bet · GG01LU2 · 1992-10-20 00:00:00 — I betänkandet behandlar utskottet tre motioner som tar uppolika sakrättsliga frågor. De frågor som därvid berörs gälleröversyn av svensk sakrätt, reglerna om godtrosförvärv och ansvarvid fakturaservice. Vidare behandlas i betänkandet en motion omkonsumentfordringar i konkurs samt en motion vari framställsönskemål om lagstiftning om franchising.Utskottet har i samband med en studieresa till iseptember 1992 inhämtat information om franchising.Utskottet avstyrker bifall till samtliga motioner. 1991/92:L901 av och ()vari yrkas att hos regeringen begär en översyn avlagstiftningen avseende godtrosförvärv och att erforderligaförslag till ändringar läggs fram i syfte att motverka handelmed stöldgods samt att förbättra den ursprunglige ägarensställning vad gäller förvärv i god tro.1991/92:L902 av och ()vari yrkas att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om fakturaservice.1991/92:L903 av () vari yrkas att somsin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts omatt analysera behovet av en reformering av svensk sakrätt.1991/92:L904 av och ()vari yrkas att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om behovet av lagstiftning omfranchising.1991/92:L905 av (nyd) vari yrkas1. att skyndsamt beslutar sådan ändring iförmånsrättslagen att konsumentens handpenning vid beställninghos näringsidkare, vilken överstiger en tiondel av basbeloppet,medger förmånsrätt i konkurs efter särskilda förmånsrätter menföre allmänna förmånsrätter,2. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om en översyn av reglerna i syfte attförbättra konsumentens rätt vid näringsidkares konkurser. Allmän bakgrundMed termen sakrätt avses rättigheter som är gällande intebara mellan parterna i ett rättsförhållande utan också motutomstående person -- tredje man. Som exempel på sakrätt kannämnas äganderätt och panträtt. Det sakrättsliga regelsystemetavser i huvudsak frågan i vilken utsträckning och under vilkaförutsättningar parterna i ett avtalsförhållande har skydd mottredje man på motpartens sida vid överlåtelse eller upplåtelseav en rättighet.Någon allmän bestämmelse om när äganderätten går över frånsäljaren till köparen vid överlåtelse av lös egendom och köparendärigenom blir sakrättsligt skyddad finns inte i svensklagstiftning. Huvudprincipen är emellertid att äganderättenövergår först genom tradition (traditionsprincipen), dvs. dåegendomen överlämnas till köparen som därmed får den i sinbesittning.Traditionsprincipen kan utläsas av lagen (1845:50 s. 1) omhandel med lösören, som köparen låter i säljarens vård kvarbliva(lösöreköplagen). Reglerna innebär att den som köper lösöremen låter det stanna kvar hos säljaren måste iaktta vissaformföreskrifter för att få sakrättsligt skydd mot säljarensborgenärer.Också vid byte, gåva och pantsättning knyts de sakrättsligaverkningarna till besittningen.Traditionsprincipen är emellertid förenad med väsentligaundantag, och på vissa områden erbjuds möjligheter att uppnåsakrättsligt skydd på annat sätt än genom att besittningenöverförs från säljaren till köparen. Sålunda vinner köparensakrättsligt skydd till virke genom att låta märka virket enligtlagen (1944:302) om köpares rätt till märkt virke. När detgäller enkla skuldebrev, dvs. skuldebrev som är ställt till vissman, är själva handlingen inte bärare av rättigheten utan utgörendast ett bevis om denna, och köparen får enligt lagen(1936:81) om skuldebrev skydd mot säljarens borgenärer genomunderrättelse -- denuntiation -- till gäldenären omöverlåtelsen. Detsamma gäller andra penningfordringar som inteär knutna till värdepapper, t.ex. fordringar enligt kontrakt ochs.k. I vissa fall uppnås det sakrättsligaskyddet genom registrering av förvärvet. I enlighet härmedgäller t.ex. vid skepp och skeppsbygge att köparen vinner skyddmot säljarens borgenärer genom att ansöka om inskrivning avförvärvet enligt sjölagen (1891:35 s. 1). Lagstiftningen om ettkontobaserat aktiesystem är ett exempel från senare tid där desakrättsliga verkningarna i fråga om betydelsefulla grupper avvärdepapper inträder vid registrering av rättighetens övergång.Översyn av svensk sakrättEnligt motion L903 av () är den svenskasakrätten dåligt anpassad till internationella civilrättsligaregler och till nya finansieringsformer, t.ex. leasing, somutvecklats i . Det är bl.a. reglerna föräganderättens övergång till lös sak i svensk rätt som enligtmotionen inte följt med i utvecklingen. En reformering av svensksakrätt bör därför övervägas.Frågan om en översyn av det sakrättsliga regelsystemet harbehandlats av medanledning av bl.a. motioner med liknande innehåll som den nuaktuella. Motionerna har därvid avslagits av påhemställan av utskottet (se bet. LU 1987/88:1, 1989/90:LU5, LU27och LU35 samt 1991/92:LU7).När spörsmålet behandlades (bet. LU 1987/88:1)anförde utskottet att ett frångående av kravet på besittning föräganderättens övergång till lös sak kunde få vittgående ochsvåröverblickbara konsekvenser, bl.a. för kreditväsendet. Detmåste därför enligt utskottet krävas tungt vägande skäl för atten ändrad ordning skulle kunna övervägas. Utskottet kunde intefinna att en så genomgripande översyn som begärts i motionen varmotiverad. Det kunde dock finnas anledning att närmare övervägaom de problem som kravet på besittningsöverföring medför kundelösas på annat sätt än genom uppluckring av nuvarande regler. Enlösning kunde därvid enligt utskottet vara att ersättalösöreköplagen med en mera tidsenlig och för köparen användbarreglering.I samband med riksdagsbehandlingen av förslaget tillkonsumentköplag (prop. 1989/90:89, bet. LU35) tog utskottet medanledning av ett motionsyrkande upp spörsmålet om sakrättsligtskydd vid konsumentköp. Utskottet hänvisade återigen tilltidigare ställningstaganden angående behovet av en översyn avsvensk sakrätt. Utskottet ansåg sig vidare -- mot bakgrund avett uttalande av departementschefen i nyssnämnda proposition --kunna utgå från att spörsmålet om en modernisering avlösöreköplagen kommer att övervägas ytterligare inomregeringskansliet.Samma inställning hade utskottet då hösten 1991senast behandlade frågan om en översyn av det sakrättsligaregelsystemet med anledning av ett motionsyrkande om bättresakrättsligt skydd för konsumenter (bet. 1991/92:LU7). Utskottetunderströk därvid -- med hänsyn till att de flesta konsumentersaknar kännedom om kravet på besittningsöverföring -- ocksåvikten av att informationsarbete kommer till stånd i syfte attgöra klart för konsumenterna vilka risker de kan löpa när enbetald vara lämnas kvar hos säljaren och om vilka åtgärder debör vidta för att förhindra rättsförluster.Som utskottet tidigare uttalat måste, vid en bedömninghuruvida en översyn av svenska sakrättsliga regler bör kommatill stånd, beaktas den betydelse som kravet på besittning harpå många olika rättsområden och att kravet utgör en välförankrad rättsregel som i flertalet fall är enkel att tillämpai det praktiska rättslivet. Utskottet vill mot bakgrund härav änen gång understryka att det måste krävas tungt vägande skäl föratt en ändrad ordning skall kunna övervägas. Utskottet anser attdet inte heller nu finns sådana skäl och att därför en allmäntinriktad översyn av det sakrättsliga regelsystemet inte ärmotiverad. En sådan översyn föranleds inte heller av Sverigesanslutning till avtalet om det Europeiska ekonomiskasamarbetsområdet (). I artikel 125 av avtalet stadgasnämligen att avtalet inte i något hänseende skall ingripa i deavtalsslutande parternas egendomsordning. Enligt utskottetsmening torde innebörden härav vara att över huvudtaget inte berör sakrättsliga principer i de nationellarättsordningarna.Utskottets ställningstagande utesluter emellertid inte att detpå särskilda rättsområden kan finnas anledning att överväga omkravet på besittningsöverföring alltjämt bör upprätthållas.Utskottet förutsätter därvid att frågan om att ersätta dennuvarande lösöreköplagen med tidsenliga och för köparenpraktiskt hanterbara bestämmelser nu kommer att tas upp tillnärmare övervägande inom regeringskansliet.Med det anförda avstyrker utskottet bifall till motion L903.GodtrosförvärvDen omständigheten att en person fått besittning till en sakhar även betydelse för hans möjligheter att skydda sinarättigheter vid förvärv från någon som saknar rätt att förfogaöver egendomen, t.ex vid förvärv av stöldgods. Skydd inträderhär mot rätte ägarens anspråk på att få tillbaka egendomen omförvärvaren fått egendomen i sin besittning och var i god tro(exstinktionsprincipen). Bestämmelser härom finns i lagen(1986:796) om godtrosförvärv av lösöre.Lagen innefattar i huvudsak en kodifiering av de rättsreglerpå området som utbildats i rättspraxis. Lagen innebär emellertidockså en skärpning och precisering av de krav som ställs på enförvärvare av lösöre för att denne skall anses vara i god tro.Sålunda skall enligt 3§ en förvärvare anses ha varit i god troendast om det är sannolikt att egendomens beskaffenhet, deförhållanden under vilka den utbjöds och omständigheterna iövrigt var sådana att han inte borde ha insett att överlåtarensaknade rätt att förfoga över egendomen. Regeln, som kom tillbl.a. i syfte att motverka handeln med stöldgods, kan sägasinnebära att, om situationen vid köpetillfället på något sättavviker från vad som kan anses normalt, krav ställs på särskildförsiktighet hos förvärvaren.I samband med lagens tillkomst uttalade lagutskottet i sitt avriksdagen godkända betänkande LU 1986/87:4 (s. 5) attbestämmelsen i 3§ om innebörden av kravet på god trotillgodosåg de önskemål tidigare framställt om enlagstiftning som försvårar möjligheterna till förvärv avstöldgods. konstaterade utskottet att regeln inteinnebär någon inskränkning av möjligheterna att göra legitimagodtrosförvärv.Lagen om godtrosförvärv av lösöre innehåller också regler omatt den som på grund av någon annans godtrosförvärv har förloratäganderätten till viss egendom har rätt att få tillbakaegendomen mot lösen. Den som vill lösa till sig egendomen skallkräva tillbaka den från innehavaren från detatt han fick eller måste antas ha fått kännedom om dennesinnehav. Gör han inte det är rätten att kräva tillbaka egendomenförlorad (4§). Lösenbeloppet skall motsvara innehavarenskostnader för förvärvet av egendomen och dess förbättring.Vidare skall hänsyn tas till förändringar i penningvärdet.Beloppet behöver dock aldrig överstiga sakens värde i denallmänna handeln (5§). Rätten till lösen torde ha störstbetydelse när det gäller personliga värdeföremål med andravärden än rent ekonomiska, museiföremål och andra saker därutgiven försäkringsersättning inte medger ersättningsköp.Om förvärvaren inte har gjort ett godtrosförvärv måste hanlämna ifrån sig saken utan lösen men har alltid rätt att återfåerlagd köpeskilling från den obehöriga överlåtaren.I motion L901 av och () anförs att reglerna om godtrosförvärv bör ses över i syfteatt stärka den ursprunglige ägarens rättsställning vidgodtrosförvärv och att motverka handeln med stulet gods. Därvidbör bl.a. ställas strängare krav på förvärvarensundersökningsplikt.Även frågan om en översyn av bestämmelsernaom godtrosförvärv har med anledning av motioner i ämnet prövatstidigare av , (se bet. 1991/92:LU7).Utskottet framhöll därvid att lagen om godtrosförvärv innebär enskärpning och precisering av de krav som ställs på en förvärvareför att denne skall anses vara i god tro. Det fanns enligtutskottet inte någon anledning att då ompröva de principer ochskäl som ligger bakom lagen, och motionerna avstyrktes.Utskottet påpekade vidare att ett frångående av huvudprincipen ilagen om godtrosförvärv skulle innebära att det vid exempelvisöverlåtelse av stöldgods blev den godtroende förvärvaren somdrabbades av en ekonomisk förlust i stället för den ursprungligeägaren. Med nuvarande försäkringssystem finns, anfördeutskottet, i allmänhet goda möjligheter för den enskilde attförsäkra sig mot skador som uppkommer på grund av stölder m.m.,medan några motsvarande möjligheter inte torde stå till buds förden som i god tro förvärvat något som tillhör en annan person.Enligt utskottet utgjorde detta förhållande ett starkt skäl förgällande ordning.Utskottet anser att det inte heller , efterdet att frågan senast behandlades, föreligger skäl att se överreglerna om godtrosförvärv på sätt motionären önskar. Utskottetförutsätter emellertid att reglerna följs upp och att regeringenser till att en utvärdering av lagen kommer till stånd ilämpligt sammanhang. Med det anförda avstyrker utskottet bifalltill motion L901.Ansvar vid fakturaserviceBetydelsen av de sakrättsliga reglerna är särskilt stor närdet gäller den ena avtalspartens möjligheter att freda sittanspråk mot den andra partens borgenärer vid utmätning ellerkonkurs som riktar sig mot den sistnämnde. Detta sakrättsligaskydd vid utmätning eller konkurs mot motparten brukar kallasseparationsrätt.I lagen (1944:181) om redovisningsmedel angesförutsättningarna för att separationsrätt skall föreligga tillredovisningsmedel. I grova drag krävs för separationsrätt attmedlen skall ha mottagits för huvudmannen medredovisningsskyldighet och att mottagaren har avskilt ettmotsvarande belopp, dvs. han skall i princip inte hasammanblandat dem med sina egna medel. Redovisningsskyldighetanses föreligga om medlen inte får riskeras.Lagen om redovisningsmedel föreskriver ingen skyldighet atthålla medlen avskilda utan anger förutsättningarna för att ettsakrättsligt skyddat anspråk på redovisningsmedel -- enseparationsrätt -- skall kunna göras gällande i gäldenärenskonkurs eller vid utmätning hos honom.Beträffande uppdragsavtal i allmänhet gäller bl.a. attuppdragstagaren har en allmän -- obligationsrättslig --skyldighet att visa omsorg vid fullgörandet av uppdraget. Häriligger att uppdragstagaren anses skyldig att behandla detillgångar han får ta hand om för sin huvudmans räkning somfrämmande värden i sin ekonomi. För penningmedel innebär dettabl.a. att uppdragstagaren måste avskilja medlen från sina egna.En bristande uppfyllelse av uppdragstagarens förpliktelsergentemot huvudmannen i detta hänseende kan leda till att dennehäver uppdragsavtalet eller kräver skadestånd.För viss uppdragsverksamhet är en skyldighet föruppdragstagaren att avskilja egendom för huvudmannens räkningsärskilt föreskriven, t.ex. för advokater, mäklare och iinkassoverksamhet.Ytterst garanteras efterlevnaden av de civilrättsligaförpliktelserna i uppdragsförhållandet av det straffrättsligaansvaret för förskingring och olovligt förfogande.I motion L902 av och () behandlas en särskild form av uppdragsavtal, nämligenfakturaservice. Enligt motionärerna innebär fakturaservice sådanuppdragsverksamhet som avser enbart administration av fakturoroch mottagande av betalning för redovisning till uppdragsgivarenutan -- och häri ligger en skillnad i förhållande till factoring-- något inslag av finansiering. I motionen framhålls att detvid fakturaservice saknas regler till skydd för uppdragsgivaren.Någon separationsrätt för denne vid uppdragstagarens konkursfinns t.ex. inte. Genom lagstiftning bör det enligt motionärernaåläggas en skyldighet för uppdragstagaren vid fakturaservice atthålla medlen avskilda.Utskottet vill framhålla att även vid fakturaservice gäller deallmänna förutsättningar för sakrättsligt skydd --separationsrätt -- som ställs upp i lagen om redovisningsmedel.Dessa civilrättsliga förutsättningar -- däribland attredovisningsmedlen måste vara avskilda -- förfogar parternasjälva över, och de är således något annat än en särskilt i lagföreskriven skyldighet att hålla redovisningsmedel avskilda. Enskyldighet av sistnämnda slag utgör i allmänhet ett inslag i enoffentligrättslig reglering av en verksamhet. Ett åsidosättandeav skyldigheten kan sålunda leda till att den auktorisationgenom godkännande, registrering eller liknande som meddelats förverksamheten i fråga återkallas. Vid fakturaservice förekommerinte något sådant offentligrättsligt inslag, utanuppdragsförhållandet får bedömas från privaträttsligautgångspunkter. Uppdragsgivarens yttersta garantier för attuppdragstagaren uppfyller sina förpliktelser enligt avtaletutgörs därvid, som nämnts, av de allmänna möjligheterna att göragällande påföljder för kontraktsbrott och av uppdragstagarensstraffrättsliga ansvar om han förskingrar medlen eller annarsolovligen förfogar över dem. Något skäl att nu ändra på dennaordning och, på samma sätt som för t.ex. advokater ellerfastighetsmäklare, införa en lagreglerad skyldighet att vidfakturaservice hålla redovisningsmedlen avskilda föreliggerenligt utskottets mening inte. Med hänvisning till det anfördaavstyrker utskottet bifall till motion L902.Konsumentfordringar i konkursI motion L905 av (nyd) pekas på att antaletkonkurser ökar kraftigt. Ett fall som enligt motionären särskiltuppmärksammats är husfabrikanten tillverkar och levererar nyckelfärdiga hus. Vid enhusbeställning betalas som regel en hög handpenning, ochhandpenningen riskeras vid en konkurs hos husfabrikanten. Även iandra branscher förekommer enligt motionären höga handpenningarvid beställningar. Mot denna bakgrund bör enligt motionenkonsumentfordringar få en bättre ställning i konkurs än vad somgäller (yrkande 2). I avvaktan på att denna fråga utredsmer allmänt bör skyndsamt en ändring göras i förmånsrättslagenså att konsumenter som betalat en handpenning i vissa fall fårförmånsrätt i konkurs för sin fordran med ställning mellansärskild förmånsrätt och allmän förmånsrätt. Av praktiska skälbör det emellertid sättas ett gränsbelopp för vilka fordringar,grundade på handpenning, som skall vara förmånsberättigade.Enligt motionen är det lämpligt att knyta an detta gränsbelopptill basbeloppet och bestämma det till en tiondel av basbeloppet(yrkande 1).År 1988 tillkallades utredningen (Ju 1988:02) med uppdrag attutreda vissa konkursrättsliga frågor. Utredningen, som harnamnet , har enligt sina direktiv (dir.1988:52) till uppgift bl.a. att utreda ett nyttrekonstruktionsförfarande för företag i ekonomisk kris. Idirektiven anges att frågan om rekonstruktion avnäringsverksamhet har samband med förmånsrättslagstiftningen pådet sättet att borgenärer som anser sig ha betryggande säkerhetför sina fordringar ofta saknar intresse av att ta initiativtill åtgärder när de ser att gäldenären har hamnat i enbesvärlig ekonomisk situation. Mot den angivna bakgrunden finnsdet enligt direktiven anledning att mer förutsättningslöst seöver i första hand de delar av förmånsrättsordningen som berörsav rekonstruktionsfrågorna. Utredaren bör dock vara oförhindradatt -- i den mån utredningsarbetet ger anledning till det --komma in på även andra delar av förmånsrättsordningen.Utredningen beräknas avsluta sitt arbete under hösten 1992.Utskottet kan konstatera att det ingår i Insolvensutredningensuppgifter att se över förmånsrättsordningen, och utskottetförutsätter att de spörsmål om konsumentfordringars ställning ikonkurs som motionären tar upp därvid kommer att övervägas. Medhänsyn härtill bör motion L905 inte nu föranleda någonriksdagens åtgärd.FranchisingFranchising är en form för samverkan mellan två näringsidkare,franchisegivaren och franchisetagaren. Den förstnämnde upplåtergenom ett franchiseavtal åt en eller flera franchisetagarerätten att mot ersättning sälja varor eller tjänster under ettvisst namn och ett visst kännetecken som tillhandahålls avfranchisegivaren. Franchising utmärks av ett gemensamtuppträdande utåt från franchisegivarens och hansfranchisetagares sida. Franchisetagarens verksamhet bedrivs docki eget namn och för egen räkning. Villkoren för verksamhetenregleras vanligen genom ett standardavtal mellan parterna. Detfinns ingen svensk lagstiftning om franchising.Svenska Franchiseföreningen är en ideell sammanslutning meduppgift att sprida kunskap om franchising och att verka för attfranchising bedrivs på ett klanderfritt sätt. Föreningen harsåväl franchisegivare som franchisetagare som medlemmar. Den harutarbetat etiska regler för franchising. Föreningen är vidarehuvudman för en etisk nämnd som skall verka för upprättande ochvidmakthållande av god affärssed inom svensk franchising.Nämnden fullgör sin uppgift genom uttalanden och består avordförande, vice ordförande och ytterligare fyra ledamöter.Ordföranden och vice ordföranden skall vara jurister med erkändkompetens, fristående från huvudmannen men med kännedom omfranchising. De övriga ledamöterna skall hämtas från föreningensmedlemsföretag, två från givare- och två från tagaresidan.Samtliga ledamöter utses av huvudmannen. Nämnden kan ta uppärende efter framställning från myndighet, företag, organisationeller enskild person som har ett berättigat intresse av frågan.Nämnden kan också ta upp ett ärende på eget initiativ.Med anledning av ett riksdagsbeslut om att regeringen bordeutreda de frågor och problem av juridisk natur som kanaktualiseras i samband med franchising (bet. NU 1983/84:3)tillsattes med uppdrag att utredafrågor om franchising. Utredningen presenterade betänkandet (SOU1987:17) Franchising vari framlades ett förslag till lag omfranchising. Lagförslaget innehöll en definition av vad somavses med franchising samt vidare bestämmelser om bl.a.uppsägningstidens längd, informationsskyldighet i förhållandetill tredje man och förhandlingsskyldighet för franchisegivaren.Regeringen har beslutat att lägga utredningen tillhandlingarna.I motion L904 av och () anförs att det är en allvarlig olägenhet att företagsformenfranchising inte är lagreglerad. En lag på området skulle utgöraett skydd för franchisetagarna. Motionärerna hänvisar tillFranchiseutredningens betänkande och anser att enlagstiftning bör bygga på förslagen i betänkandet. Motionärernahänvisar också till att det bl.a. inom pågår ettarbete som syftar till att reglera franchising.Utskottet kan konstatera att franchising är en samverkansformsom, att döma av bl.a. ett kraftigt växande antalfranchisesystem, uppenbarligen ligger i tiden och verkartilltalande på näringsidkare. Detta gäller såväl i sominternationellt. Frågan om franchising berörs också iEES-avtalet genom bestämmelserna om konkurrens. Avtaletsbestämmelser härom sammanfaller i huvudsak med . Konkurrensbestämmelserna i ärtillämpliga endast om handeln mellan länder berörs och innebärbl.a. förbud mot avtal mellan företag, beslut avföretagssammanslutningar och samordnade förfaranden, om de kanpåverka den gränsöverskridande handeln och om de har till syfteeller resultat att hindra, begränsa eller snedvridakonkurrensen.För vissa grupper av avtal har i undantag gjortsfrån det generella förbudet mot ovannämnda konkurrensbegränsandeförfaranden. Detta har skett genom att förordningar frånEG-kommissionen om s.k. gruppundantag kommit att utgöra del avEES-avtalet. Grunden för dessa undantag är att de avtal somavses i allmänhet anses förbättra varudistributionen och utbudetav tjänster samt ge även konsumenter och andra slutanvändare enskälig andel av de fördelar som uppnås. Sålunda skall enligtEES-avtalet en EG-förordning om gruppundantag för franchiseavtaltillämpas med viss anpassning. I denna förordning anges deförpliktelser som ett franchiseavtal får innehålla och undervilka förutsättningar.I regeringens proposition om (prop. 1991/92:170Del III Bilaga 11) föreslås att avtalets konkurrensregler skallvara tillämpliga i . Enligt förslaget skall de regler somkräver lagform vid införlivandet inkorporeras i svensk rättgenom den särskilda EES-lag som också föreslås iEES-propositionen. När det gäller de s.k.gruppundantagsförordningarna är avsikten att de skall införlivasi svensk rätt genom särskilda författningar.Utskottet vill också erinra om att en proposition med förslagom en ny konkurrenslag, som skall ersätta bl.a. den nuvarandekonkurrenslagen , är aviserad under hösten 1992.Enligt lagrådsremissen i ärendet föreslås att de materiellakonkurrensreglerna i lagen utformas efter förebild från EG:skonkurrensregler i och EES-avtaletskonkurrensregler.