bet · GG01SoU2 · 1992-10-08 00:00:00 — Särskild uppmärksamhet bör ägnas fråganom vilka villkor som bör vara förenade med tillstånd att drivahem för vård eller boende och hur tillsynen över hemmen bör varautformad.Som tidigare anförts föreslås i betänkandet SOU 1992:18Tvångsvård i -- ansvar och innehåll bl.a. attstaten skall bli huvudman för LVU- och LVM-hemmen och att en nystatlig myndighet, , skall inrättasför ledning och övervakning av hemmen.Länsstyrelsernas arbete med tillsyn, uppföljning ochutvärdering har behandlats i promemorianLänsstyrelserna och (Ds 1992:67).I promemorian konstateras bl.a. att ett utvecklingsarbete harpåbörjats vid länsstyrelsernas sociala enheter både vad gällerinriktningen mot ökad uppföljning och utvärdering samtutveckling av metoder och kompetens. För att bereda utrymme förnya, nödvändiga utvecklingsinsatser krävs enligt promemorian attvissa ärendegrupper avlastas länsstyrelserna samt att deresurser som frigörs används dels till metod- ochkompetensutveckling, dels till en effektivisering av uppföljningoch utvärdering.I betänkandet 1991/92:SoU2 (s. 32 f.) avstyrkte utskotteten motion (v) om tillsynen över den privata vården medhänvisning till pågående arbete.Riksdagen följde utskottet.Utskottets bedömningDet är angeläget att samhällets åtgärder mot drogmissbruksuccessivt utvecklas och att nya behandlingsformer prövas.Utskottet ser positivt på att missbrukarvård i exempelviskooperativ form, som med framgång används i , prövas häri landet. Något initiativ från sida behövs dock inte.Utskottet avstyrker därför motion So228 (s).Missbrukande kvinnors situation har ägnats alltstörre uppmärksamhet. Behov finns emellertid av ytterligareinsatser för denna grupp. Enligt utskottets mening behövs såvälfortsatt forskning om kvinnor och missbruk som bättreförebyggande insatser och vård där de kvinnliga missbrukarnasspeciella problem särskilt beaktas. liksom olika utredningar på området börkunna lämna väsentliga bidrag när det gäller att bygga uppnödvändig kompetens och förstärka insatserna för missbrukandekvinnor. Det behövs enligt utskottet därför inte någottillkännagivande till med anledning av motionernaSo286 (kds), So501 (fp, m, c, kds) yrkande 6 och A805 (c)yrkandena 17 och 18. Motionsyrkandena avstyrks.I utvecklingen av insatserna på missbruksområdet bör ävenkunna övervägas att nyttja datorbaserade s.k.beslutsstödssystem. Något initiativ från sida behövsinte. Motion So217 (fp) avstyrks därför.Formerna för tillsynen över missbrukarvården har aktualiseratsbl.a. i betänkandet Tvångsvård i och i direktivenför . Den fortsatta beredningen av fråganbör enligt utskottet inte nu föregripas av . Utskottetavstyrker därför motionerna So204 (s) och So420 (v).Särskilt om vården av unga enligt LVUVårdens innehållMotionernaI motion So261 av och () begärsett tillkännagivande om vad som i motionen anförts om specielltbehandlingskrävande ungdomar (yrkande 1) om att särskiltuppmärksamma behovet av fler vårdhemsenheter för enbart flickor(yrkande 2) och om att de svårast belastade ungdomarna börbehandlas vid särskilda enheter med låsbarhet upp till sexmånader, klart avgränsade miljöer och medveten pedagogik(yrkande 3). Enligt motionärerna behövs fler vårdhem förenbart flickor eftersom de ofta far illa när de blandas medpojkar. Flickornas speciella svårigheter måste ocksåuppmärksammas och vården för dem differentieras. För den lillagrupp ungdomar som är svårt brottsbenägna och brottsbelastade,missbrukare m.m. kräv speciella hem med riksintag, medvetenpedagogik i små grupper om högst fem personer och möjlighet tillinlåsning , anför motionärerna.I motion Ju805 av m.fl. (c) begärs etttillkännagivande om vad som anförts i motionen ombehandlingsgrupper för barn och ungdomar med särskilda behov(yrkande 2) och om särskilda ungdomshem (yrkande 4).Motionärerna efterlyser åtgärder för att komma till rätta medungdomsbrottsligheten. Enligt motionärerna finns ett avgränsatoch väl definierat antal barn och ungdomar som har behov avsärskilda insatser för att förhindra att de glider in iallvarlig brottslighet. För dessa bör särskildabehandlingsgrupper inrättas med företrädare för skolan,fritidssektorn och polisen. Vidare bör regeringen utreda om detfinns behov av en ny särskild vårdform för unga lagöverträdarevid grövre brott. Ett alternativ kan vara ungdomshem medtillgång till kvalificerade resurser i form av bl.a.psykiatriker och kuratorer, anför motionärerna.I motion Ju516 av m.fl. (v) begärs etttillkännagivande om vad som anförts i motionen om koordineringmed internationell lagstiftning beträffande barn och ungdom(yrkande 5). Motionärerna vänder sig mot att barn ochungdomar kan placeras i arrester, häkten och fängelser och menaratt detta måste upphöra, och kvalificerade alternativ tas framför att omhänderta den lilla men brottsaktiva grupp som kankomma i fråga för detta slag av frihetsberövande.BakgrundI betänkandet Tvångsvård i -- ansvar ochinnehåll (SOU 1992:18) föreslår olika åtgärderför att förbättra tvångsvården av unga, särskilt de som är mestutagerande och brottsbenägna. Enligt utredningen förutsätter enlösning på problemet att säkerhet och tillsyn ges hög prioritetoch att höga krav ställs på behandlingsinnehållet. Utredningenföreslår att enheter med särskilt hög bevakningsgrad, somtillgodoser dessa krav, inrättas inom de särskildaungdomshemmen. I ett första skede föreslås att fem avdelningarmed sammanlagt 40 platser inrättas på med hänsyn till behovetlämpliga tvångshem. Kostnaderna för den nödvändigaresursförstärkningen vid dessa enheter skall enligt förslagetdelvis finansieras genom höjda statliga verksamhetsbidrag.Utredningen föreslår vidare bl.a. att den tid som en ungdom fårvistas i låsbar enhet skall kunna utökas. gäller en maximitidpå . Förslaget innebär att tiden förrörelsebegränsning får förlängas för intagna vars tillsynsbehovkräver särskilt hög bevakningsgrad. Sådan förlängning skallbeslutas av den föreslagna eftersärskild framställan från tvångshemmets föreståndare och fåravse högst åt gången.Enligt utredningen finns behov av ökad differentiering avvårdutbudet. har i en särskild projektstudietagit fram en modell för differentiering som bygger på enindelning av klienterna i grupper med utgångspunkt framför allti klienternas personlighetsutveckling, men även med hänsyn tillkön, ålder och etnisk tillhörighet. En konsekvent genomförddifferentiering av de särskilda ungdomshemmen enligt dennaprincip skulle innebära att varje institution får ansvar för enviss klientgrupp eller, om det är en något större institution,några olika klientgrupper. har föreslagit enindelning av landet i fem regioner som skulle kunna utgöraupptagningsområde vid en differentiering av vården vid desärskilda ungdomshemmen. Utredningen anser att Socialstyrelsensförslag bör genomföras, men att en mera detaljeraddifferentieringsplan kan fastställas först medstaten som huvudman för vården.Utredningens förslag har varit föremål för remissförfarandeoch bereds inom Socialdepartementet.Den parlamentariskt sammansatta (dir. 1990:53) har i uppdrag att utvärdera nuvarande regelsystemför unga lagöverträdare samt lämna förslag till i vilka formeroch på vilket sätt det allmänna bör ingripa närungdomar som har fyllt begår brott. En huvuduppgift förkommittén är enligt direktiven att undersöka om den nuvarandefördelningen av uppgifter mellan ochrättsväsendet är väl avvägda när det gäller unga lagöverträdareoch om samordningen mellan myndigheterna kan förbättras.Kommittén beräknar enligt uppgift att avsluta sitt arbete undermaj 1993.Tidigare behandlingI betänkandet 1989/90:SoU15 behandlade utskottetregeringens proposition 1989/90:28 om ny lag med särskildabestämmelser om vård av unga och de motioner som väckts ianledning av denna. Utskottet konstaterade bl.a. att dettidigare framhållit vikten av att de sociala myndigheternaarbetar förebyggande och att insatser för utsatta barn sätts ini ett tidigt skede. Utskottet hade vidare erfarit att detförelåg brist på platser på de särskilda ungdomshemmen ochanförde att det fann den rådande situationen oacceptabel. Föratt möta efterfrågan på vård för de svårast störda ungdomarnakrävdes emellertid inte enbart ett tillräckligt antal platser påhem för vård eller boende, anförde utskottet. En betydligt merdifferentierad vård än måste kunna erbjudas.Mycket kvalificerade, ibland helt individualiserade, insatsertorde enligt utskottet behövas. Vad utskottet anfört gavriksdagen regeringen till känna.Även i betänkandet 1990/91:SoU7 behandlades på nytt frågorom de särskilda ungdomshemmen. Utskottet påpekade att åtgärderbehövdes för att snabbt ta fram fler och mer differentieradeplatser vid särskilda ungdomshem för att även de svårt stördaungdomar som lämnades utan vård och behandling skulle få denvård som de behöver. Vad utskottet anfört gavs regeringen tillkänna (rskr. 51).I anledning av regeringens proposition 1990/91:96 omstatsbidrag till missbrukarvård och ungdomsvård m.m. våren 1991påtalade utskottet i betänkandet 1990/91:SoU14 ånyobristerna inom barn- och ungdomsvården. Utskottet anförde, efteratt bl.a. ha tagit del av synpunkter från , att det verkade svårt att uppnå fler -- ochmer differentierade -- platser på de särskilda ungdomshemmen medett kommunalt huvudmannaskap och att riksperspektivet inte ficktillräckligt genomslag i organisationen. Utskottet ansåg därföratt staten var mer lämpad som huvudman för tvångsvården i desärskilda ungdomshemmen. Ett principbeslut härom borde enligtutskottet fattas, och omedelbara åtgärder vidtas för attförbereda en sådan överföring. Vad utskottet anfört gavsregeringen till känna (rskr. 267).Umgängesfrågor m.m. vid vård enligt LVUMotionernaI motion So201 av () begärs etttillkännagivande om vad som anförts i motionen om beslut i vissaumgängesärenden. Motionären anser att socialnämndens möjlighetatt besluta om umgänget med den som bereds vård med stöd av LVUär för begränsad. Nämnden bör kunna få besluta att inskränka denunges umgänge även med annan person än föräldrarna om umgängetkan vara destruktivt för den unge. Vidare bör nämnden kunna fåmedge en förälder större umgänge med sitt barn än vad domstolhar beslutat om och vårdnadshavaren vill medge om detta bedömsvara av värde ur behandlingssynpunkt. Motionären anser att LVUbör ändras så att socialnämnden får möjlighet att besluta omallt umgänge med ett barn barnet bereds vård genomnämndens försorg med stöd av LVU.I motion So241 av () begärs etttillkännagivande om vad som anförts i motionen om förändring av14 § LVU. Enligt motionären behövs i många fall snabba beslut ombesöksförbud enligt 14 § LVU och därför bör socialnämndensordförande ha möjlighet att fatta beslut om besöksförbud på egenhand. 14 § LVU bör ändras i enlighet härmed.BakgrundEnligt 11 § LVU bestämmer socialnämnden hur vården av den ungeskall ordnas och var han skall vistas . Av sammabestämmelse framgår vidare att socialnämnden eller den åt vilkennämnden uppdragit vården skall ha uppsikt över den unge och, iden utsträckning som behövs för att genomföra vården, bestämmaom hans personliga förhållanden.Den bestämmanderätt över den unge som tillkommervårdnadshavaren enligt upphävs således tillsvidare genom att den unge bereds vård med stöd av LVU. I ställetövertar nämnden denna bestämmanderätt.Av socialnämndens allmänna befogenhet att besluta om den ungesförhållanden följer att nämnden i principbestämmer om alla besök o.d. hos denne (se och ,Nya sociallagarna, sjätte uppl., s. 179).När det gäller den unges umgänge med sina föräldrar ellerandra som har vårdnaden om honom finns särskilda bestämmelser i14 § LVU. Där stadgas att socialnämnden har ett ansvar för attden unges behov av umgänge med föräldrar eller andra som harvårdnaden om honom så långt möjligt tillgodoses. Om det ärnödvändigt med hänsyn till ändamålet med vården enligt lagen,får socialnämnden bl.a. besluta hur den unges umgänge medföräldrar eller andra som har vårdnaden om honom skall utövas.Socialnämnden skall dock minst en gång övervägaom ett sådant beslut fortfarande behövs.Socialnämndens beslut om umgänge enligt 14 § LVU får enligt 41§ samma lag överklagas hos länsrätten.I vissa närmare angivna fall kan socialnämnds ordförande ellerannan ledamot som nämnden förordnat fatta beslut enligt LVU påegen hand. Sådan möjlighet finns enligt 6, 11 och 27 §§ LVU ochinnebär en kompletterande beslutanderätt i förhållande tillnämnden i vissa brådskande ärenden. Beslut av detta slag skallanmälas vid nämndens nästa sammanträde.Härutöver finns en huvudregel om delegation för nämnder i6 kap. 33 § kommunallagen (1991:900), vari stadgas att en nämndkan uppdra åt ett utskott, en ledamot eller ersättare eller åten anställd hos kommunen att besluta på nämndens vägnar i ettvisst ärende eller en viss grupp av ärenden. Sådandelegationsrätt tillkommer enligt 38 § socialtjänstlagensocialnämnd. Enligt 47 § samma lag gäller i nu aktuellthänseende en begränsning av delegationsrätten så till vida attdet bara är förtroendevalda som kan komma i fråga för att vartredje månad ompröva ett beslut enligt 14 § LVU.Barns talerätt i sociala målMotionenI motion So212 av () begärs etttillkännagivande om vad som anförts i motionen om snara åtgärderför att lösa frågan om barns talerätt i sociala mål. Enligtmotionären bör barn få en starkare ställning enligt LVU ochtillerkännas talerätt i sociala mål. Frågan har enligtmotionären utretts och bör få en lösning.Bakgrund och tidigare behandlingI 36 § LVU stadgas att om den unge har fyllt har hanrätt att själv föra sin talan i mål och ärenden enligt lagen. Ärbarnet yngre gäller att det bör höras om det kan vara till nyttaför utredningen och det kan antas att barnet inte tar skada avatt höras.Barn som inte har uppnått är enligt LVUvisserligen parter i mål som rör dem. De kan dock inte självaföra talan utan måste ha ställföreträdare. Legal företrädare ärbarnets vårdnadshavare, dvs. i regel föräldern.En liknande motion (s) som den aktuella behandlades avutskottet i betänkandet 1989/90:SoU15. För en utförligarebakgrund hänvisas till detta betänkande. Utskottet ansåg då ilikhet med motionären att det kunde finnas skäl att överväga hurbarnets ställning i mål eller ärenden enligt LVU skulle kunnastärkas. Utskottet hänvisade till Utredningen om barnens rättoch dess betänkande (SOU 1987:7) Om barn i vårdnadstvister.Utredningens förslag innebar bl.a. att barn fr.o.m. tolv årsålder skall få talerätt i både sociala mål och mål om vårdnadoch umgänge samt verkställighet. Utskottet ansåg att regeringensställningstagande till utredningens förslag borde avvaktas ochavstyrkte motionen.I proposition 1990/91:8 Om vårdnad och umgänge berördes intefrågan om barns talerätt. I betänkandet 1990/91:LU13 ansåglagutskottet vid riksdagsbehandlingen av propositionen hösten1990 att det hade varit önskvärt om i propositionen haderedovisats vilken inställning regeringen har till de förslag omtalerätt m.m. som lagts fram av Utredningen om barnens rätt.Med anledning av flera motioner om talerätt för barn ivårdnads- och umgängesmål ansåg lagutskottet att det fannsanledning att överväga en ordning som medgav att barnetsuppfattning i vårdnads- och umgängesmål kunde tas till vara påett mer påtagligt sätt än vad gällande rätt erbjuder. Vidareborde barnets möjligheter att få ett grundläggande inflytande ivårdnads- och umgängesprocesser öka. Enligt lagutskottets meningvar det emellertid inte givet att en talerätt för barnet medformell partsställning i processen och tillgång till offentligtbiträde och ombud var den enda tänkbara lösningen. Det kundeockså finnas andra tänkbara sätt att ge barnet en starkare ochmer framskjuten position i vårdnads- och umgängestvister.Lagutskottet var emellertid inte berett att i betänkandet taställning till hur frågan närmare skulle lösas. Spörsmålet bordedärför övervägas ytterligare i lämpligt sammanhang. Det bordeankomma på regeringen att bestämma formerna härför. anfört gavs regeringen till känna.I betänkandet 1991/92:LU30 anförde lagutskottet att fråganom barns ställning i mål om vårdnad och umgänge utreds inomJustitiedepartementet och att något tillkännagivande frånriksdagen i frågan med hänsyn härtill nu inte kunde anseserforderligt.Socialutskottet anförde i betänkandet 1991/92:SoU1 attriksdagen inte borde föregripa regeringens kommande förslag pådetta område, varför den då aktuella motionen (s) avstyrktes.Den 26 november 1991 besvarade statsrådet iriksdagen en fråga om barns talerätt i sociala mål kommer attingå i den beredning som pågår i av frågan ombarns talerätt i mål om vårdnad eller umgänge.Statsrådet anförde bl.a. att genom de lagändringar som träddei kraft beträffande vårdnad och umgänge harfrågan om barns talerätt kommit i ett annat läge. Behandlingenav vårdnads- och umgängesfrågor har alltmer inriktats pålösningar i samförstånd i stället för genom beslut av domstol.Statsrådet konstaterade att frågan om det behövs ytterligareåtgärder för att stärka barns ställning i mål om vårdnad ochumgänge övervägdes i , och att det inte vargivet att det var just talerätten som skulle ändras. Det finnsandra sätt att ge barn en starkare ställning. Det var enligtstatsrådet för tidigt att säga vad Justitiedepartementetsöverväganden kunde leda till när det gäller barns ställning isociala mål. Det var dock sannolikt att denna fråga skulle kommaupp i detta sammanhang, anförde statsrådet.Utskottets bedömningUtskottet har under en följd av år riktat kritik motsamhällets bristande insatser när det gäller vård av unga medolika sociala problem. I utredningsbetänkandet Tvångsvård isocialtjänsten, som bereds i ,har föreslagits att staten skall överta ansvaret för desärskilda ungdomshemmen. I betänkandet lämnas vidare förslag omhur vårdens innehåll skall kunna förbättras. Den fortsattaberedningen av utredningens förslag bör enligt utskottets meninginte föregripas av . Utskottet avstyrker därförmotionerna So261 (m) och Ju805 (c) yrkandena 2 och 4. Ävenmotion Ju516 (v) yrkande 5 avstyrks.Gällande bestämmelser ger enligt utskottets meningsocialnämnden eller den som agerar på nämndens vägnartillräckliga möjligheter att bestämma om umgänget m.m. för densom omhändertagits enligt LVU. Vidare har socialnämndenmöjlighet att genom delegation organisera sitt arbete på ettsådant sätt att nödvändiga beslut snabbt kan fattas utan atthela nämnden behöver sammankallas. Det behövs därför ingettillkännagivande med anledning av motionerna So201 (s) och So241(s). Motionerna avstyrks därför.Åtgärder för att stärka barns ställning i mål om vårdnad ochumgänge övervägs i . Frågan ombarns ställning i sociala mål har diskuterats mycket länge, ochdet är angeläget att den nu får en lösning. Regeringen börsnarast redovisa sina ställningstaganden. Något initiativ frånriksdagen torde inte behövas. Motion So212 (s) avstyrks därför.Insatser för olovligt bortförda barn och deras mödrarMotionenI motion So268 av m.fl. (c, s, m, fp, kds,v) begärs ett tillkännagivande om vad som anförts i motionenom behovet av ett nationellt samarbete mellan berörda instanser(yrkande 1) och om att information och utbildning måste gestill sociala myndigheter och domstolar (yrkande 2).Motionärerna tar upp problemet med svenska barn som olovligtförs ut ur landet av fäder som oftast är av utländskt ursprung.Dessa fall är enligt motionärerna mycket tragiska för bådebarnen och deras mödrar, och allt måste göras för att lindradessa familjetragedier. En viktig orsak till att barn försutomlands av sina fäder är de kulturkrockar som uppstår. Oftahar inte kommuner m.m. den sakkunskap om olika kulturer somkrävs för att ge erforderlig hjälp. Det finns därför ett behovav att samordna befintlig kompetens. Vidare måste socialamyndigheter och domstolar få ökad kunskap om dessa problem.I förbereds olikalagförslag om olovligt bortförande av barn. Idepartementspromemorian Olovligt bortförande och andraövergrepp mot barn, Ds Ju 1992:39, föreslås bl.a. attföräldrabalkens regler om umgänge med barn skall kompletterasmed en uttrycklig bestämmelse om att risken för att ett barn kankomma att utsättas för övergrepp, olovligen bortföras ellerkvarhållas eller annars fara illa skall beaktas när det gälleratt bestämma umgängets omfattning och hur det skall utövas.Promemorian innehåller också förslag till bestämmelser som skalleffektivisera förfarandet i vid verkställighet avutländska vårdnadsavgöranden. Vidare förbereds iJustitiedepartementet lagförslag angående bl.a. skärptastraffskalor för brottet egenmäktighet med barn. Propositioner idessa frågor kommer enligt uppgift att föreläggas riksdagenunder denna höst.Lagutskottet anordnade en hearing angåendeolovligt bortförande av barn. Närvarande var bl.a. företrädareför ett antal departement, , ,Länsrätten i län, , Sverigesadvokatsamfund och ett antal organisationer som arbetar medfrågor om utsatta barn, ensamstående föräldrar m.m.Socialstyrelsen avser att göra en uppföljning av ett tjugotalfall med olovligt bortförda barn för att få bättre kunskap omvad som ligger bakom bortförandena och vilka problem de för medsig. Uppföljningen skall också ge underlag för överväganden omvilka framtida insatser som kan göra i dettasammanhang.Utskottets bedömningI förbereds lagförslag föratt komma till rätta med problemet med barn som olovligen försut ur eller kvarhålls i annat land. Frågan har ocksåuppmärksammats av . Mot bakgrund av det anfördabehövs enligt utskottets mening inte något initiativ avriksdagen i anledning av motion So268 (c, s, m, fp, kds, v)yrkandena 1 och 2.Stöd åt invandrarföräldrarMotionenI motion So280 av och ()begärs ett tillkännagivande om vad som anförts i motionen omstöd åt utsatta invandrarföräldrar. Motionärerna konstaterar attutländska medborgare är överrepresenterade i brottsstatistikenoch menar att detta bl.a. beror på att samhällets kapacitet attta emot invandrare är för dålig. Resurser bör sättas in för attstärka invandrarföräldrarna i deras föräldraroll. De bör ocksåmed förtur ges kunskaper i svenska språket och svenskasamhällsförhållanden samt arbete eller lämplig yrkesutbildning.Det är också viktigt att minska invandrarföräldrarnas ekonomiskaberoende. Utbildningsbidrag måste kunna utbetalas för studieroch praktikarbete. Den tendens som funnits att minska deekonomiska bidragen från måste brytas.BakgrundSocialstyrelsen stödjer diverse projekt som avserinvandrarföräldrar och deras barn. Som exempel kan nämnas ettmångårigt stöd till för dess arbetemed att stötta föräldrar samt stöd till iranska föräldrar medmissbrukande barn i . Stöd till invandrarföräldrar utgårockså sekundärt via olika projekt avseende missbrukarfrågor,barn och ungdomars situation m.m.Ett av verksamhetsområdena för Stiftelsen ärinsatser för invandrarkvinnor. Verksamheten syftar främst tillatt utveckla metoder för ett arbete med stödgrupper förinvandrarkvinnor samt att initiera sådan verksamhet som sedankan fortgå i regi av olika huvudmän.Statens invandrarverk lämnar också stöd till olika slag avprojektverksamhet som avser invandrare. Verket prioriterar bl.a.projekt som avser etniska relationer och invandrarsamfundenssociala och kulturella verksamhet.Inom förbereds ett regeringsuppdragtill avseende invandrarkvinnornassituation. Verket skall bl.a. studera situationen förmisshandlade invandrarkvinnor och deras barn.Utskottets bedömningDet är enligt utskottet av stor vikt att invandrarbarn, som avnaturliga skäl är en särskilt utsatt grupp, får tillräckligtstöd under uppväxten. Stödet bör i första hand komma frånbarnens föräldrar. Många invandrarföräldrar har emellertid avolika skäl svårigheter att ge sina barn erforderligt stöd föranpassningen till det svenska samhället. Det är enligt utskottetangeläget att invandrarföräldrarnas situation ytterligareuppmärksammas. Utskottet utgår från att detta också kommer attske. Det behövs enligt utskottets mening inte någottillkännagivande från i frågan.