bet · GF01SfU10 · 1992-04-29 00:00:00 — För en del elever har det blivit meratillåtet att använda sig av ord och beteenden som intevar tillåtna. Men det är undantagsfall.60 av 70 undervisningsråd hävdade efter sin snabbenkät attskolorna upplever att massmediebilderna är mycket värre än detär i verkligheten i skolorna. -- talar jag alltså bara omskolorna. -- Ingen av undervisningsråden kunde säga attförekomsten av rasism och främlingsfientlighet i skolan varstörre än vad medierna hade rapporterat. Detta är vardagsbilder,och jag vill betona att det inte är någon vetenskapligundersökning.Det efterlystes positiva exempel här förut, och jag kanberätta att en mängd aktiva åtgärder med positiva förteckenpågår i skolorna. De negativa fallen måste enligt skolans ansvarmötas med en motbild. Motbilderna är av många slag. Man fårbesök av Amnesty, några har faddersystem, man har kontakter medandra länder, utbytessystem, kontakter med massmedierna,kontakter med invandrargrupper, vuxna, barn, ett helt spektrumav teman, morgonsamlingar, fortbildning för lärare. Framför alltär eleverna mycket aktiva på olika fronter.För att sluta där jag började: Vem det är som kan inbjudas iskolan är ju en angelägenhet. Skolans personal haralltså ansvar enligt skollagen och läroplanen att ge en motbild.Jag kan inte svara på om man har mött med en motild, men manskall göra det.Jag vill avslutningsvis överlämna till utskottet sådantmaterial som vi har skickat ut i skolorna.Sigge Godin (fp): Vi har talat om att vi skall ha ett raktspråk, ett rakt budskap. I det här sammanhanget borde man frånskolverkets sida ändå ha ett klart budskap till skolorna. Attstraffa människor i det här sammanhanget är inte lämpligt. Manskall självfallet ha en dialog där alla synpunkter får kommafram. Men det kanske vore skäl att använda tydligt språk. Dåhade det varit litet lättare att svara på frågan.Birgitta (): För det första skulle jag vilja frågaflera av de närvarande om de samverkar lokalt. Har ni någonsorts system för att gripa in i ett tidigt stadium om det börjaruppstå problem? Om polisen märker, skolorna märker,invandraranläggningarna märker att några vuxna eller barn börjardra omkring, föra ett språk och bära sig åt på ett sätt somtyder på att det är problem, samarbetar ni då på lokalt plan,har ett nätverk för att ta itu med problemen och hantera dem påett begripligt sätt i skolan, föreningslivet eller på annatsätt?För det andra: Polisen har vidgade möjligheteratt själv bestämma lokalt hur man skall använda sina resurser.Har det som har hänt föranlett någon förändring?För det tredje: Jag vill envisas om det här med lagstiftning.Det är fler här, t.ex. diskrimineringsombudsmannensrepresentant, som skulle kunna ge synpunkter. Är den för vag ochför svag ? Vi talar faktiskt inte bara om förbud eller ickeförbud mot olika organisationer, utan vi talar om möjligheteratt göra lagstiftningen starkare och lättare att tillämpa. Dethär är inte ett fenomen bara på det här området -- jag harupplevt på miljöområdet att lagstiftningen är så vag att det ärsvårt att tillämpa den, svårt att bevisa brott och svårt attbedöma. Vad har ni gjort för att komma åt detta? Räcker det medatt skärpa praxis och avdela särskilda resurser, eller behöverlagstiftningen skärpas?Björn : Jag delar helt uppfattningen omnödvändigheten av ett lokalt nätverk. Det är en av våra störstafrågor inför 90-talet att uppnå det här tar upp.Vi är olika långt framme. Generellt vågar jag påstå att det inompolisen och blir allt bättre. Vi ligger längstfram. Vi har litet svårt med skolsidan, beroende på att skolanpå många platser inte har känt riktigt på samma sätt för denfostrande rollen. Det är litet av ett nederlag att släppa inandra i skolmiljön. Men detta är någonting som vi måste bekämpa.Enligt min uppfattning gör man det enklast genom att användade politiker som sitter i landets polisstyrelser, socialnämnderoch landets skoldelsnämnder för att skynda på för att skapadessa nätverk. Motståndet heter ofta sekretesslagstiftning. Detär i en mening sant, men ofta används sekretessargumentet somhinder för att behöva göra någonting. I själva verket är detofta så att de som är framgångsrika har klarat sig utmärkt meddagens sekretesslagstiftning. Allt tryck som vi kan sätta påvåra myndigheter för att bygga lokala nätverk är av godo, inteminst för oss inom polisen.När det gäller användandet av de lokala resurserna tycker jagatt det har vridits åt rätt håll. Det är en effekt avpolisstyrelsers inflytande. Vi skall ha en samling om 14 dagarmed alla vice ordförande och ordförande i polistyrelserna,förtroendevalda människor och landets polischefer, då vi bl.a.skall diskutera denna fråga litet mera på djupet. Jag tycker migändå märka en vridning åt rätt håll.Jag vill gärna tillägga två saker. Den ena är -- där behövervi hjälp framför allt i den dialog som vi för medinvandrarorganisationerna -- att få föräldrar till barn att bliintresserade av att söka till polisyrket. En mycket väsentligdel i det här är att vi får en mångfasetterad poliskår medmänniskor med invandrarbakgrund. De undersökningar som vihittills har gjort bland dem som har kommit in visar att detofta är ett mentalt motstånd att gå till en organisation som mani det land man lämnat upplevt som repressivt. Jag tror att detär väldigt bra om vi kunde påskynda processen och få människormed invandrarbakgrund in i polisyrket.Den andra frågan rör lagstiftningen. Vi är emot lagstiftningmot rasistiska organisationer av de skäl som föredragshållarenhär nämnde. Däremot har vi fört en diskussion kring frågan hurbrottet skall bedömas, om det skall anses förgrovande att detfinns ett rasistiskt motiv så att det påverkar straffmätningen.Många inom poliskåren har slagits av att det kanske urpreventionssynpunkt ibland kunde vara bra om saker och tingkunde bedömas som grövre därför att de har ett rasistiskt motiv.Det kanske inte är ett kristallklart svar på frågan, möjligen enpositionsbestämning kring den diskussion som vi för inompoliskåren.Frank Orton: I frågan huruvida lagstiftningen bör skärpashar jag ännu inte skaffat mig en klar uppfattning, om det behövsoch vilka effekter man i så fall skulle försöka uppnå med det.Jag tycker efter de som jag har varit i ämbetet attdet finns andra saker som är viktigare för ämbetet med dessmycket begränsade personella resurser att just nu ägna sig åt,och det är framför allt att försöka medverka iopinionsbildningen.Det är särskilt två saker som jag tycker är viktiga. Den enaär att på allt sätt hjälpa till att sortera i debatten, attsortera begreppen, att sortera fakta. I min tidigare verksamhetsom chef för radionämnden kunde jag konstatera hur lätt det kanuppstå konfrontationer och friktion på grund av att man heltenkelt inte vet vilka begrepp man använder. Vi hade åtskilligaanmälningar mot inslag som hade med det här ämnesområdet attgöra. Det är också fullständigt självklart att om man pratar ominvandrare, flyktingar och utlänningar utan att göra klart försig vilka de olika grupperna är, hur de nu än skall definieras,blir det missförstånd som kan leda till fördomar ochkonfrontation. Det är också fullständigt klart att det ärviktigt att man på olika sätt medverkar till att ta fram fakta,tala om hur förhållandena egentligen är för invandrare. i statsbidrag precis när de kommer till gränsen? Detär en fördom som jag har mött . Det är viktigt attklarlägga hur det förhåller sig. Det är viktigt att man intelägger locket på dessa frågor. Det gäller bidrag, förtur ibostadskö, kriminalitet etc.Den andra saken som jag tycker är viktig är attitydpåverkan.Det initiativ som togs av min företrädare och som fördes vidareav var att starta en skolkampanj som består avett paket som DO presenterade . Jag villgärna uppehålla mig något vid detta.Detta paket består av två videoband och en arbetsbok. Det enavideobandet är till för eleverna, det andra för lärarna.Arbetsboken skall användas i anslutning till videobanden.Elevbandet och arbetsboken innehåller inte några färdigakunskaper om vad som är rätt eller fel. Syftet är att skapaunderlag i klassrummen för en diskussion och debatt kring dessafrågor, för att man skall kunna öka medvetenheten, hjälpa tillatt sortera i debatten, hjälpa till att komma till klarhet i vadman själv tänker kring dessa frågor. Det är ett pedagogiskthjälpmedel, ett praktiskt verktyg som vi vill bidra med. Ilärarhandledningen finns å andra sidan en ganska omfattandefilosofi kring dessa frågor.Vi tror att genom att människor får diskutera dessa frågor,inte minst i skolan som är ett viktigt område, och ta ställningtill olika frågor kring invandrare som har varittabubelagda, kan man påverka attityder och minska konfrontationoch friktion mellan olika grupper.Vi har andra idéer på gång, men de får redovisas så småningom.Beträffande den ursprungliga frågan om lagstiftning kommer viunder våren att ge mera preciserade synpunkter än vad jag eftermina och i ämbetet kan ge.Christina Rogestam: Jag skall fatta mig kort. Alla iutskottet vet väl vilken mängd informationsmaterial som går utfrån invandrarverket i olika sammanhang. Vi försöker se till attdet finns specialmaterial för skolorna. Vi skräddarsyr materialför . Vi har ett mycket nära samarbete medinvandrarorganisationerna och försöker den vägen gå ut medinformation och faktamaterial.Vår uppfattning är att vår roll är att se till att den härtypen av information finns framme och finns tillgänglig på ettlättbegripligt sätt. Däremot kan det aldrig vara särskilt braatt en statlig myndighet går i spetsen för eninformationskampanj, för då får vi beskedet att det är ändånågonting som ni får betalt för att göra. Jag tror att det ärmycket bättre att tar det i sina egna händeroch ser till att föra olika kampanjer och få ut informationen.Men vi skall förse dessa organisationer med det material som debehöver.Ordföranden: Det tackar vi för. Det läses flitigt också avutskottets ledamöter.Christina Rogestam: Vi har faktiskt en oerhört stortillgång i de över 100 förläggningar som vi har runt om i landeti form av den personal som därmed finns tillgänglig. Det finnsett mycket nära samarbete med skolorna på orter där det finnsförläggningar. Det är mycket vanligt med öppet hus. Vi har mångastudiebesök där allt flera förläggningar gör så att deasylsökande är de som tar emot och visar runt. Man kommer intebara dit för att titta på någonting, utan det blir faktiskt ettmöte mellan människor. Det tror vi är oerhört viktigt när detgäller att påverka attityderna långsiktigt.Doris (): Jag vill inledningsvis tacka den utomordentliga introduktionen. Vi fick veta vilkaorganisationer som finns, en del rasideologiska och rasistiska,samt att det handlar om unga människor. Anledningen till att jagbegärde ordet är att sade att man redan vid 10--12års ålder är klar över var man står. Då frågar jag: Vargrundläggs dessa idéer och tankar? Hur kan skolan möta dem, förde måste grundläggas i hemmet? Där kommer vi in på frågan: Hurnår vi dessa ungdomar? Har vi möjligheter att stämma i bäcken istället för i ån? Det sade därvidlag skrämde migoerhört mycket, för det måste vara ett ständigt flöde av idéerfrån hemmet? De måste vara ganska avancerade när man vid 10--12års ålder kan ha så utpräglade tankar åt visst håll. Vad gör manåt det? Har man inom skolan märkt att de kommer från hemmet? Vadsäger ?Gustaf von (): Jag vill också tacka fören mycket intressant och spännande inledning. Det var verkligenväl framfört dessutom.Diskussionen rör sig egentligen i första hand om förbud motdessa organisationer. Men ett förbud kommer i konflikt medyttrandefriheten, tryckfriheten och sådana frågor. Har OlleStenholm, som representerar , någonting attanföra därvidlag beträffande diskussionen om man skall förbjudaeller icke förbjuda dessa organisationer?Helene Lööw: När det gäller hur människor hamnar i de härkretsarna kan man säga att åsikterna inte alltid kommer frånhemmen. Tittar man på den typiska "karriären" för personer i derasideologiskt hårda grupperna, finner man att det är i skolande första gången kommer i kontakt med dessa organisationer.Detta sker på olika sätt. har det funnitsorganisationer som har satsat på skolorna. Man har sprittväldigt mycket propaganda av olika slag på skolorna, undermycket, mycket . har människor från de härgrupperna turnerat runt och hållit föredrag i skolorna.Initiativtagarna till detta har kanske trott att om man visarupp dessa figurer kommer barnen att ta avstånd från de härgrupperna. Så är det inte. Det finns alltid ungdomar somattraheras av detta.Barnen är naturligtvis inte fullfjädrade från början när dehamnar i dessa organisationer. Men det finns ett spänningsmomenti de här kretsarna, dvs. det är spännande att smyga omkring iuniformer av olika slag, det är spännande att ägna sig åt litethalvkriminell verksamhet.De här grupperna erbjuder någonting som det övriga samhälletinte erbjuder dessa barn. De erbjuder ett totalt skydd motomvärlden. Det skall man komma ihåg, för det är mycket viktigt.De här grupperna är mycket hårt slutna. Det är också grupper däralla ställer upp för alla, där lojaliteten och solidariteten ärjärnhårda. Man kan ta olika exempel: En del av dem som hamnar idessa grupper har varit mobbade i skolan. De upplever att dealdrig har fått någon hjälp med de problemen. När de däremothamnar i de här gängen kommer äldre medlemmar av dessa gäng tillskolan och klår upp plågoandarna, vilket de tidigare inte harkunnat få hjälp med.Så småningom kommer de allt längre in i de här kretsarna. Attbli en fullfjädrad medlem i dessa kamratkretsar kan ta upp tillsex tid.De allra flesta kan också exakt tala om det ögonblick då dedefinitivt valde sida och tog ställning. De beskriver det ofta itermer av närmast religiös upplevelse. En del hamnar där därföratt de har blivit misshandlade och trakasserade avinvandrargäng, därför att de har haft svenska flaggor påkläderna eller något liknande. Det är ett vanligt skäl. Dettabeskriver de som den punkt där de tar definitiv ställning.Men allt kommer inte från hemmen. För en del är det så, ja,men det gäller långt ifrån alla. Det är i skolan de förstagången får kontakt med dessa grupper. Så är det nu också, försaker och ting sprids på skolorna. Det förekommer faktiskt attjag ibland blir uppringd av skolfolk som vill att man skallrekommendera någon trevlig pojke från VAM som kan hållaföredrag, för de skall ta dit någon från Stoppa rasismen. Jagbrukar alltid avråda från sådana saker. Jag tycker inte att detär bra, jag tycker inte att det är lämpligt, just på grund av deskäl jag har angett.Det är mycket svårt att nå dessa grupper. Man måste förändramedlemmarnas livssituation för att kunna plocka dem ur dessakretsar eller för att nå dem över huvud taget. De är intepåverkbara av upplysningskampanjer. Dessutom erbjuder dessakretsar dem en total trygghet. De erbjuds ett skydd mot ettsamhälle som de uppfattar som fientligt. De erbjuds ocksåbostäder och liknande, eftersom det är mycket vanligt att mandelar lägenheter, man bor tillsammans. Äldre medlemmar av de härgängen hjälper och stöttar de yngre. Så länge ingenting görskonkret åt deras livssituation är de här grupperna det bättrealternativet för dessa ungdomar.Bertil : Naturligtvis kommer något från hemmen.Man måste komma ihåg att alla barn och ungdomar tillbringar endel av dygnets i hemmet och en del i skolan, möjligenden mindre delen i skolan. Men de möter uppfattningar från vuxnaäven utanför familjekretsen. Naturligtvis är delar av det somdemonstreras i form av ord eller åtbörder någonting som de harmärkt bland andra och emellanåt, kanske tyvärr inte sällan,bland vuxna.I rapporteringen som följt på vår snabbenkät finns detbeskrivningar av när detta i enstaka fall tar sig mer dramatiskauttryck. Det kan vara ett hot mot någon lärare som tar uppfrågan om främlingsfientlighet. Det kan vara trakasserier någongång. Detta är inte en stor del av rapporteringen, men det finnsrapporterat. Det kan också vara en skolledare som har fåttfönstren inslagna i sin villa , någon som harfunnit att bildäcken inte har luft. Men det är sällanförekommande. Det finns också i något fall rapporterat hur ettfåtal ungdomar har återfunnits i FBU (FrivilligBefällsutbildning). Skolan har tagit upp diskussioner, och detfinns överenskommelser på den orten mellan skolan och FBU om först skall fråga skolans personal litet grand om ungdomarsom söker sig till FBU.I det långsiktiga, envisa arbete som skolan skall bedriva, ochdär skollagen mycket klart talar om hur man skall värna omaktningen för alla människor, tycker jag att en mycket viktigdel anges i det brev som gick ut till alla skolstyrelser ochrektorer. Där skrev generaldirektören: studerande måste märkaatt skolan tar ställning i dessa frågor. De måste få tillfälle-- alltså eleverna -- att uttrycka sin mening och diskutera egnaoch andras erfarenheter. De behöver veta att deras tankar ochställningstaganden tas på allvar och kommer att bidra till hurdet blir att leva i framtidens Sverige.Det viktigaste i detta budskap tycker jag är: Alla tillfällenskall gripas i flykten.När man i skolans värld, men också i samhället i övrigt, somvuxen eller ung hör och ser saker skall man reagera och intelåta det vara tyst omkring dem. Gör man inte det i exempelvisskolans värld, lever man inte riktigt upp till det proffsigajobb som man skall göra.Olle Stenholm: Jag uppfattade att frågan utgick frånproblematiken kring en lag mot organisationer som är rasistiskaeller diskriminerande mot främlingar.Varje gång man diskuterar ett sådant förbud, diskuterar man eninskränkning av en grundlagsfäst fri- och rättighet, nämligenfriheten och rätten att organisera sig. Det gäller alltså denallra mest delen av den fundamentala lagtext som bär upphela vårt demokratiska system. Ett organisationsförbud vetternaturligtvis också ut mot religionsfriheten, som . Det vetter i allra högsta grad mot yttrandefriheten ochtryckfriheten. Jag tror inte att man kan införa ettorganisationsförbud utan att det i sig också skulle haåterverkningar på andra grundläggande fri- och rättigheter i vårgrundlag och vår regeringsform.För en organisation som , som har till främstasyfte att slå vakt om tryckfriheten och yttrandefriheten iSverige, är det därför självklart att ställa sig avvisande tilltanken på att man skulle börja förbjuda organisationer iSverige.Helene Lööw har visat att det som är farligt med fleraorganisationer av det här slaget inte är organisationerna somsådana, utan det de gör. Det de gör är kriminaliserat på mångaolika ställen i vår lagbok. Det finns för statsmakten fullgodamöjligheter att ingripa mot sådana handlingar som vi anserförgripliga, inklusive handlingen att offentligt yttra hetsandeuttalanden mot etniska, religiösa eller andra folkgrupper. Detär redan kriminaliserat i svensk lag.När det gäller den Starkska utredningen anser jag dessutom attden inte på ett intellektuellt tillräckligt redoboget sätt harkunnat klargöra skillnaden mellan att kriminaliseratillhörigheten till en organisation, som han vill, och attkriminalisera organisationen som sådan. Han stannar alldeles vidden gränsen. Jag tror att det skulle bli oerhört svårt försvenska domstolar att tillämpa ett sådant förslag som Stark harlagt fram. Då kan man vara orolig för att domstolarna skulle tatill för mycket i stället. är det inte svenska domstolarstradition och väsen att göra så, tvärtom reagerar svenskadomstolar i sådana fall med en oerhört stark återhållsamhet. Detskulle vara ytterligare ett argument som stärker det bärande iHelene Lööws argumentering, nämligen att alla former av förbudoch lagstiftning på det här området missar målet. De uppnår intede mål som man föresätter sig. Jag tror att det Starkskaförslaget, om man såg det omsatt i praktiken, också skulle bliett slag i luften och inte ändra på verkligheten.Rune (): När man lyssnar på din inledning,, och även på svaren, kan man notera att du pekar utskolan som en mycket avgörande rekryteringsbas. Om du som serproblemen med dina forskarögon och som har kunskap om de här 50aktivisterna skulle ge några råd till skolan om hur man skullekunna skära av denna rekrytering, vad skulle du ge för råd?I media har det till och från talats en hel del om deinternationella kontakter som svenska s.k. rasister har. Hurverkliga är dessa kontakter och vilken betydelse har de förutvecklingen i ?Widar (): Det finns en märklig flathet i vårtsamhälle, tycker jag, från oss vanliga medborgare, i skolor, påarbetsplatser, på bussar och i tunnelbanan. Desperat präglar detäven en del av den här utfrågningen. Man försöker hitta någonmyndighet som skall ordna detta åt oss, så att vi slipperengagera oss och bry oss om de etniska motsättningar som i dagär en realitet. Det finns inget Idyllien. Jag tror att detta ären del av det problem som gör att många inte ingriper ens mot deextrema rasideologerna eller de organiserade främlingsfientligagrupperna.Jag tror också att det ligger mycket i det säger, attdetta är en mycket homogen och sammansatt grupp. Jag har arbetati på Hasselakollektivet och kommit i kontakt även meden del av dessa ungdomar. De liknar väldigt mycket en gruppetablerade knarkare i sitt sätt att vara och sitt sätt att seoch tänka på omvärlden.Om du avvisar den här lagstiftningen med, som jag tycker,mycket goda argument, undrar jag, ungefär som frågade, omdet finns några andra vettiga skärpningar som myndigheterna kangöra. En vettig lagstiftning kan ju backa upp ett vettigtmedborgerligt beteende.Jag vill fortsätta litet där började och passa pånär vi har här att få besked om attni har tagit avstånd från Radio Islams utsändningar ochverksamhet.Till vill jag ställa frågan: Finns det andra,invandrardominerade grupper i som bedriver rasistiskeller främlingsfientlig propaganda?Ingela (): Jag skulle vilja ställa en frågatill . Vad jag förstår är du emot förbud motrasistiska organisationer och det kan jag i och för sig instämmai. Men så säger du också att man får leva med detta, för de haralltid funnits. Kan man ändå inte skärpa lagstiftningen när detgäller just hets mot folkgrupp och på det viset komma åt det dehär organisationerna håller på med?Det sades här att detta inte är något hot mot samhället. Mendet är ett hot mot de individer som är föremål för dessaorganisationers uppmärksamhet. De personer som agerar motfrämlingsfientligheten och försöker bilda opinion mot de härgrupperingarna blir ju måltavlor för de rasistiskaorganisationerna. Vi har listor på människor som utsätts fördirekt hot om att bli mördade. Själv känner jag t.ex. IngridSegerstedt som ganska mycket har blivit utsatt för denhär typen av hot. Jag undrar vad polisen gör för att skyddapersoner som utsätts för dessa hot. Det gäller faktiskt intebara invandrare, utan även svenskar som ställer upp för dem.Helene Lööw: Som jag inledde med att säga finns detfaktiskt inga patentlösningar. Det finns ingen patentmedicin motde här fenomenen.På sätt och vis är skolan avgörande. När det gäller vad skolani de här avseendena kan göra tror jag inte att det är så himlalyckat att attackera eller gå på de personer som visar dessaåsikter eller tendenser och direkt hårdfört säga att du ärrasist eller att du är det ena eller det andra. Då riskerar manatt stänga alla dörrar till kommunikation och driva dem ännulängre i sin extremism.Vad skolan däremot kan göra är att se till attförutsättningarna för att rekrytera till dessa kretsar minskar.Man måste ta itu med andra problem i skolan, t.ex. med mobbningoch med olika sorters utslagning. Man måste se till att allaelever får finnas med i diskussioner, att alla elever så attsäga får synas. Det finns grupper som aldrig syns, som aldrig ärspeciellt spännande. De är inte invandrare, de är inte duktiga iidrott, de kan inte sjunga, de är inte särskilt utmärkande pånågot sätt och får aldrig spela huvudrollen. Det finns en riskmed att plocka ut invandrarbarn som t.ex. skall berätta om sittliv och sådana saker, vilket i och för sig är mycket positivt.Man får då tänka på att de barn som aldrig finns med i centrumockså får en chans att komma till tals, så att de inteexkluderas.