bet · GF01LU28 · 1992-05-21 00:00:00 — Utskottet behandlar i detta betänkande dels proposition1991/92:83 om ny konsumentkreditlag, dels tre med anledning avpropositionen väckta motioner, dels ock två fristående motioner.Syftet med den i propositionen föreslagna lagstiftningenär främst att åstadkomma en anpassning till EG:s regelsystem omkonsumentkrediter. Genom denna anpassning får konsumenterna ettförstärkt skydd när det gäller de s.k. fristående krediterna,dvs. lån och andra krediter som saknar direkt samband med ettsärskilt köp eller en viss tjänst.I propositionen föreslås vidare nya regler som begränsarkreditgivarens rätt att höja räntan under löpande avtal.Förutsättningarna för räntehöjningar skall preciseras i avtaletoch räntan får höjas bara som en följd av vissa slag avkostnadsökningar. Också kreditgivarens möjligheter att säga uppkreditavtalet till betalning inskränks. Konsumenten fårå sin sida rätt att betala sin skuld tidigare än enligt avtalet.Kreditgivaren får inte ta ut någon särskild ersättning avkonsumenten vid förtidsbetalning, utom i de fall när avtaletlöper med bunden ränta. Konsumenten får vidare ett bättre skyddi sådana fall då det förekommer flera parter på näringssidan. Omkonsumenten av misstag betalar till fel näringsidkare, skall hannormalt ändå få tillgodoräkna sig betalningen. -- Den nyakonsumentkreditlagen skall, i likhet med den nu gällande lagen,bli tvingande till konsumentens förmån. Lagen föreslås träda ikraft den 1 oktober 1992.I ärendet har inkommit skrivelser från , , , ABSpintab, Stadshypotekskassan, och SkandiaGroup.I samband med behandlingen av ärendet har företrädare förDirekthandelsföretagens förening införutskottet redovisat synpunkter på regeringens förslag. Vidarehar en hearing ägt rum inför utskottet medföreträdare för , ,finansinspektionen, , statens bostadskreditnämnd,AB och Stadshypotekskassan.Utskottet förordar -- med anledning av framförda önskemål frånAB och Stadshypotekskassan -- två ändringar i denföreslagna lagstiftningen. Ändringarna rör dels kreditgivaresrätt till betalning , dels kreditgivares rätt tillersättning när kredittagaren betalar skulden och frågaär om kredit för vilken har lämnats statlig kreditgaranti.Vidare förordar utskottet att lagen skall träda i kraft den 1januari 1993.Med ovan förordade ändringar tillstyrker utskottet förslaget ipropositionen samt avstyrker bifall till samtligamotionsyrkanden. I proposition 1991/92:83 föreslår regeringen() -- efter hörande av lagrådet -- attriksdagen antar de i propositionen framlagda förslagen till1. konsumentkreditlag,2. lag om ändring i utsökningsbalken,3. lagen om ändring i lagen (1968:430) om mervärdeskatt,4. lag om ändring i lagen (1968:576) om Sverigesstadshypotekskassa och om stadshypoteksföreningar,5. lag om ändring i reglementet (1968:654) för KonungariketSveriges stadshypotekskassa och för stadshypoteksföreningar,6. lag om ändring i lagen (1978:599) om avbetalningsköp mellannäringsidkare m.fl.Lagförslagen återfinns i bilaga 1 till betänkandet. Motioner väckta med anledning av propositionen1991/92:L12 av och () vari yrkas1. att beslutar att slopa kravet på obligatoriskkontantinsats,2. att beslutar att detaljreglering av betalning avskuld (22 §) skall utgå,3. att beslutar att utforma lagbestämmelsen så, attdet klart framgår huruvida kontoköp ingår i begreppet"kreditköp".1991/92:L13 av och ()vari yrkas att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om införande av regler för att ökakonsumentskyddet.1991/92:L14 av och () variyrkas att beslutar i enlighet med vad i motionenanförts om krav på kreditprövning i konsumentkreditlagen.Motioner väckta under den allmänna motionstiden /921991/92:L306 av m.fl. (s) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts angående skuldsaneringslagen.1991/92:L308 av () vari yrkas att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförtsom behovet av en lag om sanering av skulder. InledningGenom den nuvarande konsumentkreditlagen, som trädde i kraftden , infördes en i princip heltäckandekonsumentskyddande reglering för krediter som lämnas i sambandmed köp av varor. Flera av lagreglerna har senare gjortstillämpliga även på vissa tjänster som tillhandahålls på kredit.När det däremot gäller sådana kreditavtal som inte har ettdirekt samband med köp eller tjänster -- s.k. friståendekrediter -- lämnas dessa i stort sett oreglerade ikonsumentkreditlagen. Regler finns bara om marknadsföringen samtom betalningsansvaret vid förlust av kontokort. Sammaförhållande som för fristående krediter råder också för kreditersom har samband med andra tjänster än sådana som omfattas avkonsumenttjänstlagen, exempelvis resor.EG:s ministerråd antog ett direktiv omkonsumentkrediter, vilket ändrades genom ett nytt direktiv den22 . Med direktivet avses fortsättningsvis detförsta direktivet med beaktande av de i tilläggsdirektivetantagna ändringarna. EG-direktivet är ett s.k. minimidirektiv,vilket innebär att medlemsländerna måste uppnå minst denkonsumentskyddsnivå som direktivet föreskriver men har frihetatt behålla eller införa regler som ligger över denna nivå, dvs.regler som är förmånligare för konsumenterna. Den endabegränsningen är att medlemsländerna måste följa sina åtagandenenligt , vilket innebär att bestämmelserna inte fårkomma i konflikt med den grundläggande principen i EG om frirörlighet för varor och tjänster.I propositionen erinrar föredragande statsrådet om attförhandlingar då slutförts mellan EFTA-länderna och EGom ett europeiskt ekonomiskt samarbetsområde, EES, där samtligaEFTA:s och EG:s medlemsländer skall ingå. Till följd härav skallEFTA-länderna anpassa sin lagstiftning till vissa delar av och dit hör direktivet om konsumentkrediter.I propositionen konstateras att direktivet på vissa punkter gerkonsumenterna ett mer långtgående skydd än den nuvarande svenskakonsumentkreditlagen. Mot denna bakgrund föreslås ipropositionen att en anpassning till EG-direktivet görs genom enny konsumentkreditlag. Till grund för propositionen ligger ocksåen inom utarbetad departementspromemoria(Ds 1990:84) Ny konsumentkreditlag, vilken har remissbehandlats.Utskottet kan för sin del konstatera att ett somavses träda i kraft har undertecknats avparterna . I det regelverk som omfattas av avtaletingår EG-direktivet om konsumentkrediter. När tillträderavtalet blir vi således förpliktade att införa enkonsumentkreditlagstiftning som är förenlig med direktivet.Enligt utskottets mening bör redan nu fatta beslut omett införlivande av direktivet i svensk rätt. Med hänsyn tillatt direktivets konsumentskyddsregler även omfattar de s.k.fristående krediterna får en anpassning av den svenskalagstiftningen till följd att konsumenterna får ett skydd ocksånär det gäller sådana krediter. En brist i den nuvarandelagstiftningen rättas därmed till.Utskottet kommer nedan -- efter en redovisning avpropositionens huvudsakliga innehåll -- att under skildarubriker ta upp de förslag i propositionen som aktualiserats imotionerna och som eljest tilldragit sig utskottetsuppmärksamhet.Propositionens huvudsakliga innehållGenom den nya lagen införs bl.a. regler som begränsarkreditgivarens rätt att höja räntan under löpande avtal.Förutsättningarna för räntehöjningar skall preciseras i avtaletoch räntan får höjas bara som en följd av vissa slag avkostnadsökningar. Lagen innehåller också begränsningar i rättenatt ta ut avgifter för krediten och att höja avgifterna underavtalsperioden.Vidare inskränks kreditgivarens möjligheter att säga uppkreditavtalet till betalning . Konsumenten får å sinsida rätt att betala sin skuld tidigare än enligt avtalet.Kreditgivaren får inte ta ut någon särskild ersättning avkonsumenten vid förtidsbetalning. Undantag från denna regelgäller bara när avtalet löper med bunden ränta.Konsumenten blir också bättre skyddad i sådana fall då detförekommer flera parter på näringssidan. Om han av misstagbetalar till fel näringsidkare, får han normalt ändåtillgodoräkna sig betalningen.Avtal om konsumentkrediter skall i fortsättningen ingåsskriftligen.Den nya konsumentkreditlagen blir, liksom den nu gällande,tvingande till konsumentens förmån. Lagen föreslås träda i kraftden 1 oktober 1992.Lagens tillämpningsområde m.m.Enligt propositionen skall den nya konsumentkreditlagen iprincip gälla för alla krediter som är avsedda huvudsakligen förenskilt bruk och som lämnas eller erbjuds en konsument av ennäringsidkare i dennes yrkesmässiga verksamhet. Endast tvåundantag görs från lagens tillämpningsområde, nämligen förförfattningsreglerade lån som lämnas av statsmedel samt förpantlåneverksamhet enligt lagen härom.Med begreppet kreditköp skall enligt den föreslagna nya lagenavses köp av en vara, då säljaren lämnar köparen anstånd mednågon del av betalningen eller då någon del av betalningenerläggs med ett belopp som köparen får låna av säljaren eller avnågon annan kreditgivare på grund av en överenskommelse mellandenne och säljaren.I motion L12 av och () anförsatt den föreslagna lagen ger upphov till begreppsförvirring närdet gäller frågan om kontoköp skall anses som kreditköp ellerinte. Enligt motionärerna talar vissa uttalanden i propositionenför att kontoköp ingår i begreppet kreditköp medan andrauttalanden om exempelvis kontantinsats tyder på att kontoköpinte är ett kreditköp. I motionen begärs därför ettförtydligande av lagtexten så att det klart framgår huruvidakontoköp ingår i begreppet kreditköp och således omfattas avlagen.Utskottet kan konstatera att begreppet kreditköp i den nyalagen har samma innebörd som i nuvarande lag. Som framgår avpropositionens specialmotivering skall begreppet kreditköpsålunda -- på samma sätt som gäller -- innefattaavbetalningsköp, andra delbetalningsköp, låneköp och kontoköp.Enligt utskottets mening kan det inte råda något tvivel om attkontoköp är en form av kreditköp och omfattas av lagen. Att enåtskillnad görs mellan kontoköp och övriga kreditköp när detgäller kontantinsats beror inte på att kontoköp i något avseendeär undantaget från lagens tillämpningsområde utan skillnaden ärhänförlig till begreppet god kreditgivningssed och dessinnebörd, vartill utskottet återkommer nedan. Mot bakgrund avdet anförda finner utskottet att motion L12 yrkande 3 intepåkallar någon åtgärd.Näringsidkarens allmänna skyldigheterI propositionen föreslås att en särskild regel omnäringsidkarens allmänna skyldigheter införs. Det skall sålundaåligga näringsidkaren att i sitt förhållande till konsumenteniaktta god kreditgivningssed och därvid ta till varakonsumentens intressen med tillbörlig omsorg. Bestämmelsen skallinte vara förenad med någon direkt sanktion, men skall ses somen markering av näringsidkarens ansvar.Utskottet kan konstatera att kreditavtal har stor betydelseför hushållens ekonomiska förhållanden, och det måste därförkrävas av kreditgivarna att de tar ett visst ansvar gentemotlåntagarna och tar till vara deras intressen med tillbörligomsorg. Även om flertalet kreditgivare uppfyllernämnda krav förekommer det också undantag. Enligt utskottetsmening finns det därför skäl att i den nya konsumentkreditlagenuttryckligen markera kreditgivarnas ansvar gentemotkonsumenterna. I begreppet god kreditgivningssed ligger -- såsomframhålls i propositionen -- att kreditgivaren såväl inför ettkreditavtal som avtalet gäller skall handlaomdömesgillt och ansvarsfullt mot konsumenten. Utgångspunktenför kreditgivarens agerande måste vara att kreditavtal ärkänsligare från konsumentsynpunkt än de flesta andra avtaleftersom kreditavtal i stor utsträckning påverkar konsumentensekonomiska förhållanden. Syftet med bestämmelsen är enligtpropositionen inte bara att betona kreditgivarens ansvar utanäven att utgöra en grundval för lagens mer konkreta regler ochen utfyllande norm för tolkning. Exempelvis kan en bestämmelsemed föreslagen innebörd ha betydelse i sådana sammanhang sominte närmare föreslås reglerade i lagen. Utskottet återkommerhärtill under rubrikerna Kreditprövning och Marknadsföring.Utskottet tillstyrker med det anförda att den föreslagnabestämmelsen om näringsidkarens skyldigheter införs i lagen.KreditprövningI den till grund för propositionen liggande promemorianföreslogs regler om kreditprövning, som i huvudsak innebar attinnan en kredit beviljas skulle kreditgivaren normalt varaskyldig att särskilt pröva om konsumenten har ekonomiskaförutsättningar att klara åtagandet. Kreditprövning skulle dockinte krävas vid vanliga fakturakrediter eller när krediten varhögst 2000kr. Vid bristfällig kreditprövning skullefordringen kunna jämkas efter vad som är skäligt.Promemorians förslag om kreditprövning följdes upp ilagrådsremissen, varvid dock tillämpningsområdet begränsadesavsevärt. Sålunda föreslogs att kreditprövningen endast skulleomfatta krediter överstigande 10000kr. Vidare föreslogs attvid underlåtenhet att göra kreditprövning eller vid bristfälligsådan skulle fordringen kunna jämkas efter vad som var skäligtunder förutsättning att det stod klart att en tillfredsställandekreditprövning borde ha föranlett kreditgivaren att inte beviljakrediten.Lagrådet godtog förslaget såvitt gällde föreskriften om attkreditprövning skulle ske, men riktade allvarlig kritik mot denföreslagna jämkningsbestämmelsen. En sådan jämkningsregel kundeenligt lagrådet befaras vålla avsevärda tillämpningsproblem, ochlagrådet fann att övervägande skäl talade mot att en bestämmelseav detta innehåll upptas i lagen.Föredragande statsrådet instämmer i lagrådets kritik mot denföreslagna jämkningsbestämmelsen och anser att en sådanbestämmelse inte bör komma i fråga. Vidare konstaterar hon attförslaget om lagstiftning angående kreditprövning motiverades --såväl i promemorian som i lagrådsremissen -- med behovet avregler för att motverka en fortsatt s.k. överskuldsättning.Enligt statsrådets mening finns det dock ingetbehov av några särskilda lagstiftningsåtgärder för att motverkaöverskuldsättning. Däremot står det helt klart att enkreditprövning normalt ändock bör göras innan en kreditbeviljas. Att en sådan prövning kommer till stånd liggeremellertid i kreditgivarnas eget intresse inte minst för attundvika framtida kreditförluster. Enligt statsrådets meningvisar också utvecklingen på kreditmarknaden att kreditgivarna själva har reagerat mot den tidigarealltför bristfälliga kreditprövningen. De omfattandekreditförluster som drabbat kreditgivarsidan på grund av enalltför lättsinnig kreditprövning har medfört en självsaneringpå marknaden. Med hänsyn härtill och till att en särskild regelom kreditprövning i enlighet med lagrådsremissen skulle geupphov till praktiska tillämpningssvårigheter finner statsrådetatt en sådan regel inte bör införas. Avslutningsvis framhållerhon att det i de flesta fall måste anses strida mot godkreditgivningssed att avstå från varje form av kreditprövning,och att det får ankomma på tillsynsmyndigheterna att övervakaatt god kreditgivningssed iakttas även i detta avseende.Frågan om införande av en obligatorisk kreditprövning tas uppi två motioner. I motion L13 av och (s) framhålls att det fortfarande finns behov avatt motverka överskuldsättning. För att stärka konsumentskyddetbör därför den i lagrådsremissen föreslagna lagstiftningen omkreditprövning införas, dock med den ändringen att ett annatsanktionssystem övervägs i stället för den föreslagnajämkningsbestämmelsen. I motionen begärs i denna del etttillkännagivande i enlighet med det anförda. I motion L14 avElisabeth och () framhålls att det inteär till fyllest att hänvisa till kreditgivarens eget intresse aven lämplig kreditprövning. Enligt motionärerna är det uppenbartatt kreditprövning inte sker i erforderlig omfattning vilket fårtill följd att många människors ekonomi raseras. Mot dennabakgrund anser motionärerna att lagrådsremissens förslag omobligatorisk kreditprövning bör införas och även den däriföreslagna jämkningsbestämmelsen.Enligt utskottets mening är det angeläget att enkreditprövning normalt kommer till stånd innan en kreditbeviljas. Att så också sker torde -- såsom framhålls ipropositionen -- ligga i kreditgivarens eget intresse för attundvika framtida kreditförluster. Vidare får kreditgivaren genomden ovan redovisade regeln om näringsidkarens allmännaskyldigheter ett uttalat ansvar gentemot konsumenterna. Såsomanförs i propositionen måste kreditgivaren agera medutgångspunkt från att kreditavtal ofta har stor betydelse förkundens ekonomiska förhållanden och därför är känsligare frånkonsumentsynpunkt än de flesta andra avtal. Det är särskiltdetta som är avsett att hållas fram när det i paragrafen sägsatt kreditgivaren är skyldig att ta till vara konsumentensintressen med tillbörlig omsorg.I kreditgivarens ansvar ligger bl.a. att försöka medverka tillatt privatpersoner inte skuldsätter sig på ett sätt som äralltför långtgående i betraktande av deras inkomster och övrigaekonomiska förhållanden. Det innebär att kreditgivaren, omkrediten inte är ringa, normalt måste göra en seriöskreditprövning innan kredit lämnas. Rör det sig om en kredit somkan antas ha betydelse för kundens ekonomi, får det anses stridamot god kreditgivningssed att avstå från kreditprövning, om intekreditgivaren har särskild anledning att utgå från attkonsumenten har utrymme i sin ekonomi för det nya åtagandet.Det anförda leder utskottet till slutsatsen att den föreslagnabestämmelsen om näringsidkarens allmänna skyldigheter utgör etttillräckligt incitament för att erforderliga kreditprövningarskall komma till stånd. Någonsärskild regel med krav på kreditprövning bör således nu inteinföras. Utskottet vill dock understryka tillsynsmyndigheternasansvar att övervaka att god kreditgivningssed iakttas i dettaavseende.Med det anförda avstyrker utskottet bifall till motionernaL13 i nu behandlad del och L14.MarknadsföringI den till grund för propositionen liggandedepartementspromemorian (Ds 1990:84) Ny konsumentkreditlagföreslogs ett sanktionerat förbud mot tillhandahållande avansökningsformulär för kredit i vissa sammanhang. Undantag frånförbudet föreslogs gälla för det fall att konsumentenefterfrågade krediten eller tillhandahållandet skedde i lokalersom disponeras av kreditgivaren eller den som förmedlarkrediten. Förslaget motiverades främst med behovet av regler föratt motverka överskuldsättningen.Som redan tidigare nämnts anser föredragande statsrådet attdet enligt hennes mening -- i vart fall -- intebehövs några särskilda lagstiftningsåtgärder för att motverkaöverskuldsättning. I propositionen anförs vidare att detföreslagna förbudet mot tillhandahållande av ansökningsformulärskulle medföra betydande konkurrensnackdelar för exempelvispostorderföretag, som har sin huvudsakliga kundkontakt medelstpostbefordran. Nackdelar i konkurrenshänseende kan också tänkasuppkomma för svenska kreditgivare i förhållande till utländskakreditgivare. Ytterligare nackdelar med förslaget är enligtpropositionen de svårlösta tillämpningsproblem som skulleuppkomma. Slutsatsen i propositionen blir att det inte börinföras något förbud mot att i vissa sammanhang tillhandahållaansökningsformulär för kredit.I motion L13 av och ()anförs att det fortfarande finns behov av att motverkaöverskuldsättning eftersom det alltjämt utbjuds krediter på ettalltför lättvindigt sätt. Mot denna bakgrund anser motionärernaatt ett förbud mot att i vissa sammanhang tillhandahållaansökningsformulär för kredit bör övervägas ytterligare, och debegär i denna del ett tillkännagivande härom.Utskottet delar den i propositionen framförda uppfattningenatt något direkt förbud mot tillhandahållande avansökningsformulär nu inte bör införas. Utskottet vill dockframhålla att frånvaron av ett direkt förbud inte innebär attdet blir fritt fram för oseriös marknadsföring. Såsom ovanredovisats föreslås att en särskild regel om näringsidkarensallmänna skyldigheter införs. Näringsidkaren skall vara skyldigatt iaktta "god kreditgivningssed" i sitt förhållande tillkonsumenten. Häri ligger, som ovan berörts, att kreditgivarenbåde inför ett kreditavtal och medan avtalet gäller skall handlaomdömesgillt och ansvarsfullt mot konsumenten. Genom kravet pågod kreditgivningssed ställs således vissa anspråk också påkreditgivarens marknadsföring. Bestämmelsen bör ses som ensärskild markering av kravet på god sed vid marknadsföring avkrediter vid sidan av det mer generella ansvar som åläggsnäringsidkaren genom regeln om otillbörlig marknadsföring i 2 §marknadsföringslagen. Såsom anförs i propositionen får kravet pågod kreditgivningssed i detta sammanhang anses innefatta attnäringsidkaren är skyldig att iaktta viss återhållsamhet ochmåttfullhet i sin marknadsföring. En kredit får exempelvis inteframställas på ett sätt som är ägnat att missleda konsumenten ifråga om de ekonomiska konsekvenserna av krediten. Även sådanmarknadsföring som framställer krediten som en helt bekymmersfrilösning på kundens eventuella ekonomiska problem får ansesstrida mot god sed. Detsamma gäller sådan marknadsföring somlockar kunden att fatta ett oöverlagt beslut om att binda sigför krediten. Enligt utskottets mening bör ett grundläggandesynsätt vid kreditgivning vara att initiativet till att sökakredit skall ligga hos konsumenten.Utskottet vill vidare understryka att marknadsföring av krediteri princip bör vara neutral, eller med andra ord bör detöverlåtas åt konsumenten att själv att avgöra i vad mån kreditenär förmånlig för honom. Det sagda innebär dock inget hinder motatt fördelarna med en kredit jämfört med andra krediterframhålls på ett sakligt sätt.Utskottet vill också erinra om att marknadsföring som står istrid med god kreditgivningssed ofta torde innefattaotillbörlig marknadsföring enligt 2 § marknadsföringslagen, ochsåledes blir regelsystemet i den lagen tillämpligt. Det innebäratt på talan av konsumentombudsmannen kanförbjuda näringsidkaren vid vite att fortsätta medmarknadsföringen i fråga (2 och 5 §§ marknadsföringslagen).Mot bakgrund av det anförda finner utskottet att motion L13 inu behandlad del inte bör föranleda någon ytterligareåtgärd.KontantinsatsI propositionen föreslås att gällande regler om kontantinsatsskall bibehållas. Detta innebär att säljaren vid kreditköp skallta ut en kontantinsats av köparen i enlighet med godkreditgivningssed. Kontantinsatsen skall motsvara minst 20procent av varans kontantpris, om inte särskilda förhållandenföranleder annat.I motion L12 av och () anförsatt ett viktigt syfte med den nya konsumentkreditlagen är attåstadkomma överensstämmelse med gällande regler inom EG. När detgäller den i propositionen föreslagna regeln om kontantinsatskonstaterar dock motionärerna att någon sådan överensstämmelseinte åstadkommes eftersom EG-direktivet inte innhåller någonmotsvarande regel. Motionärerna pekar också påatt bestämmelsen inte skall gälla för kontokortskrediter och attden således utgör ett konkurrenshinder i dubbla hänseenden.Mot denna bakgrund begär motionärerna i yrkande 1 att riksdagenbeslutar att slopa kravet på kontantinsats.Utskottet konstaterar att kravet på kontantinsats har gälltalltsedan den nuvarande konsumentkreditlagen infördes. Iförarbetena till den lagen (se prop. 1976/77:123) angavs attsyftet med kontantinsats vid kreditköp framför allt var attmotverka oöverlagda och oönskade kreditköp. Ett ytterligare skälangavs vara att när kreditbeloppet begränsas kan också helakreditförhållandet i regel avslutas och tilllägre kostnad för konsumenten. Härigenom skulle konsumenten istörre utsträckning kunna bibehålla sin framtida valfrihet påmarknaden. Vidare framhölls att en inte alltför ringakontantinsats också bidrar till att varans värde vid varje tidbättre svarar mot den återstående skulden enligt kreditavtalet.Enligt utskottets mening äger dessa skäl för kontantinsatsalltjämt giltighet. Utskottet kan vidare inte finna att ettbibehållande av kravet på kontantinsats skulle vara oförenligtmed en EG-anpassning. Direktivet innehåller visserligen ingaregler om kontantinsats men såsom inledningsvis nämnts ärdirektivet ett s.k. minimidirektiv.