också juridiskt. Det finns ingen ellerendast få domare att rådgöra med. De kan inte själva klara entresits. Det är utomordentligt viktigt att tingsrätterna kanklara också de stora och svåra målen. Och det gäller även omnuvarande fullföljdsordning behålls. Bärkraftiga och kompetentatingsrätter är en förutsättning för att hovrätten skall få denönskvärda rollen av överprövare, inte omprövare.Håkan : Av de drygt 2 800 mål som under år 1991kommer att komma in till länsrätten i utgörnästan 1 000 körkortsmål, dvs. mål där frågan är om en personskörkort skall återkallas. Målen är i sig viktiga och ingripandeför den enskilde men de är ändå i många fall på grund avlagstiftningens utformning och gällande praxis förhållandevisrutinartade. Detta gäller särskilt vid återkallelse av körkortvid trafiknykterhetsbrott och avsevärda hastighetsöverträdelser.Det kan därför inte vara rimligt att dessa mål skall beslutas avlänsrätten i första instans. har föreslagitatt dessa mål i första instans skall beslutas avkörkortsmyndigheten. Även om utredningens andra förslagkritiserats, torde det råda en majoritet för förslaget attflytta ned återkallelsemålen till körkortsmyndigheten. Med tankepå att länsrätternas målområde utökats med socialförsäkringsmålden och kommer att utökas med psykiatrimål den 1januari 1992 är det angeläget att frågan om första instans förkörkortsmål behandlas med förtur och, om det behövs, bryts utfrån utredningens övriga förslag.Jag övergår till socialtjänstmålen. I många mål om ekonomisktbistånd är det inte fråga om några större belopp och inte hellerom några principfrågor. Beslutet hos socialnämnden har oftafattats av en socialsekreterare med stöd av delegationsbeslut. Idenna typ av mål borde det kunna övervägas om inte länsrättenskulle kunna avgöra målen som enmansmål. Som jämförelse kanpekas på bestämmelsen i 18 § tredje stycket sjätte punkten lagenom allmänna förvaltningsdomstolar enligt vilken länsrätten ärdomför med en lagfaren domare ensam i mål som avser ändring avtaxerad inkomst med högst 5 000 kr.När det gäller socialförsäkringsmålen bör övervägas om inte enoffentlig motpart till den enskilde skall finnas obligatoriskt ialla mål. Om en offentlig motpart inte finns har länsrätten ettstörre ansvar för utredningen enligt 8 §förvaltningsprocesslagen än om en sådan finns, och därmed ökarbehovet av handläggare hos länsrätten. Det är därför enligt minmening fel av att i anslagsframställningen förbudgetåren 1992/93--1994/95 uppge att socialförsäkringsmålenkräver färre handläggare än de målgrupper som för närvarandehandläggs av länsrätterna. Om en offentlig motpart inte förs ini processen bör, enligt min mening, i vart fall en obligatoriskomprövning införas hos ellersocialförsäkringsnämnden i alla ärenden innan de lämnas tilllänsrätten.I fråga om obligatorisk omprövning gäller olika reglerför olika myndighetsbeslut. I skattemål sker årstaxering enligt den nya taxeringslagen en obligatoriskomprövning hos skattemyndigheten eller skattenämnden innan ettöverklagande överlämnas till länsrätten. I socialtjänstmålgäller reglerna om omprövning enligt förvaltningslagen. Vissasocialförsäkringsmål får inte överklagas till länsrätten utanatt man först yrkat omprövning hos . Andrasocialförsäkringsmål överklagas i princip direkt till länsrättenutan någon omprövning. Det borde enligt min mening finnas engemensam ordning för omprövning för alla måltyper. Det bordevara en obligatorisk omprövning hos beslutsmyndigheten i allamål för att rensa bort onödiga överklaganden till domstol. Ensådan ordning torde förutsätta att beslutsmyndigheten också ärden enskildes motpart i domstolsprövningen såsom nu är fallet iskattemålen.Enligt 20 § lagen om allmänna förvaltningsdomstolar fårtjänsteman vid bl.a. länsstyrelse, skattemyndighet och allmänförsäkringskassa inte vara nämndeman. Detsamma gäller ledamot avsocialförsäkringsnämnd. I 7 kap. 6 § andra styckettaxeringslagen anges att nämndeman i allmän förvaltningsdomstolinte får väljas till ledamot i skattenämnd. Det framstår motbakgrund härav som rimligt att tjänsteman inomsocialförvaltningen liksom ledamot av socialnämnd inte hellerfår vara nämndeman. Samtliga nu nämnda myndigheters beslutöverklagas till stor del till länsrätten.Anna-Karin : Jag representerar försäkringsrätterna.Försäkringsrätterna har haft stora problem och läggs definitivtned sista . I det läget kan det vara intressant attfundera över om det finns någon risk att länsrätterna ochkammarrätterna så att säga ärver försäkringsrätternas problem.Problemen skulle alltså följa med socialförsäkringsprocessen ini de domstolarna. Och om det finns en sådan risk är ju fråganvad man kan göra åt den.En del -- kanske en mindre del, men i alla fall -- avförsäkringsrätternas problem har att göra med hur lagstiftningenär utformad och hur prejudikatbildningen går till. Och i dendelen är läget oförändrat. Länsrätterna och kammarrätternakommer alltså att drabbas av detta. Lagstiftningen påsocialförsäkringsområdet är i ganska stor utsträckning sådan attpraxis är en viktig rättskälla. Inte bara viktig, utan viktigareän på andra rättsområden -- i alla fall viktigare än på andrarättsområden som jag känner till. Och praxis på detta område ärförsäkringsöverdomstolens (FÖD) avgöranden. Varför är då praxisviktigare på detta område än på andra? Ja, grunden är attlagstiftningen ofta är utformad på ett sådant sätt att den imycket stor utsträckning ger utrymme för olika bedömningar. Ochdet är kanske nödvändigt med tanke på ämnesområdet (medicinskabedömningar som allteftersom tiden går ändras blandvetenskapsmännen; eftersom det gäller sjukdomar hos enskildaindivider är det svårt -- eller kanske omöjligt -- att täcka inalla situationer i lagregler). Trots att lagstiftningen har ensådan karaktär är förarbetena ofta magra; lagförslagen går intetill lagrådet och ofta har de tillkommit snabbt. Det är enlagstiftning som inte alls har samma kvalitet som lagstiftningenpå t.ex. område, som är den som jag bästkänner till i övrigt. Vidare är lagarna ofta föråldrade;utvecklingen har så att säga sprungit förbi lagstiftningen. Detär också så att doktrinen -- dvs. vetenskapsmännen inom denjuridiska forskningen -- i väldigt liten utsträckning harintresserat sig för lagstiftningen på socialförsäkringsområdet.Detta gör alltså att praxis är oerhört viktig. Regeringsrättenoch högsta domstolen är prejudikatinstanser. De prövar bara målsom har prejudikatsintresse -- alltså mål som är intressanta somvägledning för underinstanserna i deras dömande. FÖD har en meravittgående uppgift. FÖD skall nämligen inte bara prövaprejudikatfrågor, utan också pröva mål av det skälet att det kanfinnas anledning att ändra utgången i underinstansen. Detinnebär att FÖD i sak avgör kanske 1 000 mål, HD och RR omkring200 mål. Det här betyder ju naturligtvis att FÖD inte alls harsamma möjlighet som de andra högsta instanserna att utforma sinaavgöranden på ett sådant sätt att underinstanserna med en rimligarbetsinsats kan veta vilken vägledning man kan dra av dem. Enannan svårighet är själva mängden avgöranden. En mindre del --knappt 50 -- trycks i en särskild rättsfallspublikation. Restenfår var och en hålla ordning på efter bästa förmåga; numera dockmed viss hjälp från FÖD:s sida. Vi har alltså situationen attprejudikaten är oerhört viktiga, som det är förenatmed stora svårigheter att veta vilka avgöranden som ärprejudikat och vilken vägledning man kan dra av dem. Det är storrisk att detta kommer att bli mycket betungande för länsrätternaoch kammarrätterna när de kommer i gång med dömandet isocialförsäkringsmål. Den enda lösning jag kan se är att göra omFÖD till en prejudikatdomstol. Då blir ju frågan naturligtvis omFÖD inte behövs som ändringsinstans. Den frågan behöver man intediskutera i det här sammanhanget. Ingen vet hur många mål FÖDavgör av prejudikatskäl.