bet · GF01JuU20 · 1992-03-24 00:00:00 — Det finns fem domstolar i den här storleksordningen, somNorrköping, där vi är tio domare, fördelade på två avdelningar.Det är en brottmålsavdelning och en tvistemålsavdelning.Jag skall också säga innan jag börjar att jag tycker att vi idomstolen fungerar ganska bra. Framför allt att vi har enväldigt fin personal av alla kategorier och att det existerar endjup samarbetsanda bland domarna, som gör att arbetet flyterganska smidigt. Vi tycker att domstolens storlek, den härfördelningen och att domarna cirkulerar mellan brottmål ochtvistemål är en nyfunnen, ganska rationell, arbetsfördelning.Cirkulationen kan väl också bidra till att man bryter gamlainvanda, kanske inte alltid så lyckade, rutiner.Ja, kort sagt, så tycker jag att vi har ett ganska braarbetsklimat hos oss. Och det kan väl också bero på att vi harmånga biträden, vi är lyckligt lottade. Vi har många biträden,som har varit vid tingsrätten. Men det är väl så, heltnöjd kan man väl inte vara med allting. Det finns också bristerhos oss. har visserligen tekniken hunnit fram även till ossoch vi håller på att få våra kanslier datoriserade, vilket deflesta av oss tagit emot med stor entusiasm. Men det finns storabrister när det gäller domstolarnas utrustning, och det liggerpå ett annat plan än själva datatekniken. Det är klart att maninte kan kräva alltför mycket i tider som dessa, men man måsteju se problemen . Det jag kommer att tala om kan manalltså inte komma åt utan pengar. Det är sådana saker somkontorsmöbler och teknisk utrustning av olika slag. Den ärnedsliten och omodern på många domstolar, och anslagen för denverksamheten är absolut inte tillräckliga. Jag tror faktiskt attsnålheten kan bedra visheten. För det går faktiskt ut överrättssäkerheten. Hos oss, som hos många domstolar, saknas det enmodern högtalaranläggning t.ex. som, om vi hade den, skulle göraatt domstolens ledamöter kunde höra ordentligt vad parter ochvittnen säger. Det är ju inte roligt att, som ordförande,ideligen i förhör behöva uppmana en målsägande i ettsexualbrottsmål att tala högre om saker och ting som hon finnerpinsamt. Man kanske också hör fel och får fråga om. Det är ocksåbesvärande och stör ens uppfattningsförmåga om fläkten bullrareller luften är dålig. Det finns dålig belysning och stolar somger ryggvärk vid långa sittningar. Det sista kan vi fråga ocksånämndemännen om för de brukar klaga på detta. Det är alltså såatt kontorsutrustningen behöver moderniseras och förnyas. Vi fårvisserligen nu en ny terminal, och det är vad vi har önskat. Menatt en datorarbetsplats kan behöva utrustas med ny belysning,inte på 10 eller på 40 platser utan på alla, det är inte likasjälvklart. Det låter kanske som kverulans, men jag tycker manmåste ta denna sida av domstolarnas arbetsmiljö på allvar. Manbehöver en modern utrustning för att personalen skall trivas ochstanna kvar. , men inte minst, är det ju också enförutsättning för att domstolarna skall kunna ge god service.Jag vill upprepa en sak från början, man skall satsa pådomstolarna och även sådan här typ av utrustning och därmed pårättssäkerheten. Det tycker jag är viktigt.Göran : Jag har tänkt tala litet om sårbarhetenhos små tingsrätter och om bekymren med de s.k. deladetingsfiskalstjänsterna om tiden räcker till men först skall jagsäga något om min egen tingsrätt. Det är en glesbygdstingsrätt,den sträcker sig från havskusten ända upp till norska gränsen.Inom detta område bor 60 000 människor varav 40 000 ärkoncentrerade till området närmast kusten. Resten är i stortsett glesbygd. En fördel är att den sociala kontrollenfortfarande fungerar bra. Kallelser till förhandlingar är ganskalätta att utföra, utföra snabbt. Parterna kommer som regel tillförhandlingarna och uteblir mera sällan. Det innebär att vi fårställa in förhållandevis få förhandlingar på grund av parter somuteblivit. En annan fördel som jag uttryckligen vill nämna äratt personalstabiliteten är väldigt hög. Det är ont om arbeten iGällivare och . Det innebär att har man fått ettstatligt arbete då stannar man.Den tingsrätt som jag representerar är alltså tingsrätt.Den har tre domartjänster. Det är en vanlig storlek påtingsrätter i . Det finns bara två tingsrätter iUmeåbygden som är större. Jag menar att domstolar med bara tredomare är mycket sårbara, t.ex. om det kommer större brottmål,som påkallar att en domare ägnar sig åt detta en längre tideller om de har ett större tvistemål, som fordrar att alla tredomare är upptagna kanske i med huvudförhandling.Detsamma gäller vid sjukdomsfall eller annan frånvaro av domare.Hovrätten i är en liten hovrätt och den har mycketbegränsade personalresurser även den. Den har alltså mycket småmöjligheter att hjälpa oss med förstärkningspersonal när detbrinner i knutarna hos oss.Visst är det så att tingsrätterna sinsemellan försöker hjälpavarandra med förstärkningspersonal, när man kan det. Men dethindrar inte att störningar ofta inträffar på grund avpersonalbortfall. Som jag ser det har vi under de senaste årenlevat i en mer eller mindre krissituation i vissatingsrätter i på grund av personalbristen. Det äralldeles klart att den här krissituationen sliter väldigt hårtpå domaren.Som jag sa så har tingsrätterna som regel bara tredomartjänster och en av dem är en tingsfiskal. Tingsfiskalen äralltså en yngre hovrättsjurist. Tjänstgöring som tingsfiskal sessom ett led i fiskalens karriär. hade ju tingsrätternasom regel sin egen tingsfiskalstjänst, sin egen tingsfiskal attförfoga över. Men ekonomin har blivit sådan attdet har blivit en regel att flera tingsrätter har fått dela påen tingsfiskal på det sättet att tingsfiskalen hanär stationerad vid en tingsrätt också tjänstgör ,kanske tre, vid en annan tingsrätt.Systemet med delade tingsfiskalstjänster kan vara motiveratibland ur fördelningssynpunkt. Men det ställer till trassel ochelände för tingsrätten. Det är praktiskt taget omöjligt attplanera tingsfiskalens tjänstgöring vid tingsrätterna på ettvettigt och effektivt sätt. Särskilt svårt är det när detinträffar sjukdomsfall. Det händer rätt ofta. Det är ocksåhemskt svårt att tro att det ligger någon ekonomi i de härdelade tingsfiskalstjänsterna. Tvärtom tror jag att de blirväldigt dyrbara. Det kostar naturligtvis massor av resor ochtraktamenten. Och fiskalerna är så lite effektiva, menar jag,när de ständigt måste byta arbetsplats.Min tro är alltså att det blir lyckligare om vi kan leva utandessa delade tingsfiskalstjänster. Man borde i stället gehovrätten förstärkningspersonal som kan rycka ut vid behov. Jagär medveten om att det här i allra högsta grad är en ekonomiskfråga som ser ut att bli svårlöst, men jag tror att man skullevinna en del i effektivitet om man hade det på det sättet.Våra grundproblem är att vi har alltför små arbetsenheter. Vimåste ju leva med det på grund av avståndet där uppe iglesbygden. Det är lättare att leva om man vet att man kan varahemma med sjuka barn eller att man kan vara på domstolsverketsutbildningar utan att tingsrätten hemma rasar ihop, att man kangöra samhällsinsatser vid sidan av tingsrätterna utan att detgår ut över tingsrätten.Jag skulle också vilja säga något om häktningsreglerna. Det ären speciell fråga därför att den delvis berördomstolsorganisationen och delvis kriminalvården. Dehäktningsregler som infördes innebär attdomstolen måste hålla häktningsförhandling ellersenast dagen efter häktningsframställningen till tingsrätten.Och det har lett till att vi har jourdomstolar som prövarhäktningsfrågan . Det kan leda till attGällivare tingsrätt är häktningsdomstol åt personer,som kommer från eller eller , som ligger 30mil därifrån. De måste med andra ord inställas till tingsrätteni för häktningsförhandling och detta är enfruktansvärd dyrbar procedur.Jag har ett exempel från , det var två personer frånPiteå som skulle häktas för olika brott. De transporterades upp från tillGällivare. Det är en sträcka . För detta behövdes dettvå bilar. Det behövdes sex vårdare från häktet. Det behövdesdessutom övernattning för de här vårdarna. För dessa bådakostade det hela sammanlagt . Dessutom blev de här personerna intehäktade, vill jag bara tillägga.Som jag ser det är det ofrånkomligt att man gör någonting åthäktningsreglerna. Jag tror inte att man skall se över självareglerna som sådana. Men jag skulle nog tycka att man bör seöver tillämpningen av häktningsreglerna, så att man kan undvikapåslag av det här slaget. Det är specifikt för övre Norrland.Jag tror att man klarar det bra på många andra håll i landet.Anna-Karin : Jag hade tänkt att jag skulle stannakvar i . Men inte i den här glesbygden som GöranLjungberg representerar. Det finns också andra delar avNorrland, bl.a. , som jag representerar. är alltså enav de mest expansiva regionerna i landet. Där finns universitetoch allt händer i den stan.Nu är det så att domstolsväsendet alltid har haftNorrlandsproblem. Det känner ju alla till. Det har alltid varitsvårt att rekrytera jurister. Det har gällt även när ekonomininte lagt hinder i vägen. Det där har man varit medveten om påmånga håll. Man har gjort olika saker för att bättra på läget.En sak är den fullständiga juristutbildningen vid universiteteti , som kommer till stånd . Det tror vi skall ändra lägetganska radikalt. En gång i tiden var det tandläkarbrist i Umeå.Sedan fick man tandläkarutbildning och läget har förbättratsavsevärt.Det finns andra saker man kan göra. Jag skulle vilja framföraatt man inrättar en s.k. utredningsavdelning i . Det finnssådana i , och . På de härutredningsavdelningarna arbetar yngre domstolsjurister somutredningssekreterare. Det här arbetet är en mycket bra meritför de här yngre juristerna. Det underlättar möjligheterna fördem att få en ordinarie domartjänst. Det är så nu attassessorerna i har mycket mindre möjligheter änkollegerna söderut att skaffa sig meriter och det betyder attjuristerna drar sig för att flytta till , och de somhamnat där drar sig söderut. Det är alltså en mycket bra åtgärdför att förbättra rekryteringsläget i Norrland.Som ett ytterligare led i en Norrlandssatsning kan man sebeslutet att inrätta två kammarrättsavdelningar i fr.o.m.nästa halvårsskifte. De är filialer till . Det härbeslutet har naturligtvis inte tillkommit för att underlättaeller lösa rekryteringsproblem i . I första hand har dehär avdelningarna tillkommit för att befolkningen i skallha en kammarrätt på rimligt avstånd. Det är flera här som talatom att man skall satsa resurser på rättsväsendet.Nu gäller det kammarrättsenheten i . Det finns redan ettorosmoln på himlen. Redan nu börjar det sprida sig enuppfattning om att den här verksamheten i inte har någonsom helst framtid. Det är alltså mycket allvarligt för den härverksamheten. Om det blir en allmän uppfattning attkammarrättsverksamheten i inte har någon framtid, då blirdet ingen bra verksamhet. Ingen vågar satsa någonting. Vad somhar hänt och som alltså kan bli aktuellt är att man räknar medatt domstolsutredningen kommer med ett förslag, som innebär attett visst antal kammarrättsavdelningar skall läggas ned. Det härhör inte till domstolsutredningens organisatoriska delar, fördär vet vi ju inte alls vad som kommer att hända. Det här harsamband med att domstolsutredningen kommer att föreslå, enligtsina direktiv, att man skall lägga rättskipningen så långt ned iorganisationen som möjligt. Och det innebär att länsrätternakommer att få mål som har gått direkt tillkammarrätterna. Om det här förslaget genomförs blir det med renmatematik, färre mål i kammarrätterna och färrekammarrättsavdelningar.Då faller blickarna på , som är den minsta och yngsta. Detär naturligtvis så att ingen kan besluta att en verksamhet skallfinnas kvar i all evighet. Men man måste ändå se till att detfinns någorlunda vettiga planeringsförutsättningar. Folk måsteveta att de får stanna kvar. Folk som funderar på att ta signorrut måste tycka att det är någon mening med det. Jag ärövertygad om att med ett rimligt mått av arbetsro kankammarrätten i bli världens bästa kammarrätt och den kanockså fylla en väldigt stor funktion när det gällerjuristsituationen i över huvud taget.Jag har någon sorts vision av att det här i kan bli någonsorts domstols- eller juristcentrum. Där alla kan samarbetamellan domstolar som finns och med . Det finnsmycket goda förutsättningar för detta. Jag gladde mig mycket åtriksdagens beslut, men det ser ut som bekymren tagitslut verkar nya dyka upp.Håkan : Jag skall under den här programpunktentala som representant för förvaltningsdomstolarna.Den första punkten jag har satt upp kommer att såra Anna-Karinväldigt hårt eftersom jag har skrivit att jag ser framför migatt länsrätternas mål är att vilja omfatta i stort sett sammamålgrupper som kammarrätterna har , men att det kommer attinnebära att kammarrätterna blir mindre men deras ställning somsista instans stärker deras möjligheter att arbeta med deenskilda viktiga målen i större utsträckning än de kanske får . Jag ser också framför mig att alla överklaganden som kommertill länsrätten skall obligatoriskt ha omprövats hosbeslutsmyndigheten, alltså en obligatorisk omprövning iförvaltningsmyndighet, innan man kan klaga till länsrätten. Jagser också framför mig att länsrätten förvandlas från en domstolmed två ackumulerade målgrupper, skattemålen och körkortsmålen,till ett mycket blandat målområde. Det kräver i sig fler domarei länsrätten men färre i kammarrätten, men inte motsvarandeutbyggnad av den administrativa personalen. Jag tror också påatt man har mycket att vinna på om man kan samordna tingsrättenoch länsrätten i residensstäderna, dvs. att man kan hagemensamma vaktmästarsysslor, postrutiner och kopieringsmaskineroch annat. Man kan ha gemensamma förhandlingslokaler. Mycket harbörjat göras i den vägen men jag tror man skall gå vidare. Detär viktigt att varje domstol blir en egen budgetmyndighet. Dethar påbörjats men det är långt ifrån alla som .... måste finnas kvar som en stark central myndighet,det är jag också övertygad om. Jag tror inte på tidsbestämdachefsdomarförordnanden, som har nämnts tidigare. Det är inte sålätt att vara effektiv chef när man inte själv väljer sinviktigaste medarbetare nämligen.Och vill jag varna för att lägga myndighetsaspekterpå domstolarna. Domstolarna väljer inte sina arbetsuppgifter, dekommer utifrån och skall lösas efter bästa förmåga.Det är vad jag ser framför mig just nu i ett något längreperspektiv. -- Jag är då chef för en mindre länsrätt med tredomare: , rådman och fiskal. Fiskalen byts för varje åreftersom han har pågående domareutbildning. Vi har ungefär 2 %av befolkningen i av landets befolkning ochungefär av länsrätternas totala målstock. Vi har en stabilpersonal.Länsrätterna är renodlade på så sätt att de inte har någraförvaltningsuppgifter som tingsrätterna har. döms trestora målgrupper, skattemål, körkortsmål och socialmål. Detstora problemet i länsrätterna är att hinna avgöra skattemålen,de utgör drygt nyinkomna mål för närvarande.I början av 80-talet utgjorde de av antalet inkomnamål. Men det har delvis sjunkit men de andra målgrupperna,körkortsmålen och ö-målen som vi kallar dem, socialmålen, harökat lavinartat, som jag ser det. Vi hinner inte avgöraskattemålen i den utsträckning som vi borde göra. haruttalat att skattemålen skall gå igenom en länsrätt på igenomsnitt . är genomsnittssiffran i landet ett ochett halvt år. Många länsrätter är bättre men många sämre ängenomsnittet. Vi har inte klarat det här målet och det är intebra. har vi fått socialförsäkringsmål. Vikommer att få de psykiatriska målen. Vi har fåttnya fasta domartjänster och rådmanstjänster. Vi skall inte klagai vårt län, vi har fått två stycken och det motsvarar i stortsett det förväntade antalet inkomna mål. Men vi har inte fåttnågra nya handläggare eller notarier. Och det är det som ärbekymmersamt. Vi arbetar på tre rotlar och ifortsättningen på fem rotlar. Vi har en handläggare och ennotarie på varje rotel, de skulle spädas ut i fortsättningen ochrisken är ju stor att skattemålen blir ännu äldre.Psykiatrimålen som i stort skall avgöras efter detatt de har anmälts till länsrätten och socialförsäkringsmålenfår i allmänhet anses ha större förtur än skattemålen. Jag vetinte hur det skall gå, det finns inte pengar.Det är vårt stora bekymmer, skattemålen. Och jag tycker det ärännu viktigare att man kan satsa på skattemålen för närvarandedärför att just går vi över ifrån vad som kallas enbeloppsprocess till en sakprocess. Vi får en helt nyprocessordning när det gäller skattemålen. Taxeringslagen harbytts ut mot en ny sådan, med stora insatser på att utbildapersonal. Länsrätterna kommer att få ta över personal eller fåpersonal från försäkringsrätterna som oftast saknarskatteerfarenhet. Skall de då lära sig det gamla skattesystemetmed beloppsprocessen plus det nya eller hur skall man eljestsatsa på personalen. Det bästa vore om de gamla skattemålankunde avgöras så fort som möjligt även om ett eller annat kommeratt ligga kvar.Åke : När jag fick inbjudan till seminarietbestämde jag mig för att tala om ekonomin. Eftersom ekonomin förnärvarande är domstolarnas och mitt enda riktigt stora problem,satsar jag mina minuter på det. Jag skrev också ihop en stommetill ett anförande som säkert landade på andra sidan de 20minuter som det var tal om då. skall jag ändå försöka atthålla mig till ungefär de nio, kanske gör jag inte det valdaämnet rättvisa . Därför har jag med mig någraurklipp av den längre varianten. Jag lämnar den här för deintresserade att läsa.Jag har valt att ägna detta anförande åt en ekonomiskbetraktelse med sina rötter i målbestämning ochresursbehovsberäkning.Vid sådana här tillfällen brukar jag uttrycka mig tämligenrakt på sak. Min avsikt är inte att gnälla eller såra. Och detfinns inget som är illa menat.Att anvisa medel för en viss verksamhet är som alla vet intebara att dela ut en summa pengar som förhåller sig till förraårets summa på det ena eller andra sättet, även om självabudgeteringstekniken inbjuder till ett sådant betraktelsesätt.I teorin handlar det om något som förenklat kan uttryckasvad är det man vill ha utfört?vad kostar det?Detta enkla är emellertid i praktiken något ganska svårt. Ifrågan vad är det man vill ha utfört ligger till en början fördomstolarnas del en bedömning av hur många mål och ärenden avskilda slag som kan väntas komma in, av gamla sorter och av nya.Men det är inte bara en fråga om antal. Man måste också veta omdet är någon gammal sorts mål som ändrar karaktär och hurkaraktären ser ut på de målgrupper som eventuellt tillkommer.Min bedömning är att vi i vårt land i alltför stor utsträckningnöjt oss med att i kvantitativa tal hålla reda på antaletinkomna mål i förfluten tid. När det gäller reformkonsekvenserhar alltför ofta i praktiken varitbestämmande när det gällt att beräkna antalet inkommande mål ochderas svårighetsgrad.I den enkla frågan vad är det man vill ha utfört döljer sigockså problem av betydligt större och djupare dimensioner. Ettsådant är hur prestationerna skall se ut, dvs. kvaliteten på deutförda prestationerna.hur långt skall sakfrågorna utredas?hur mycket skall vi sätta av för rättsutredningar?hur mycket skall vi lägga ned på domskrivning?vilka handläggningstider vill vi tillåta oss?hur stora balanser skall vi godta?hur långt skall vi leva upp till serviceskyldigheten?Det handlar här om svåra subtila frågor som från tid tillannan borde vara föremål för kartläggning och begrundande. Avstatsmakterna ser man dem ibland behandlade när det skrivsprocesslagar eller förvaltningslagar men nästan aldrig ibudgetsammanhang.Förklaringen är säkert densamma som när man i propositionerinte sällan får läsa att mindre kostnadskrävande reformer kanklaras inom befintliga resurser. Emellanåt skall befintligaresurser räcka till både det ena och det andra. Inom vissaområden kanske man lättare kan låta pengarna räcka "så långt deräcker", men detta kan inte rimligen gälla domstolsverksamhet.Det ligger en fara i att kvalitetsfrågorna inte tas på allvar.Förändringarna är inte plötsliga och snabba utan kommersmygande. Och skadorna tar tid att reparera. Det är därförsärskilt viktigt att från tid till annan göra en djupdykning.Hur har utvecklingen varit under de senaste fem eller tio åren?Läggs det ned tillräcklig omsorg på målen? Håller handläggningenoch avgörandena tillräcklig klass?Jag är helt övertygad om att den förvaltningsdomare inte finnssom t.ex. inte skulle vilja lägga ned lite mera omsorg på såvälutredning som domskrivning. Man skulle säkert gärna vilja hautrymme för fler muntliga förhandlingar. Man skulle vilja hållaen högre servicenivå, och man skulle vilja ägna mer tid åtnotarieutbildning.Med rådande samhällsekonomi inser jag att det inte är läge förkvalitetshöjningar utöver en godtagbar nivå. Problemet äremellertid att det är svårt att veta var gränsen går för engodtagbar nivå. Problemet är också att nivån har en tendens attglida. Det är därför särskilt viktigt att man lägger fastkriterier för en godtagbar eller, hellre, en önskvärd nivå ochatt man med jämna mellanrum känner efter var man ligger iförhållande till den fastlagda nivån.Även om det inte ytterst är domaren eller domstolen som haratt bestämma nivån åligger det oss att säga ifrån om vi tyckeratt förutsättningarna brister för en tillräckligt kvalitativnivå. Konsekvensen blir då att vissa mål inte kommer att hinnasmed. Men även om alla mål hinns med, behöver detta inte betydaatt allt är välbeställt. Kvantitet kan ha fått gå ut överkvalitet.Jag anser att förhållandena inom förvaltningsdomstolarna framtill nu har varit nöjaktiga utom i ett hänseende, men att vi nubefinner oss i närheten av den kritiska punkten. Tempot är såhögt uppdrivet att det rimligen måste påverka felprocenten. Dåutgår jag ändå från mina egna värderingar att man på en länsrättkan tillåta sig att ställa sådana effektivitetskrav som inte ärförenliga med anspråk på fullständig ofelbarhet.Och det är ett faktum att vi i domstolarna riskerar att blilitet fartblinda och litet hemmablinda. Många av oss tänjer ochtänjer i det vällovliga syftet att bli av med balanser ellerslippa se balanserna öka.Det område som jag åsyftade och där det fortfarandeåterstår mycket att göra inomförvaltningsdomstolsorganisationen, är handläggningstider ochbalanser, låt vara att det för fem--var långtvärre.Under senare år har man mer och mer börjat tala ommålstyrning. Ett system med treårsbudgetering har införts förbl.a. Man kan fråga sig hur detta passar för ochpåverkar domstolsväsendet.Målstyrning går bl.a. ut på att de anslagsbeviljandeinstanserna anger vilka mål de vill ha uppnådda och attanslagsmyndigheterna får välja medel för att uppnå dessa mål.Som har framgått av vad jag redan sagt ser jag det som enfördel för domstolarna om våra uppdragsgivare talar om hur devill ha det, vilka krav man ställer. Egentligen är det ennödvändighet.Jag skäms inte för att säga att jag för omkring sedanvar förslagsställare till att det skulle skrivas in i enbudgetproposition att ett vanligt skattemål borde vara avgjort ilänsrätt inom högst från den dag då målet kom in. Jagskäms inte heller för att säga att tanken bakom förslaget inteså mycket var att öka trycket på domstolspersonalen som på deanslagsbeviljande instanserna själva för att få behållatillräckliga resurser. Dessvärre blev det så att resursernaförsvann men trycket på personalen finns kvar eller snarareökade.Målstyrning är bra men det sagda illustrerar attmålsättningarna för det första måste vara realistiska och fördet andra måste åtföljas av realistiska och realistisktberäknade resurser.Målstyrningens frihet när det gäller att välja medelförefaller illa anpassat till domstolarna med den närmastheltäckande regelstyrning som gäller för dem. I stället gällerför domstolarna att ökade krav -- frånsett utrymme förvardagsrationalisering -- ställer krav på ändraderegler eller ökade resurser.Treårsbudgetering förefaller också vara något som ärsvårförenligt med den regelstyrning som gäller för domstolarna.Den ställer krav på ett förutseeende som är närmast omöjligt attleva upp till på det här området.