bet · GF01AU7 · 1992-04-21 00:00:00 — Skadestånd på grund av olovlig stridsåtgärd I enlighet med regeringens förslag tillstyrker utskottet attden s.k. 200-kronorsregeln i 60 § medbestämmandelagen avskaffas.Enligt den bestämmelsen får som huvudregel högre skadestånd än200 kr. inte åläggas en arbetstagare för deltagande i olovligstridsåtgärd.Med anledning av en motion föreslår utskottet dessutom vissaandra ändringar i 60 § medbestämmandelagen. Regeln att domstolenom arbetskonflikten ännu pågår kan förordna om förnyadeöverläggningar mellan arbetsgivaren och den berördaarbetstagarorganisationen föreslås upphävd. Detsamma gäller densärskilda bestämmelse som innebär att en arbetstagare i principinte får åläggas skadestånd om återgång i arbete sker i sambandmed den första överläggningen mellan parterna. I ställetföreslås att man vid skadeståndsbedömningen skall ta särskildhänsyn till vad som framkommit vid en sådan överläggning.Socialdemokraterna avger reservation, till vilken suppleantenfrån ansluter sig genom meningsyttring. I proposition 1991/92:155 föreslår regeringen -- efterföredragning av statsrådet -- att riksdagenantar det i propositionen framlagda förslaget tilllag om ändring i lagen (1976:580) om medbestämmande iarbetslivet.Propositionens lagförslag återfinns som bilaga 1 ibetänkandet. 1991/92:A13 av (m) vari yrkas att riksdagenbeslutar upphäva 60 § andra stycket punkt 2 samt tredje stycketmedbestämmandelagen (1976:580).1991/92:A14 av m.fl. (s) vari yrkas attriksdagen avslår proposition 1991/92:155.1991/92:A15 av m.fl. (v) vari yrkas att riksdagenavslår proposition 1991/92:155 om skadestånd för deltagande iolovlig stridsåtgärd. BakgrundEnligt lag om kollektivavtal gällde att en enskildarbetare inte i något fall kunde ådömas skadestånd för lag-eller kollektivavtalsbrott med högre belopp än tvåhundra kronor.Denna s.k. 200-kronorsregel fanns kvar i kollektivavtalslagenfram till dess att lagen upphävdes i samband medmedbestämmandelagens ikraftträdande den 1 januari 1977.I regeringens proposition om lag om medbestämmande iarbetslivet, som behandlades av , föreslogsatt 200-kronorsregeln skulle föras över frånkollektivavtalslagen till den nya lagen. Efter lottning bestämdeemellertid att beloppsgränsen skulle avlägsnas.Samtidigt betonades att detta inte innebar något förord för engenerell höjning av skadeståndsbeloppen. Det förutsattes attskadestånd vid olovliga konflikter även skullehållas på en måttlig nivå.Den syn som låg till grund för medbestämmandelagenspåföljdsregler i samband med olovliga konflikter är att det iförsta hand är andra åtgärder än sanktioner som är av betydelseför att återställa arbetsfreden och att skadeståndets uppgift ihuvudsak blir att stryka under principen att avtal skall hållas.Enligt lagens 43 § skall arbetsgivaren och den lokalaarbetstagarorganisationen ta upp överläggningar om enstridsåtgärd brutit ut och gemensamt verka för dess upphörande.Efter medbestämmandelagens ikraftträdande blevarbetsdomstolens praxis att utdöma . vid en olovligstridsåtgärd som inte innebar vare sig några särskiltförsvårande eller förmildrande omständigheter. Högre belopputdömdes enbart om stridsåtgärden innehöll moment som kom denatt framstå som särskilt allvarlig eller anmärkningsvärd. Dethögsta belopp som utdömts för enskild arbetstagare är 600 kr.Bedömningen gjordes i två skilda avgöranden. I det senareuttalade AD att medbestämmandelagens regler om påföljder vidfredspliktsbrott syntes ha spelat ut sin roll i konflikten fördet fall att parterna inte kunde enas.I en dom beaktade arbetsdomstolenpenningvärdeförändringen på det sättet att skadeståndet när ingasärskilda försvårande eller förmildrande omständigheterföreligger höjdes till 300 kr.200-kronorsbegränsningen återinfördes i medbestämmandelagenfrån och med . Undantag från regeln får enligtnu gällande regler göras bara om arbetstagaren inte följer ettbeslut av domstol om återgång till arbetet och stridsåtgärdenmed hänsyn till omständigheterna måste betraktas som särskiltallvarlig eller anmärkningsvärd. Domstolen kan också besluta omförnyade överläggningar mellan arbetstagarorganisationen ocharbetsgivaren, om detta bedöms som lämpligt för att undanröjaorsakerna till arbetskonflikten. med återinförandet av200-kronorsregeln infördes också en regel av innebörd att enarbetstagare som senast i samband med en första överläggningenligt 43 § varaktigt har återgått i arbetet får åläggasskadestånd bara om det finns särskilda skäl.I sammanhanget bör nämnas det förslag som lades fram av dendåvarande socialdemokratiska regeringen . Ipropositionen (1989/90:95) föreslogs ett allmänt lönestopp framtill utgången av . Fredsplikt skulle råda i fråga omlöner och andra ersättningar till arbetstagare. Högre skadeståndän skulle inte få åläggas en arbetstagare förbrott mot den fredsplikt som följde av den föreslagna lagen.Propositionen avslogs av (1989/90:AU24, rskr. 111).Den förra regeringen tillsatte en utredning(A1990:03) med uppgift att lägga fram förslag som syftar tillatt förbättra förhandlingsformerna och spelreglerna på densvenska arbetsmarknaden (dir. 1990:26). Utredningen, som antognamnet löneförhandlingsutredningen, avlämnade enrapport, spelreglerna på arbetsmarknaden. I rapporten (SOU1991:13) föreslås bl.a. att 200-kronorsregeln avskaffas och attnågot uttryckligt skadeståndsbelopp inte anges i lagtexten.Utredningen anser att den normala skadeståndsnivån i nuvarandepenningvärde, vid en olovlig stridsåtgärd som varken innehållerförsvårande eller förmildrande omständigheter, skall ligga på2 000 kr.PropositionenRegeringen föreslår nu att 200-kronorsregeln i 60 § sistastycket medbestämmandelagen avskaffas. Skadeståndsbedömningenskall i stället göras med tillämpning av de allmännaskadeståndsreglerna i lagen utan någon begränsningsregel.I propositionen hänför sig regeringen tilllöneförhandlingsutredningens rapport. Det finns fleraomständigheter som talar för en väsentlig höjning avskadeståndsnivån för deltagande i olovliga konflikter, sägs det.Skadeståndsnivån har varit oförändrad . innebär i dagens läge endast ettsymboliskt skadestånd som är svårt att försvara både frånallmänna och rättsliga utgångspunkter. Risken för attsanktionssystemet råkar i vanrykte är inte helt försumbar,anförs det i propositionen, som det med nuvaranderegler är svårt att tillämpa en nyanserad skadeståndsbedömning.Det avgörande för en väsentlig höjning av skadeståndsnivån ärenligt propositionen vikten av att upprätthålla respekten föringångna avtal och för den lagstadgade fredsplikten. Man måsteutgå från att skadeståndsbeloppets storlek har en avhållandeeffekt och att det närmast är en självklarhet att ett skadeståndpå . inte får någon att av ekonomiska skäl avstå från attdelta i en olovlig konflikt. Det är enligt propositionen ocksåav betydelse att skadeståndet står i en mer rimlig proportiontill avtalsbrottet än i dag.Mot bakgrund härav bör enligt arbetsmarknadsministernskadeståndsnivån höjas väsentligt, något som också tillstyrktsav i stort sett samtliga remissinstanser utom LO.Den i rapporten föreslagna nivån . bör enligtpropositionen kunna utgöra riktmärke vid utdömande av skadeståndvid en konflikt som utgör ett medvetet angrepp på gällandekollektivavtal. Skadeståndsbeloppets storlek bör av flera skälinte anges i lagtext. Bedömningen får göras med tillämpning avmedbestämmandelagens allmänna skadeståndsregler, dvs. efter enskälighetsbedömning i varje enskilt fall.Enligt propositionen är skadeståndets funktion i dessasammanhang, på samma sätt som enligt gällande rätt, i förstahand preventiv. Det primära syftet är alltså att upprätthållarespekten för ingångna avtal och inte att utgöra ersättning förliden skada. Den omständigheten att den ekonomiska skadan blivitsärskilt omfattande kan dock betraktas som ett försvårandemoment vid skadeståndsbedömningen. Arbetsmarknadsministern sägersig utgå från att arbetsdomstolen i sin praxis liksom hittillskommer att beakta penningvärdeförändringen för att förhindra enfortgående urholkning av det allmänna skadeståndets effekt.MotionernaSåväl Socialdemokraterna som yrkar avslag påpropositionen.Socialdemokraterna anser enligt sin motion A14 av IngelaThalén m.fl. att regeringens förslag skall ses mot bakgrund avflera regeringsförslag som försämrar för löntagare och fackligaorganisationer. De anser att frågan om spelreglerna påarbetsmarknaden bör lösas i ett enda sammanhang och anger som engrundläggande förutsättning för en fungerande arbetsmarknad attbalansen mellan parterna inte rubbas på ett allvarligt sätt.Motionärerna ser det som en självklarhet att träffade avtalskall hållas och framhåller att domstolen kan dömaut högre skadestånd än , liksom att den arbetstagare somdeltar i en längre olovlig konflikt riskerar uppsägning ellert.o.m. De framhåller också att de olovligakonflikterna inte har ökat i antal. Den lagstiftningsteknik somvalts i propositionen är också tveksam, anser motionärerna, somdärvid hänvisar till vad lagrådet anfört om att det med denvalda tekniken att inte ange skadeståndsbeloppet i lagtexteninte kan uteslutas att nivån i rättstillämpningen kommer attavvika från vad som uttalats i motiven till lagförslaget.Även motsätter sig i motion A15 av . att 200-kronorsregeln avskaffas. Det saknas belägg för atten höjning av skadeståndet är nödvändig för att upprätthållarespekten för ingångna avtal, anförs det. Antalet olovligastrejker har minskat. Det verkliga problemet är ökningen avantalet arbetsdagar som förlorats på grund av lockout. Enhöjning av skadeståndsnivån kommer att leda till mer tidsödandeprocesser, större produktionsbortfall i företagen och sämreklimat på arbetsplatsen. anser att man bör ståfast vid den grundtanke som medbestämmandelagen bygger på,nämligen att med andra medel än rättegång och skadestånd förmåde strejkande att återgå i arbete.I motion A13 ifrågasätter (m) om . ärtillräckligt för att åstadkomma den respekt för fredsplikten ochträffade avtal som är avsikten. För att få samma effekt som då200-kronorsregeln infördes borde beloppet höjas till6 . Motionären är också kritisk till de nya regler somgällt om förnyad överläggning och om bortfallande avskadestånd för den som återgår i arbete i anslutning tillöverläggningen, bestämmelser som inte berörs av någraändringsförslag i den nu behandlade propositionen. Motionären,som stöder sig på lagrådets yttrande i samband med att reglernainfördes, menar att statsmakterna med dessa regler tillsammansmed en låg norm för skadeståndet medverkar till att legitimeraolovliga stridsåtgärder. Det innebär en nedgradering av dearbetsrättsliga grundsatser som lagstiftningen vilar på, anförmotionären, som yrkar att bestämmelserna skall upphävas.Utskottets övervägandenEn bred enighet råder om den på arbetsmarknaden gällandegrundsatsen att kollektivavtal skall respekteras och denåtföljande fredsplikten iakttas. En arbetskonflikt som syftartill att åstadkomma ändring i gällande avtal utgör ettallvarligt angrepp på denna grundsats och på den fredsplikt somavtalet medför. Konflikten kan leda till omfattande ekonomiskskada för arbetsgivaren. Det är inte nog med detta. Angreppet påkollektivavtalet kan också leda till en försvagning av den egnafackliga organisationens ställning.Enligt utskottets mening måste skadeståndet stå i en rimligproportion till avtalsbrottet. Som anförs i propositionen är detnärmast en självklarhet att . inte får någon att avekonomiska skäl avstå från att delta i en konflikt.Det är utskottets uppfattning att betydligt högreskadeståndsbelopp måste kunna dömas ut än vad som sker i dag.Därmed ökar också möjligheterna till en nyanserad bedömning ivarje enskilt fall. Utskottet delar regeringens uppfattning attbeloppet . i dagens penningvärde kan vara ett lämpligtriktmärke vid skadeståndsbedömningen av en olovlig konflikt somvarken innehåller försvårande eller förmildrande omständigheter.Även när det gäller den mer tekniskt betonade frågan ombeloppsbestämningen bör tas in i lagtexten eller ej, därsocialdemokraterna ställer sig kritiska till den i propositionenvalda modellen, ansluter sig utskottet till propositionen. Enreglering som innebär att beloppet på något sätt anges direkt ilagtexten innebär påtagliga nackdelar. En sådan regel blir steloch kan låsa rättsutvecklingen förutom att den kan missförståsoch föra med sig onödiga tillämpnings- och avgränsningsproblem.För utskottet är det väsentligt att inte försvåra den nyanseradebedömning som enligt vad som sagts är önskvärd. Medpropositionens modell ges domstolen frihet att efterförhållandena i det enskilda fallet bestämma att skadeståndethelt skall falla bort eller utdömas med belopp som avsevärtöverstiger "normalbeloppet" 2 000 kr.Ett vidgat utrymme för en nyanserad skadeståndsbedömninginnebär också större möjligheter än förr att undvika situationeri vilka den vida mer ingripande rättsföljden uppsägning elleravskedande från anställningen kan föras på tal.Socialdemokraterna har i sin motion A14 förespråkat att fråganom en höjning av skadeståndsnivån vid olovliga konflikter intebör prövas isolerad från den vidare diskussionen om de framtidaspelreglerna på arbetsmarknaden. Utskottet ser för sin del ingethinder mot att genomföra lagändringen i den föreslagnaordningen. Skadeståndsregeln har enligt utskottets mening intesådant samband med de övriga frågor som aktualiserats avlöneförhandlingsutredningen att det finns skäl att avvakta vadden fortsatta beredningen av det ärendet kan leda till.Med det anförda avstyrker utskottet motion A14.När det gäller den mer generella frågan om ett högreskadestånd verkligen får en avhållande effekt på olovligastrejker kan utskottet inte dela den uppfattning som kommer tilluttryck i motion A15. Partiet hänvisar tilllöneförhandlingsutredningen. Möjligen är det så, som framhållsav utredningen (SOU 1991:13 s. 121), att förklaringen tillantalet olovliga konflikter snarare beror på den ekonomiskasituationen i samhället liksom att det finns kulturella ochhistoriska förklaringar. Den lokala fackföreningens styrka ärkanske också en konkret omständighet av betydelse. Dettautesluter emellertid inte -- vilket också framhålls avutredningen -- att skadeståndsbeloppets storlek har en vissbetydelse. Att den nuvarande skadeståndsnivån inte får någonavhållande effekt är, såsom utskottet redan anfört, närmast ensjälvklarhet.Utskottet kan inte heller dela uppfattning med en höjning av skadeståndet avviker från grundtanken imedbestämmandelagen om hur olovliga konflikter skall hanteras.Den viktiga regeln i 43 § om omedelbara överläggningar mellanarbetsgivaren och berörd arbetstagarorganisation kvarstårorubbad. Syftet bakom regeln är att öka möjligheterna att utandröjsmål komma fram till en lösning av konflikten utan att varahänvisad till rättegång med skadeståndsanspråk.Skadeståndssanktionen skall , liksom tidigare, komma tillanvändning i första hand vid medvetna angrepp i syfte att tvingafram ändring i träffade uppgörelser (prop. 1975/76:105 bil. 1 s.286).Det anförda innebär att även motion A15 avstyrks.Utskottet tar slutligen upp de förslag som förs fram i motionA13 av (m) om borttagande av de förut nämndareglerna i 60 § medbestämmandelagen. Motionären menar attbestämmelsen om nya överläggningar mellan parterna och densärskilda regel som säger att skadestånd i princip inte skallutdömas om arbetstagaren varaktigt återgår i arbete i sambandmed en första överläggning medverkar till att statsmakternalegitimerar olovliga konflikter.Den särskilda skadeståndsregeln berörs endast marginellt ipropositionen. Den innebär enligt arbetsmarknadsministern enrisk för att kortvariga olovliga stridsåtgärder uppfattas somacceptabla, en risk som också påpekats av vissa remissinstanser.Enligt honom är det viktigt att denna uppfattning inte fårspridning.Utskottet vill framföra följande med anledning av den nubehandlade motionen.Som sagts tidigare står utskottet fast vid den grundtanke sommedbestämmandelagen bygger på, nämligen att sanktionsreglernafrämst riktar sig mot medvetna angrepp i syfte att tvinga framändring i träffade uppgörelser. När en arbetsnedläggelse intehar den karaktären bör skadeståndet träda i bakgrunden. Då bör istället tonvikten läggas på omedelbara partskontakter i syfteatt reda ut vad som ligger bakom en utbruten olovlig konfliktoch att utan dröjsmål få en lösning till stånd.Frågan är om man bör gå så långt att man fastslår somhuvudprincip att skadestånd inte skall komma i fråga närarbetstagaren varaktigt återgår i arbete senast i samband med enförsta överläggning, dvs. den regel som kommertill uttryck i 60 § tredje stycket. Det finns enligt utskottetsmening skäl att ta fasta på lagrådets yttrande i anslutning tillregelns införande. Att man framför allt bör riktauppmärksamheten mot de problem och motsättningar påarbetsplatsen som kan orsaka en olovlig arbetsnedläggelse ochfinna lösningar på dem är en tanke som inte äger giltighet ialla fall, anfördes det i yttrandet. Den gäller exempelvis intenär arbetsnedläggelsen används som påtryckningsmedel under redaninledda förhandlingar eller den utgör en ren sympatiåtgärd medanledning av en konflikt på annat håll. Betraktelsesättetstämmer enligt lagrådet inte heller så väl med den grundläggandetanken i den arbetsrättsliga lagstiftningen -- fredspliktensupprätthållande. Att hänvisa till överläggningar i stället förskadeståndssanktionen även när en avtalsstridigarbetsnedläggelse redan har brutit ut innebär egentligen etterkännande av den olovliga strejken som påtryckningsmedel.Överläggningen har enligt lagrådet sin självklara betydelse sommedel att lösa konflikten, men den kan aldrig ersättaskadeståndet som sanktion mot bruten fredsplikt. Av nu angivnaskäl avstyrktes förslaget från lagrådets sida (prop. 1983/84:165s.31).Den dåvarande departementschefen delade inte den uppfattningsom lagrådet hade fört fram. Inte heller arbetsmarknadsutskottetanslöt sig till tankegångarna. Utskottet ansåg för sin del attdet måste vara ett riktigt grepp att lägga en ökad tonvikt vidåtgärder som har till syfte att komma till rätta medbakomliggande faktorer (a.a. s. 33, AU 1984/85:3 s.38).Med anledning av motionsyrkanden har de nu berörda reglernaåterkommande behandlats av utskottet under de socialdemokratiskaregeringsåren. Utskottets majoritet har stått fast vid sin nyssangivna uppfattning, medan de borgerliga ledamöterna avgettreservationer till förmån för ett borttagande av reglerna.För utskottet är det väsentliga att lagen inte uppfattas så,att en strejk som vidtas i syfte att tvinga fram ändringar iträffade avtal blir acceptabel enbart därför att den avbryts isamband med överläggningar enligt 43 §. Över huvud taget börinte sådana överläggningar vara ett forum för framställande avavtalsstridiga krav på de strejkande arbetstagarnas vägnar (jfrprop. 1975/76:105 bil. 1 s. 287).Utskottet anser att lagen på något sätt bör ge uttryck förtanken att det som överläggningen resulterar i skall kunnapåverka skadeståndsbedömningen, utan att för den skull befrielsefrån skadeståndsansvar ses som huvudregel vid återgång i arbete.Före ändringarna i 60 § i samband med 200-kronorsregelnsåterinförande var lagens innebörd att det skulle göras enavvägning mellan de omständigheter, som kan sägas ha gjortutbrottet av en olovlig konflikt ursäktligt, och sådanaomständigheter som konfliktens omfattning och längd och dessskadeverkningar för motparten. Sambandet med överläggningarnamellan de lokala parterna skulle särskilt markeras (a.a. s.288). Detta kom till uttryck i paragrafens dåvarande andrastycke, som löd:"Vid bedömande enligt första stycket av arbetstagaresskadeståndsskyldighet för deltagande i olovlig stridsåtgärdskall särskild hänsyn tagas till omständigheter, som harframkommit vid överläggning enligt 43 §, och verkningarna avöverläggningen. "Utskottet anser med hänvisning till det anförda att 60 §tredje stycket bör upphävas och ersättas med ovanståendebestämmelse.Även regeln i 60 § andra stycket punkt 2 om ytterligareöverläggning kan, såsom påpekades av lagrådet i det nyssnämndayttrandet, ses som en viss nedtoning av skadeståndssanktionensbetydelse vid olovlig strejk. Utskottet anser att det står bästi samklang med det nya sanktionssystemet i övrigt attbestämmelsen upphävs.Förslagen föranleder även vissa ändringar av redaktionelltslag i 60§. En följdändring blir nödvändig i 4 kap. 7 § lagen(1974:371) om rättegången i arbetstvister.Sammanfattningsvis kommer utskottet fram till attpropositionens förslag om slopande av 200-kronorsregeln börgenomföras liksom förslaget i motion A13 om upphävande avreglerna om ny överläggning och bortfallande av skadestånd vidåtergång i arbete. Utskottet hemställerbeträffande 200-kronorsregeln m.m.att med anledning av dels propositionen, delsmotion 1991/92:A13 samt med avslag på motionerna 1991/92:A14 och1991/92:A15 antar lagförslagen i bilaga 2.res. (s)den 21 april 1992På arbetsmarknadsutskottets vägnarIngela ThalénI beslutet har deltagit: (), (), (m), (), MarianneAndersson (c), (), (), StenÖstlund (s), (), (nyd),(), (), (), KarinPilsäter (fp) och ().Från , som inte företräds av någon ordinarieledamot i utskottet, har suppleanten ()närvarit vid den slutliga behandlingen av ärendet. 200-kronorsregeln m.m.Ingela , , , ,, och (alla s) anserdels att den del av utskottets yttrande som på s. 5 börjarmed "En bred" och på s. 6 slutar med "motion A14" och därefterpå s. 7 fortsätter med "Som sagts" och på s. 8 slutar med "iarbete" bort ha följande lydelse:Utskottet ser det som en grundläggande förutsättning för attspelreglerna på arbetsmarknaden skall fungera att balansenmellan parterna inte rubbas på ett allvarligt sätt. Regeringensförslag att nu avskaffa 200-kronorsregeln är ett i raden avolika förslag som på ett allvarligt sätt kommer att rubba dennabalans.Det är en självklarhet att träffade avtal skall hållas.Riksomfattande löneavtal som leder till arbetsfred för allaberörda är en av hörnstenarna i den svenska modellen. Olovligakonflikter kan utnyttjas otillbörligt och få icke acceptablakonsekvenser för den solidariska lönepolitiken ochsamhällsekonomin.Regeringen tycks emellertid förbise att högre skadestånd än200 kr. kan dömas ut t.ex. om de strejkande vägraratt följa domstolens föreläggande om återgång i arbete. Enarbetstagare som deltar i en längre konflikt riskerar uppsägningeller t.o.m. avskedande från anställningen.Med hänvisning till behovet av balans mellan parterna och tillatt hela frågan om spelreglerna på arbetsmarknaden bör lösas iett sammanhang avvisar utskottet den föreslagna lagändringen.Det bör då också framhållas att den lagstiftningsteknik somregeringen valt när den åsyftade skadeståndsnivån inte anges ilagtexten inte heller kan anses acceptabel.I fråga om motion A13 av vill utskottet anföraföljande.När en olovlig konflikt utbrutit bör enligt utskottets meningtonvikten läggas vid åtgärder som har till syfte att komma tillrätta med de bakomliggande faktorer som utlöser olovligakonflikter. Rättegång i arbetsdomstolen bör komma i fråga baranär det står klart att en lösning inte kan komma till stånd påannat sätt. Genom de nu ifrågavarande bestämmelserna, sominfördes på förslag av den dåvarande socialdemokratiskaregeringen, underströks denna "den icke-rättsliga lösningensroll". Denna princip har samma giltighet . Något skäl attupphäva reglerna, som föreslås i motion A13, finns därför inteenligt utskottets mening.Med tillstyrkande av motionerna A14 (s) och A15 (v) anserutskottet sammanfattningsvis att propositionen och motion A13(m) bör avslås.dels att utskottets hemställan bort ha följande lydelse:beträffande 200-kronorsregeln m.m.att med bifall till motionerna 1991/92:A14 och1991/92:A15 avslår dels propositionen, dels motion 1991/92:A13.Meningsyttring av suppleantMeningsyttring får avges av suppleant från ,eftersom partiet inte företräds av ordinarie ledamot iutskottet.Karl-Erik () anför:Jag instämmer i den reservation som de socialdemokratiskaföreträdarna i utskottet har avgivit beträffande200-kronorsregeln m.m.