bet · GF01TU15 · 1992-04-07 00:00:00 — Utskottets önskemål har, såvitt avservägväsendet, i viss mån tillgodosetts genom de möjligheter tillfinansiering vid sidan av de ordinarie väganslagen som enligtredogörelsen ovan tillkommit . Trots dessa nyamöjligheter framstår det ändå för utskottet som uppenbart attresurserna är otillräckliga för att de vägpolitiska målen skallkunna nås och för att kompensera den konkurrensnackdel somSveriges perifera läge i förhållande till våra viktigastemarknader på kontinenten innebär. Ytterligarefinansieringsmöjligheter bör därför enligt utskottets meningprövas.Utskottet har noterat att regeringen i två propositioner,1991/92:38 om inriktningen av den ekonomiska politiken och1991/92:69 om privatisering av statligt ägda företag, framhållitatt investeringar i infrastruktur, som skapar förutsättningarför tillväxt, kan finansieras via inkomster från försäljningenav statligt ägda företag. I den allmänna debatten, liksom i demotioner som är i fråga, har förts fram ett flertal förslagom hur ytterligare medel skall kunna tillföras vägväsendet.I motion T326 (nyd) framhålls (yrkande2) att en fortsattutbyggnad av genom som motorväg bör åstadkommasgenom att ett privat konsortium finansierar, bygger och drivervägen. Budgeterade och planerade investeringsmedel som avsattstill motorvägsbyggen, men som inte används till sådana byggen pågrund av vägavgifter, bör enligt motionärerna (yrkande3)användas till kompletterande finansiering av det sekundäravägnätet. Vidare framhåller motionärerna (yrkande4) att närföretagsekonomiskt finansierade vägbyggen är betalda skalldessa återgå till staten utan ersättning.Utskottet ser gärna att privata lösningar av frågan om enfortsatt utbyggnad till motorväg av genom Bohuslänallvarligt övervägs. Det är, som utskottet just framhållit,nödvändigt att finna alternativa finansieringsformer omväginvesteringarna och vägunderhållet skall kunna öka itillräcklig omfattning.Innan ett beslut om den av motionärerna förordadekonsortielösningen kan fattas, måste dock vissa frågorklarläggas. Det gäller bl.a. om utbyggnaden av genomBohuslän är företagsekonomiskt lönsam eller, om så inte ärfallet, hur stora statsbidrag som krävs. Det gäller också fråganhur vägavgifterna skall utformas för att förmå lokalatrafikanter att välja den snabbare och säkrare motorvägenframför långsammare och mindre trafiksäkra, men avgiftsfria,vägar i Bohuslän.Utskottet anser att regeringen bör uppdra åt attskyndsamt utreda möjligheten att genomföra en utbyggnad av E6genom på det sätt som föreslås i motion T326 (nyd).Även andra lösningar bör naturligtvis kunna övervägas isammanhanget.Vad utskottet nu anfört -- och som innebär att syftet medmotionsyrkandena torde få anses tillgodosett -- bör riksdagensom sin mening ge regeringen till känna.Även syftet med motion T327 (m, nyd) om uppdrag åt ettprivat byggföretag att bygga och finansiera ett avsnitt av 66torde genom utskottets ställningstagande få anses tillgodosett.I motion T212 (s) framhålls att andra finansieringskällor änstatsbudgeten på lång sikt torde behövas för att åstadkomma ettpositivt trendbrott för det eftersläpande vägunderhållet. Frånflera håll har framförts förslag -- säger motionärerna -- om ett"rakt rör" mellan delar av trafikanternas avgifter ochvägverkets budget. Erfarenheterna från andrainfrastrukturområden som finansieras direkt av konsumenterna --t.ex. el och tele -- är goda. Sannolikt står inte valet mellanlångsiktigt ökade resurser till vägarna via ordinariebudgetmedel eller via ett "rakt rör". Valet är snarare ökaderesurser via det "raka röret" eller inga nya resurser alls. Imotionen framhålls vidare att det särskilda programmet förbärighetshöjande åtgärder har tillkommit i samarbete med dentunga trafikens organisationer och att investeringarna i sådanaåtgärder finansieras med en tillfälligt förhöjd skatt för detunga fordonen. På motsvarande sätt skulle det kunna varamöjligt att åtgärda de allvarligaste bristerna på hela vägnätet.Genom utökade resurser under t.ex. skulle kunna"reparera ifatt" de allvarligaste skadorna på vägnätet.Regeringen bör förelägga ett förslag om finansieringav förbättrat vägunderhåll i enlighet med de angivnariktlinjerna.I motion T219 (m) framhålls att en fast andel av de frånlänen inbetalda fordons- och bensinskatterna bör återföras tillresp. län som ytterligare väganslag. Vidare framhålls att dessaskatter successivt bör avlösas av brukaravgifter.Utskottet vill för sin del inte utesluta möjligheten att del finansiera statens väghållning genom någon form avbrukaravgift som tillförs . I s-motionen pekas påsambandet mellan prestation och motprestation genom taxor ifråga om t.ex. tjänster. Ett sådant samband synesutskottet väsentligt i en marknadsekonomi. Utskottet förutsätteratt regeringen -- i samband med sina överväganden om alternativafinansieringsmöjligheter för infrastrukturinvesteringar ochunderhållsinsatser -- även beaktar möjligheten att införabrukaravgifter. Något initiativ från sida medanledning av motionsyrkandena torde inte vara erforderligt.Dessa avstyrks följaktligen.Genom trafikpolitiska beslut skapades, som nämnts,möjlighet för intressenter, t.ex. kommuner och företag, att viaförskottering av medel bidra till att genomföra vägobjekt someljest inte skulle kunna förverkligas inom rimlig tid. Frågan omränta på förskotterade medel för väginvesteringar behandlasi motion T341 (c). Motionären vill att , vidförskottering från kommun eller företag av kostnad för väg-eller broprojekt inom stödområdet, skall betala ersättning förräntekostnaden fram till dess projektet inlöses. Om en sådanersättning inte beviljas, innebär det enligt motionären en riskför en fortsatt koncentration av vägbyggen till områden utanförstödområdet.Som framhölls i det trafikpolitiska beslutet börförskottsfinansiering endast kunna komma i fråga när den somförskotterar har så stor nytta av vägobjektets tillkomst attnågon förräntning på insatt kapital normalt inte erfordras. Enordning med ränteutbetalningar skulle i motsvarande mån minskade medel som finns tillgängliga för vägväsendet som helhet,något som utskottet för sin del inte vill rekommendera.Motionsyrkandet avstyrks följaktligen.I motion T214 (s) framhålls att regeringen för börredovisa hur nya finansieringskällor för utbyggnad avinfrastrukturen kan tas i anspråk. Som exempel på sådanafinansieringskällor nämner motionärerna bilavgifter vid infarttill , vägavgifter vid utbyggnad av vägar medhög trafikstandard samt miljöavgifter/skatter. Motionärernasäger sig också kunna acceptera lånefinansiering av särskiltangelägna objekt.Frågan om bilavgifter behandlas inom ramen för de s.k.storstadsförhandlingarna. I propositionen upplyserdepartementschefen att han tänker återkomma till meden redogörelse för dessa förhandlingar. Som framgår av vadutskottet anfört ovan finns redan möjligheter att låne- ochavgiftsfinansiera vägar. Något uttalande medanledning av motionsyrkandet synes sålunda inte påkallat, varförmotionsyrkandet avstyrks.I motion T341 (c) föreslås att särskilda brofonder skallbildas för finansiering av brobyggen över Vallsundet ochRödösundet i i . Motionären framhåller attfärjorna över de båda sunden behöver repareras och inom kortförnyas. Medel som avsätter för reparationerna och föratt skaffa nya färjor bör i stället avsättas till de föreslagnafonderna.Som utskottet framhållit inledningsvis i detta betänkandehar ett företag med namnet bildats för uppgiften attanlägga en avgiftsfinansierad bro över Rödösundet. I det avtalom projektet som träffat med berörda intressenterberörs även möjligheterna att kunna uppföra en broöver Vallsundet. Med det sagda finner utskottet syftet medmotionsyrkandet i huvudsak tillgodosett, varför ett bifall tilldetsamma avstyrks.4 Målen för vägpolitiken och investeringsplaneringensinriktningFördelningen av de medel som anvisar för byggande avriksvägar och av länstrafikanläggningar, dvs. bl.a. länsvägar,styrs av flerårsplaner som resp. länsstyrelsernaupprättar. Grunden för dessa planer utgörs av de mål förvägpolitiken som fastställde i det trafikpolitiskabeslutet (prop. 1987/88:50 bil. 1, bet. TU13, rskr.159). I beslutet framhålls till en början att vägpolitiken skallsyfta till att förverkliga det övergripande trafikpolitiskamålet att "erbjuda medborgarna och näringslivet i landets olikadelar en tillfredsställande, säker och miljövänligtrafikförsörjning till lägsta möjliga samhällsekonomiskakostnad." För att möjliggöra detta lade fast följandesex delmål.Ansvaret för väghållningen skall vara lämpligt avgränsat.Detta är en förutsättning för att de framtida kraven på eneffektiv och rättvis vägpolitik skall kunna mötas. Staten bördärvid ha ett avgörande ansvar för den övergripandevägplaneringen, medan kommunerna och trafikhuvudmännen bör svaraför lokala och i viss mån även regionala bedömningar.Vägkapitalet skall säkras. Vägarna representerar betydandevärden som inte får minska genom eftersatt underhåll och för låginvesteringstakt i förhållande till trafiktillväxten. De medelsom anvisas till väghållningen skall så långt som möjligtanvändas till att upprätthålla standarden på vägnätet.En god miljö skall eftersträvas. Därför skall miljöintressenabeaktas på ett tidigt stadium av planerings- ochprojekteringsprocessen.Trafiksäkerheten skall förbättras. Bra vägar är ett verksamtsätt att begränsa antalet olyckor i trafiken.Vägnätet skall bidra till ett effektivt resursutnyttjande.Goda kommunikationer har en strategisk betydelse förnäringslivets utveckling i en ort eller region.En tillfredsställande vägstandard i landets alla delar, ävenpå det lågtrafikerade vägnätet, skall säkerställas. För denregionala utvecklingen och förnyelsen är vägplaneringen ettviktigt instrument.Riksdagen beslutade , på förslag av regeringen, omvissa förändringar av investeringsplaneringen för vägar (prop.1990/91:87, bet. TU26, rskr. Förändringarna innebar ihuvudsak följande.Ett särskilt gemensamt nationellt vägnät skall pekas ut ochges en särställning vid det framtida arbetet med planering.Det rikspolitiska inflytandet i planeringssystemet förriksvägar skall stärkas som länsstyrelsernatillförsäkras en fortsatt aktiv roll i planeringen.Regionala program på systemnivå skall utarbetas.Ansvaret för det statskommunala och enskilda vägnätet böröverföras till kommunerna så snart detta är praktisktgenomförbart.Av propositionen framgår att regeringen, på grundvalav detta riksdagsbeslut, utfärdat planeringsdirektiv för denlångsiktiga planeringen för verksamhetsområde förperioden --2003.I ett annat av godkänt betänkande medanledning av den nämnda propositionen 1990/91:87 (bet. TU24,rskr. 286) framhöll utskottet att det politiska inflytandet överplaneringsprocessen för infrastrukturinvesteringar, dvs. bl.a.väginvesteringar, borde stärkas och att regeringen bordeunderställa övergripande riktlinjer för hurinfrastrukturen skall utvecklas inom bl.a. vägsektorn. Sådanariktlinjer kan avse -- angav utskottet -- t.ex. den geografiskainriktningen av investeringarna och underhållet, frågor ominfrastrukturens kvalitet samt hur olika nationella ochinternationella intressen skall kunna tillgodoses. När riksdagenhar tagit ställning till dessa övergripande riktlinjer och målbör regeringen bemyndigas att utfärda planeringsdirektiv tillde olika verken som ligger i linje med riksdagsbeslutet,framhöll utskottet.I det sistnämnda betänkandet förordade utskottet ocksåinrättandet av det anslag för Investeringar i trafikensinfrastruktur och tillkomsten av den planeringsram på 20miljarder kronor för sådana investeringar som nämnts i detföregående. Medlen borde -- betonade utskottet -- främstanvändas för att möjliggöra en kraftsamling till störresammanhållna projekt av nationell betydelse som gagnartillväxten och miljön. För att uppnå de trafikpolitiska målenoch skapa förutsättningar för ekonomisk tillväxt var det enligtutskottet nödvändigt att skapa ett väl fungerande vägnät i helalandet. Som exempel angavs att Europavägarna bör ges en höginternationell standard. Anslaget skulle således få användas förväginvesteringar, men inte för vägunderhåll, för att denerforderliga kraftsamlingen till vissa större projekt skullekunna åstadkommas. Utskottet fann det dock angeläget attvägunderhållet kraftigt ökades för att framkomligheten påvägarna för näringslivet, kollektivtrafiken och enskildatrafikanter inte skulle försvåras. Regeringen borde därför inästa budgetproposition föreslå en ökning av anslagen förvägunderhåll. Inriktningen av det nya anslaget förinfrastrukturinvesteringar på större sammanhållna projekt avnationell betydelse som gagnar tillväxten och miljön innebar --framhöll utskottet -- att vissa regioner i landet inte skulle fådirekt del av medlen under anslaget. Dessa regioner varNorrlands inland, , , norra och sydöstraSverige. Utskottet fann det därför angeläget att en större delav ordinarie anslag tillfördes dessa regioner och att regeringenbeaktade detta då direktiven för nästa planeringsomgång skullefastställas. Vidare skulle samfinansieringslösningar genomanvändning av t.ex. arbetsmarknadspolitiska medel, ordinarieanslag eller regionala bidrag eftersträvas.Av propositionen framgår att den förutvarande regeringenunder fattade beslut om finansiering av vissa väg- ochjärnvägsprojekt med medel från det nya anslaget förinfrastrukturinvesteringar till en sammanlagd kostnad av ca 11miljarder kronor. beslutade den nya regeringenatt ta i anspråk ytterligare inom den avriksdagen beslutade planeringsramen på totalt 20 miljarderkronor. Av dessa avser 2,5 miljarder kronorvägobjekt.Inriktningen av investeringsplaneringen samt ,regeringens och de olika trafikverkens medverkan i dennabehandlas i ett avsnitt av propositionen med . Investeringsplanering. De förslag ominvesteringsplanering som regeringen underställer riksdagengäller främst vägar och järnvägar. Regeringens förslag omfattaremellertid också luftfartsverkets och medverkani planeringsprocessen. Utskottet tar i detta betänkandeställning endast till det förslag som gäller vägplanering.Järnvägsplaneringen avser utskottet att behandla senare i vår iett betänkande om järnvägar. Övergripande synpunkter påinvesteringsplaneringen kommer att behandlas i betänkandet omtrafikpolitikens inriktning. I sistnämnda betänkande avserutskottet även att behandla luftfartsverkets och sjöfartsverketsmedverkan i planeringsprocessen.Under rubriken framhållerdepartementschefen att han vid sin bedömning bl.a utgått frånriksdagens beslut om ett stärkt nationellt perspektiv iplaneringen. En annan utgångspunkt är att beslut om störreinvesteringsobjekt numera skall föregås av en bredmiljökonsekvensbeskrivning enligt lagen (1987:12) om hushållningmed naturresurser (naturresurslagen). bör, efterförslag av regeringen, besluta om planeringsprocessensinriktning. Med utgångspunkt i beslut utformarregeringen myndighetsspecifika planeringsdirektiv i samband medregleringsbreven. För del kommer planeringsdirektivenatt utgöra en komplettering till de direktiv som regeringenutfärdade på grundval av beslut enligt betänkandet1990/91:TU26. Det slutgiltiga resultatet av vägverketsplaneringsarbete, planen, redovisas av regeringen i denbudgetproposition som föreläggs det tredje året efterdess beslut om planeringsprocessens inriktning. Samtidigtförelägger regeringen förslag om inriktning avinvesteringarna och om medelsfördelning.Under rubriken av planeringen erinrardepartementschefen om att det åligger regeringen att utfärdadirektiv för planeringen. En av utgångspunkterna för hansförslag till inriktning av planeringen utgörs av riksdagensställningstaganden angående trafikens infrastruktur.Vidare erinrar departementschefen om att regeringen ipropositionen om inriktning av den ekonomiska politikenföreslagit att som grund för investeringar i bl.a. vägar iförsta hand bör ligga den analys som den statligaproduktivitetsdelegationen presenterat, med de fördjupningar somkan erfordras (prop. 1991/92:38, bet. FiU10, rskr. Enligtett referat i propositionen av delegationens slutbetänkandebetonar detta infrastrukturens betydelse för ekonomisk tillväxt.Delegationen anser att den för produktiviteten viktigasteuppgiften är en allmän förbättring av framkomligheten ivägnätet, framför allt runt de större städerna.Departementschefens förslag till inriktning avvägplaneringen är att ett rikstäckande vägnät av riksvägar avsärskild betydelse (stamvägnätet) skall byggas ut till ettsammanhängande, robust nät med hög och jämn standard. Detinnebär bl.a. motorvägskvalitet mellan , ,och . Vad gäller riksvägar och länsvägar som inteingår i stamvägnätet är departementschefens förslag attinvesteringar och underhåll bör inriktas på att vidmakthålla ochförbättra standarden på vägnätet.Utskottet vill understryka att regeringens förslag ominvesteringsplaneringens inriktning inte omfattar investeringarsom sker med medel från anslaget Investeringar i trafikensinfrastruktur. Sådana investeringar planeras och beslutas avregeringen i enlighet med de riktlinjer som riksdagenfastställde genom sitt beslut på grundval av detnämnda utskottsbetänkandet /91:TU24. Som beredningsorgan åtregeringen fungerar en tillsatt kommitté(K1991:04) benämnd delegationen förinfrastrukturinvesteringar. Genom det nämnda riksdagsbeslutetregleras också regeringens skyldighet att till riksdagenrapportera om användningen av infrastrukturanslaget.I motion T218 (v) framhåller motionärerna attbudgetpropositionen innebär att vägarna får en ogin behandling.Motionärerna vill se rejäla satsningar och framhåller att snålttilltagna medelsanvisningar gör att kostnaderna stiger för attnå tillbaka till den nivå på kapitalet som en gång fanns,eftersom skadorna blir alltmer omfattande och därmed dyrare attreparera. bör enligt motionärerna som sin mening geregeringen till känna att vägkapitalet inte får fortsättaatt minska.Utskottet delar motionärernas uppfattning att det ärangeläget att vägkapitalet behålls intakt. Som framgår avutskottets redogörelse i det föregående är det också ett avriksdagen fastlagt mål för vägpolitiken att vägkapitalet skallsäkras. Något ytterligare uttalande i frågan tordedärför inte erfordras, varför yrkandet härom avstyrks.I motion T333 (s) föreslås (yrkande 2) att som sinmening skall ge regeringen till känna att vad uttalatom infrastruktursatsningar i inland, ,, norra och sydöstra även börbeaktas.I motion T212 (s) framhålls (yrkande 4) att nuutvecklar en modell för att maximera nyttan avtrafikinvesteringar. Detta innebär ett delvis nytt sätt attprioritera olika väginvesteringar, som delvis strider mot dettraditionella länsvisa synsättet som präglattrafikpolitiken. Vidare framhåller motionärerna att isitt beslut gjorde en klar markering av hur anslagetInvesteringar i trafikens infrastruktur skulle användas. Ibeslutet förutsattes att alla delar av landet skall fåtillgodogöra sig de totala investeringsmedel som finns tillförfogande. Kompensation skulle utgå, inom ramen för de framtidaordinarie medlen, till de delar av landet som inte gynnadesgenom de extra medel som infrastrukturanslaget innebär.Motionärerna finner det positivt att utvecklarmodeller som förbättrar dess förmåga att prioritera olikainvesteringar. Investeringsbesluten får dock inte ha maximalnationell ekonomisk tillväxt som enda målvariabel. Andrafaktorer, såsom miljöbelastning, regional fördelning m.m., skallockså beaktas i den helhetssyn som måste prägla trafikpolitiken.Som grund för bedömningen av hur vägnätet skall utvecklas måsteligga att vägar med likvärdigt trafikarbete skall hålla enlikvärdig standard, oavsett var i landet de är belägna.I motion T212 (s) framhålls vidare (yrkande 6) att det undermånga år skett en viss förskjutning av investeringar ochunderhåll från det lågtrafikerade vägnätet till mer trafikeradeoch därmed belastade vägar i Syd- och . Samtidigtsom medelstilldelningen varit otillräcklig har målen ökadtillgänglighet och god miljö prioriterats före regionalutveckling. I de samhällsekonomiska kalkylerna har underhåll avdet lågtrafikerade vägnätet svårt att hävda sig. Eftersomregionalpolitiken, bl.a. på grund av närmandet till EG, troligenmåste förändras, är det att förändra synen på fördelningenav medel över landet. Det lågtrafikerade vägnätet ochgrusvägnätet bör därför ges en ökad prioritet. På så vis kantransporter mellan landsbygd och tätorter underlättas.I motion T211 (s), som behandlar olika kommunikationsfrågori , framhålls (yrkande1) att regionalpolitikengenom åren fått en större tyngd vid fördelning avpengar över landet. Den utvecklingen måste fortsätta, betonarmotionärerna. Bland de trafikpolitiska målen tillgänglighet, godmiljö och regional balans bör det sistnämnda prioriteras.I motion T308 (fp) framhåller motionären att väg E6 genomBohuslän bör byggas ut till motorvägsstandard i de delar såinte redan skett. I fråga om vägens sträckning anser motionärenatt en bro bör anläggas över Sunningesund inom kommun.Om ingreppen i miljö och natur blir mindre med en tunnel ochkostnaderna likvärdiga eller mindre, bör dock vägmyndighetenöverväga en tunnel. Vidare finner motionären det angeläget attett delprojekt av genom samhälle sätts igång. Slutligen framhåller motionären att ochBohuslän är en av de regioner som är värst drabbade avarbetslöshet och betonar betydelsen av ett stort vägbygge försysselsättningen inom en region.I motion T319 (m) framhålls att regeringen bör prövamöjligheten att inom ramen för satsningar på infrastruktur rymmaen utbyggnad av genom till motorväg.I motion T326 (nyd) framhålls (yrkande 1) att vägverketsplaneringsförutsättningar bör inriktas på ett förverkligande avmotorvägstriangeln ------och ettfullföljande av som motorväg.I motion T219 (m), som behandlar olika kommunikationsfrågori , föreslås (yrkande 2) att hosregeringen begär att beräknad nyttoavkastning skall varastyrande för ordningen över landet.Utskottet vill med anledning av samtliga dessa motionsyrkandentill en början fästa uppmärksamheten på departementschefensuttalande att en utgångspunkt för investeringsplaneringen börvara ställningstaganden angående trafikensinfrastruktur. Ett av dessa ställningstaganden var -- somframgår av redogörelsen ovan -- att vissa närmare angivnaregioner i landet, som inte skulle få del av medel från det nyainfrastrukturanslaget, i stället skulle få en större del avordinarie anslag. Regeringen borde beakta detta -- uttaladeriksdagen -- inför fastställandet av direktiv för nästaplaneringsomgång. Så har också skett enligt en skrivelse frånregeringen till , som utskottet tagitdel av. Utskottet finner ingen anledning ändra sitt tidigareställningstagande. Därmed torde syftet med yrkande 2 i motionT333 (s) få anses tillgodosett. Detsamma gäller -- till en del-- yrkande 4 i motion T212 (s).Utskottet anser att man i princip bör eftersträva enlikvärdig standard på vägar med likartat trafikarbete, oavsettvägarnas geografiska belägenhet. Principen kan dock behövamodifieras i vissa fall, med hänsyn t.ex. till exceptionellthöga anläggningskostnader för ett visst vägavsnitt eller tillönskemål om en enhetlig standard på en väg med varierandetrafikarbete för olika avsnitt.Beträffande kraven i motion T212 (s) enligt yrkande 4 på attinvesteringsbesluten inte får ha maximal ekonomisk tillväxt somenda målvariabel, enligt yrkande 6 på ökad prioritering av detlågtrafikerade vägnätet och grusvägnätet iinvesteringsplaneringen och kravet i motion T211 (s) på enregionalpolitisk prioritering vid väganslagens fördelning överlandet, vill utskottet erinra om beslut förra åretatt ett särskilt gemensamt vägnät borde pekas ut och ges ensärställning vid det framtida arbetet med planering. Den exaktautbredningen och avgränsningen av detta vägnät var den dåvaranderegeringen inte beredd att ta ställning till, men det framhöllsatt bl.a. riksvägarna E3, E4 och E6 enligt vägverketsbedömning borde ingå i det särställda vägnätet. Det bör vara enuppgift för -- betonades det -- att efter ytterligarestudier och överväganden för regeringen föreslå de vägar somborde ingå i det särställda vägnätet. Det vitsordades vidare attbl.a.