bet · GG01SfU8 · 1992-12-03 00:00:00 — I betänkandet behandlas regeringens proposition 1992/93:30 medförslag om ändring av begreppet arbetsskada. I propositionenföreslås vidare en ändring i lagen om allmän försäkring avseendekravet att avräkning vid retroaktiva utbetalningar skall skemånad för månad.I betänkandet behandlas även sju motioner väckta med anledningav propositionen och sex motioner väckta /92 vilka tar upp olika frågor rörandearbetsskadeförsäkringen.I propositionen föreslås en skärpning av kravet på skadlighetvid bedömning av arbetsskador. Med annan skadlig inverkan iarbetet skall förstås inverkan av en arbetsmiljöfaktor som medhög grad av sannolikhet kan ge upphov till en sådan skada somden försäkrade har. En sådan skärpning innebär att skillnadenmellan den försäkringsmässiga och den medicinskt-vetenskapligabedömningen minskar. Enligt propositionen leder detta till attförsäkringen bättre fyller funktionen som ett instrument attförebygga ohälsa till följd av skadliga faktorer i arbetet.Förslaget innebär ingen principiell förändring vad avser detgenerella skadebegreppet. I enlighet med nuvarande praxis skallmed skadlig inverkan förstås varje i arbetsmiljön förekommandefaktor som kan påverka den fysiska eller psykiska hälsanogynnsamt.Vidare föreslås att bevisregeln ändras så att orsakssambandskall anses föreligga mellan en skada och ett olycksfall ellerannan skadlig inverkan i arbetet om övervägande skäl talar fördet. Med en sådan bevisregel blir det enligt propositionenlättare att upprätthålla en gräns mellan skador till följd avförhållanden i arbetet och skador uppkomna på annat sätt.Eftersom syftet med arbetsskadeförsäkringen är att lämnakompensation för den extra risk som är förenad medförvärvsarbete är en skärpning motiverad. I anslutning tilldenna ändring föreslås en följdändring i lagen om statligtpersonskadeskydd så att det ökade beviskravet gäller ävenolycksfall som skall bedömas enligt denna lag.I propositionen föreslås att när livränta beviljas förförfluten tid skall livränteunderlaget utgöras av denförsäkrades sjukpenninggrundande inkomst frånvilken livräntan skall utges första gången eller den inkomst somdå skulle ha utgjort hans eller hennes sjukpenninggrundandeinkomst om känt till samtliga förhållanden.Med detta uppnås att såväl retroaktiva livräntor somframåtverkande livräntor fastställs enligt samma principer.Förslaget innebär att ett retroaktivt verkande löneavtal, somhar träffats före beslut om livränta, kommeratt påverka storleken av livränteunderlaget under förutsättningatt avtalet omfattar begynnelsetidpunkten för livräntan. Vidareföreslås att vid omprövning av livränta skall om löneavtalträffas med retroaktiv verkan sedan livränta börjat utgeslivränteunderlaget få höjas om avtalet omfattarbegynnelsetidpunkten för livräntan och den försäkrade ansöker omomprövning av livränteunderlaget från det beslutetmeddelades.Utskottet har inför sin behandling av propositionen gettföreträdare för , , , , LRF och AMF möjlighet attframföra synpunkter på propositionen och motionerna.Utskottet tillstyrker propositionen i dess helhet. Utskottetförordar med anledning av en motion (nyd) ett tillkännagivandeom att det för den kommande beredningen om sjuk- ocharbetsskadeförsäkringen kan finnas anledning att undersöka enmodell där den allmänna försäkringen enbart kompenserararbetsskador med samma nivå som sjukförsäkringen. Utskottetavstyrker bifall till övriga motioner.I en reservation (s) yrkas att propositionen avslås avriksdagen. Om denna reservation inte vinner bifall yrkas i enannan reservation (s) att beslutar att äldrebestämmelser skall gälla för skador som inträffat föreikraftträdandet. I proposition 1992/93:30 om ändring av begreppet arbetsskadahar regeringen () föreslagit att riksdagenantar1. lag om ändring i lagen (1976:380) omarbetsskadeförsäkring,2. lag om ändring i lagen (1977:265) om statligtpersonskadeskydd,3. lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring.Lagförslagen återfinns som bilaga till betänkandet. Motioner väckta med anledning av proposition 1992/93:301992/93:Sf5 av m.fl. (s) vari yrkas att riksdagenavslår proposition 1992/93:30 om ändring av begreppetarbetsskada.1992/93:Sf6 av m.fl. (v) vari yrkas1. att avslår regeringens proposition 1992/93:30om ändring av begreppet arbetsskada enligt vad i motionenanförts om att avvakta översynsarbetet,3. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om åtgärder för att minska samhälletskostnader för arbetsskadorna.1992/93:Sf7 av och (nyd) variyrkas1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att definitionen på arbetsskadastramas upp ytterligare,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att färdolycksfallen tas bort urarbetsskadeförsäkringen,3. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att införa regler om inkomstersättningsom överensstämmer med reglerna i lagen om allmän försäkring(AFL),5. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att beräkningen av livräntorna görs omför att bättre svara mot faktisk inkomst,6. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att privatiseraarbetsskadeförsäkringen.1992/93:Sf8 av (-) vari yrkas att riksdagenavslår proposition 1992/93:30 i sin helhet.1992/93:Sf9 av och ()vari yrkas att avslår proposition 1992/93:30.1992/93:Sf10 av m.fl. (s) vari yrkas1. att avslår proposition 1992/93:30 om ändring avbegreppet arbetsskada,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om rättvisa vid bedömning av arbetsskada.1992/93:Sf11 av m.fl. (s) vari yrkas1. att avslår proposition 1992/93:30,2. att hos regeringen begär att förslaget utreds iden beredning som får till uppgift att utreda överförandet avsjuk- och arbetsskadeförsäkringen till arbetsmarknadens parter,3. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om övergångsbestämmelser.Motion 1992/93:Sf6 yrkande 2 och motion 1992/93:Sf7 yrkande 4behandlas i betänkande 1992/93:SfU9.Motioner väckta under den allmänna motionstiden /921991/92:Sf229 av () vari yrkas att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförtsom ändring i lagen om allmän försäkring.1991/92:Sf258 av () vari yrkas att somsin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts omsärbehandling av tandsköterskor vid sjukdomsfall samt åtgärderför att hindra särbehandling av denna yrkesgrupp.1991/92:Sf287 av m.fl. (c, m, fp) variyrkas4. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av ett nyttrapporteringssystem för arbetsskador.1991/92:A260 av m.fl. (v) vari yrkas2. att hos regeringen begär förslag om endifferentierad arbetsgivaravgift i enlighet med vad som anförtsi motionen.1991/92:Sk351 av m.fl. (v) vari yrkas10. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om en utredning om differentieradearbetsgivaravgifter.1991/92:A805 av och () variyrkas11. att hos regeringen begär en översyn av lagenom arbetsskadeförsäkring, LAF, i enlighet med vad i motionenanförts. BakgrundGällande bestämmelser om arbetsskadeförsäkring m.m.Lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring (LAF) trädde i kraftden och avser arbetsskador som visat sig fr.o.m.nämnda tid.Den som förvärvsarbetar i verksamhet här i riket är enligt LAFförsäkrad för arbetsskada. Egenföretagare och uppdragstagare ärdock försäkrade endast under förutsättning att de är bosatta iSverige. Försäkringen omfattar även den som genomgår utbildningi den mån utbildningen är förenad med särskild risk förarbetsskada.I begreppet arbetsskada inryms skada till följd av olycksfalleller skada till följd av annan skadlig inverkan. Ävenolycksfall vid färd till och från arbetet täcks av försäkringenom färden föranleddes av och stod i nära samband med arbetet.Inom arbetsskadeförsäkringen gäller en särskild bevisregel.Lagen anger att om en försäkrad har varit utsatt för olycksfalleller annan skadlig inverkan i arbetet skall skada som han harådragit sig anses vara orsakad av den skadliga inverkan om intebetydligt starkare skäl talar mot det.Principen bakom LAF är att den skadade i ekonomiskt hänseendeskall försättas i samma situation som om skadan inte hadeinträffat. Försäkringen ersätter inkomstförlust för skador ochsjukdomar som uppkommit i arbetet om dessa varar än 180dagar. efter det att skadaninträffade, den s.k. samordningstiden, skall sjukförsäkringeninom lagen om allmän försäkring i princip svara för ersättningentill den skadade. Under dessa kan bl.a. sjukpenningutges. Kompensationsnivån inom sjukförsäkringen är för denna tid65 eller . I de fall sjuklön utges är kompensationsnivån 75eller . Om sjukdomen består efter samordningstidens slut ochmedför en fortsatt nedsättning av arbetsförmågan med minst enfjärdedel, utges sjukpenning från arbetsskadeförsäkringen med100% av den fastställda sjukpenninggrundande inkomsten. Ävenefter samordningstidens utgång har arbetsgivare samma skyldighetutge sjuklön vid sjukfall som beror på arbetsskada som vid andrasjukfall. I dessa fall utges således inte ersättning frånarbetsskadeförsäkringen. Kompensationsnivån blir i dessa fallsåledes 75 eller 90 %.Blir nedsättningen av arbetsförmågan bestående, utges livräntafrån arbetsskadeförsäkringen. Livräntan vid arbetsskada utgörskillnaden mellan den inkomst den försäkrade skulle ha haft omskadan inte inträffat och den inkomst han trots skadan beräknasfå. Det krävs dock att förmågan att skaffa sig inkomst genomarbete är nedsatt med minst en fjärdedel och inkomstförlustenför år räknat uppgår till minst en fjärdedel av det basbeloppsom gällde vid ingången av det år livräntan skall börja utgå.Livränteunderlaget utgörs i princip av den försäkrades inkomstvid den tidpunkt från vilken livräntan skall utges. När livräntaskall utges för förfluten tid skall, enligt gällande praxis, omdet föreligger inkomstvariationer för olika tidsperioder,livränta beräknas för varje period för sig. Retroaktivt verkandelöneavtal som föreligger för försäkringskassansslutliga fastställande av underlaget skall beaktas fr.o.m. dagenför dess tillkomst men inte för tid dessförinnan.Arbetsskadeförsäkringen ersätter under dessa förutsättningar enårlig inkomstförlust upp till samma inkomsttak som gäller förATP, dvs. 7,5 basbelopp.Arbetsskadeförsäkringen finansieras huvudsakligen genomsociala avgifter och avkastning från Arbetsskadefonden. Avgiftenutgör av avgiftsunderlaget.Lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd reglerarersättning från staten för skada ådragen under tjänstepliktigverksamhet. Den skyddade personkretsen omfattar bl.a. den somfullgör tjänstepliktig verksamhet inom totalförsvaret och densom fullgör räddningstjänst. Även de som är intagna på anstaltomfattas av lagen. Personskadeskyddet omfattar skada som någonådragit sig under den s.k. skyddstiden. Beträffande sambandmellan skada och olycksfall gäller sammabevisregel som i 2 kap. 2 § LAF.I 17 kap. 1 § AFL ges regler om sammanträffande av förmåner iolika retroaktivsituationer. Dessa regler gäller enligt 6 kap. 7§ LAF även ersättningar från arbetsskadeförsäkringen. Reglernainnebär att om en person har uppburit förtidspension och senarebeviljas ersättning retroaktivt enligt LAF skallden retroaktiva ersättningen minskas. Minskningen skall ske meddet belopp som överstiger vad som skulle ha utgetts om beslut ombåda ersättningarna hade förelegat . Avräkningen mellanersättningarna skall därvid ske månadsvis.PropositionenArbetsskadebegreppet och skadlig inverkanI propositionen anförs att det generella skadebegreppetomfattar i princip varje skada som kan härledas till en skadligfaktor i arbetet. I praxis har intagits den ståndpunkten att detmåste föreligga en ganska hög grad av sannolikhet elleråtminstone sannolika skäl för att ett ämne eller en annan faktori arbetet i och för sig kan medföra skada. Det krävs också någonvetskap om vilken form av skada som kan drabba den enskilde. Iett senare led prövas med tillämpning av bevisregeln om denskadebringande faktorn har föranlett skadan i det enskildafallet.Enligt vad som anförs i propositionen har det förhållandet attdet inte ställs högre krav på skadlig inverkan än att dennainverkan skall vara sannolikt skadlig medfört att skillnadenblivit för stor mellan vad som försäkringsmässigt godtas somskadlig inverkan och vad som skall anses skadligt utifrånmedicinskt-vetenskaplig synpunkt. Enligt propositionen är detviktigt att det inom försäkringen upprätthålls en väl uppbyggdgräns för vad som skall förstås med arbetsskada. Försäkringenbör därför utformas utifrån kriteriet att den tillgodoser deförsäkrades krav på ett skydd för de risker som kan föreligga iförvärvsarbete och att den upplevs som rättvis,likformig och förutsägbar.I propositionen föreslås därför att kravet på skadlighet höjsfrån sannolikhet till hög grad av sannolikhet. Detta skulleinnebära, anförs det i propositionen, att vid bedömningen avskador måste den samlade kunskapen med en betydande grad avsannolikhet tala för att en faktor i miljön är skadlig och attdetta blir fallet först då det föreligger en väsentlig kunskapinom medicinsk eller annan vetenskap för att faktorn har ensådan skadebringande egenskap. Denna uppfattning måste ocksåvara relativt allmänt accepterad, och detta kan inte sägas varafallet om uppfattningarna på ett mera markant sätt går isär inomdet vetenskapliga området. Det räcker inte heller med att enfaktor i och för sig har konstaterats vara skadlig, utan detmåste också i det enskilda fallet framgå att exponeringen fördenna faktor varit av sådan omfattning, intensitet ochvaraktighet att dessa förhållanden sammantaget medger denbedömningen att hög grad av sannolikhet föreligger. I vissa fallkan det dock, enligt propositionen, förekomma att exponering fören skadlig faktor med hög grad av sannolikhet gerupphov till skada.I propositionen framhålls vidare att principen om att man ärförsäkrad i "befintligt skick", dvs. att skadeprövningenrelateras till den försäkrades särskilda förutsättningar, ävenfortsättningsvis skall klargöras av praxis. I propositionenuttalas dock att principen rimligen måste tillämpas så attfaktorer i arbetet som rent allmänt inte kan anses som skadligainte heller för en extremt känslig person skall kunna ansesutgöra skadlig inverkan.I ett nytt andra stycke i 2 kap. 1 § LAF undantas, i enlighetmed vad Lagrådet föreslagit, vissa skador som är av psykiskeller psykosomatisk natur. Undantaget avser samma skador somhittills inte ersatts av försäkringen enligt uttalanden iproposition 1975/76:197.BevisregelnI propositionen anförs att mot bakgrund av de erfarenheter somvunnits vid tillämpningen av LAF kan konstateras attkombinationen av ett generellt arbetsskadebegrepp och en mycketgenerös bevisregel kan ha lett till svårigheter att upprätthållaen klar avgränsning mellan arbetsrelaterade och ickearbetsrelaterade sjukdomar. Framför allt är det problematisktatt rätt värdera omständigheter som ligger utanför arbetet mensom i sig kan ha betydelse för en sjukdoms uppkomst ochutveckling. För att uppnå en sådan klarare gränsdragning och dåsyftet med arbetsskadeförsäkringen är att lämna kompensation förden extra risk som är förenad med förvärvsarbete är det eftervad som anges i propositionen ofrånkomligt att ändra dennuvarande bevisregeln.Mot bakgrund härav föreslås i propositionen att bevisregelnutformas så att orsakssamband skall anses föreligga mellan enskada och ett olycksfall eller annan skadlig inverkan i arbetetom övervägande skäl talar för ett sådant samband.Förslaget om ett högre beviskrav i försäkringen innebär enligtpropositionen inte någon ändring av principen att man ärförsäkrad i befintligt skick. Individfaktorer som kan bidra tillexempelvis längre läkningstider skall fortfarande beaktas. Idetta sammanhang framhålls i propositionen att vid bedömningenav de s.k. försämringsskadorna, dvs. av arbetet utlöstasjukdomsbesvär i en icke arbetsrelaterad grundsjukdom, kommerden föreslagna bevisregeln att innebära att i många sådana fallkommer försämringar att godkännas som arbetsskada än vad som sker i dag.LivräntaI propositionen föreslås att såväl retroaktiva somframåtverkande livräntor fastställs enligt samma principer.Enligt de nuvarande reglerna tillämpas olika principer i dettaavseende. I propositionen föreslås därför att livränteunderlagetnär livränta beviljas för förfluten tid skall fastställas medutgångspunkt från den försäkrades sjukpenninggrundande inkomstvid den tidpunkt från vilken livräntan skall utges förstagången eller den inkomst som då skulle ha utgjort hans ellerhennes sjukpenninggrundande inkomst om hadekänt till samtliga förhållanden. Denna tidpunkt blir såledesavgörande för livräntans storlek och det fastställda underlagetkommer att gälla för den framtida livräntan.De föreslagna reglerna innebär att när försäkringskassanfattar beslut om livränta kan löneavtal som träffats fram tillbeslutstidpunkten beaktas. En retroaktivt höjd inkomst skalldärvid påverka inkomstunderlaget till den del höjningen avserinkomsten vid livräntans begynnelsetidpunkt, men ej för tidhärefter. I propositionen föreslås dock att vid omprövning avlivränta skall, om löneavtal träffas med retroaktiv verkan sedanlivränta börjat utges, underlaget få höjas om avtalet omfattarbegynnelsetidpunkten för livräntan och den försäkrade göransökan om omprövning av underlaget från detbeslutet fattades.Lagen om statligt personskadeskyddFör de i 7 § LSP reglerade olycksfallen föreslås ipropositionen en följdändring så att bevisregeln får sammautformning som den som föreslagits beträffande LAF.Samordningsregler i lagen om allmän försäkringI propositionen anförs att den administrativa hanteringen vidretroaktiva utbetalningar till personer som uppburit olikaersättningar är omfattande. Är retroaktivtiden längre än tolvmånader måste ärendet handläggas helt manuellt. Hanteringen blirdärmed synnerligen tidskrävande. I propositionen föreslås medanledning härav att kravet på att avräkning mellanersättningarna skall ske månad för månad slopas.ÖvergångsbestämmelserDe nu föreslagna förändringarna föreslås träda i kraft den 1januari 1993. Äldre bestämmelser föreslås gälla förbestämmelserna i 2 kap. 1 och 2 §§ LAF om skadan inträffat föreden och anmälts till senastden 30 juni 1993.MotionerI sex motioner föreslås avslag på propositionen.I motion 1992/93:Sf5 anför m.fl. (s) attregeringen och Socialdemokraterna kommit överens om atttillsätta en beredning som syftar till att sjuk- ocharbetsskadeförsäkringarna skall lyftas ur statsbudgeten och attarbetsmarknadens parter skall få huvudansvaret förförsäkringarna. Om parterna på arbetsmarknaden skall övertaansvaret för försäkringen är det rimligt att dessa också fårdiskutera innehållet i försäkringen. Det är därför felaktigt attnu föreslå stora förändringar beträffande villkoren inomarbetsskadeförsäkringen. Motionärerna framhåller också att detsaknas ordentliga konsekvensanalyser av de föreslagnaförändringarna. I detta sammanhang är de föreslagnaövergångsbestämmelserna av stor betydelse eftersom dessabestämmelser kan komma att innebära en övervältring avkostnadsansvaret från arbetsskadeförsäkringen tilltrygghetsförsäkringarna. Beräkningar inomAMF-Trygghetsförsäkringar visar att kostnaden till följd av denföreslagna övergångsbestämmelsen kan uppgå till 10--20 miljarderkronor.Barbro Evermo Palmerlund och anför i motion1992/93:Sf9 (s) att om de föreslagna förändringarna genomförskommer det s.k. ohälsotalet att gå ned som denfaktiska ohälsan kommer att öka. De som främst kommer attdrabbas av det nya skadebegreppet är lågavlönade och kvinnor.Dessutom menar motionärerna att det förebyggandearbetsmiljöarbetet riskerar att avstanna, eftersom ett antalskadeorsaker inte kommer att relateras till arbetet.I motion 1992/93:Sf10 (yrkande 1) av m.fl. (s)anförs att förslaget bör avslås med beaktande av att denkommande beredningen om sjuk- och arbetsskadeförsäkringarna börfå möjlighet att ta ställning till innehållet i försäkringarna isin helhet utan att det nu görs förändringar i den enaförsäkringen.Anita m.fl. (s) gör i motion 1992/93:Sf11 (yrkande1) gällande att förslaget skulle stå i strid med () konvention (nr 121) om förmåner vidyrkesskada. Motionärerna menar att den nu föreslagna bevisregelnstrider mot den rekommendation som är fogad till konventionen. Idenna stadgas att om medlemsstat upprättat en förteckning överyrkessjukdomar skall det under vissa angivna förutsättningarföreligga presumtion för att arbetstagaren ådragit sig sådansjukdom under arbetet. I denna motion (yrkande 2) begärs ocksåatt det föreliggande förslaget om ändring av begreppetarbetsskada utreds i den beredning som får till uppgift attutreda överförandet av sjuk- och arbetsskadeförsäkringen tillarbetsmarknadens parter. Slutligen begärs i denna motion(yrkande 3) ett tillkännagivande om övergångsbestämmelserna.Motionärerna anför att de föreslagna övergångsbestämmelsernainnebär att en försäkrad som drabbas av en arbetsskada före den1 men som inte anmäler denna skada förrän efter den30 har möjlighet att vända sig tilltrygghetsförsäkringen med sitt ersättningsanspråk. Om skadangodkänns vid en sådan prövning har AMF-trygghetsförsäkring attlämna ersättning för såväl ekonomisk som ideell skada.Beräkningar som har gjorts inom AMF har visat att de föreslagnaövergångsbestämmelserna kan medföra en merkostnad för TFA istorleksordningen 10--. Motionärerna föreslåratt övergångsbestämmelserna ges innebörden att äldrebestämmelser skall tillämpas på skador som inträffat före lagensikraftträdande.I motion 1992/93:Sf6 (yrkande 1) av m.fl. (v)föreslås avslag på propositionen med beaktande av den kommandeberedningens arbete.Sten (-) anför i motion 1992/93:Sf8 att det är feloch inkonsekvent att nu besluta om genomgripande förändringar iarbetsskadeförsäkringen och därmed föregå den kommandeberedningens arbete.UtskottetI propositionen framhålls att antalet arbetsskador under1980-talet steg kraftigt fram . Under åren1988--1991 har dock antalet anmälda skador minskat. En radåtgärder har vidtagits av ochförsäkringskassorna för att komma till rätta med ärendebalanseroch väntetider i arbetsskadeärenden.Kostnaderna för arbetsskadeförsäkringen har ökati avsevärd omfattning. I propositionen anges att varkostnaderna för arbetsskadesjukpenning ochkostnaderna för livräntor . Motsvarandekostnader var 6744 resp. 3312 miljoner kronor.Arbetsskadefondens medelsbehållning har alltsedan år 1987visat ett underskott. Vid utgången av maj månad 1992 varunderskottet . Det är främstarbetsskadesjukpenningen som orsakar de stora kostnaderna men påsikt, framhålls det i propositionen, är det kostnaderna förarbetsskadelivräntor som inger störst oro. Orsakerna till nämndaförhållande är enligt propositionen den rättspraxis som harutbildats inom arbetsskadeförsäkringen och att kostnaderna i deenskilda fallen är förhållandevis höga. Det finns skäl anta attkostnaderna för försäkringen kommer att stiga avsevärt dekommande åren.Mot bakgrund av dessa perspektiv utfärdade den förutvaranderegeringen direktiv för en kommitté för översynav vissa frågor inom arbetsskadeförsäkringen. var i huvudsak att göra en analys av bestämmelserna i2 kap. LAF och bedöma om dessa bestämmelser omarbetsskadebegreppet hade fått en ändamålsenlig utformning.Uppdraget var i så måtto begränsat att förslag om någon ändringav bevisregeln i 2 kap. 2 § inte skulle läggas fram.I december 1991 beslöt regeringen att kommitténs verksamhetskulle övertas av en särskild utredare. Denne hade enligtdirektiven bl.a. att överväga förslag till ändring av grundernaför vad som skall anses som arbetsskada.