bet · GG01JuU12 · 1992-12-01 00:00:00 — Ändring i rättshjälpslagen m.m. I detta betänkande tillstyrker utskottet ett regeringsförslagom ändringar i rättshjälpslagen m.m.I syfte att minska statens kostnader för rättshjälpen föreslårregeringen lagändringar som innebär att de avgifter som derättssökande skall betala genomgående höjs och attåterbetalningsskyldigheten för tilltalade i brottmål utvidgas.I organisatoriskt hänseende föreslås ett antal lagtekniskaändringar för att ge regeringen större utrymme att bestämma tillvilken myndighet uppgifterna på rättshjälpsområdet skallanförtros.Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 mars 1993.Till betänkandet har fogats åtta reservationer (s och nyd). I proposition 1992/93:109 har regeringen() föreslagit att anta de ipropositionen framlagda förslagen till1. lag om ändring i rättshjälpslagen (1972:429),2. lag om ändring i samt3. lag om ändring i lagen (1988:97) om förfarandet hoskommunerna, förvaltningsmyndigheterna och domstolarna under krigeller krigsfara m.m.Propositionens huvudsakliga innehåll redovisas på s. 5 f.Lagförslagen, som har granskats av Lagrådet, har fogats tillbetänkandet, se bilaga. 1992/93:Ju9 av m.fl. (v) vari yrkas att riksdagenavslår proposition 1992/93:109 om ändring i rättshjälpslagenm.m.1992/93:Ju10 av (-) vari yrkas att riksdagenavslår proposition 1992/93:109.1992/93:Ju11 av (nyd) vari yrkas1. att beslutar om sådan ändring i rättshjälpslagenatt utlänningar som varken är eller tidigare varit bosatta härendast får beviljas allmän rättshjälp om synnerliga skäl därtillföreligger,2. att beslutar om sådan ändring i rättshjälpslagenatt asylsökande eller annan utlänning beviljas rättshjälp i formav offentligt biträde endast om det föreligger synnerliga skälför det,3. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att timkostnadsnormen måste sänkas,4. att beslutar om sådan ändring i 31 kap. 1 §rättegångsbalken att vad den tilltalade skall betala får jämkaseller efterges om det är uppenbart att han saknarbetalningsförmåga.1992/93:Ju12 av m.fl. (s) vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om den allmänna rättshjälpens förhållandetill försäkringar,2. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om nedsättningsreglerna i rättshjälpslagen,3. att hos regeringen begär förslag till åtgärdersom dämpar kostnadsutvecklingen avseende biträdesersättningeninom rättshjälpssystemet,4. att avslår förslag till lag om ändring irättshjälpslagen (1972:429) vad avser 6, 18 a, 22, 30, 40, 49 aoch b §§. InledningRättshjälpslagen (1972:429, RHL) trädde i kraft den 1 juli1973 (prop. 1972:4, JuU12, rskr. Genom reformen utvidgadesväsentligt enskilda människors möjligheter att få statligtekonomiskt stöd i rättsliga angelägenheter av olika slag.Möjlighet att få rättshjälp skulle i princip finnas i varjesådan angelägenhet, oavsett om den gällde ett ärende sombehandlades av en domstol eller av en förvaltningsmyndigheteller om det var fråga om rådgivning eller biträde i övrigt.Rättshjälp skulle ges i sådan utsträckning att ingen avekonomiska skäl skulle vara förhindrad att ta till vara sinarättsliga intressen. Den rättssökande skulle dock i allmänhetbidra till kostnaderna efter förmåga.Rättshjälp lämnas i fyra olika former, nämligen som allmänrättshjälp, rättshjälp åt misstänkt i brottmål, rättshjälp genomoffentligt biträde och rådgivning. Från rättshjälpsanslagetbetalas också sådana kostnader som enligt lagen (1988:609) ommålsägandebiträde skall utgå av allmänna medel.Allmän rättshjälp lämnas i princip i varje rättsligangelägenhet där det finns behov av sådant bistånd, om interättshjälp skall lämnas i någon annan form. Personer med högreinkomster kan dock inte få allmän rättshjälp. Den som får allmänrättshjälp skall bidra till kostnaderna efter förmåga genom attbetala avgifter (rättshjälpsavgift och tilläggsavgift).Rättshjälp åt misstänkt i brottmål innefattar möjlighetdels att få offentlig försvarare, dels för tilltalade i delägsta inkomstgrupperna att få resekostnader m.m. i samband medrättegång betalade av staten. Även här föreligger vissbetalningsskyldighet.Rättshjälp genom offentligt biträde lämnas i vissasärskilt angivna typer av mål och ärenden som rör den personligarörelsefriheten eller den kroppsliga integriteten. Den enskildesekonomi saknar betydelse för möjligheten att få offentligtbiträde, och några avgifter förekommer inte.Rådgivning kan lämnas av en advokat eller en biträdandejurist i nästan alla slags rättsliga angelägenheter under högsten timme. Rådgivningen lämnas mot en fast avgift och är öppenför alla oavsett inkomst.Rättshjälpslagen har ändrats vid flera tillfällen.Genom en mer omfattande förändring (prop. 1978/79:90,JuU30, rskr. 268) fick domstolar och vissa andra myndighetervidgade befogenheter att besluta i rättshjälpsfrågor samtidigtsom antalet rättshjälpsnämnder minskades från sex till fyra.Därefter har vidtagits en rad ändringar i RHLbl.a. i syfte att minska statens kostnader för rättshjälpen.Till grund för flera av ändringarna låg förslag avRättshjälpsutredningen (Ju 1975:09) och (Ju1982:01).Åren 1981 och 1982 höjdes rättshjälps- ochrådgivningsavgifterna (prop. 1980/81:20, JuU17, rskr. 1981/82:28, JuU19, rskr. Vid den sistnämndahöjningen borttogs möjligheten till rättshjälp i vissa typer avärenden. begränsades också möjligheten att i vissafall få rättshjälp innan ett s.k. pilotfall avgjorts (prop.1981/82:28, JuU52, rskr. undantogsfastighetstvister från rättshjälpen, och möjligheten tillbiträde i bodelningsärende begränsades. infördes en nyavgift, tilläggsavgift, vars storlek är beroende avrättshjälpsbiträdets arvode (prop. 1982/83:61, JuU19, rskr.172).Genom ändringar i 21 kap. (RB)begränsades rätten till offentlig försvarare åt misstänkt ibrottmål (prop. 1983/84:23, JuU7, rskr. 50).År 1988 genomfördes nya omfattande förändringar av RHL.Ändringarna innebar bl.a. att rättshjälpsavgifterna halverades,och avgifternas anknytning till basbeloppet, som tagits bort år1983, återinfördes. Den övre inkomstgränsen för rätt till allmänrättshjälp höjdes, och ytterligare ärendetyper undantogs frånden allmänna rättshjälpen. även att uppdra åt regeringen att öka möjligheternatill allmän rättshjälp i fastighetstvister ochpatientskadeärenden (prop. 1987/88:73, JuU21, rskr. 193).Ändringar i sistnämnda avseende beslutades av år 1989.Samtidigt beslutade att inrätta en enda rikstäckanderättshjälpsmyndighet, som bl.a. fastställer avgifter och göravräkningar med de rättssökande. Myndighetens beslut kanöverklagas till en särskild nämnd, (prop.1988/89:117, JuU19, rskr. 259).Bakgrund till propositionenI uppdrog regeringen åt attutvärdera rättshjälpens effektivitet. I uppdraget ingick bl.a.att analysera kostnadsutvecklingen och möjligheterna attnedbringa samhällets kostnader för rättshjälpen. Uppdragetredovisades i rapporten (F 1992:6) Rättshjälpenseffektivitet -- regeringsuppdrag. I rapporten uppskattadeRiksrevisionsverket bl.a. besparingseffekterna av vissa tänkbaraåtgärder såsom en höjning av egenavgifterna och en sänkning avinkomstgränsen för rätt till allmän rättshjälp. Verket lämnadeockså olika förslag till hur man skulle kunna uppnå ytterligarebesparingar.I årets budgetproposition (prop. 1991/92:100 bil. 3 s. 130 f)anförde justitieministern att rättshjälpskostnaderna nu harstigit till en nivå som i rådande samhällsekonomiska situationinte ter sig försvarlig, och hon förutskickade bl.a. enproposition med förslag i syfte att minska dessa kostnader. Motdenna bakgrund föreslog hon besparingar för staten med 40miljoner kronor på rättshjälpsanslaget. godtogbesparingsförslaget (prop. 1991/92:100 bil. 3 s. 130 f, JuU19,rskr. 183).I en proposition (prop. 1991/92:159) föreslogregeringen som ett första led i besparingarna pårättshjälpsanslaget att den övre inkomstgränsen för rätt tillallmän rättshjälp skulle sänkas från sju till fyra basbelopp.I sitt av godkända betänkande (1991/92:JuU26, rskr.307) anförde utskottet att det för sin del delade denuppfattning som kommit till uttryck i propositionen, nämligenatt det reformarbete som ägt rum när det gällerrättshjälpen inte varit tillräckligt kostnadsdämpande och attbesparingar behövdes. Utskottet var dock i likhet med fleramotionärer tveksamt till den väg för dessa besparingar som valtsi propositionen och ifrågasatte om inte det grundläggande syftetmed rättshjälpsreformen skulle falla om förslaget genomfördes.Härtill kom enligt utskottet bl.a. att Riksrevisionsverketsberäkningar byggde på osäkert underlag. Enligt utskottetssynsätt kunde ett genomförande av förslaget komma att medföra enåtergång till den ordning som gällde på den fria rättegångenstid, nämligen att enbart de ekonomiskt sämst ställda och de somhar god ekonomi skulle kunna ta till vara sina rättsligaintressen. Flertalet vanliga inkomsttagare för vilka etträttsligt förfarande innebär avsevärda ekonomiska påfrestningarkunde enligt utskottet komma att helt utestängas från allmänrättshjälp. Mot den angivna bakgrunden var utskottet inte berettatt tillstyrka att antog förslaget i propositionen.Utskottet konstaterade emellertid att det krävs besparingar ocheffektiviseringar inom rättshjälpsområdet, och i detta syfteborde enligt utskottets mening ske en samlad översyn. Till grundför detta borde, anförde utskottet, ligga Riksrevisionsverketsrapport och vad som kunde komma ut av remissbehandlingen av den.Ett riktmärke borde enligt utskottets mening vara att detursprungliga syftet med rättshjälpen måste bestå. Ärendet bordesålunda återgå till regeringen för förnyade överväganden. anfört gav som sin mening regeringen tillkänna.Propositionens huvudsakliga innehåll m.m.Propositionen innehåller förutom förslag till lagändringar ibl.a. rättshjälpslagen en redovisning av vissa andra åtgärdersom enligt regeringen bör genomföras för att få till stånd debesparingar inom rättshjälpsområdet som det beslutats om. Ipropositionen redovisas också några områden där det kan finnasutrymme för ytterligare lagändringar i besparingssyfte men därberedningsunderlaget är ofullständigt.I propositionen föreslås att de avgifter som de rättssökandeskall betala genomgående skall höjas. Den som beviljas allmänrättshjälp skall i princip alltid betala en fastinkomstrelaterad avgift, grundavgift. Grundavgiften ersätter detnuvarande maximibeloppet för rättshjälpsavgiften. Därutöverskall den som har en beräknad årsinkomst som överstiger 32 200kr (för ) betala tilläggsavgift. Tilläggsavgiften skallvara både inkomst- och kostnadsrelaterad, och den skall beräknaspå i princip samtliga kostnader i ärendet.Återbetalningsskyldigheten för tilltalade i brottmål utvidgas.I fråga om timkostnadsnormen, dvs. den norm som ligger tillgrund för beräkning av biträdesersättningar pårättshjälpsområdet, liksom i fråga om rättshjälpstaxorna,aviseras ett antal ändringar som inte kräver lagändring.I organisatoriskt hänseende diskuteras omRättshjälpsmyndigheten bör ta över uppgifter pårättshjälpsområdet. Någon slutlig ställning i frågan tas inte.Däremot föreslås ett antal lagtekniska ändringar för att geregeringen större utrymme att bestämma vilken myndighet somskall anförtros uppgifterna i framtiden.De nya bestämmelserna föreslås träda i kraft den 1 mars 1993.ÖvervägandenAvslag på propositionenSamhällets kostnader för rättshjälpen har sedan den infördesblivit allt högre. har kostnadsökningen varitsärskilt stor. beräknar i sin rapport att detotala rättshjälpskostnaderna --ökademed . Mest ökade kostnaderna för rättshjälp genom offentligtbiträde () och därefter kostnaderna för rättshjälp åtmisstänkt i brottmål (). Även kostnaderna för den allmännarättshjälpen ökade kraftigt ().För /93 anvisade ett förslagsanslagtill rättshjälpen på . Som framgår avpropositionen beräknas enligt Domstolsverketsanslagsframställning för /94 (s. 123 och 130)belastningen på rättshjälpsanslaget för innevarande budgetår bliöver 800 miljoner kronor.I motionerna Ju9 och Ju10 yrkas att propositionen skallavslås. Motionärerna menar sammanfattningsvis att regeringensförslag strider mot principen om allas likhet inför lageneftersom de minskar möjligheterna för de resurssvaga i samhälletatt tillvarata sina rättsliga intressen.Enligt utskottets uppfattning är det -- inte minst motbakgrund av det statsfinansiella läget -- nu nödvändigt attvidta åtgärder för att minska statens kostnader förrättshjälpen. Som utskottet anförde vid sin behandling av frågantidigare bör ett riktmärke för reformarbetet i dettahänseende vara att det ursprungliga syftet med rättshjälpenmåste bestå.Utskottet finner mot den angivna bakgrunden de lagändringarsom föreslås i propositionen väl avvägda. Förslagen bör såledeskunna medföra besparingar när det gäller rättshjälpen och tordeöka kostnadsmedvetandet hos såväl den rättssökande som biträdet.Även om kostnaderna för den rättssökande genom de föreslagnalagändringarna kommer att öka för vissa former av rättshjälpblir det fortfarande betydande begränsningar av den enskildeskostnadsansvar, och de resurser som i dagens samhällsekonomiskasituation står till buds kommer att sättas in på de områden därde bäst behövs och komma de människor till del som bäst behöverrättsligt bistånd. Syftet med rättshjälpen som ett skyddsnät fördem som inte kan få rättsligt bistånd på annat sätt kommerdärför att bestå. Med det anförda ställer sig utskottet iprincip bakom propositionens förslag och avstyrker bifall tillmotionerna Ju9 och Ju10. Utskottet återkommer i det följandetill enskilda frågor i förslaget.Den allmänna rättshjälpens förhållande till försäkringarI motion Ju12 understryks vikten av att frågan om den allmännarättshjälpens förhållande till rättsskyddsförsäkringar utredsytterligare. Motionärerna menar att ett framtida system måsteutformas så att det, oavsett rättsskyddsförsäkringarnasutformning, garanterar allas möjlighet att tillvarata sin rätt.En rättsskyddsförsäkring ersätter försäkringstagarenskostnader för det rättsliga förfarandet i tvister som han ärinblandad i. Rättsskyddsförsäkringens omfattning överensstämmerpå många punkter med den allmänna rättshjälpens. En skillnad ärdock att rättsskyddsförsäkringen inte omfattar tvister medanknytning till äktenskapsskillnad. En annan är atträttsskyddsförsäkringen till skillnad från rättshjälpen ersätterockså den rättssökandes kostnader för vad han ålagts att utge iersättning för motpartens rättegångskostnader.Rättsskyddsförsäkringen gäller vidare bara upp till ett visstbelopp, som varierar mellan olika försäkringar.Rättsskyddsförsäkringen utgör ofta en del av enpaketförsäkring, dvs. en försäkring som innehåller flera delar,t.ex. hemförsäkring, reseförsäkring ellermotorfordonsförsäkring.Vid rättshjälpslagens tillkomst var rättshjälpen primär iförhållande till eventuella försäkringar och utgick såledesoavsett om rättsskydd fanns eller inte. Undantag har däreftergjorts från denna princip. gjordes sålunda denallmänna rättshjälpen subsidiär till rättsskyddsförsäkringar iangelägenheter som rör fastigheter och byggnader (prop.1982/83:61, JuU19, rskr. 172), och begränsades medhänsyn till föreliggande försäkringsskydd också den allmännarättshjälpen i vissa skadeståndsärenden (prop. 1987/88:73,JuU21, rskr. 193).Justitieministern anför i den nu aktuella propositionen (s.22) att hennes principiella uppfattning är att den allmännarättshjälpen generellt bör vara subsidiär i förhållande tillrättsskyddsförsäkringar och liknande rättsskydd på så sätt atträttshjälp inte får beviljas i angelägenheter som omfattas avrättsskydd. Utformningen av ett förslag i denna riktning kräveremellertid ytterligare överväganden innan det föreläggsriksdagen. Hon är därför inte beredd att föreslå någraförändringar när det gäller den allmänna rättshjälpensförhållande till rättsskyddsförsäkringar.Utskottet delar uppfattningen att det krävs noggrannaöverväganden innan det kan bli aktuellt med ytterligareförändringar när det gäller den allmänna rättshjälpensförhållande till olika former av rättsskydd. Som framgått kommerfrågan att bli föremål för fortsatta överväganden inomJustitiedepartementet. Motion Ju12 i denna del är därmedtillgodosedd, och utskottet avstyrker bifall till den.Nedsättning av rättshjälpsavgiftenEnligt regeringsförslaget skall en rättssökande som beviljasallmän rättshjälp i princip alltid betala en inkomstrelateradgrundavgift om . Grundavgiften ersätter detnuvarande maximibeloppet för rättshjälpsavgiften. Utövergrundavgift skall alla rättshjälpstagare som har en beräknadårsinkomst över ett basbelopp bidra till kostnaderna genom attbetala tilläggsavgift. Tilläggsavgiften är både inkomst- ochkostnadsrelaterad och skall till skillnad från beräknas påi princip samtliga kostnader i ärendet. I de lägreinkomstskikten utgår tilläggsavgift efter en procentuell andelav kostnaderna som är lika med den som gäller, dvs. Iinkomstlägen mellan tre och fem basbelopp utgår tilläggsavgiftmed av kostnaderna, medan avgiften uppgår till i dehögsta inkomstlägena. Tilläggsavgiften kan dock aldrig bli högreän grundavgiften. Om biträde har förordnats skalltilläggsavgiften avseende arbete, tidsspillan och utlägg betalastill biträdet allteftersom kostnaderna uppstår.I propositionen föreslås vidare att den generella möjlighettill nedsättning av maximibeloppet som medges enligt nuvaranderegler (12 § första stycket andra meningen RHL) -- och somenligt föreskrifter innebär att rättssökande ide lägre inkomstskikten aldrig betalar någon rättshjälpsavgift-- helt skall tas bort. Det finns också enligt nuvarande reglerviss möjlighet att befrias helt eller delvis från tilläggsavgift(14 b §). Den regeln är annorlunda utformad än den nämndanedsättningsregeln eftersom den anknyter till betalningsförmågani det enskilda fallet. Bestämmelsen medger sålunda inte, enligtvad som anförs i propositionen, att det -- i förordning ellermyndighetsföreskrifter -- lämnas generellt verkande föreskrifterom befrielse. Enligt propositionen skall det i fortsättningenvara möjligt att med stöd av 14 b § sätta ned grundavgiften ochtilläggsavgiften om det i det enskilda fallet är uppenbart attden rättssökande saknar betalningsförmåga.I motion Ju12 anförs att personer med mycket låga eller ingainkomster, t.ex. de som är socialbidragsberoende, bör kunna fånedsättning av rättshjälpsavgiften. Motionärerna föreslår attdet utformas tillämpningsföreskrifter till 14 b § RHL av sådantinnehåll.I propositionen anför justitieministern (s. 31 f) att ettväsentligt inslag i det ändrade avgiftssystem hon föreslår äratt det alltid skall utgå en avgift för den allmännarättshjälpen. Härav följer enligt hennes mening mer eller mindreautomatiskt att det inte längre bör vara möjligt att generelltsätta ned avgifterna i vissa inkomstskikt. Någon form avnedsättningsregel måste emellertid behållas enligtjustitieministern. Enligt hennes mening är det därvid naturligtatt anknyta till den reglering som redan finns i 14 b §.Justitieministern understryker att den föreslagna regeln äravsedd att tillämpas med betydande restriktivitet. Ett tydligtexempel då befrielse kan komma i fråga är, anför hon, när denrättssökande är ett barn som helt saknar inkomst och inte harnågon egen förmögenhet. Bestämmelsen är däremot enligtjustitieministern inte avsedd att generellt tillämpas pårättssökande som har mycket låga eller saknar egna inkomster. Omdetta hade varit avsikten, anför ministern, hade honnaturligtvis förordat att nedsättningsregeln i 12 § skullebehållas. Justitieministern anför vidare att hennes förslag idenna del kan få till följd att kostnaderna för den allmännarättshjälpen i vissa fall i praktiken kan komma att få bäras avkommunerna i form av socialbidrag. Det rör sig enligtjustitieministern emellertid inte om några stora belopp, medanbesparingarna på rättshjälpsanslaget beräknas till omkring 6miljoner kronor.Utskottet delar uppfattningen att det i princip alltid börutgå en avgift för den allmänna rättshjälpen. Det har enligtutskottets mening inte minst ett pedagogiskt värde att allarättssökande får vara med och bära en del av rättshjälpenskostnader. En ordning med möjlighet till generellavgiftsbefrielse är därför mindre lämplig. Utskottet delarsåledes justitieministerns nu redovisade inställning ochtillstyrker, med avslag på motion Ju12 såvitt nu är i fråga,propositionen i denna del.Återbetalningsskyldighet i brottmålEnligt 31 kap. 1 § första stycket RB skall den tilltalade, omhan döms i målet, ersätta staten vad som enligt rättens beslutbetalats av allmänna medel, bl.a. avseende kostnader förbevisning och för försvarare.I motion Ju11 begärs en ordning som går ut på att dentilltalades återbetalningsskyldighet får jämkas eller eftergesom det är uppenbart att han saknar betalningsförmåga.En bestämmelse av det slag som efterfrågas i motionen finns i31 kap. 1 § fjärde stycket RB. Där stadgas att vad dentilltalade skall betala får jämkas eller efterges, om skäldärtill föreligger med hänsyn till den tilltalades brottsligheteller hans personliga och ekonomiska förhållanden. Utskottetavstyrker bifall till motion Ju11 i nu behandlad del.Rättshjälp åt utlänningarI motion Ju11 föreslås att rättshjälpslagen ändras så attutlänningar som varken är eller tidigare varit bosatta här fårbeviljas allmän rättshjälp endast om det föreligger synnerligaskäl.Enligt 8 § första stycket andra punkten RHL får allmänrättshjälp ej beviljas utlänningar som varken är eller tidigarevarit bosatta här, om det inte finns särskilda skäl förrättshjälp. Denna bestämmelse modifieras av tredje stycket sammaparagraf, där det stadgas att regeringen under förutsättning avömsesidighet kan förordna att medborgare i en viss främmandestat och den som, utan att vara medborgare i den staten, ärbosatt där skall vara likställd med svensk medborgare i fråga omallmän rättshjälp. har genom internationellaöverenskommelser förbundit sig att likställa utländskamedborgare från vissa länder med svenska medborgare när detgäller rätt till allmän rättshjälp, se bl.a. förordningen(1988:123) om tillämpning av rättshjälpslagen beträffande vissautländska medborgare.Av det anförda framgår att det i RHL redan finns en ordningsom i stora drag motsvarar den som efterfrågas i motion Ju11.Utskottet avstyrker bifall till motionen i nu behandlad del.I motion Ju11 föreslås vidare att rättshjälpslagen ändras såatt asylsökande och andra utlänningar får beviljas rättshjälpgenom offentligt biträde endast om det föreligger synnerligaskäl.Behov för utlänningar i av rättshjälp genom offentligtbiträde uppkommer främst i ärenden som gäller deras fortsattavistelse i landet. Enligt 41 § punkterna 5--9 RHL kan rättshjälpgenom offentligt biträde beviljas i vissa ärenden angåendeavvisning, utvisning eller hemsändande enligt utlänningslagen(1989:529), samt avvisning eller anmälningsplikt enligt lagen(1991:572) om särskild utlänningskontroll. Som framgår avbestämmelserna i övrigt i 41 § RHL kan rättshjälp genomoffentligt biträde beviljas även i vissa andra slag av mål ochärenden.I de fall som anges i 41 § RHL föreligger en presumtion föratt rättshjälp skall beviljas. Enligt 42 § RHL skall nämligenrättshjälp genom offentligt biträde beviljas om det inte måsteantas att behov av biträde saknas. I fråga om utlänningsärendeninfördes denna presumtionsregel (prop. 1977/78:90s. 67, AU30 s. 19, rskr. I den propositionen anfördes atthuvudprincipen bör vara att ingen -- utom i vissa fall avdirektavvisning -- skall kunna avlägsnas ur riket utan att haerbjudits bistånd av ett offentligt biträde.I det nu aktuella ärendet anför justitieministern (s. 37) atthon av flera skäl inte är beredd att föreslå någon förändring avförutsättningarna för att få offentligt biträde. I sammanhangeterinrar hon om att en särskild utredare har tillkallats för attgöra en översyn av vissa delar av utlänningslagstiftningen (dir.1992:51). I utredningen kommer också frågan omrättshjälpslagstiftningen att aktualiseras. Redovisning avuppdraget beräknas ske vid årsskiftet.Det pågående utredningsarbetet bör enligt utskottetsuppfattning avvaktas.