bet · GF01JuU20 · 1992-03-24 00:00:00 — I vart fall måste den förenasmed ett reellt utrymme för revidering. Vem kan ha enbestämd uppfattning om hur många skattemål som kommer in 1993 --och kvaliteten på dessa? Vem kunde veta hurmånga mål det skulle bli med anledning av 1990 årssmåhustaxering? Om man har anspråk på korta handläggningstider,kan resurstilldelningen inte ske långt i efterhand när målenredan borde vara avgjorda.Domstolarna och den verksamhet som bedrivs där har en särartsom måste beaktas också i budgetsammanhang.En budgetering som är värd namnet förutsätter betydande inslagav uppriktighet och hederlighet. Det gäller både hos de enskildamyndigheterna, hos centralmyndigheten, i kanslihuset och iriksdagen. Den som inte agerar med fasthet och konsekvens tapparsnart nog sin trovärdighet.Samhället får självfallet den rättsvård som samhället ärberett att betala för. Det är självbedrägeri att t.ex.kostnadsberäkna en reform tio miljoner för lågt. Bristen slårofelbart igenom på det ena eller andra sättet.Domstolarna får i samhället och hos medborgarna det anseendeoch det förtroende som den bedrivna verksamheten förtjänar.Prestationerna bestäms emellertid framför allt av vilkaarbetsförutsättningar som ges. Indirekt är det alltsåresurstilldelningen som är bestämmande. Domstolarna får medandra ord det anseende som statsmakterna, bl.a. genom sinmedelstilldelning, gör det möjligt att ha. (En annan viktigfaktor är den kvalitet på domarna som bl.a. arbetsförhållandenaoch utgående domarlöner medger. )Jag gjorde inledningsvis gällande att anslagen borde bestämmasbl.a. efter vad det är man vill ha utfört, dvs. vara enkonsekvens av en framåtblickande planering. Ser verkligheten utpå det sättet?Mitt svar på den frågan är generellt sett nej. I stället görman i bästa fall en anpassning i efterhand. Har t.ex. antaletbrottmål 1990 ökat med x tusen, blir det kanske något utfall1992 eller 1993.Kan det kallas för framförhållning och förutseende när varendaskattebetalare vet att det tar sex--innan ett skattemålblir avgjort i regeringsrätten? Och skandalartadehandläggningstider i skattemål har vi haft sedan 1950-talet.Har vi tillräcklig flexibilitet för att mötaefterfrågeförändringar? Vad görs t.ex. när hälften av Sveahovrätts avdelningar på en gång blir låsta av långmål? Och ifråga om länsrätten: Skall man vänta till april--föratt få besked om vilka resurser som till äventyrs kan komma attanvisas för de högar av småhustaxeringsmål som kom ijanuari--februari 1991.Budgetering förutsätter också tillräcklig insyn. Jag vet intevilka fördelar man ville uppnå när man slogihop de båda domstolsanslagen. I alla händelser var det intetillräcklig insyn. får vi i förvaltningsdomstolarna höra attvi inte ens kan få avsatta förstärkningar för beslutade reformerdärför att det fattas 40 miljoner hos de allmänna domstolarna.Det förefaller vara ett märkligt sätt för finansiering avdomstolsverksamhet att man tar från en redan fattig för att getill någon annan. Och hur skall vi arbeta när vi inte vet frånden ena dagen till den andra var vi står? Jag har tidigareförsökt hålla mig underrättad om läget påförvaltningsdomstolsanslaget. Som det nu är ifrågasätter jag omdet finns någon, däri inkluderat ekonomer, somkan bedöma vilken grad av behovstäckning som föreligger.I det följande kommer jag att stämma av en del av minafunderingar mot dagens verklighet, sedd från länsrättenssynvinkel.När det gäller målangivelser hittar vi en del sådana iprocesslagstiftningen. Vissa frågor skall prövas inom fyra eller . Vissa mål skall handläggas medförtur och för skattemålen gäller ambitionen omhögst handläggningstid för ett normalt skattemål. Inomriksdagen var det inte långt ifrån att det blev enstupstock för skattemålen.I fråga om kvalitativa ting gäller att vi skall leva upp rad processföreskrifter. Vi får inte vara så snabba att vimissar något för då blir vi åtalade. Och vi får inte samla målenpå hög för då riskerar vi också åtal.Jag har drivit linjen att anvisar medelinte för 50 eller 75 eller något annat procenttal av deinkommande målen utan för . Eftersom kännertill att det förelegat och föreligger eftersläpning i fråga omskattemålen men ändå ställt sig bakom målsättningen om högst ettårs handläggningstid har jag vågat utgå från att ocksåförutsatt att vi inom rimlig tid skall ha uppnått dettabalansläge.Eftersom det också måste förutsättas att i sinbudgetering vägt in de kvalitativa aspekterna har jag hittillsäven utgått från att det är uppfattning att deangivna målsättningarna skall vara möjliga att uppnå på entillräcklig kvalitativ nivå och inom givna anslagsramar.Mina rådmän har gett uttryck för uppfattningen att de hellrelåter sig åtalas för att de inte har hunnit med än för att dehandlagt målen felaktigt.Min egen optimism har länge varit obruten. Och fortfarandegäller självfallet att vi gör så gott vi kan. Men de senasteåren har varit fyllda av besvikelser. Under större delen av80-talet gällde det att få behålla tillräckliga resurser för attklara av balansavarbetningen. på 80-taletkännetecknades av status quo. Och har vi hamnat i enbristsituation.På grund av medelsindragningar och ökat resursbehov för övrigamål har vi under de senaste fem--sex åren fått lov att stängafem--sex skatterotlar. Dessa alltför snabba indragningar kännsdefinitivt inte bra med fortfarande alltför långahandläggningstider och fortfarande alltför stora balanser.I justitieutskottets betänkande med anledning avbudgetpropositionen har man under en följd av år kunnat läsa attsmärtgränsen nu är nådd, nu tål inte domstolarna någraytterligare budgetnedskärningar. Jag delar den uppfattningen.Till en början kände jag en viss tillförsikt. Men efter vad somhänt har jag blivit tveksam. Det har t.o.m.gått så långt att jag oroar mig för de psykologiska effekternahos personalen av en korrekt lägesbeskrivning i den kommandeverksamhetsplanen.Fram till vårvintern 1990 hade länsrätten en gynnsambalansutveckling och en sund ekonomi, helt under kontroll. Dåkom det första nackskottet. Centralt och lokalt hade träffatslöneavtal som sprängde budgetramarna. För länsrättens del vardet som var ofinansierad.En uppbyggd reserv i storleksordningen , avsedd förfinansiering av datautrustning för framtida effektivisering,omvandlades till ett underskott på ett par hundra tusen som vifick släpa med oss till påföljande budgetår. Och detta heltberoende på omständigheter som låg utanför vår kontroll.Riksdagen beslutade ungefär om en reformering avdomarbanan och en förkortning av notariemeriteringen. Dessareformer må vara hur angelägna som helst sett från andrautgångspunkter. Effektivitets- och budgetmässigt var båda enbelastning.Det är uppenbart att den fiskal som klarat av sitt förstaläroår och är på sitt andra år är effektivare än under detförsta året.På samma sätt är den notarie som är på sitt femte halvår långteffektivare än den som är i början av sin notariemeritering.Länsrätten hade beräknat sitt bortfall av uppsättarkraft tillfem årsarbetskrafter eller i pengar ,förutom att rotelinnehavarna skulle få avsätta ytterligare tidför handledning av ett större antal genomströmmande notarier.Under förra budgetåret hade länsrättsorganisationen att väntamålen års småhustaxering. Länge befarades att detskulle röra sig om bortåt 100 000 mål. Lyckan blev stor,särskilt i , när antalet mål "bara" blev omkring20 000 i hela landet. Lyckan var inte fullt så stor i länsrätteni som hade fått . i anslag för att tahand om ungefär 10 000 mål. Pengarna räckte inte ens för attbekosta datautrustning och datamöbler.Att indela fem biträden och fem handläggare bara för att setill att småhusmålen blir registrerade, granskade ochutremitterade medförde inte precis att det blev fler skattemålavgjorda.För det här budgetåret har vi för småhusmålen fått ytterligare1,4 miljoner. På den resursnivån skulle det ta ungefär fem årinnan alla småhusmålen blev avgjorda. Detta ser vi som orimligt.Vi har lagt på det dubbla på bekostnad av skattemålen. Men detgår självfallet ut över avverkningen av sådana mål.Under detta budgetår brottas vi med två ytterligare problem.Det ena är socialförsäkrings- och psykiatrireformerna, båda isig högst välkomna. Det andra är en pågående spurt inomskatteförvaltningen i fråga om målen enligt gamla ordningen. Detgör att skattemålen äntligen blir färdiga för avgörande i stridaströmmar. Men det medför att vi inte har någon möjlighet attleva upp till vår målsättning att ett skattemål skall varauppsatt från den dag då det blev färdigt föravgörande.Problemet med socialförsäkrings- och psykiatrireformerna äratt dessa under reformarbetet och våras för vår delkostnadsberäknades till 10--11 milj.kr. anslagsskrivelse fick vi 2,5 milj.kr., låt varamed halvårseffekt för psykiatrimålens del. har viförhandlat oss fram till att få disponera ytterligare en drygmiljon.Sammanlagt beräknades behovet till sju--åtta rotlar. har vibitit på naglarna för att våga sätta upp fyra rotlar och vågaförstärka fyra befintliga rotlar för psykiatrimålen.Vad gäller psykiatrimålen är dessa av sådan karaktär att varje"lagerhållning" är otänkbar. Och socialförsäkringsreformenbygger budgetmässigt på en orimlighet. Samma pengar skallanvändas dels för balansavarbetning i försäkringsrätterna, delsför att ta hand om de nya målen i länsrätterna ochkammarrätterna.Vi har för vår del sett det som självklart attsocialförsäkringsmålen som grupp betraktad skall ha prioritetframför skattemålen. Ett av syftena med reformen var ju attkomma till rätta med alltför långa handläggningstider. Det harredan visat sig att flertalet av socialförsäkringsmålen ärklara för avgörande nästan i samma stund som de kommer in. Debör därför i allmänhet inte kräva en längre handläggningstid änhögst tre--. Min bedömning är dock att vi medtilldelade resurser inte kan vidhålla en tänkt internprioriteringsregel som går ut på att även socialförsäkringsmålenskall avgöras efter hand som de blir klara för avgörande.En annan sida av socialförsäkrings- och psykiatrireformerna äratt det tar sin tid innan reformerna hunnit sätta sig, innandomare och annan personal hunnit lära sig målområdena och överhuvud taget hunnit bli varma i kläderna och få upp farten. Ochdet tar sin tid innan rekryterade försäkringsrättsdomare hunnitfå upp farten när det gäller länsrättens hittillsvarandemålområden. Detta budgetår räknar vi med att få avsätta ett parhundra bara för fiskalsförstärkning till rotlar sominnehas av tidigare försäkringsrättsdomare.Jag har försökt teckna en bild av varför jag ställer migfrågande till hur , som man säger attundergången redan tidigare var nära, kan medverka till dessaanslagsmässiga förutsättningar. Hur man kan säga att nu tåldomstolarna inte mer som anslaget bara för länsrätteni urholkas med miljon efter miljon.Kanske är det ett informationsproblem. I så fall hoppas jagatt jag i någon mån har kunnat medverka till att undanröja det.Men jag skulle bli betryckt om det allmänt skulle anses somjag vid tillfälle fått höra från , nämligen attlänsrättens ambitioner är alldeles för höga. Så mycket pengarsom krävs för att dessa ambitioner skall infrias kommer aldrigatt finnas.Jag tycker nämligen inte att dessa ambitioner skiljer sig frånvad som jag har uppfattat som justitieutskottets uttaladeambitioner. Det kan i vart fall rimligen inte vara för högtställda ambitioner om man villatt den nuvarande kvantitativa nivån åtminstone skallbibehållasatt de sociala målen och körkortsmålen skall kunna beredas föravgörande utan dröjsmål och avgöras efter hand som de blirfärdiga för avgörandeatt normala skattemål skall avgöras med högst ett årshandläggningstid ochatt detsamma rimligen skall gälla för fastighetstaxeringsmål.Enligt min uppfattning skulle det kännas befriande med rakatag: hellre anpassa målsättningarna efter plånboken än inbillasig att man kan hålla fanan högt utan att det kostar något. Menännu hellre att försöka nå enighet både om målsättningarna ochom prislappen för att kunna nå dem.Låt mig tillstå att jag bävar för den dag då jag somdomstolschef tilldelas ett fullt förvaltningsansvar utan attsamtidigt få realistiska budgetmässiga förutsättningar. Vid ettannat tillfälle skulle jag i så fall också vilja hålla en mässarörande konsekvenserna av domarnas självständighet enligtregeringsformen.Låt oss också allra sist framföra en bön om att med nuvarandebudgetmässiga förutsättningar slippa en stupstock i skattemålen.Dessa är den enda buffert, det enda spelutrymme som vi har. Enstupstock med nuvarande förutsättningar kastar oss rakt ner iavgrunden.Jan-Åke : Jag är chef för organisationsenheten pådomstolsverket och har då det ibland ganska tveksamma nöjeteller den besvärliga men oerhört stimulerande arbetsuppgiftenatt dels svara för utvecklingsverksamheten inomdomstolsväsendet, dels svara för det var inne på här senast,nämligen fördelningen av de, som vi bedömer det, väldigt knapparesurerna på domstolarna. Och det är ju från vår sida också, iväldigt stor utsträckning vill jag understryka, en fråga om attprioritera. Var skall balanserna finnas någonstans eller var gårbesparingarna att hämta hem? Jag kan hålla med väldigt mycket avvad har sagt, och jag skulle gärna vilja användanågra av de här minuterna som jag har till mitt förfogande attprata om ADB-utvecklingen och att tekniken är en kanskenödvändig beståndsdel i ett förändrings- och förnyelesarbete sommåste pågå vid domstolarna, som inte kan lösa alla problem, mensom jag tror är en nödvändig förutsättning för att göradomstolarna till attraktiva arbetsplatser.Chefsutbildning, chefsutveckling är en nödvändig fas och dåmenar jag inte bara domstolschefer utan chefer på alla nivåer idomstolen som behöver utvecklas för att ta hand om sin personal.Och en delegering eller renodling av domarrollen som då kan skehelt inom ramen för gällande författning, men också genomförfattningsändringar eller lagändringar.Den här processen, och det är ingenting som man säger att manbörjar och slutar vid ett annat tillfälle,måste pågå . Den kräver också en oerhördinformationsinsats. Mycket av problemen med utvecklings- ochutredningsverksamhet som man sysslar med i den här typen avfrågor är att man sätter i gång en utredning, man skriver ihopen rapport och lägger fram ett förslag och sen lägger man dettill handlingarna. Och jag brukar säga att man då inte har gjortmera än en tredjedel av arbetsuppgiften. För det egentligaarbetet är sedan när man skall genomföra alltihopa. Om jag fårnämna lite grann om ADB-verksamheten, så har vi en plan och denplanen tror jag att jag har skickat ut till ledamöterna. Det ärden lilla broschyren, om hur ADB-verksamheten skall bedrivasinom domstolen. Man kan säga att den bygger på att vi skall haenhetlighet när det gäller utrustningsvaror. Den bygger på attvi skall ha relativt enhetliga tillämpningar inomdomstolsväsendet, och anledningen till det här är framför alltekonomisk.Vi arbetar nu med en genomförandefas i den här verksamhetensom går ut på att vi får ungefär 1 000 terminalarbetsplatser perår installerade på domstolarna. Och det räknar vi med att kunnafå även fortsättningsvis. Den lilla svacka som vi har haft under1990--1991 beror inte på att vi inte har klarat av detta utandet beror på att det har kommit nya arbetsmiljökrav påterminaler som har gjort att vi har fått göra ett visstuppehåll. Det här innebär att vi tror att vi 1993--1994 skall ha5 100 terminalarbetsplatser vid domstolarna. Det innebär då att,som jag ser det, det är exklusive inskrivningsväsendet, man kansäga att då är domstolsväsendet datoriserat. Då har i principvarje anställd vid domstolarna tillgång till ADB vid sinarbetsplats.Det här kostar stora pengar. Då kommer jag in på nästa bit.Varje sådan här arbetsplats kostar mellan 20 000 och 30 000 kr.i investeringskostnader. Plus ett antal tusenlappar i årligdrift dessutom , alltså en investeringskostnad på istorleksordningen 150 milj.kr. Och det är ju intepengar som vi har fått några särskilda anslag för, utan det ärpengar som vi måste ta ur den löpande driften. och då kommer viin på budgetfrågorna och jag tänkte där presentera denverklighet som den är just /91 alltså per hade vi en skuldtill staten på 42,5 milj.kr. Den här skulden beror på ett antalolika faktorer, man kan säga att omkring 10,5 milj.kr. var denskuld vi förde med oss från budgetåret innan och 4,3 milj.kr. avde här pengarna är så att säga medvetna överskridanden i form avinvesteringar och annat, men 27,6 milj.kr. kostade vi förmycket. Vad beror det här på. Jag kommer in på lite av det somÅke berörde. Merparten av det här är merkostnader förlöner. Vi har ett antal myndigheter med egen lönebudget och detillsammans gjorde ett överskridande på 5 milj.kr. De 94tingsrätter som inte har egen lönebudget gjorde ettöverskridande på 15,7 milj.kr., och om man analyserar det här,jag skall inte gå in och trötta er med alla de här siffrorna,kan man säga att av de här 15 miljonerna är mer än tvåtredjedelar beroende av beslut som regering eller riksdag harfattat och som man inte har givit myndigheternakostnadskompensation för. Jag vill bara instämma i vad ÅkeLundborg sa att man inte kan hålla på på det här viset ochbesluta om reformer eller åtgärder eller annat som skall vidtasinom domstolsväsendet eller för en del annan verksamhet ocksåutan att det blir konsekvenser. Vi har som budgetansvariga intekunnat sitta overksamma med det här utan vi har varit tvungnaatt försöka hämta hem pengarna där det går att ta dem. Densummariska processen förs ju över från tingsrätterna tillkronofogdemyndigheterna och i samband med det plockade vi hem 7milj.kr. extra i nedskärningar i tingsrätterna. det vartänkt att tingsrätterna skulle få behålla en del resurser föratt arbeta av de balanser som finns inom den summariskaprocessen. Av de resurserna tog vi 7 miljoner. Vi fick 13milj.kr. för att handlägga de nya målen som komtill länsrätterna, psykiatrimålen, av dessa lade vi bara ut 8milj.kr. i form av nya tjänster och budgetar. Fastighetsdata genomför en rationaliseringsvinst,den är på ungefär 2 milj.kr. Sommarvikariaten, som är en väldigtviktig och värdefull verksamhet för de juris studerande då defår åka ut till domstolarna och praktisera några månader varjesommar mot en viss ringa ersättning, har vi varit tvungna attskära ner med 1 milj.kr. Den verksamheten är praktiskttaget nere på nolläge. Övertidsbegränsningar för tingsrätternapå sammanlagt 4 milj.kr. Besparingar på budgetmyndigheterna,framför allt på de två högsta instanserna, högsta domstolen ochregeringsrätten, med 3 milj.kr. På de 94 tingsrätterna var vitvungna att genomföra personalnedskärningar, vilket innebar attbudgetåret gav besparingseffekter på 3 milj.kr. För nästabudgetår, när vi får full effekt av de besparingarna blir det 11milj.kr. Räcker då det här? Svaret på den frågan är enkelt: Nej,det gör det inte.De behov som vi har för nästa budgetår uppgår till 12 milj.kr.mer än de här besparingarna. Gör vi ingenting mer till nästa årkommer vi att ha ett underskott per på 56milj.kr. Gör vi ingenting över huvud taget inför budgetarbetet1992/93 så kommer det underskottet att ha växt till ungefär 75 à80 milj.kr. Får vi inte nya resurser måste vi i vårensbudgetarbete dra in tjänster för domstolarna för istorleksordningen 20 à 30 milj.kr. Det finns också ett antaloförutsedda faktorer som man som budgetansvarig måste förutse påett ungefär -- de inträffar alltid, men man kan inte i förvägtala om hur stora de är och när de kommer att inträffa.Vi har i årets anslagsframställning begärt förstärkningar föratt kunna finansiera de kostnadshöjningar som domarbanan ledertill med 2,1 milj.kr. Till en utbyggnad avhovrättsorganisationen som vi ser som nödvändig för att klaraarbetsläget på hovrätterna behövs 18 milj.kr. En utbyggnad avtingsrättsorganisationen med 11 milj.kr. kan framför alltmotiveras av den enorma ökning av konkurserna som har följt medde . Bara ökningen i antalet konkurser motsvararen arbetsvolym på ungefär 11 milj.kr. Vi accepterar dennedskärning som den summariska processen ger i form av 40milj.kr. : psykiatrimålen 13 milj.kr.Vi menar i enlighet med vad vi sade tidigare, att vissaarbetsuppgifter bör läggas ut från tilldomstolarna. För det begärs förstärkning och omfördelning avpengarna från till domstolarna. Vi har en del somman kan kalla ofinansierade kostnader som vi har fått då lönehöjningar har avtalats fram men där sedanfinansdepartementet aldrig har givit full kompensation för dehär lönehöjningarna på sammanlagt 21 milj.kr. ADB ochutbildningsverksamheten tillhör de verksamheter vi vill satsapå.Jag vill nu också hålla med . Vi har gjort eninventering; vad skulle det kosta att rusta upp domstolarnasinventariebestånd, inte på arbetsplatserna, som och första hand var inne på, utan bara de offentliga utrymmena.Det är inte bra när man kommer in i ett väntrum och finnersönderskurna plastmöbler där. Det finns inte tillgång till desamtalsrum som skall finnas för parter och advokater osv. De somfinns är så spartanskt möblerade att man undrar var man sitternågonstans. Det är att sänka domstolarnas anseende iallmänhetens ögon att inte förse dem med vettiga lokaler.Jag instämmer i vad många av de tidigare talarna har sagt här,att ja visst skall rationaliseringar göras, men vi skall ha ettså effektivt domstolsväsende som möjligt. Man skall jobba medfrågor som delegation, ADB osv. Men sammantaget är det ändå såatt om man inte ger domstolarna tillräckligt med resurser, dåfår man inte de domstolar som jag tycker allmänheten förtjänar.Ordföranden: Jag tycker att det har varit en väldigtintressant genomgång. Visserligen har var och en av er inte fåttså väldigt mycket tid, men om man anknyter till den ekonomiskasituationen och resurstilldelningen, har var och en avföreläsarna nu lämnat sitt perspektiv varifrån man tycker attdet behövs mer resurser. Bo Broomé talar om en ökandemåltillströmning och behov av fler domare. talar omarbetsmiljön och om bristen på resurser för att förbättra den.Anna-Karin talar om att det behövs mer resurser förrättsväsendet i . talar om de gamlaskattemålen som tenderar att bli ännu äldre om man inte görrationella åtgärder för att beta av dem. talar omresurser för nytillkomna arbetsuppgifter och sist har vi hörtJan-Åke gå igenom att det behövs mer resurser förteknikutveckling och inte minst att man skall få resurser författade reformbeslut. Det här visar ju egentligen att det finnsmånga hakar när det gäller resurssidan och den diskussion somlänge har förts säger ju att tanken har ju näst intill varit genom effektivisering skulle kunna klara sig utanresurstilldelning.Mål- och ärendefördelningm.m.Håkan : För det första är det viktigt attdomstolarna får enbart viktiga frågor att handlägga. Urförvaltningsdomstolarnas synvinkel skall det alltså vara riktigttvistiga saker som kommer upp till länsrätten som den förstastora breda förvaltningsdomstolsinstansen. Det kräver att detskulle vara obligatorisk omprövning hosförvaltningsmyndigheterna som är beslutande första instans, ochförst därefter skall målet komma i länsrätten. Som det ser ut i de målgrupper som vi får till länsrätterna så skall, om vitar skattemålen, beslutet överprövas av skattemyndigheten. Detskall alltså, innan överklagandet lämnas till länsrätten, ske enobligatorisk omprövning hos skattemyndigheten. Och är detmeningen att nästan allt skall rättas ut och enbart riktigttvistiga frågor komma till länsrätten. Om vi tittar på de nyasocialförsäkringsmålen som vi har fått så är det så att ombeslutet har fattats av enskild tjänsteman, så får man inteklaga på det beslutet till länsrätten utan att först begäraomprövning.I biståndsmålen skall det inte ske någon annan omprövning hosbeslutsmyndigheten än den som följer av förvaltningslagen, ochdet är en mycket ytlig omprövning; sedan ger den socialamyndigheten målet vidare till länsrätten. Det är alltså olikaregler för den här omprövningen eller vad man kallar det.Men det bör vara en obligatorisk omprövning så att intebagatellartade saker kommer upp i länsrätten. Jag vill ocksåunderstryka det som jag sade tidigare nämligen att länsrätternasmålområde bör breddas.