bet · GG01SfU9 · 1992-12-09 00:00:00 — Utformningen av enundantagsregel i form av en särskild kompensationsgrad för dessasituationer stöter dock, anför han, på stora problem när detgäller att avgränsa vilka som skulle vara berättigade till högreersättning. En ytterligare utredning behövs om behovet av ochmöjligheterna att införa sådana bestämmelser. Statsrådet avseratt återkomma till regeringen med sin bedömning i frågan innan70-procentsnivån kommer att kunna tillämpas den 1 juli 1993.Statsrådet framhåller vidare att det kan behövas en spärr såatt den försäkrade i ett mycket långt sjukfall inte på ettrelativt enkelt sätt kan undgå en sänkning av kompensationsnivångenom kortare avbrott i en serie sjukdomsperioder. En sådanspärr får dock inte vara utformad så att den motverkarrehabilitering. Den bör vara enkel för attadministrera och lätt för den försäkrade att förstå. En lösningkan vara en bestämmelse med innebörd att vid beräkning av om ensjukperiod förelegat skall längre sjukperiodersammanläggas om uppehållet mellan dem understiger ett bestämtantal dagar. Även frågan om hur en sådan regel skall utformasbör enligt propositionen närmare övervägas inomregeringskansliet innan 70-procentsnivån börjar tillämpas.I proposition 31 föreslås också nya nivåer försjukbidrag/förtidspension. Sådana förmåner skall kunna utgesi form av hel, tre fjärdedels, halv eller en fjärdedelssjukbidrag/förtidspension. Hel förmån skall utges endast omarbetsförmågan är helt nedsatt och inte som även om en ringadel återstår. Tre fjärdedels förtidspension skall utges omarbetsförmågan inte är helt nedsatt men är nedsatt med minst trefjärdedelar. Halv förtidspension skall utges om arbetsförmåganär nedsatt i mindre grad men med minst hälften. En fjärdedelsförtidspension skall utges om arbetsförmågan är nedsatt medmindre än hälften men med minst en fjärdedel. En fjärdedelsförtidspension bör enligt propositionen utges med restriktivitetoch främst komma i fråga när det efter en längre tidssjukskrivning och rehabilitering konstateras en varaktig ellerför avsevärd tid nedsatt arbetsförmåga med minst en fjärdedeltill följd av sjukdom eller skada. I propositionen framhållssärskilt att en nedsatt prestationsförmåga som har samband mednormalt åldrande inte skall ge rätt till en fjärdedelsförtidspension. Vidare framhålls i propositionen att de somuppbär två tredjedels förtidspension när de nya reglerna träderi kraft skall kunna behålla denna ersättningsnivå tills enomprövning aktualiseras.De föreslagna ändrade förtidspensionsnivåerna motiverar enligtpropositionen även en ändring vad gäller förtida resp.uppskjutet uttag av ålderspension. En rätt till förtida resp.uppskjutet uttag även av tre fjärdedels ålderspension föreslåssålunda i propositionen. Vidare föreslås även rätten tillefterlevandepension bli anpassad till de nya nivåerna. För helefterlevandepension skall därför krävas att den efterlevandemakens möjlighet att bereda sig inkomst genom arbete är heltnedsatt.Förslaget om ändrade nivåer kräver också anpassningar vadgäller storleken av folkpensionen då även make erhåller pensionoch förslag härom läggs fram i propositionen.I motion 1992/93:Sf14 av m.fl. (v) yrkasavslag på propositionen. Motionärerna motsätter sig bestämt atten karensdag införs och att nivåerna för sjukpenning ochrehabiliteringsersättning sänks. Motionärerna redovisar istället ett alternativt besparingssätt som innebär attinkomsttaket för sjuk- och föräldrapenningen ändras från 7,5basbelopp till 5 basbelopp.Utskottets bedömningSom inledningsvis nämnts har regeringen och Socialdemokraternaträffat en överenskommelse om att besparingar skall genomförasinom sjukförsäkringen genom att en karensdag införs och nivåernaför längre sjukfall än sänks. Utskottet ser ingenanledning att frångå denna överenskommelse även om utskottet harvissa synpunkter som redovisas nedan på enskildheterna iförslagen. Utskottet anser också att de nu framlagda förslagen,förutom den besparingseffekt de ger, har stora fördelar genomatt de på ett bättre sätt än anpassar förmånsreglernatill den situation som den enskilde försäkrade kan befinna sigi. Härigenom kan arbetslinjen inom försäkringen hävdas.Utskottet anser också att stor hänsyn tagits till sådanaförsäkrade som skulle kunna drabbas alltför hårt av enkarensdag. Förändringen av begreppet sjukperiod och det allmännahögriskskydd som föreslås vid sidan av det särskildahögriskskydd, som redan finns och kommer att vara kvar, gerenligt utskottets uppfattning ett tillfredsställande skydd motalltför kännbara effekter av en karensdag för personer som harupprepade sjukdomsfall. Utskottet har således ingen erinran motatt en karensdag införs i sjuklöne- och sjukförsäkringssystemen.Utskottet har inte heller någon erinran mot attkompensationsnivån vid sjukfall som varar fr.o.m. den 91:at.o.m. den 365:e dagen i ett sjukfall sänks till medhänsyn till att många av de försäkrade i detta tidsintervallkommer att vara föremål för rehabiliteringsåtgärder som ger demen högre kompensationsnivå. Utskottet vill i detta sammanhangerinra om att föredragande statsrådet framhållit i propositionenatt förslagen rörande de långtidssjuka under de närmaste årenkommer att ställa krav på ökade resurser för att tillgodoseambitionerna såväl vad gäller rehabiliteringsarbetet som rimligahandläggningstider för förtidspensionsärenden. Enligt honom börmålet därvid vara att ingen långtidssjukskriven som passerarettårsgränsen får sin sjukpenning sänkt till utan att andraalternativ än fortsatt sjukpenning har prövats. Utskottetansluter sig till denna bedömning.När det gäller förslaget om en sänkt ersättningsnivå till 70 %fr.o.m. den 366:e dagen i ett sjukfall kan en sådan lägreersättningsnivå sannolikt få till följd att omfattningen avmycket långa sjukfall minskar. Utskottet delar ocksåföredragande statsrådets bedömning i propositionen att det mednuvarande regler inte är tillfredsställande att den som bedömsha en klart bestående arbetsoförmåga skall övergå tillsjukbidrag efter omkring sjukskrivning, medan den somhar en mer oklar rehabiliteringsprognos kan uppbära den högresjukpenningen under flera år.Som framhållits i propositionen finns det bland delångtidssjuka också försäkrade som passerar ettårsgränsen i sinsjukdomsperiod på grund av att den medicinska rehabiliteringeninte är avslutad och arbetslivsinriktade rehabiliteringsåtgärderdärför ännu inte är meningsfulla. Det finns också försäkrade förvilka arbetslivsinriktade rehabiliteringsåtgärder inte ärmeningsfulla och för vilka sjukbidrag inte heller är aktuellt.Utskottet förutsätter att frågan om en tillfredsställandekompensation för dessa grupper kan få en acceptabel lösninggenom att kompletterande förslag läggs fram för underinnevarande , så att erforderliga regler kan träda ikraft innan den nya nivån börjar tillämpas den 1 juli 1993.Utskottet förutsätter också att regeringen återkommermed förslag om en regel som innebär en spärr mot möjligheternaatt kringgå en sänkning av kompensationsnivån till genomatt den försäkrade friskskriver sig kortare perioder. Utskottetkan under dessa förutsättningar biträda den föreslagnanivåsänkningen. Vad utskottet anfört bör som sinmening ge regeringen till känna.Utskottet biträder även förslaget om sänkning avkompensationsgraden för rehabiliteringspenningen.Vad gäller den tillåtna kompensationen från arbetsgivarnaefter den i ett sjukfall utan att sjukpenningen skallminskas är utskottets uppfattning att en sådan kompensationriskerar att motverka syftena med nivåsänkningarna såväl när detgäller de samhällsekonomiska besparingarna som när det gälleratt hävda arbetslinjen. Risken finns också att de föreslagnanivåförändringarna inte kommer att gälla lika för allaförsäkrade. Utskottet kan förutse att en sådan rätt tillkompensation från arbetsgivarna möjligen av administrativa skälkan behövas i samband med att en undantagsregel omsammanläggningar av perioder införs. Frågan härom kan dockövervägas närmare inom , och utskottet ser nuingen anledning att biträda propositionens förslag i denna del.Utskottet tillstyrker de föreslagna förändringarna av nivåernaför sjukbidrag och förtidspension liksom förslaget att enfjärdedels sjukpenning skall kunna utges även iett sjukfall. Utskottet vill liksom regeringen markera att dennya nivån en fjärdedels sjukbidrag/förtidspension inte är avseddatt tillämpas när prestationsförmågan är nedsatt i samband mednormalt åldrande och att nivån skall tillämpas restriktivt.Utskottet erinrar om att det finns personer som till följdav varaktig arbetsoförmåga beviljats hel förtidspension trotsatt de har en restarbetsförmåga som kan uppgå till en sjättedelav hel arbetsförmåga. Dessa pensionsfall bör enligt utskottetsuppfattning inte omprövas med anledning av de nya nivåerna, omdet inte föreligger andra omständigheter somföranleder en ändring av pensionsförhållandet.Det anförda innebär att utskottet avstyrker bifall till motion1992/93:Sf14.RehabiliteringFr.o.m. gäller nya regler om försäkringskassornasansvar för arbetslivsinriktad rehabilitering och om ekonomiskersättning till de försäkrade vid sådan rehabilitering (prop.1990/91:141, SfU:16, rskr. Genom samtidiga ändringar iarbetsmiljölagen (prop. 1990/91:140, AU22) har ävenarbetsgivarens ansvar för förbättringar av arbetsmiljön vidgats,och arbetsgivaren skall se till att det finns en på lämpligtsätt organiserad anpassnings- och rehabiliteringsverksamhet föratt han skall kunna fullgöra sina uppgifter enligt de nyarehabiliteringsreglerna i AFL.Frågor om rehabilitering och rehabiliteringsersättningregleras i 22 kap. AFL. Enligt dessa regler skall arbetsgivaren,om det inte framstår som obehövligt, påbörja enrehabiliteringsutredning antingen när den försäkrade till följdav sjukdom har varit helt eller delvis frånvarande från sittarbete i följd eller när denförsäkrades arbete ofta har avbrutits av kortare sjukperiodereller när den försäkrade begär det. Utredningen skall göras inära samråd med den anställde. I arbetsgivarens ansvar ingårockså att vidta de arbetslivsinriktaderehabiliteringsåtgärder som kan genomföras inom eller ianslutning till den egna verksamheten. skallsamordna och utöva tillsyn över de insatser som behövs förrehabiliteringsverksamheten och ansvara för att rehabiliteringkommer till stånd när arbetsgivare saknas eller inte fullgörsina åtaganden. skall också upprätta enrehabiliteringsplan om den försäkrade är i behov av någonarbetslivsinriktad åtgärd.Rehabiliteringsersättning enligt 22 kap. AFL utges när enförsäkrad, vars arbetsförmåga till följd av sjukdom är nedsattmed minst en fjärdedel, deltar i arbetslivsinriktadrehabilitering som avser att förkorta sjukdomstiden eller atthelt eller delvis förebygga eller häva nedsättningen avarbetsförmågan. Rehabiliteringsersättning består avrehabiliteringspenning som utges av densjukpenninggrundande inkomsten och särskilt bidrag. Utskottethar ovan tillstyrkt att rehabiliteringspenningenskompensationsgrad sänks till av den sjukpenninggrundandeinkomsten fr.o.m. . Någon tidsgräns för hurlänge ersättning kan utges föreligger inte.För /93 har avsatts förförsäkringskassornas köp av yrkesinriktaderehabiliteringstjänster.Några motioner som väckts under den allmänna motionstiden ochtvå motionsyrkanden som väckts med anledning av proposition1992/93:30 om ändring av begreppet arbetsskada tar upp frågor omrehabilitering.I motion 1991/92:Sf291 av m.fl. (s) anförmotionärerna att det finns problem med att få arbetsgivaren attbetala utrednings- och rehabiliteringsinsatser för sinaanställda. Detta har inneburit att försäkringskassorna harhamnat i en svår situation som finansieringsansvariga förrehabiliteringsinsatser, och motionärerna anser att kassornamåste kunna få en mer flexibel möjlighet att använda medlen föryrkesinriktad rehabilitering. Motionärerna anser också attytterligare medel måste tillföras kassorna för finansiering avutbildningsplatser.I motion 1991/92:Fi209 yrkande 13 av m.fl. (v) ochmotion 1992/93:Sf6 yrkande 2 av m.fl. (v) begärstillkännagivanden om åtgärder för att förbättra arbetsskadadesrehabilitering. I motionerna framhålls att ökningen avarbetsskadorna beror på dåliga arbetsmiljöer.Med hänsyn till att de nya reglerna om rehabilitering ochbevakning av arbetsmiljön varit i kraft endast är detenligt utskottets uppfattning ännu för tidigt att uttala sig omeffektiviteten inom det nya systemet. Utskottet anser detväsentligt att förmår arbetsgivarna att ta detansvar som ålagts dem för rehabilitering och för en anpassningav arbetsförhållandena till den enskilde arbetstagarensförutsättningar. Utskottet anser det också -- särskilt motbakgrund av de förändringar av ersättningsnivåerna vid sjukdomsom utskottet ovan tillstyrkt -- väsentligt attförsäkringskassorna får erforderliga resurser för köp avyrkesinriktade rehabiliteringstjänster. Resursbehovet fåremellertid prövas vid budgetarbetet, och någon särskild åtgärdmed anledning av motionerna 1991/92:Fi209 yrkande 13 och1992/93:Sf6 yrkande 2 anser utskottet inte påkallad.I motion 1992/93:Sf7 yrkande 4 av och (nyd) begärs ett tillkännagivande om att arbetsskadadesom anstränger sig att återgå till arbete genom aktivrehabilitering skall få högre ersättning.I en rehabiliteringssituation är det av stor vikt att åtgärdervidtas möjligt alldeles oavsett anledningen tillsituationen. Inom arbetsskadeförsäkringen gäller ensamordningstid inom vilken ersättning utges medsamma belopp som inom den allmänna sjukförsäkringen. Dennaersättning är lägre än den rehabiliteringspenning som kan utges.Utskottet har ovan tillstyrkt att rehabiliteringspenningenskompensationsgrad sänks till av den sjukpenninggrundandeinkomsten. Efter samordningstidens slut kan dockarbetsskadesjukpenning utges även i rehabiliteringssituationermed ett högre belopp än denna rehabiliteringspenning. Utskotteterinrar också om att en arbetstagare är skyldig att underkastasig föreslagna åtgärder och att i annat fall ersättningen kankomma att dras in. Utskottet anser vidare att den kommandeberedningen om sjuk- och arbetsskadeförsäkringarna har möjlighetatt uppmärksamma de eventuella problem som kan föreligga medrehabilitering av arbetsskadade personer. Utskottet avstyrkermed det anförda bifall till motion 1992/93:Sf7 yrkande 4.Siw () riktar i motion 1991/92:Sf284 kritik mothandläggningen av rehabiliteringsärenden, framför allt vadgäller den låga andelen upphandlade privata tjänster. Motionärenbegär ett tillkännagivande till regeringen om en effektivarerehabilitering.Utskottet har begärt yttrande över motion Sf284 frånRiksförsäkringsverket och även berett Försäkringskasseförbundettillfälle att yttra sig.Riksförsäkringsverket anser att vad som anförs i motionen omatt rehabiliteringskonsulenternas "remissrätt" lett till av klagomål är en grov överdrift. Kassornas möjligheteratt köpa rehabiliteringstjänster har enligt verket snarareuppfattats positivt av de sjukskrivna och lett till krav påökade insatser. Verket uppger att kassornas inköp av tjänsterfrån privata producenter som gått sedanmöjligheten infördes har ökat från till av detsammanlagda köpet. Av inköpta tjänster för totalt 330 miljonerkronor avsåg köp från privata producenter.Försäkringskasseförbundet delar motionärens uppfattning attdet är lönsamt att satsa på tidig rehabilitering, men framhålleratt de i motionen framförda sakförhållandena ej i någon deltycks äga generell giltighet. Förbundet uppger att även om det idagsläget troligtvis finns en övervikt för köp hos offentligaproducenter kan det nämnas att Stockholmskassan använt merpartentill köp hos privata rehabiliteringsproducenter. Enligt ettyttrande från Stockholmskassan som fogats till förbundetsyttrande har av producenterna som tillhandahållit/såltrehabiliteringstjänster till kassan varit privata.Försäkringskasseförbundet erinrar om att inom helasocialförsäkringsadministrationen pågår en ständig uppföljnings-och utvärderingsverksamhet. Vidare hänvisar förbundet till attRiksförsäkringsverket har fått i uppdrag av regeringen att lämnasärskilda uppföljningsrapporter. Förbundet anser att om manskulle strypa tillförseln av medel för utbildning m.m. skulledetta ge oreparerbara effekter för rehabiliteringsverksamhetenoch för kassornas strävan att bringa ner ohälsotalet.Försäkringskasseförbundet föreslår att utskottet avstyrkerbifall till motionen.Utskottet finner, mot bakgrund av vad som framförts iremissyttrandena och av att erfarenheterna avförsäkringskassornas arbete med rehabilitering än så länge ärrelativt begränsade och fortlöpande följs upp, att motion1991/92:Sf284 bör avslås.I ytterligare en motion av (), 1991/92:Sf285yrkande 2, tar motionären upp frågor om köp avrehabiliteringstjänster, och då särskilt tjänster förpsykologisk utredning och behandling. Motionären begär etttillkännagivande om fördelningen av medlen i detta hänseende förtidig och samordnad rehabilitering. Samma fråga tas upp i motion1991/92:Sf257 (delvis) av m.fl. (v).Som nämnts har för /93 avsatts 700 miljonerkronor för försäkringskassornas köp av yrkesinriktaderehabiliteringstjänster. I utskottets betänkande 1990/91:SfU16anges att det av proposition 1990/91:141 klart framgår attrehabiliteringsersättning inte skall kunna utges under den tiddå den försäkrade genomgår medicinsk behandling eller medicinskrehabilitering, utan de åtgärder som berättigar tillrehabiliteringsersättning skall vara arbetslivsinriktade ochvara sådana att de förutsätter en aktiv medverkan från denförsäkrades sida. Utskottet avstyrker med det anförda bifalltill motionerna 1991/92:Sf285 yrkande 2 och 1991/92:Sf257 idenna del.Motion 1991/92:Sf244 av och () tar upp den betydelse har förrehabiliteringen av personer med nack- och ländryggsbesvär.Motionärerna erinrar om att både personer som har anställningoch sådana som är arbetslösa eller varslade remitteras tillrygginstituten. Vid tillämpningen av de nya bestämmelserna omrehabiliteringsersättning i form av särskilt bidrag harRiksförsäkringsverket inte jämställt utbildningen vidRygginstitutet med utbildning inom det reguljärautbildningsväsendet. Kostnaderna måste därför finansieras med desärskilda medel försäkringskassorna fått för köp avrehabiliteringstjänster. Resultatet blir enligt motionärerna attmedlen inte räcker till. Motionärerna begär ett tillkännagivandeom att det särskilda bidraget skall kunna utgå även vidutbildning vid rygginstituten.Regeringen har meddelat föreskrifter omrehabiliteringsersättning vid utbildning i förordningen(1991:1321) om rehabiliteringsersättning. Enligt denna fårrehabiliteringsersättning i form av särskiltbidrag lämnas för ordinarie kursavgifter inom det reguljärautbildningsväsendet och vid studieförbund.Av om rehabiliteringsarbetetunder /91 (RFV ANSER 1991:11) framgår att ca 3 %av de särskilda rehabiliteringsmedlen eller 6 678 000 kronoravsåg köp av tjänster från rygginstituten. Av verkets rapportför /92 (RFV ANSER 1992:10) framgår attmotsvarande procentsats detta budgetår var och kostnaden 23657 000 kronor.Enligt utskottets uppfattning är det för tidigt att uttalasigi frågan om det finns anledning att utvidga bestämmelsernaför när det särskilda bidraget inom rehabiliteringsersättningenskall kunna utgå. En utvidgning av kretsen som omfattas av detsärskilda bidraget kan få långtgående ekonomiska konsekvenser.Utskottet, som anser det värdefullt att sådana tjänster somtillhandahålls vid kan användas irehabiliteringsarbetet, utgår emellertid från attRiksförsäkringsverket vid sin löpande uppföljning uppmärksammarbehovet av medel för detta. Någon åtgärd är intepåkallad med anledning av motion 1991/92:Sf244.Höjd arbetsgivaravgift till sjukförsäkringenSjukförsäkringen finansieras till av socialavgifter frånarbetsgivare och egenföretagare och till överstatsbudgeten. Sjukförsäkringsavgiften från arbetsgivare utgör7,och från egenföretagare 9,av avgiftsunderlaget.Skillnaden beror till en del på att arbetsgivaravgiften sattsner i samband med att arbetsgivarna blev skyldiga att utgesjuklön av ett sjukfall.De direkta ekonomiska konsekvenserna av att en karensdaginförs uppkommer, enligt vad som redovisas i proposition 31,till större delen inom ramen för sjuklönesystemet, eftersom deti flertalet sjukfall numera blir fråga om ersättning i form avsjuklön i sjukperioden. För arbetsgivarnasdel uppgår den beräknade summan av minskad utbetalning avsjuklön och minskad utbetalning av arbetsgivaravgift påsjuklönen till ca . Detta motsvarar iprincip en höjning av arbetsgivaravgiften . Med hänsyntill att de föreslagna regeländringarna skall träda i kraftförst bör avgiften till sjukförsäkringen höjasmed till av avgiftsunderlaget fr.o.m.den 1 januari 1993 och med till8,av avgiftsunderlaget fr.o.m. . Därmedavses förändringen bli neutral för arbetsgivarna som grupp.Avslagsyrkandet i motion 1992/93:Sf14 synes omfatta även dettaförslag i proposition 31.Utskottet har ingen erinran mot propositionen i denna del ochavstyrker bifall till motionen i denna del.Allmän sjukförsäkringsavgiftI proposition 1992/93:136 föreslås att en allmänsjukförsäkringsavgift införs av statsfinansiella skäl och somett första steg mot den nya försäkringsmodell som en särskildberedning skall föreslå. Förslaget, som enligt propositionen kankomma att bli en övergångslösning, innebär att en allmänsjukförsäkringsavgift om fr.o.m. tasut på förvärvsinkomster upp till 7,5 basbelopp. Avgiften skallbetalas av den enskilde och bidra till finansieringen avsjukförsäkringen. Underlaget för avgiften skall vara denpensionsgrundande inkomsten. Avgiften skall inte tas ut av densom vid årets ingång fyllt . Däremot föreslås inte någonnedre åldersgräns. Avgift skall inte heller tas ut av den somuppbär förvärvsinkomster som understiger av det vid åretsingång gällande basbeloppet, dvs. samma gräns som enligt 2 kap.4 § lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgiftergäller för fysiska personer vid skyldighet att lämnasjälvdeklaration. I propositionen erinras om att regeringen iproposition 1992/93:50 föreslagit att gränsen fördeklarationsskyldighet skall sänkas till av basbeloppet förår 1994. bör, enligt den förevarande propositionen,även gränsen för när sjukförsäkringsavgift skall erläggasjusteras till av basbeloppet.Underlaget för avgiften skall enligt propositionen bestämmasav skattemyndigheten i samband med taxeringen till statlig ochkommunal skatt. Avgiften bör ingå i såväl den debiteradepreliminära skatten som i sådan preliminär skatt som betalasgenom skatteavdrag. Avgiften bör fastställas i samband medtaxeringen till statlig och inkomstskatt och uppbärasenligt bestämmelserna i uppbördslagen (1953:272). För attunderlätta för den som betalar avgiften och för att avgiftenskall kunna hanteras av skattemyndigheten inom ramen för denförenklade självdeklarationen föreslås att debiterad avgiftskall dras av från den taxerade förvärvsinkomsten innanskattemyndigheten drar av grundavdraget.I motion 1992/93:Sf18 av m.fl. (s) motsätter sigmotionärerna att den allmänna sjukförsäkringsavgiften skall varaavdragsgill vid taxeringen. Motionärerna anser i stället attavgiften av rättviseskäl bör utformas som en icke avdragsgillnettoavgift som är lika för alla, och de hemställer attriksdagen beslutar i enlighet med detta förslag.Berith m.fl. (v) begär i motion 1992/93:Sf19 attriksdagen avslår proposition 136. Enligt motionärerna är detproblematiskt att låta hela sjuk- och arbetsskadeförsäkringenövertas av arbetsmarknadens parter. De anser att det finns enallvarlig risk för att en arbetsgivare i stället för att vidtarehabiliteringsåtgärder väljer att försöka avhända sig ansvaretgenom förtidspensionering. Motionärerna anför vidare attpersoner som av någon anledning utestängs från arbetslivetkommer att få en sämre ställning i ett försäkringssystem somvilar på egenavgifter och är arbetslivsanknutet.Enligt den överenskommelse som träffats mellan regeringen ochsocialdemokraterna skall en allmän sjukförsäkringsavgiftinföras. Utskottet delar denna uppfattning och avstyrker bifalltill motion 1992/93:Sf19. I överenskommelsen anges inte huravgiften tekniskt skall utformas.