bet · GG01KU4 · 1992-11-05 00:00:00 — I en reservation framhöllsåledes ledamöter från flera partier att förslaget var alltförlångtgående och att de enskilda kommunerna -- med tillgodoseendeav det berättigade kravet på ett enhetligt kommunbegrepp --borde lämnas "viss frihet att framträda under hävdvunnabenämningar".Demokratiberedningen redovisade i betänkandet (SOU 1985:29)Principer för ny kommunallag frågan om återinförande av stad sombenämning på vissa tätorter men framlade inte något förslag tilländring av gällande ordning.I kommunallagsgruppens (C 1986:A) slutbetänkande (Ds 1988:52)Ny lag om kommuner och landsting angavs att kommunallagsgruppen,med tanke på tidigare ställningstaganden och sakensringa vikt, inte såg någon anledning att föreslå attstadsbegreppet skulle lagfästas. Enligt kommunallagsgruppenborde det liksom stå öppet för kommunerna att användabenämningen stad i alla fall där det saknar kommunalrättsligbetydelse. Varken i betänkande (SOU1990:24) eller i propositionen 1990/91:117 Ny kommunallagredovisades några övervägande i frågan.Utskottet har behandlat motionerav liknande innebörd som den nu föreliggande (KU 1976/77:25, KU1982/83:21, KU 1985/86:15, 1988/89:KU3, 1989/90:KU3, 1990/91:KU3och 1990/91:KU38). Utskottet, som avstyrkt samtliga motioner,har därvid erinrat om att det inte finns något hinder förkommun, som så önskar, att använda beteckningen "stad" i de falldå detta inte har någon kommunalrättslig betydelse.Den ovan under punkt 2.1 nämnda skallenligt sina direktiv bl.a. överväga möjligheten för en kommunsom så önskar att använda sig av beteckningen stad även somkommunalrättsligt uttryck.Utskottets bedömningDen fråga som aktualiseras i motionen omfattas avLokaldemokratikommitténs utredningsarbete. Enligt utskottetsaknas därför skäl för att vidta någon åtgärd medanledning av motion K604, varför denna avstyrks.2.5 Direktvalda stadsdelsnämnder i och StockholmMotionenI motion 1991/92:K602 av och ()yrkas att hos regeringen begär förslag till sådanalagändringar att en försöksverksamhet med direktvaldastadsdelsnämnder i och möjliggörs vid valet1994.I motionen anförs att det borde vara en värdefull erfarenhetför hela landet om man i någon kommun prövade sådana nämnder. Omriksdagen öppnar för en försöksverksamhet i de båda storstädernavid valet , får kommunerna själva senare avgöra om man villutnyttja möjligheten.BakgrundI förarbetena (prop. 1990/91:117 ) till den nya kommunallagenavvisades ett system med direktvalda kommundelsorgan påföljande skäl (s.17).En fråga som har diskuterats i samband med kommunallagsarbetetär om det bör införas en möjlighet till direktval av lokalanämnder. Regeringen är dock inte beredd att lägga fram ettsådant förslag. Remissbehandlingen av kommunallagskommitténsbetänkande ger ett klart stöd för detta ställningstagande.Det starkaste skälet för vår inställning i denna fråga är attdirektval till lokala nämnder kan begränsa fullmäktigesmöjligheter att ta det totala ansvaret för verksamheten ikommunen eller . Därmed uppstår också en oklarhet omhur valutslaget kommer att påverka verksamheten. Detta blirsärskilt tydligt i ett system där fullmäktige styr mer genom måloch allmänna riktlinjer.Vid behandlingen av propositionen i denna del behandladekonstitutionsutskottet (1990/91:KU38) flera motioner (fp, c, voch mp) med yrkanden om att direktval till lokalnämnder skullebli möjligt. Utskottet anförde att det tidigare vid fleratillfällen avstyrkt motionsyrkanden om införande av direktvaldakommundelsorgan och att därefter följt utskottet.Vidare angavs att regeringen i propositionen avvisat en ordningmed direktvalda kommundelsorgan. Utskottet, som inte fannanledning att frångå sina tidigare ställningstaganden, avstyrktedärefter samtliga motioner. I reservation (fp, c, och mp)delades inte den i propositionen redovisade synen på frågan,utan det ansågs angeläget att en lagstiftning införs somtillåter direktvalda kommunala organ av i motionerna angivnaslag. följde utskottet.Utskottets bedömningAv det ovan anförda framgår att utskottet tidigare vid fleratillfällen avstyrkt motionsyrkanden om införande av direktvaltill lokalnämnder. Utskottet finner inte anledning att nu frångåsina tidigare ställningstaganden, varför motion K602 avstyrks.2.6 Ledighet för politiska förtroendeuppdragMotionenI motion 1991/92:K603 yrkar () att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna att de lagbestämmelsersom reglerar rätten till ledighet för politiskaförtroendeuppdrag ses över i enlighet med vad som anförts imotionen.Enligt motionen innebär ledighetsreglernas utformning förkommunala förtroendeuppdrag att den stora grupp påarbetsmarknaden som har skiftarbete är utlämnad till sinarbetsgivares godtycke om han eller hon skall ha möjlighet attåta sig kommunala förtroendeuppdrag på människovärdiga villkor.Det finns inget direkt stöd i kommunallagen eller dessförarbeten för att en förtroendevald med skiftstjänstgöring harrätt till ledighet från påföljande nattskift. Det anses likasåvara en mycket allvarlig brist att det inte finns någonledighetslagstiftning för statliga uppdrag som nämndeman.Statligt och kommunalt anställda har i allmänhet rätt till sådanledighet enligt gällande kollektivavtal. Någon sådan rättförekommer normalt inte på den privata sidan. Härigenom skapasen dålig representativitet hos nämndemannakåren. Motionärenanser att snabba lagstiftningsåtgärder behövs för att ta bortdessa orättvisor.BakgrundRätten till ledighet för kommunala förtroendeuppdrag reglerasi 4 kap. 11 § kommunallagen. Enligt denna paragraf harförtroendevalda rätt till den ledighet från sina anställningarsom behövs för uppdragen. Denna bestämmelse innebar inte någonförändring i sak av de kommunallag infördabestämmelserna om ledighet för kommunala förtroendeuppdrag.Med benämningen förtroendevald avses enligt 4 kap. 1 §kommunallagen ledamöter och ersättare i fullmäktige, nämnder ochfullmäktigeberedningar samt revisorer och revisorsersättare.I förarbetena till bestämmelserna kommunallag(prop. 1975/76:187) framhöll föredraganden, som var av denuppfattningen att trygghet för de förtroendevalda borde kunnaåstadkommas utan detaljerade lagregler, bl.a. följande(s.230f. ):Den bestämmelse om rätt till ledighet som föreslås anvisarinte lösningar på diverse praktiska problem som kan uppkomma.Ett sådant är den ekonomiska ersättningen, ett annat hurersättare skall kunna ordnas på arbetsplatsen. Jag anseremellertid att kostnader som uppstår för den förtroendevaldegenom uppdraget i princip bör betalas av kommunen resp.landstingskommunen. Frågan om ersättare på arbetsplatsen bördäremot ordnas av arbetsgivaren. Jag förutsätter vidare att denförtroendevaldes situation på arbetsplatsen inte skall försämraspå grund av förtroendeuppdraget. Frågor som rör denförtroendevaldes anställningsvillkor, arbetsförhållanden,ersättare m.m. bör enligt min mening regleras avtalsvägen efterbehov.I detta sammanhang vill jag även betona betydelsen av attkommunerna och landstingskommunerna har en sammanträdesplaneringsom ger arbetsgivarna och arbetstagarna tillfälle att planerabehovet av ledighet och vikarier.Jag avser att följa utvecklingen på detta område i framtiden.Om erfarenheterna visar att mera detaljerade lagregler skullevara att föredra ämnar jag återkomma till frågan.Nämndemän väljs av kommunfullmäktige och landsting. Regler omersättning till nämndemän finns i förordningen (1982:814) omersättning till nämndemän och vissa andra uppdragstagare inomdomstolsväsendet m.m.Riksdagen har vid upprepade tillfällen uttalat vikten av attlekmannamedverkan i dömandet utövas av så många yrkeskategoriersom möjligt. Även frågan om uppdragets karaktär av politisktuppdrag har varit föremål för ställningstagande iolika sammanhang. har bl.a. uttalat (JuU 1975/76:18)att även om valkorporationen är politiskt sammansatt följerdärav inte att nämndemannauppdraget kan uppfattas som förenatmed något politiskt ansvar på samma sätt som fallet ärbeträffande andra politiska uppdrag.Principen för ersättning till nämndemän lades fast (JuU 1984/85:25). uttalade då att utskottetunder ansett det nödvändigt att få till stånd en merallsidig sammansättning av nämndemannakåren och i detta syfteframhållit att en höjning av arvodena måste ske. Här bakom lågbl.a. intresset att komma till rätta med det otillfredsställandeförhållandet att sådana yrkesarbetande -- bl.a. industriarbetare-- som får vidkännas fullt löneavdrag vid tjänstgöring i rättenär underrepresenterade i nämndemannakåren.Justitieutskottet fann i betänkande 1990/91:JuU27 medanledning av ett motionsyrkande, att en översyn aversättningsnormerna för nämndemän borde ske. Som en utgångspunktför denna översyn borde, enligt utskottet, ligga förslaget iproposition 1990/91:117 om en ny kommunallag att förtroendevaldaskulle få rätt till skälig ersättning för den arbetsinkomst samtde pensions- och semesterförmåner som de förlorar när de fullgörsina uppdrag.Regeringen uppdrog åt attanalysera ersättningsnormernas effekter på sammansättningen avnämndemannakåren och redovisa förslag till förändringar enligtvad begärt. Även andra faktorer än ekonomiska sompåverkar rekryteringen av nämndemän skulle enligt beslutetredovisas och analyseras. har numera överlämnatsin -- Förslag till nyaersättningsnormer (1992:4) till regeringen, ochberedning härav pågår inom har tidigare i samband med behandlingenav proposition 1990/91:117 Ny kommunallag avstyrkt motioner medliknande innehåll som den nu aktuella (1990/91:KU38). Efter attha erinrat om departementschefens uttalande i propositionen1975/76:187 (se ovan) ansåg utskottet att det självfallet är avvikt att förtroendevalda inte hindras från att åta sig kommunalaförtroendeuppdrag på grund av sin arbetssituation. Utskottetansåg det emellertid inte i ärendet klarlagt att den i motionenbegärda lagstiftningen var påkallad. Utskottet utgick ifrån attregeringen följer tillämpningen av den här aktuella bestämmelsenoch behovet av eventuella lagstiftningsåtgärder på området. Ireservation (v) ansågs kompletterande lagstiftning nödvändig.Riksdagen följde utskottet.Utskottets bedömningMed hänvisning till vad som anförts finner inte utskottetklarlagt att det finns något behov av en översyn avlagbestämmelser som reglerar rätten till ledighet för kommunalaförtroendeuppdrag och nämndemannauppdrag. Utskottet vill häräven peka på att det av redovisningen framgår att haruppmärksammat vikten av en allsidig sammansättning avnämndemannakåren. Utskottet vill ånyo framhålla att detsjälvfallet är av vikt att förtroendevalda inte hindras från attåta sig kommunala förtroendeuppdrag på grund av sinarbetssituation. Utskottet utgår ifrån att regeringen ävenfortsättningsvis följer behovet av eventuellalagstiftningsåtgärder på området. Med det anförda avstyrksmotion K603.2.7 Antal ersättare för ledamöter i kommunfullmäktigeMotionenIngvar () yrkar i motion 1991/92:K606 attriksdagen hos regeringen begär förslag till sådan ändring ivallagen att antalet ersättare för parti som representeras ikommunfullmäktige uppgår till minst tre.Motionären pekar på att partier med ett eller två mandaterhåller högst en ersättare och att sårbarheten vad gällernärvaro för ett sådant parti vid fullmäktigemötena är mycketpåtaglig. Speciell betydelse får regeln också för det fall därett sådant parti är majoritetsavgörande. Det borde enligtmotionen vara rimligare att antalet ersättare förkommunfullmäktigeledamot minimeras till tre per parti, i likhetmed den regel som gäller för landstingsfullmäktige.BakgrundEnligt 5 kap. 1 § kommunallagen (1991:900) bestämmerfullmäktige hur många ledamöter som fullmäktige skall ha. Ettsystem med latituder anger det minsta antal ledamöter som måsteutses vid angivna antal röstberättigade invånare. I 5 kap. 4 §samma lag finns en bestämmelse om att det skall finnas ersättareför ledamöterna i fullmäktige. Övriga bestämmelser om ersättarefinns i vallagen (1972:620).Enligt 14 kap. 18 a § i vallagen bestämmer kommunfullmäktigeantalet ersättare som skall finnas för ledamöterna ifullmäktige. Antalet skall utgöra en viss andel, dock högsthälften, av det antal platser som varje parti får i kommunen.Om därvid uppkommer ett brutet tal, avrundas detta till närmasthögre hela tal.Suppleanter för landstingsledamot utses enligt 14 kap. 18 §samma lag på så sätt att för varje ledamot görs inom det parti,för vilket han har blivit vald, lika många nya sammanräkningar,dock minst tre, som partiet erhållit platser.Möjlighet att utse suppleanter för kommunfullmäktige infördesvid val (prop. 1969:129, KU 44 och 45, rskr. 405 och406). var suppleantsystemet fakultativt, dvs.kommunerna fick välja om de ville införa ett sådant system.Suppleanter för landstingsmän utsågs vid denna tidpunktgenom särskilda sammanräkningar inom resp. parti, och för varjelandstingsman företogs lika många, dock minst tvåsammanräkningar, som partiet erhållit platser.Kommunalrättskommittén hade föreslagit att dåvarandebestämmelser om suppleanter för landstingsmän i princip skulletillämpas på suppleanter för fullmäktige.I propositionen (s. 124) delade inte föredragandedepartementschefen denna uppfattning. Han anförde attbestämmelserna om suppleanter borde utformas så att antalet inteblev ohanterligt stort och så att suppleanterna kom att fungera,inte som personliga suppleanter, utan som gruppsuppleanter.Bestämmelserna om suppleanter för landstingsmän borde enligthonom kunna överföras för fullmäktige, men med vissamodifikationer. Dessa innebar dels att spaltade valsedlar inteskulle få användas vid fullmäktigevalet när suppleanter skulleutses, dels att antalet sammanräkningar för varje fullmäktigeskulle motsvara hälften av det antal ordinarie platser partieterhållit. Utskottet tillstyrkte propositionens förslag.Bestämmelserna ändrades års val (prop. 1972:105, KU49, rskr. I propositionen lades fram förslag tilllagändringar i syfte att begränsa antalet suppleanter.Förslaget byggde på vad Utredningen om den nya kommunalademokratin förordat i betänkandet (Ds C 1971:4) Nya bestämmelserför utseende av suppleanter för kommunfullmäktige. hade diskuterats frågan om att i lag föreskriva hurstor andel av antalet mandat för varje parti som skall utses somsuppleanter eller att begränsa kommunernas frihet att bestämmaantalet suppleanter enbart genom att fixera en övre gräns förden kvotdel av antalet fullmäktige som får utses somsuppleanter. Utredningen ansåg att vissa skäl talade för enhälftenregel, som innebar att antalet suppleanter skulle uppgåtill hälften av det antal ordinarie platser som varje partierhållit i kommunen eller i valkretsen för valkretsindeladekommuner. I denna del anförde utredningen vidare bl.a. följande(s. 24).I diskussionerna i samband med införandet av det nuvarandesuppleantsystemet ansågs sålunda hälftenprincipen skapatillräckliga garantier för att antalet suppleanter skulle kunnavara så stort att även vid förfall för flera ledamöter ur sammaparti ersättare för dessa skall finnas, som man skullekunna tillgodose önskemålet att knyta ett större antalmedborgare till det kommunala arbetet.Att antalet suppleanter är hälften så stort som antaletfullmäktige har vidare ansetts vara en rimlig nivå för att skapagarantier för att ersättarna skall få den vana och förtrogenhetmed det kommunala arbetet som anses vara en förutsättning föratt de skall kunna göra en meningsfull insats. En fördel med enobligatorisk hälftenregel är också att politiskameningsmotsättningar rörande begränsningen av antaletsuppleanter kan undvikas i kommunerna.Utredningen angav slutligen att den stannat för att inteföreslå annan begränsning för kommunerna än att antaletsuppleanter skulle få uppgå till i princip högst hälften av detantal ordinarie platser i fullmäktige som varje parti erhållit.Konstitutionsutskottet (KU 1972:49) fann i denna fråga med dågällande fakultativa ordning bäst förenligt med ett systemenligt vilket kommunerna bereddes frihet att inom vissa i lagangivna ramar själva fatta beslut om suppleanternas antal. I detrådande läget fann sig utskottet därför böra tillstyrkapropositionens förslag.Vid denna tidpunkt ändrades även antalet sammanräkningaravseende suppleanter för landstingsmän från två till tre. Dettaskedde bl.a. mot bakgrund av slopandet av de spaltadevalsedlarna.I proposition 1975/76:187 om demokrati, nykommunallag m.m. (s. 252) föreslogs att suppleantsystemet skullebli obligatoriskt. Detta var i enlighet medKommunallagsutredningens förslag. Utredningen anförde även i sinredovisning att de dåvarande bestämmelserna om antaletsuppleanter hade fungerat tillfredsställande och att de därförkunde behållas oförändrade. Propositionen föreslog ingen ändringav bestämmelserna om antalet suppleanter.Konstitutionsutskottet (KU 1976/77:25) pekade vid sinbehandling av propositionen på att bestämmelser om antaletsuppleanter i kommunfullmäktige angavs i bestämmelse ikommunallagen medan en hänvisning gjordestill vallagensbestämmelser vad gällde antalet suppleanter förlandstingsledamöterna. Utskottet delade föredragandestatsrådets, liksom , mening att deinkonsekvenser i fråga om systematiseringen avförfattningsstoffet som dessa skillnader lett till borde kunnaaccepteras.I propositionen 1990/91:17 Ny kommunallag föreslogs att engrundläggande regel om att det skall finnas ersättare förledamöterna i fullmäktige togs in i den nya lagen. Övrigabestämmelser om ersättare för ledamöter i kommunfullmäktigeskulle föras över till vallagen, där motsvarande regler omersättare för landstingsledamöter redan fanns. Förslag om attlatitudsystemet för att bestämma antalet ledamöter skulleöverges avvisades i propositionen. Regeringen ansåg attdåvarande regler borde behållas av demokratiska skäl.Konstitutionsutskottet (1990/91:KU38) tillstyrktepropositionens förslag i denna del och uttalade även att detdelade bedömningen att de nuvarande reglerna borde behållas avdemokratiska skäl.Utskottets bedömningAv redovisningen har framgått att bestämmelserna i vallagen omantalet ersättare är utformade på olika sätt förkommunfullmäktige resp. landstingsfullmäktige.I motionen pekas på de negativa konsekvenser som nuvarandebestämmelser om antalet ersättare för ledamöter ikommunfullmäktige medför för de små partierna. Mot bakgrundhärav anser utskottet att en översyn är påkallad. böruppdra åt regeringen att utreda frågan och föreslå förändringari nuvarande bestämmelser.Vallagsutredningen tillsattes och har bl.a. tilluppgift att se över valförfarandet från administrativ ochteknisk synpunkt. Enligt direktiven (dir. 1991:13) har densärskilde utredaren att i en första etapp företa en mer tekniskgenomgång av skilda frågor, varefter utredningen förutsättsbreddas genom parlamentarisk medverkan för det fortsattaarbetet. Utredningen har överlämnat sitt delbetänkande (SOU1992:108) , Organisation, Teknik, Ekonomi. Om regeringenfinner det lämpligt skulle frågan om antalet ersättare kunnabehandlas i det fortsatta beredningsarbetet av vallagsfrågor.Vad utskottet sålunda anfört med anledning av motion K606 börriksdagen som sin mening ge regeringen till känna.2.8 Snabbare valgenomslag i kommunernaMotionenI motion 1991/92:K707 av () yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om snabbare kommunalt valgenomslag.Motionären menar att den långa perioden av handlingsförlamningsom förorsakas av att majoriteten i styrelser och nämnder,utöver kommunstyrelserna, inte förändras förrän vid årsskiftetär ytterst olycklig. Ett snabbare valgenomslag kommunalt ärenligt motionären ytterst angeläget.BakgrundEnligt 5 kap. 5 § kommunallagen väljs ledamöterna ochersättarna i fullmäktige räknat fr.o.m. den 1november valåret. I räknas mandattiden fr.o.m.den 15 oktober valåret.Fullmäktige väljer ledamöter och ersättare i styrelsen ochnämnderna. Enligt 6 kap. 12 § kommunallagen väljs ledamöternaoch ersättarna i styrelsen , räknat fr.o.m. den 1januari året då val av fullmäktige har ägt rum ihela landet. Fullmäktige får dock bestämma att styrelsensmandattid skall räknas fr.o.m. det sammanträde då valetförrättas intill det sammanträde då val av styrelse förrättasnästa gång. I ett sådant fall skall nyvalda fullmäktige väljastyrelsen vid fullmäktiges första sammanträde. Mandattiderna förandra nämnder än styrelsen bestäms, enligt 6 kap. 13 § sammalag, av fullmäktige. Fullmäktige får alltså bestämma dessamandattider fritt.I samband med utskottets behandling av förslag till nykommunallag (1990/91:KU38) avstyrktes en motion med liknandeinnehåll som den nu aktuella. Motionärernas önskemål ansågs dåtillgodosett genom propositionens -- och av senaregodkända -- förslag om bestämmelser för snabbare valgenomslag istyrelser och nämnder.Utskottets bedömningSom ovan framgått finns möjligheter till snabbare valgenomslagi kommunerna vad gäller styrelserna och nämnderna. Motionärensönskemål får därmed anses tillgodosett, varför motion K707avstyrks.2.9 Auktoriserade revisorer för kontroll av kommunalverksamhetMotionenI motion 1991/92:K610 yrkar () att somsin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts omatt besluta om ändring i kommunallagen innebärande föreskriftatt minst en av de kommunala revisorerna skall varaauktoriserad.I dessa tider när många kreditgivare har missbedömt säkerhetenoch substansvärden kan det enligt motionen synas befogat attkommunerna bör utnyttja auktoriserad revisor att granskaredovisningen. I den kommunallag som gäller synes inget kravpå vare sig auktoriserad eller godkänd revisor finnas.BakgrundFullmäktige skall enligt 9 kap. 1 § kommunallagen väljarevisorer och revisorsersättare för granskning av verksamheten.Revisorerna skall enligt 7 § i samma kapitel i den omfattningsom följer av god revisionssed granska all verksamhet sombedrivs inom nämndernas verksamhetsområden. Fullmäktige fårmeddela närmare föreskrifter om revisionen.Enligt 4 kap. 5 § kommunallagen väljs revisorer ochrevisorsersättare bland dem som har rösträtt. Den som äranställd hos en kommun eller ett landsting för att ha denledande ställningen bland personalen är inte valbar.Rösträtt har den som är folkbokförd i kommunen och har fyllt18 år senast på valdagen.Vid olika tillfällen har övervägts frågan om särskildakvalifikationskrav bör ställas upp beträffande kommunalarevisorer. Förslagen har avvisats under hänvisning dels till attkommunerna bör ha valfrihet på området, dels till det biträdesom kommunförbunden lämnar i fråga om revisionsverksamheten(prop. 1930:99 s. 189, KU 1937:18 och KU 1944:12).Kommunallagsutredningen anförde i fråga om revisors valbarhetatt behovet av att kunna tillföra revisionen sakkunskap utifråntillgodosågs genom att samtliga kommuner och landstingskommuneranlitar någon form av fackrevision. För de förtroendevaldarevisorerna borde enligt utredningen i princip sammavalbarhetsvillkor gälla som för andra förtroendeuppdrag.Utredningen framhöll också att man i kommunerna numera alltidtorde kunna finna ett tillräckligt antal personer mederforderlig sakkunskap som förtroendevalda revisorer och tilladeatt det i praktiken torde vara mycket sällsynt att man väljerrevisorer som inte är medlemmar i kommunen. Utredningen föreslogdärför att samma regler som för ledamöterna i kommunfullmäktigeresp. landstingskommun skulle gälla i fråga om valbarhet,valbarhetens upphörande och rätt till avsägelse. Utredningenfann inte anledning att föreslå några regler om särskildakvalifikationer för förtroendevalda revisorer.I proposition 1975/76:187 delade föredraganden utredningensåsikt i denna del. I enlighet med vad i utredningen anförts,föreslogs i propositionen att i kommunallagen skulle införas enbestämmelse om att bestämmelserna för fullmäktige om bl.a.valbarhet, skulle gälla även för revisorer ochrevisorssuppleanter.