bet · GF01UU19 · 1992-04-28 00:00:00 — Motionärerna anser attneutralitetspolitiken är överspelad med hänsyn till Sverigesekonomiska och ideologiska tillhörighet till västvärlden.Utrikespolitiken bör anpassas därefter.UtskottetEuropas säkerhet har blivit i grunden avhängig av långt flerfaktorer än de militära. En förändrad stormaktsbalans, ekonomiskutveckling, handelsfrågor, miljöhot, integrationssträvanden,nationella motsättningar, migration är några av de faktorer somkommer att få avgörande betydelse för den framtida säkerhetenockså i vår världsdel. måste därför i samverkan medandra länder i sin säkerhetspolitik beakta långt fler faktoreroch fler aktörer i en flytande och ofta snabb utveckling. Storakrav ställs på helhetssyn i säkerhetspolitiken liksom påsamordning av alla politiska och diplomatiska ansträngningar somkan påverka säkerheten i dess allt bredare mening. De många alltfastare band med vilka den framtida säkerhetsstrukturen kommeratt byggas -- ekonomiska, säkerhetspolitiska, sociala,kulturella, demokratiska -- demonstrerar med all tydlighet attdet nya kommer att söka sin trygghet i ett vidgatsäkerhetsbegrepp.Grundvalen härtill lades vid i november1990, då deltagarna undertecknade "Parisstadgan för ett nyttEuropa". I denna förband sig alla parter att verka fördemokrati, mänskliga rättigheter och marknadsekonomi inriktad påuthållig ekonomisk tillväxt, välstånd, social rättvisa, ökadsysselsättning och ett effektivt resursutnyttjande. Därmedbekände sig alla tillgemensamma värderingar. Därmed blev också ett verkligt samarbetemöjligt.ESK är det enda europeiska forum som har ett allomfattandemedlemskap och en allomfattande dagordning. som ESKhåller på att stärka sina egna mekanismer och beslutsformerförbättras också samarbetet med andra organisationer. De senarefrågorna stod i centrum vid det utrikesministermöte som inleddeESK:s fjärde uppföljningsmöte i . Från svensk sidaunderströks behovet av att utveckla organisationens struktureroch verkställande förmåga och ge den ett fastare formuleratmandat i fråga om fredsskapande och fredsbevarande uppgifter, omden skall kunna bli den centrala instansen i ett system avsamverkande organisationer. En ökad roll på detta område innebärinte nödvändigtvis att ESK som organisation måste utveckla enförmåga att själv ta på sig de operativa uppgifterna ifredsbevarande aktioner. ESK kan också tänkas ge ett politisktmandat som innebär att ett samarbete kan etableras med andraorganisationer i detta syfte. Diskussion om förhållandet mellanESK och mer operativt inriktade organisationer som NATO, FN ochäven i någon mån WEU förs bl.a. utifrån de skilda perspektiv ochintressen som olika ESK-medlemmar har på dessa senareorganisationer.Enighet nåddes vid utrikesministermötet om att engageraESK i en medlingsinsats i konflikten om mellanArmenien och . Efter en inledande mission i syfteatt etablera vapenvila är avsikten att sammankalla enfredskonferens i med deltagande av elva medlemsstater,däribland Sverige.Det är enligt utskottets mening ännu för tidigt att avgöra ivad mån uppföljningsmötet i kommer att resultera ien väsentligt förstärkt förmåga för ESK vad gällerkrishantering samt fredsskapande och fredsbevarande verksamhet.Utskottet anser det emellertid vara ett klart svenskt intresseatt verka för att så blir fallet. Utskottet välkomnar därförSveriges aktiva bidrag till ESK-processen, inkl. axlandet avordförandeskapet under nästa period. Detta kommer enligtutskottets mening att ge speciella möjligheter att underen nyckelperiod bidra till den framtida säkerhetsstrukturen iEuropa också i ett längre tidsperspektiv.Inom den Europeiska Gemenskapen togs i idecember 1991 ett viktigt steg mot en fortsatt fördjupning avsamarbetet. Färdriktningen stakades ut mot målet, ett alltfastare förbund mellan länder och folk.I utformades bl.a. ramarna för en gemensam utrikes-och säkerhetspolitik. Resultatet skall nu ratificeras avmedlemsländerna. har ett starkt intresse av att såsnabbt som möjligt som medlem kunna påverka även i denna del avEG:s utveckling. Som medlem av EG kan enligt utskottetsmening ge konstruktiva bidrag på detta område och därmed tillhela framtid. Utskottet behandlar frågan ommedlemskapsförhandlingarna i ett annat betänkande(1991/92:UU24).De senaste toppmötena såväl inom EG som NATO tyder på attberörda EG-stater ser ett NATO medbibehållen koppling till och med någon form avfortsatt amerikansk närvaro på europeisk mark som denfördelaktigaste lösningen på sina försvarsproblem även i detförändrade läget.EG:s medlemsstater torde sålunda under överskådlig framtidkomma att lägga sin militäroperativa samverkan utanför EG:sramar. Detta försvagar inte bilden av Gemenskapen som en växandesäkerhetspolitisk stabilitetsfaktor i Europa.NATO har å sin sida fattat viktiga beslut om att anpassaorganisationen till den nya situationen i . Både enskildaNATO-medlemmar och organisationen som sådan har i sinareaktioner successivt sökt bidra till utvecklingen i öst. VidNATO:s toppmöte antogs den s.k.London-deklarationen, i vilken bl.a. förutskickades enförstärkning av organisationens politiska roll för att etableranya samarbetsrelationer med de tidigare motståndarna i den gamlaWarszawapakten. Vid i beslötman sålunda att inbjuda de forna Warszawapaktsstaterna till ensäkerhetspolitisk dialog inom ramen för ett (). Dess verksamhet inleddes redanmånaden därpå och har utvecklats snabbt. Det är utskottetsuppfattning att NATO på detta sätt lämnar ett konstruktivtbidrag till dialog och samarbete med sina forna motståndare iett nytt säkerhetssamarbete. Ett antal central- ochösteuropeiska länder har förklarat sin önskan att bli medlemmari NATO. Inställningen från NATO kan karakteriseras så att fråganför närvarande saknar aktualitet, även om en dylik möjlighetinte kan uteslutas på sikt.NATO kommer sålunda att undergå betydande förändringar i vadavser såväl den politiska rollen som de militära uppgifterna ochresurserna. Dock talar som ovan angivits starka skäl för attNATO kommer att förbli den organisationinom vilken de västeuropeiska medlemsstaterna, tillsammans medFörenta staterna och , bedriver huvuddelen av sittförsvarspolitiska samarbete.Västeuropeiska unionen (WEU) har länge fört en undanskymdtillvaro som organ för visst militärt samarbete mellan sina förnärvarande nio medlemsländer (de tolv EG-medlemmarna utomIrland, och ). I samband med EG-debatten om denpolitiska unionens säkerhetspolitiska dimension, och motbakgrund av de erfarenheter som gjordes i samband medGulfkrisen, har emellertid ett antal västeuropeiska statermarkerat ett växande intresse för WEU och en europeiskförsvarsidentitet, parallellt med ett förändrat NATO.Det är inte möjligt att precisera den säkerhetspolitiskamiljö i vilken en fortsatt fördjupning av samarbete mellan WEUoch den Europeiska Unionen kan komma att ske. kanskönjas en utveckling innebärande att de olikasäkerhetspolitiska samarbetsstrukturerna inte utgör alternativutan komplement till varandra och var för sig ingår somväsentliga element i en europeisk säkerhetsordning. På vilkasätt den nya helheten i sin tur kommer att påverka EG, WEU,NATO, ESK, NACC och andra samverkansstrukturer är i dagvanskligt att förutse.Denna fortsatta föränderlighet återspeglas även iMaastrichtavtalet, i vilket stadgas att det utrikes- ochsäkerhetspolitiska samarbetet skall utvärderas i en rapport regeringskonferens mellan unionens medlemsstater 1996, då nyabeslut kan fattas innan frågan om en förlängning av WEU-avtaletskall avgöras 1998.I anslutning till toppmötet i antog de länder somär medlemmar i en deklaration, i vilken de inbjudermedlemmarna i den blivande Europeiska unionen att bli medlemmareller observatörer i den Västeuropeiska unionen. Medlemskap iden Europeiska unionen innebär således möjlighet men ejskyldighet att bli medlem i WEU. Beslut fattade inom WEU ärbindande endast för organisationens medlemmar.Det är först vid ett medlemskap i den Europeiska unionen somett ställningstagande beträffande WEU kan ske för svensk del.Dessförinnan saknar frågan aktualitet. Den militäraalliansfriheten består alltjämt såsom utskottet utvecklar senarei detta betänkande.Därmed anser utskottet yrkande 19 i motion U402 (s) ochyrkande 1 i motion U404 (s) besvarade. Berörd del av motionU407 (nyd) avstyrks.Säkerheten i norra yrkande 12 i motion U402 (s) föreslås att bör tainitiativet till förverkligandet av en nordisk kärnvapenfri zon.Med hänsyn till att totalt förändrats och att en kraftigkärnvapennedrustning påbörjats borde enligt motionärerna tidennu vara mogen att aktualisera den nordiska kärnvapenfria zonen.I yrkande 2 i motion U404 (s) föreslås att aktivt skallverka för kärnvapenfrihet och minskade militära styrkor i våranärområden.I motion U409 (s) föreslås att skall ta ett initiativtillsammans med de övriga nordiska länderna med krav påtotalförbud mot kärnvapenprov på . Den pågåendedemokratiseringen i bör enligt motionärerna underlättaen sådan diskussion som blivit angelägen mot bakgrunden avbeslutet att upphöra med proven i Kazakstan.UtskottetGenom de senaste årens utveckling har som tidigare skildratsden säkerhetspolitiska situationen i det europeiska ochnordatlantiska området förändrats i grundläggande avseenden.Dessa förändringar har genomgripande konsekvenser också förSveriges säkerhetspolitiska läge. De rubbar självfallet inte detgrundläggande nordiska mönstret karakteriserat av stabilitet ochbegränsad närvaro av konventionella styrkor liksom det i varjenordiskt land traditionella hänsynstagandet till och respektenför de andra nordiska ländernas val av säkerhetspolitisk linje.Tvärtom har de senaste årens förändringar lett till att dennastabilitet ytterligare förstärkts. En sådan förändring är attden tidigare mellan och harersatts av ett nytt bilateralt avtal om grannrelationerna mellanFinland och , vilket ej innehåller någon klausul ommilitärpolitiskt bistånd eller samarbete.De senaste årens åtaganden om minskningar av stridskrafternainom NATO och länderna i den forna berör i förstahand , medan förhållandena i norr påverkats i långtmindre utsträckning. Därtill kommer att överenskommelserna inomESK:s ram berört varken stormakternas luft- ochsjötransportkapacitet eller deras förmåga till operativaförflyttningar, faktorer som från nordisk synpunkt har ettsärskilt intresse.Det nordeuropeiska och nordatlantiska områdets strategiskabetydelse sammanhänger i väsentlig grad med vissa grundläggandemilitärstrategiska intressen för och del. Främstavser de den globala kärnvapenbalansen, liksom marinstrategiskaoch luftoperativa förhållanden. Dessa har berörtsendast i ringa utsträckning av de senaste årensnedrustningsprocess mellan NATO och den numera avveckladeWarszawapakten, och de kommer inte heller enligt utskottetsmening att påverkas i grundläggande avseenden av avtalet ombegränsning av de strategiska kärnvapnen, det s.k. START-avtaleteller de därpå följande utspelen om fortsatta minskningar av destrategiska arsenalerna.I en långsiktig bedömning av säkerhetspolitiska miljöfinns det mot denna bakgrund anledning att räkna med attnordvästra med kringliggande havsområden underöverskådlig tid framöver kommer att ha kvar sin betydelse i ettstrategiskt perspektiv.Det säkerhetspolitiska läget i norra påverkas också avden fortsatta inre utvecklingen i och i OberoendeStaters Samvälde, där såväl positiva möjligheter som risker fören turbulent utveckling utsträckt över kanurskiljas. Till de senare hör tecken på uppsplittring även avden . Det kan inte uteslutas att följden avalla svårigheter förr eller senare blir en återgång till en merauktoritär styrelseform med ökat utrymme för en aggressivpolitik. Det är enligt utskottets mening en central uppgift fördet framtida europeiska samarbetet att minska riskerna för ensådan negativ utveckling i och övriga Östeuropa.I yrkande 12 i motion U402 (s) föreslås att regeringen skallta initiativet till förverkligandet av en kärnvapenfri zon iNorden. I yrkande 2 i motion U404 (s) föreslås att skallaktivt verka för minskade militärstyrkor och kärnvapenfrihet ialla våra närområden i Nordeuropa.I föregående betänkande om dessa frågor (l990/91:UUl8)redogjorde utskottet för de slutsatser som den år l987 tillsattanordiska ämbetsmannagruppen kommit fram till i sin slutrapport,vilken publicerades l991.I rapporten konstaterades att frågan ännu inte varit uppe tillbehandling i det vidare europeiska perspektiv där den hördehemma. En zon borde inte undergräva de grundelement som bidragittill säkerhet och stabilitet i norra och inte skapa enordning som var isolerad från det övriga . En eventuellzon skulle också behöva ta hänsyn till de nordiska ländernasolika säkerhetspolitiska lösningar. Gruppen kunde inte se attförutsättningar för en kärnvapenfri zon enligt dessa och andrakriterier förelåg. Den fick av utrikesministrarna i uppdrag att"fortsätta att mötas i syfte att vidare behandla sådanasärskilda nordiska perspektiv i den säkerhetspolitiskautvecklingen i som lämpade sig härför, däriblandzontanken".Utskottet konstaterar att den nordiska ämbetsmannagruppen fåttförlängt uppdrag och förutsätter att regeringen tar deeventuella initiativ som kan bedömas erforderliga.Utskottet anser att regeringen i det nya läget löpande börpröva frågan vad som kan göras för att reducera antaletkärnvapen i vårt närområde samt verka för sådana militärastrukturer på lägre nivåer som ger ökad stabilitet såväl iEuropa som helhet, som i synnerhet i det nordeuropeiska området.Fortsatta styrkereduktioner, men också åtgärder som skapar insyni andra staters militära dispositioner och åtgärder som kanförsvåra en snabb militär uppladdning, bör stå högt pådagordningen. Utskottet välkomnar att regeringen verkar för attde f.d. sovjetiska styrkorna i de baltiska staterna skall drasbort. Utskottet delar statsministerns inför redovisadeuppfattning att det är en anomali i dagens att varken defrämmande truppernas status eller tidtabellen för derastillbakadragande ännu reglerats i någon form av avtal.Med det anförda anser utskottet yrkande 12 i motion U402 (s)samt yrkande 2 i motion U404 (s) besvarade.I motion U409 (s) föreslås att tar initiativ för atttillsammans med de övriga nordiska länderna kräva etttotalförbud för kärnvapenprov på Nordkalotten.Den senaste provsprängningen i området ägde rum den 24 oktober1990. Vid en gemensam uppvaktning i framförde ochde övriga nordiska länderna en kraftig protest motprovsprängningen och vädjade till den dåvarande sovjetiskaregeringen att upphöra med fortsatta prov på konstaterar att den ryske presidenten den 26oktober l991 deklarerade moratorium för kärnsprängningarpå ryskt område. fick den i uppdragatt utarbeta ett förslag för hur testområdet på dess experter hädanefter skulle användas för civilverksamhet.Utskottet noterar att vissa uppgifter tyderpå att centrala ryska myndigheter fattat beslut som innebär enberedskap att återuppta kärnvapenproven. Utskottet finner dessauppgifter oroväckande. Återupptagna kärnvapenprov ligger inte ilinje med den nedrustningspolitik med vilken president . Om provsprängningar på trots denryske presidentens moratoriebeslut åter skulle aktualiseras,förutsätter utskottet att regeringen åter tar upp denna frågamed de ryska myndigheterna och även samråder med övriga nordiskaregeringar om lämpliga åtgärder.Utskottet finner de allt talrikare uppgifterna om olika formerav miljöskador från de tidigare kärnvapenproven på oroväckande. Utskottet finner det angeläget att allaansträngningar görs såväl för att förhindra ett återupptagandeav kärnvapenproven på som för att åtgärda deskador som redan inträffat, skador som kan visa sig varaett allvarligt hot mot hela miljö.Därmed anses motion U409 (s) besvarad.Svensk säkerhetspolitikMotionernaI två motioner föreslås att skall bibehålla dentraditionella neutralitetspolitiken. I yrkande 1 i motion U517(s) föreslås att skall slå fast att de uttalanden somriksdagen tidigare gjort om en bibehållen neutralitetspolitik,dvs. alliansfrihet i fred syftande till neutralitet i krig,fortfarande gäller inför förhandlingarna om ett medlemskap i finner det anmärkningsvärt att statsministern i ettviktigt utrikespolitiskt anförande utomlands slagit fast atttermen neutralitetspolitik kan användas som enlämplig beskrivning av den utrikes- och säkerhetspolitik somSverige önskar föra inom den europeiska ramen. En ändring avriksdagens beslut beträffande neutralitetspolitiken kan enligtmotionärerna endast ske genom nytt riksdagsbeslut.Också i yrkande 3 i motion U534 (v) föreslås att riksdagenskall uttala att säkerhetspolitik alltfort vilar påprincipen alliansfrihet i fred syftande till neutralitet i krig.Enligt motionärerna är det grundfalskt att hävda attneutraliteten inte behövs längre därför att öst--väst-konfliktenupphört. De skäl som motiverade att införa dendåtida motsvarigheten till neutralitetspolitiken på 1830-taletbestår alltjämt.I yrkande 3 i motion U402 (s) föreslås attnedrustningsfrågorna fortsatt skall förankras i enparlamentarisk nedrustningsdelegation med hänsyn till att freds-och nedrustningspolitiken även kommer att varaalltför viktig för att tillåtas bli en majoritetens maktpolitik.UtskottetMålet för den svenska säkerhetspolitiken förblir detsamma somriksdagen slagit fast i flera tidigare betänkanden och sombekräftas i regeringens proposition, nämligen att i alla lägenoch i former som vi själva väljer trygga en handlingsfrihet föross att -- såsom enskild nation eller i självvald samverkan medandra länder -- kunna utveckla vårt samhälle i politiskt,ekonomiskt, socialt och kulturellt och varje annat hänseende.Därmed bidrar vi även till fortsatt lugn och stabilitet i Nordenoch angränsande områden. Ett viktigt inslag i säkerhetspolitikenär också att utåt verka för avspänning, nedrustning, samarbeteoch demokratisk utveckling, inte minst genom att aktivt verkaför en ökad roll för FN på dessa områden.Sveriges militära alliansfrihet syftande till att vårt landskall kunna vara neutralt i händelse av krig i vårt närområdebestår. Den förutsätter att en betryggande försvarsförmågaupprätthålls.De senaste årens dramatiska förändringar i har i vissagrundläggande avseenden haft konsekvenser också på Sverigessäkerhetspolitiska situation.Den svenska neutraliteten har rötter som går tillbaka till1800-talets stormaktskonstellationer i . Den traditionellabeskrivningen av svensk säkerhetspolitik såsom alliansfrihet ifred syftande till neutralitet i krig, vanligen kortfattatbenämnd neutralitetspolitik, utformades i ett klimat präglat avdet djupgående konflikter och misstro mellanstormakterna. Inte heller ett land som valt att föra ensjälvständig säkerhetspolitik utanför stormaktsblocken kundeundgå detta klimat utan fick bära en särskild börda och ettsärskilt ansvar att göra den valda politiken trovärdig. Sverigeavstod därför i sin säkerhetspolitik från sådana samarbetsformeroch engagemang som kunde riskera att dra in vårt land istormaktsblockens utrikes- och säkerhetspolitiska motsättningaroch därmed leda till ifrågasättanden av vår avsikt och förmågaatt genomföra den deklarerade politiken.Det var därför en viktig uppgift för den svenskautrikespolitiken att undvika att väcka osäkerhet i form avfarhågor eller förväntningar från någon stormakts sida om attSverige i ett utsatt läge skulle låta sig utnyttjas till någonsidas fördel. Våra åtaganden i det europeiska samarbetet kom idetta syfte att präglas av självvalda begränsningar ochåterhållsamhet.Också i detta avseende har den tidigare situationen ivår världsdel grundligt förändrats. Förutsättningarna församarbetet grundas nu på de gemensamma värderingar igrundläggande frågor som manifesterades i Parisstadgan . Deförhållanden mellan stormakterna som håller på att byggas uppi det nya präglas av ett omfattande och växande samarbeteinom ramen för ett nätverk av delvis överlappande ochsamverkande organisationer och strukturer, i vilka samarbetetäven omfattar säkerhetspolitiken.Som framgått ovan är det enligt utskottets mening ännu förtidigt att säga vilka institutionella uttryck detta nyasamarbete kan ta sig. Det rör sig emellertid om förEuropas säkerhet kvalitativt nya former av samverkan, i vilkenalla europeiska länder har en roll att spela. Det går inte i dagatt utskilja någon naturlig slutpunkt för dennaintegrationsprocess.I denna nya situation förändras också förutsättningarna försvensk säkerhetspolitik. Den tidigare centrala frågan omundvikande av utrikespolitiska bindningar ställs ej på sammasätt som . Ett fullvärdigt deltagande i det europeiskasamarbetet, redan nu inom ESK och vid ett medlemskap även inomden Europeiska unionen, är tvärtom en förutsättning för att ettland skall kunna påverka utvecklingen och aktivt bidra till attskapa en ny freds- och säkerhetsordning på vår kontinent. Detgäller inte minst de mindre och medelstora europeiska länderna.Bevarande av den militära alliansfriheten förutsätter inte attSverige i något annat avseende skulle behöva ålägga sigrestriktioner vad gäller deltagandet i det framväxande,mångfacetterade europeiska samarbetet. Den svenskasäkerhetspolitiken karakteriseras i den nya situationen tvärtomav ett aktivt och fullvärdigt deltagande i arbetet för de målsom delas av alla europeiska stater.Vilka medel som bäst lämpar sig för att nå säkerhetspolitikensmål betingas av den långsiktiga utvecklingen i världenruntomkring oss. har tidigare avvisat en permanentbindning av svensk utrikespolitik för varje tänkbart läge i enoförutsägbar framtid.Med det anförda betraktar utskottet yrkande 1 i motion U517(s) och yrkande 3 i motion U534 (v) som besvarade.I yrkande 3 i motion U402 (s) föreslås att beslutaratt nedrustningsfrågorna fortsatt skall förankras i enparlamentarisk nedrustningsdelegation. Motionärerna hänvisartill att detta varit fallet under . Oppositionenhar av regeringar av olika slag informerats omregeringens nedrustningspolitik och haft möjligheter att påverkaden. Säkerhets-, freds- och nedrustningspolitiken har enligtmotionärerna ansetts vara alltför viktig för att vara enmajoritetens maktpolitik.Utskottet konstaterar att den nuvarandenedrustningsdelegationen är en rådgivande kommitté underställdutrikesministern. Den tillkom genom ett regeringsbeslut den 26maj 1976 och består av sex riksdagsledamöter ochtre representanter för utrikesförvaltningen. I delegationensmöten deltar också experter från ,försvarsdepartementet och FOA.Enligt sitt mandat är nedrustningsdelegationen direktunderställd utrikesministern med uppgift att fortlöpande följautvecklingen på detta område samt utarbeta förslag till Sverigesagerande i olika aktuella nedrustningsfrågor. I mandatet sadesvidare att delegationens närmare arbetsformer borde anpassastill den internationella förhandlingssituationens växlande läge.Utskottet anser att delegationen har varit ett värdefulltforum för dialog mellan parlamentariska representanter och sådanexpertis som på heltid arbetar med nedrustningsfrågor.Ytterligare parlamentarisk förankring av nedrustningspolitikenhar skett i utrikesnämnden, utrikesutskottet samt genomriksdagsledamöternas deltagande i ochnedrustningskonferensen i Genève.Utskottet förutsätter att en särskild parlamentariskförankring av nedrustningsarbetet kommer att ske även iframtiden. I pågår enligt vad utskotteterfarit överväganden av olika alternativ i syfte att finna denlämpligaste formen. Utskottet överlåter prövningen av dessaalternativ åt regeringen.Därmed anser utskottet yrkande 3 i motion U402 (s) besvarat.Sverige och de internationella nedrustningsförhandlingarnaFullständigt provstoppsavtalMotionernaI den socialdemokratiska partimotionen U402 föreslås i yrkande5 att fortsatt aktivt skall arbeta för ett provstopp ochtillse att förhandlingar om det förslag till fullständigavtalstext som presenterade vid nedrustningskonferenseni inleds.