bet · GG01JuU3 · 1992-10-20 00:00:00 — 1991/92:Ju612 av () vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om en reformerad trafiknykterhetspolitik.1991/92:Ju622 av m.fl. (s) vari yrkas attriksdagen hos regeringen begär förslag innebärande attskyddstillsyn i kombination med behandlingsprogram blirhuvudregel vid rattfylleribrott.1991/92:Ju624 av m.fl. (fp) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att få bort alkoholen ur trafiken och därmeduppnå en ökad trafiksäkerhet.1991/92:Ju627 av och () variyrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts beträffande skärpt och fast påföljdsval vidrattfylleribrott,2. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts beträffande sänkning av gränsen för grovtrattfylleri från 1,5 till 1,0 promille.1991/92:Ju630 av och ()vari yrkas att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om behovet av en ändring av 4 § TBLom rattfylleri.1991/92:So271 av m.fl. (v) vari yrkas12. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om en 0-promillegräns i all trafik.1991/92:T217 av m.fl. (nyd) vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om skärpta straff för onykterhet vidbilkörning.1991/92:T428 av och ()vari yrkas4. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om alkohol och trafik.1991/92:T434 av () vari yrkas2. att som sin mening ger regeringen till känna attpersoner med hög alkoholkonsumtion eller andra problem som kanäventyra trafiksäkerheten erbjuds ett aktivtrehabiliteringsprogram. BakgrundInledningTrafiknykterhetslagstiftningen har genomgått en betydandeutveckling alltsedan de första straffbestämmelserna efterinitiativ från infördes (prop. 1925:114,1LU 34, rskr. Det straffbara området har successivtutvidgats, och kravet på nykterhet i trafiken har efter handskärpts. Ett betydelsefullt steg i utvecklingen var närfrihetsstraff infördes som normalpåföljd för rattfyllerigenom lagen om straff för vissa brott vid förande av motorfordon(prop. 1934:208, 2LU 35, rskr. 286).Trafiknykterhetsbestämmelserna fick i huvudsak sin nuvarandekonstruktion när de s.k. promillebestämmelserna infördes (prop. 1941:159, 1LU 36, rskr. Reglerna innebar bl.a. attstraffansvaret knöts direkt till alkoholkoncentrationen iförarens blod; någon bevisning om att förarens körförmåga varitnedsatt i det särskilda fallet behövde alltså inte längre föras.Reformen innebar också att trafiknykterhetsbrottetdelades upp i två svårhetsgrader. Det svårare brottet fickbeteckningen rattfylleri och det lindrigare kom i allmänhet attbenämnas rattonykterhet.Genom lagstiftning fördes bestämmelserna omtrafiknykterhetsbrotten över till trafikbrottslagen (prop.1951:30, 2LU 30, rskr. I trafikbrottslagen (1951:649; TBL)infördes en bestämmelse om drograttfylleri.Trafiknykterhetsbestämmelserna har ändrats ettflertal gånger i skärpande riktning. Bl.a. har den nedrestraffbarhetsgränsen i fråga om alkoholkoncentration i förarensblod sänkts från 0,8 till 1957 och från 0.5 till0,1990, och straffansvaret har utvidgats till attomfatta nya grupper av fordonsförare (se 1989/90:JuU2 s. 7 f).År 1989 infördes ett särskilt straffansvar som grundades påalkoholkoncentrationen i utandningsluften. Därmed blev detmöjligt att regelmässigt använda alkoholutandningsprov sombevismedel vid trafiknykterhetsbrott (prop. 1988/89:118, JuU27,rskr. 314).Gällande rättDe senaste förändringarna 1990 (prop. 1989/90:2, JuU2, rskr. 106) när, som nyssframgått, den nedre gränsen för straffbar alkoholpåverkan itrafiken sänktes från en blodalkoholhalt på 0,5 till 0,2 ;motsvarande sänkning gjordes också beträffandealkoholkoncentrationen i förarens utandningsluft där gränsen nugår vid alkohol per liter utandningsluft.Samtidigt gjordes en ny indelning av trafiknykterhetsbrotten (4§ TBL). Normalgraden benämns numera rattfylleri (närmast attjämföra med rattonykterhet) och den grövre graden grovtrattfylleri (tidigare rattfylleri). Rattfylleribrottetskonstruktion med en promilleregel och en regel om s.k. klinisktrattfylleri är densamma som tidigare; dock att promilleregeln --såsom varande det i praktiken vanligaste fallet -- placeratsföre regeln om kliniskt rattfylleri. Denna senare regel ärtillämplig dels då det inte finns någon bevisning omalkoholhalten i blodet eller i utandningsluften, dels då någonfört ett fordon under påverkan av något annat medel än alkohol,t.ex. narkotika.Bestämmelsen om grovt rattfylleri är utformad iöverensstämmelse med vad som normalt gäller vid gradindeladebrott. Detta innebär att det i bestämmelsen anges vissaomständigheter som särskilt skall beaktas vid bedömningen av ombrottet är grovt. Dessa omständigheter är enalkoholkoncentration som uppgått till minst 1,5 i blodet(eller per liter utandningsluft), annan avsevärdpåverkan av alkohol eller något annat medel eller omframförandet av fordonet inneburit en påtaglig fara förtrafiksäkerheten. Även andra omständigheter kan kvalificerabrottet som grovt lika väl som förekomsten av någon av deangivna omständigheterna inte innebär att domstolen måstebedöma brottet som grovt -- domstolen måste alltid göra ensamlad bedömning av samtliga omständigheter i målet.Rattfylleri hör till de brott som i tidigare rättspraxis och iuttalanden i olika lagstiftningsärenden ansetts normalt skolaföranleda fängelsestraff. I förarbetena till den nu gällandelagstiftningen har emellertid givits uttryck för ett synsätt somlämnar större utrymme för icke frihetsberövande påföljder äntidigare (se prop. 1989/90:2 s. 39 f och 1989/90:JuU2 s. 24 f).I fråga om påföljdsvalet uttalade utskottet ärendebl.a. att det var angeläget att ta till vara de möjligheter somfinns att försöka motverka fortsatt brottslighet -- och därmedtrafikfarliga beteenden -- genom behandling och andra former avhjälpåtgärder. I första hand ansåg utskottet problemet vara hurman skall kunna motverka fortsatt brottslighet hos denförhållandevis lilla grupp som svarar för de grövretrafiknykterhetsbrotten. Fängelsstraff har inte, påpekadeutskottet, visat sig vara något verksamt medel, och utskottetställde sig bakom justitieministerns uppfattning att det ärbättre för trafiksäkerheten om påföljdssystemets många olikamöjligheter utnyttjas för att komma till rätta med den enskildegärningsmannens grundläggande problem.RättspraxisUnder senare år har den påföljdspraxis som tillämpats när detgäller rattfylleri genomgått en förändring. Domstolarna har iökad omfattning tagit hänsyn till den tilltalades personligaförhållanden vilket medfört en förskjutning från fängelse motfler icke frihetsberövande påföljder.År 1989 meddelades 7 306 tingsrättsdomar i vilka rattfylleri(nu grovt rattfylleri) var huvudbrottet. Påföljden bestämdestill fängelse i av fallen, till skyddstillsyn i (varav kontraktsvård) och till villkorlig dom i avfallen. (1 613 tingsrättsdomar) blevpåföljden fängelse i av fallen, skyddstillsyn i (varav2 % kontraktsvård) och villkorlig dom i . Sedan de nyareglerna om trafiknykterhetsbrott trädde i kraft den 1 juli 1990har en ytterligare förskjutning skett från fängelsestraff moticke frihetsberövande påföljder. Under andra kvartalet 1991meddelades 1 424 tingsrättsdomar i vilka grovt rattfylleri varhuvudbrottet. Påföljden bestämdes till fängelse i avfallen, till skyddstillsyn i (varav oförändrat 2 %kontraktsvård) samt till villkorlig dom i av fallen. Förhela avgavs 6 120 tingsrättsdomar för grovt rattfyllerivarav avsåg fängelse, avsåg skyddstillsyn och 28 %avsåg villkorlig dom.Sedan kommit med ett antalklargörande rättsfall (se 1991/92:JuU2 s. 7 f) kan nu ses en nytendens i rättspraxis. meddeladetingsrätterna 2 871 domar (preliminära uppgifter) därhuvudbrottet var grovt rattfylleri. Påföljden bestämdes tillfängelse i av fallen, till skyddstillsyn i och tillvillkorlig dom i av fallen.Här bör tilläggas att utskottet också hade anledningatt behandla trafiknykterhetslagstiftningen med anledning av ettantal motioner som väckts under den allmänna motionstiden år1991 (1991/92:JuU2). Utskottet behandlade i det ärendet frågorom påföljdsvalet och anförde bl.a. att det i fråga om grovtrattfylleri alltjämt var nödvändigt med en påföljdspraxis somtillgodoser den allmänpreventiva effekt som lagstiftningenrimligen var avsedd att ha. Detta utesluter i och för sig inte,ansåg utskottet, att det är angeläget att domstolarna inhämtarunderlag för att, i enlighet med allmänna principer förstraffmätning och påföljdsval, kunna bestämma påföljden förgrovt rattfylleri till skyddstillsyn där det visat sig att denenskildes alkoholproblem är sådana att en annan påföljd änfängelse ter sig adekvat. Däremot ansåg utskottet att villkorligdom borde tillämpas med stor restriktivitet.Pågående utredningarI fick () regeringensuppdrag att utvärdera effekterna av lagstiftning.Uppdraget skall slutredovisas senast den 1 april 1994.Enligt direktiven skall utvärderingen främst ta sikte på i vadmån lagändringarna har påverkat dels trafikanternas beteende itrafiken, dels trafiksäkerheten med avseende på trafikolycksfall(inkl. dödsolyckor) och andelen alkoholpåverkade förare.Utvärderingen skall också belysa ändringarnas betydelse fördomstolarnas påföljdsval samt andelen återfall itrafiknykterhetsbrott och skillnaden mellan olika påföljder närdet gäller återfall. Utvärderingen skall i så stor utsträckningsom möjligt ge underlag för en jämförelse före och efterändringarna av trafikbrottslagen.I 1991 års ärende fann utskottet att den nödvändigautvärderingen av rattfyllerilagstiftningen inte kunde avvaktastill . Utskottet, som hänvisade tillregeringsförklaringen, ansåg att det var både lämpligt ochnödvändigt att en översyn skedde med inriktning på sänktpromillegräns vid grovt rattfylleri och skärpta straff och ökadenhetlighet i tillämpningen. Denna översyn borde, anfördeutskottet, ske med största skyndsamhet så att ett förslag omändrad lagstiftning, om en sådan skulle visa sig nödvändig,kunde presenteras för snarast.En parlamentarisk utredning, kommittén med uppdrag att göra enöversyn av bestämmelserna om grovt rattfylleri och sjöfylleri(dir. 1991:123), tillsattes . Enligt direktivenskall kommitténs arbete vara avslutat före utgången av år 1992.Kommittén skall bl.a. se över reglerna om grovt rattfyllerimed inriktning på sänkt promillegräns och skärpta straff samtökad enhetlighet i tillämpningen. I fråga om promillegränsenanförs bl.a. att en utgångspunkt för kommitténs överväganden börvara en bedömning av i vad mån en sänkt gräns är ägnad attpåverka nykterheten i allmänhet i trafiken och i vilkenutsträckning en sänkning av promillegränsen medför sådana ökademöjligheter till vård eller annan behandling som kan antasminska riskerna för återfall. I påföljdsfrågan stryks under attutrymmet för villkorlig dom vid rattfylleri bör vara begränsatredan av den anledningen att majoriteten av dem som döms förgrovt rattfylleri har alkoholproblem. Vidare bör kommittén prövai vilken utsträckning och under vilka omständigheterskyddstillsyn bör komma i fråga för grovt rattfylleri. Enutgångspunkt bör, enligt direktiven, vara att möjligheten vid deicke frihetsberövande påföljderna att bereda vård förmissbrukare skall tas till vara även vid bestämmandet av påföljdför grovt rattfylleri . Slutligen behandlas frågan omåtgärder för att få till stånd en större enhetlighet vidpåföljdsvalet i rättstillämpningen. I det sammanhanget anförsatt kommittén skall föreslå de lagjusteringar som framstår somägnade att öka förutsättningarna för en ökad enhetlighetsamtidigt som eventuella förslag måste lämna det utrymme som börfinnas för domstolarna att liksom i andra fall göra en allsidigoch nyanserad bedömning med hänsyn till omständigheterna i detenskilda fallet.MotionernaInledningI ett antal motioner som väcktes aktualiserades ånyo frågor omtrafiknykterhetslagstiftningen.Vissa motionsyrkanden tar sikte på den nedrestraffbarhetsgränsen. Det gäller motionerna Ju612, Ju624, Ju630,So271 och T428, där motionärerna antingen kräver att en s.k.0-gräns införs eller mer allmänt förespråkar en ordning sominnebär en sänkning av den nedre gränsen på 0,2 .I motion Ju627 ägnas frågan om promillegränsen vid grovtrattfylleri uppmärksamhet. Där förespråkas sålunda att gränsenför grovt rattfylleri skall sänkas från 1,5 till 1,00 .I övriga i ärendet aktuella motioner behandlas frågor som rörpåföljdsvalet vid i första hand grovt rattfylleri. I motionernaJu612 och T434 förs sålunda fram krav på särskildarehabiliteringsprogram för att motverka återfall itrafiknykterhetsbrott. I samma syfte begärs i motion Ju622 attskyddstillsyn med behandling skall vara normalpåföljd vid grovtrattfylleri. I motionerna Ju627, T217 och T428, slutligen,förordas skärpta straff vid trafiknykterhetsbrott.ÖvervägandenSom framgått i det föregående är de frågor som aktualiserasgenom motionerna föremål för utredning eller övervägandenantingen inom ramen för BRÅ:s utvärdering av 1990 årslagstiftning eller av kommittén med uppdrag att göra en översynav bestämmelserna om grovt rattfylleri m.m. Enligt utskottetsuppfattning bör det pågående arbetet avvaktas. Någotställningstagande från sida nu med anledning avmotionerna anser utskottet således inte aktuellt, och utskottetavstyrker bifall till dem. Utskottet hemställerbeträffande rattfylleri m.m.att avslår motionerna 1991/92:Ju612, 1991/92:Ju622,1991/92:Ju624, 1991/92:Ju627, 1991/92:Ju630, 1991/92:So271yrkande 12, 1991/92:T217 yrkande 1, 1991/92:T428 yrkande 4 och1991/92:T434 yrkande 2.Stockholm den 20 oktober 1992På justitieutskottets vägnarBritta BjelleI beslutet har deltagit:Britta Bjelle (fp),(),(),(),(),(),(),(),(nyd),(),(),(),() ochAlf ().Från , som inte företräds av någon ordinarieledamot i utskottet, har suppleanten () närvaritvid den slutliga behandlingen av ärendet.