bet · GF01KU30 · 1992-05-07 00:00:00 — Du skriver i din promemoria att den politiskadebatt som sedan följde ledde till osäkerhet hos posten omdeltagande i nyemissionen. Du har sagt att har getten annan version och att det alltså inte förhöll sig på det sättsom du först trodde.Jag tolkade vad sade till oss då, att posten hadefått ett besked att de villkor som posten hade ställt för ettdeltagande inte skulle uppfyllas och att det var därför man drogsig ur.Jag vill då först fråga om det är riktigt att posten hade fåttnej till sina villkor. Vidare: Tycker du inte så här i efterhandatt det ändå hade varit väldigt bra om man hade fått in posten iNordbanken och därmed kanske fått tillbaka den gamlafolkbankskaraktär som Nordbanken hade.Allan : Som jag sade tidigare tycker jag att dethade varit bra för den sakliga prövningen av villkoren för ennyemission att den hade skett på ett affärsmässigt sätt. Det varmin inställning då, och jag har inte haft anledning att ändramig på den punkten. Jag har emellertid inte velat göra det prestigefråga att man måste gå den vägen. När det visade sigatt det i riksdag fanns en opinion för att regeringenskulle gå direkt till och klara finansieringen viastatsbudgeten, hade jag inga blockeringar på den punkten. Dethar jag också visat genom min hantering av ärendet.I fråga om villkoren kom vi aldrig fram till en slutligdiskussion med posten. Det är möjligt att på samma sätt som jaghar övertolkat uttalande i samband med denpolitiska debatten, så kan han ha tolkat vår förhandlingsviljalitet snävt. Det är naturligt att man i affärsförhandlingar"håller på sig" till slutet, men vi kom alltså aldrig fram tillnågon slutförhandling.Björn von der Esch: Jag skulle vilja knyta an till KurtOve sista fråga, huruvida du med facit i hand anseratt det är någonting som du skulle vilja ha gjort eller ogjort.Om jag förstod ditt svar rätt beklagade du att det aldriggjordes någon värdering, som skulle ha kunnat vara till ledningför tilltänkta finansiärer. gjordes ingen värdering, ochnågra "tilltänkta finansiärer" fanns det inte heller. Anta attvärderingen hade kommit till stånd! Hade vi då haft enannan lösning än den som vi nu fick?Allan : Man bör uttala sig bara om sådant som manär säker på. Detta är en hypotetisk fråga, och jag kan intesvara på den. Jag kan inte heller finna att den ärkonstitutionell.Björn von der Esch: Nej, men detta var ju postens motiv.Vi fick vid utfrågningen veta att någon prövning inte hadehunnits med, men man hade tydligen kontaktat något utländsktinstitut. Min fråga gäller alltså att det helt enkelt inte fannsförutsättningar bland de tillfrågade som hade kunnat påverkas omen värdering hade kommit till stånd eller inte.Allan : Jag förstod inte frågan -- vill du ta omden.Björn von der Esch: Den värdering som du efterlyste komalltså inte till stånd. Om den hade kommit till stånd, hade detändå inte funnits några alternativ. Eller fanns det sådanaalternativ?Allan : Vad avser du med "alternativ"?Björn von der Esch: Till den lösning som blev och som varavhängig av att det inte fanns någon värdering.Allan : En värdering kunde man ju lätt göra, mensedan handlade det om att komma överens om vilka villkor somuppfyllde både postens krav och ägarnas krav. Detta var enförhandlingsfråga, och till några sådana förhandlingar kom viinte. Därför kan jag inte heller bringa något ljus i den frågan.Thage G : Jag har en fråga till ommotiven för regeringens agerande och bedömningar. Anta attregeringen inte hade gått in och agerat utani stället hade velat avvakta valresultatet ochriksdagens samlande . Vilka hade enligt i så fall kunnat bli för ekonomi, förnäringslivet och för övriga banker? Och vilken skulleutlandsbankernas reaktion sannolikt blivit, om inte ägarna av största banker hade tagit sitt ägaransvar?Jag förmodar att denna kalla frågeställning måste ha funnitsmed i regeringens bedömningar under det här agerandet.Allan : Svaret på den frågan kanske bäst kan ges avfinansinspektören, som kommer till utskottet . Jaghade tillfälle att lyssna tillledningarna för afffärsbankerna, ochfinansinspektören. De hade mycket samstämmiga uppfattningar omriskerna för banksystemet om det skulle uppstå en osäkerhetbeträffande stabiliteten dels när det gällde , dels när detgällde Nordbanken. Det skulle ha kunnat få effekter på mångasätt på marknaden, hos Nordbankens kunder och även hos utländskabanker när det gäller deras förtroende för svenskt näringslivoch svenskt bankväsende. Det tror jag att ochbankfolket kan ge en bättre skildring av. Jag lyssnade på derasuppfattningar, och jag fann att de var mycket samstämmiga. Detvar rimligt och riktigt att regeringen tog fasta på det och ienlighet därmed försökte handla på bästa sätt för att undvika derisker som kunde uppstå.Jag tror som sagt att finansinspektören kan ge en mycket merkvalificerad skildring av dessa risker.Ingvar : I det här fallet utövadesaktieägaransvaret av regeringen. Som aktieägare bör man ju haambitionen att följa aktiebolagslagens krav. finnskravet på regeringen att inte utan bemyndigandeikläda staten ekonomiska förpliktelser. Ser du någon konfliktytamellan dessa båda krav?Allan : Det bästa är ju om de företag man äger gårså bra, att man inte behöver skjuta till pengar utan i ställetkan få utdelning. Jag fick tidigare frågan om vad som hadekunnat vara annorlunda. Det skulle ha varit till stor fördel omden affär som kom till stånd mellan PKbanken och Nordbanken ickehade blivit av. Både SE-banken och PKbanken var intresserade avatt köpa den gamla Nordbanken. Hade SE-banken köpt Nordbanken istället för att PKbanken gjorde det, skulle vi kanske inte habehövt skjuta till detta kapital.När det finns sådana här problem måste man som ägare varaberedd att gripa in och säkerställa bankens verksamhet. Vi hadei den meningen förpliktelser som vilade på staten. Hade vimisskött detta, skulle förlusterna ha blivit långt större än vadsom nu blev fallet. Genom de uppgörelser som träffadesminimerade vi statens insatser i banksystemet.Ylva : Ordföranden tog upp, som han uttrycktedet, kalla frågeställningar. Jag har en annan "kall" fråga: Närnu posten, som ni uppfattade det, sade ja, måste man ifinansdepartementet ha varit på det klara med att posten skulleköpa aktier för 3 miljarder, fullfölja sina investeringar på 2miljarder och uppfylla sina pensionsåtaganden på nästan 8miljarder, och då måste ju förutsättningarna för att postenskulle leverera in ungefär 1 miljard till statsverket ha varitytterst minimala. Skulle ni ha varit villiga att avstå fråndenna miljard?Allan : Jag förstår inte riktigt frågan. Posten haratt placera pengar på bästa möjliga sätt; posten har enomfattande finansrörelse. Den diskussion vi förde grundades påatt denna placering var ett alternativ till andra placeringar.För den placeringen skulle man få affärsmässiga villkor. Det ärmitt svar på frågan.Ylva : Posten skulle alltså få affärsmässigavillkor!Allan : En uppgörelse mellan två parter på dettaområde innebär alltid affärsmässiga villkor. Vilka villkorenblir är ett resultat av förhandlingarna.Ylva : Men det var staten som skulle garanteradessa villkor?Allan : Staten är ju ansvarig både för postensverksamhet och för Nordbankens. I sista hand har staten här ettansvar. Det ansvaret har staten tagit genom denna direktanyemission. Detta lägger kanske en större börda på statsbudgetenän vad som annars hade behövt bli fallet.Thage G : Jag ber att på konstitutionsutskottetsvägnar få tacka . Jag tackar också åhörarna förderas intresse för utfrågningen.Konstitutionsutskottet1992-03-24kl. 13.00--13.57Bilaga B 6Offentlig utfrågning av generaldirektören nyemission i NordbankenThage G : Jag förklarar konstitutionsutskottetsoffentliga utfrågning i granskningsärendet ang. nyemission iNordbanken för öppnat.Vi hälsar välkommen finansinspektionens chef, generaldirektörAnders Sahlén.KU har enligt regeringsformen till uppgift att granskastatsrådens tjänsteutövning och regeringsärendenas handläggning.Detta granskningsärende gäller regeringens åtgärder i anslutningtill ett regeringsbeslut , bl.a. om en nyemission iNordbanken. Ärendet bereddes av den socialdemokratiskaregeringen, och det var den nya borgerliga regeringen som sedanfattade beslutet om en proposition till . Det beslutetfattades , och biföll i novemberregeringens förslag.Jag ger först generaldirektören ordet för en kort inledning omhan så önskar, och därefter får konstitutionsutskottetsledamöter tillfälle att ställa frågor.Än en gång : Välkommen hit tillkonstitutionsutskottet.Anders Sahlén: Jag har fattat min roll här så, attjag skulle redogöra för bakgrunden och uppspelet till det somsedan kom att hända runt Nordbanken.Jag vill först erinra om finansbolagskrisens utveckling. Denbörjade vid en mycket bestämd tidpunkt -- den 25 september 1990på eftermiddagen. Det är viktigt att ha klart för sig denprecision med vilken man kan fastställa tidpunkten, eftersom detger en insikt i hur kriser i ett finansiellt system kan verkaoch hur snabbt de kan utlösas.Den dagen ringde en bank till bankinspektionen och förklaradeatt man inte längre kunde finansiera finansbolaget , dvs.man kunde inte sälja de marknadsbevis som finansierade bolaget.Anledningen var att Nyckeln hade gett ut en presskommuniké, variman meddelade att man kraftigt hade nedreviderat sin beräknadeårsvinst -- till bara på enbalansomslutning på omkring 17 miljarder.Marknaden frågade sig då: om man inte presterar mer på ensådan balansräkning, vad är det då som säger att man inte isjälva verket gör en stor förlust och befinner sig i enekonomisk kris. Därmed var förtroendet från marknaden borta.Det här spred sig till ett stort antalfinansbolag, och inget av dessa kunde längre sälja sinamarknadsbevis. Det var, förutom Nyckeln, ,Independent, Finansor och många fler som inte hadeinstitutionella ägare som banker och försäkringsbolag.50 miljarder kronor i sammanlagd balansomslutning hadeplötsligt blivit en defaultsituation, dvs.betalningsinställelser och en latent konkurs -- detta i enmarknad där de sammanlagda konkurserna under efterkrigstidenkanske hade uppgått till en eller annan miljon kronor.Vi sade till varandra i bankinspektionen att det var någontingexceptionellt som hade inträffat och att vi stod inför enfinansiell kris som kan få svåra återverkningar på hela detfinansiella systemet, inklusive banksystemet. Dessutom innehadesminst 10 miljarder av de marknadsbevis som var föremål fördefault av allmänheten och mindre företag.Det var alltså väldigt mycket som stod på spel, och det varhelt överraskande, i varje fall för den breda allmänheten. Enpaniksituation kunde inte uteslutas.Bankinspektionen sade sig då att en sådan här situation kräverett nytt sätt att agera. Det hade tidigare i modern tidegentligen inte krävts några aktiva insatser för attrekonstruera eller förhindra utslagningar i stor skala avfinansiella företag. Vi var alltså oprövade vad gäller sådanainsatser.En roll som då kom att tilldelas oss spontant i marknaden varatt vi skulle fungera som värd eller som ordförande idiskussioner mellan ägare och finansiärer, dvs. Tankenbakom dessa förhandlingar var helt enkelt att bankerna skullegarantera finansieringen under en avvecklingsfas, där mansuccessivt och i ordnade former skulle lägga ned finansbolagenmot att ägarna åtog sig att täcka upp vissa förluster och att såatt säga garantera balansräkningen.Detta arbete fann snabbt sina former, och jag kan nu iefterhand konstatera att det var precis så här man hade ageratpå från bankinspektionens ochförsäkringsinspektionens sida. Rollen blev så att säga given avsig själv.Samtidigt som de här aktiviteterna pågick hösten 1990omvandlades bankinspektionen radikalt i fråga om sättet attarbeta, vilken typ av uppgifter vi samlade in och beträffandeagerandet över huvud taget.Vad är en finansiell kris? En finansiell kris är enligt minmening icke en situation där stora förluster uppkommer i ettfinansiellt system -- det är inte ett tillräckligt kriterium --utan en finansiell kris är en situation där de finansiellaaktörerna inte kan avveckla de engagemang de skulle viljaavveckla. De sitter fast i sina balansräkningar, eftersomlåntagare inte kan betala tillbaka och ingen annan är villig attgå in och ge några lån. Då sitter man i ett skruvstäd i ensituation som dessutom kan vara sammankopplad med enlågkonjunktur. Man märker att klienternas ekonomi blir sämre ochsämre -- de närmar sig kanske en konkurs, och finansinstitutetsfortsatta existens hotas i motsvarande mån.Det är en finansiell kris, och en sådan har rått i Sverigesedan slutet av 1990.Det är uppenbart att det här sätter sina spår i hanteringen avfinansiella frågor inte bara i finansinspektionen utan också iRiksbanken och i finansdepartementet.Nordbankens situation aktualiserades . Detstod klart att banken drabbades hårt av de förluster som vi nusåg. Det hade framför allt att göra med fastighetsbranschen menockså med en hel del andra engagemang som man hade dragit på sig-- inte minst i samband med förvärvet av , dvs.den gamla Sundsvallsbanken.Både inspektionen och revisorerna gjorde undersökningar iNordbanken . Resultatet blev nedslående; bankenstillstånd var dåligt, och förlustsituationen var alarmerande.Till yttermera visso var förlustsituationen i hög grad attsammankoppla med dålig ledning, organisation och administrationi banken. För en tillsynsmyndighet är det viktigt att kunnakonstatera om stora förluster beror på felaktig hantering --stora förluster i sig är inte ett tillräckligt skäl för kritik,eftersom förluster kan uppkomma på grund av lågkonjunktur ellerav andra liknande skäl.Men i det här fallet kunde vi konstatera att det var ettbestämt samband, och detta resulterade i att Nordbanken ficks.k. allvarlig kritik från bankinspektionen alldeles före jul1990. I samband med den allvarliga kritiken träffade jagledningen för banken och förklarade att ledningen borde ta sinställning under övervägande mot bakgrund av det som hadeinträffat. Ledningen avgick omedelbart.När jag hade haft det samtalet med bankens ledning, ringde jagfinansminister och berättade om det samtal jaghade haft och resultatet av det. Han tackade för upplysningarna,och vi hade ingen längre diskussion i frågan.Dagen därefter meddelade han att han vid kontakter medstyrelsen för Nordbanken hade fått veta att styrelseledamöternabestämt att ställa sina platser till förfogande. Jag tackade förden upplysningen. Det var alltså staten som ägare som hadeagerat.I samband med dessa diskussioner gick vi också igenomNordbankens kapitalbehov. Det var alldeles uppbart att bankenefter de förluster som vi nu kunnat konstatera var i behov avett kapitaltillskott för att klara sin kapitaltäckning.Omfattningen av det kapitalbehovet skulle vi successivt beräknaoch ta upp frågan med finansdepartementet.Under våren 1991 stod det klart att gick alltsämre. var ett bolag som ägdes av och avhuvudägarna till . Bolaget hade gjort stora förluster. Detvisste man, men våra undersökningar visade att kreditportföljenvar utomordentligt svag, och vid en fallande konjunktur påfastighetsmarknaden kunde det värsta befaras. Vi talade medbankerna om situationen, och det bestämdes i samråd medGamlestadens ledning att man skulle tillsätta enrevisorsgrupp, som skulle gå igenom ställning.Gruppen tillsattes i början av juni.När vi kom tillbaka från semestrarnasades det att även om undersökningen inte var riktigt klar, hadeden ändå blottat en avgrund i balansräkning och attdet mesta talade för att kapitalet var förbrukat. Mot bakgrundenav ägarnas garanti enligt avtalet att svara för Gamlestadenssoliditet var alltså situationen allvarlig också för Nobel.De förhandlingar som inleddes har skildrats av AllanLarsson i den promemoria som han ingivit till utskottet, och jagkan vidimera vad som sägs i denna, så långt jag känner tillhändelseförloppet.Anledningen till att finansinspektionen kom att agera var flera.Den första var att man kunde konstatera att om Gamlestadenskulle dras i konkurs, skulle drabbas. Alldeles oavsettvad garantiklausulen skulle vara värd juridiskt, var nämligenkapitalet i förbrukat och därmed den tillgång på 1,7miljarder, som hade, värdelös. Soliditeten i varalltså direkt underminerad. Om en konkurs utvecklades i helakoncernen skulle det åsamka bankerna mycket betydande förluster-- mycket större än vad man kunde räkna med under mer ordnadeförhållanden.Den andra anledningen var att hade en betydandeinternationell finansiering, vilket i denna situation skulleförorsaka utländska banker förluster.Den tredje anledningen var att det internationella anseendetför svensk industri och svenska banker skulle skadas av enkonkurs av den storleksordning man kunde förutse, dvs. att heladet svenska banksystemet och indirekt staten var involverade ien kris, som om den inte reddes upp skulle förorsaka storaindustriella konkurser och internationella förluster.Detta var sammantaget en situation där stabiliteten i ochförtroendet för det svenska finansväsendet stod på spel.De diskussioner som sedan fördes har skildrats av AllanLarsson. Jag kan bara tillägga att den förhandlingsuppläggningsom till slut kom till stånd enkelt kan sammanfattas så, att detgällde att komma överens om priset för att bankerna skulle taöver från . Det var i ett nötskal vadförhandlingarna gällde. Med hängande vid sig skulleNobelkoncernen aldrig kunna utvecklas på ett förtroendefulltsätt.Nordbankens kapitalbehov kom i den här situationen att bliprekärt, och vi gjorde med de här diskussionernaberäkningar av hur stort kapitalbehovet var. Vi kunde medutgångspunkt i olika antaganden om den totala utvecklingen avbankens förluster räkna fram ett kapitalbehov av den omfattningsom sedan blev föremål för behandling, dvs. 5,2miljarder kronor, och som krävdes för att banken skulle få enskälig soliditet.Jag vill avsluta med att ta upp två frågor som specifikt nämnsi anmälningarna till utskottet.Anders frågar i sin anmälan om finansinspektionen harpåverkats av det faktum att staten till övervägande del ägerNordbanken. Jag måste givetvis kategoriskt avvisa den tanken.Jag vill också framhålla att vi i åtskilliga sammanhang underdrygt ett och halvt år har demonstrerat våra bemödanden attklara finansinstitut som råkat i svårigheter, varav inget utomNordbanken är i statens ägo.Jag vill i sammanhanget också framhålla att ägaransvaret förNordbanken under valrörelsen aldrig ifrågasattes av någotpolitiskt parti. Den här frågan blev ju akut i slutet av augustioch under valåret. Jag upplevde mycketpåtagligt och starkt att inget parti ifrågasatte statensägaransvar. Det var naturligtvis för mig välgörande och mycketviktigt. Jag hade konsultationer med flera partiledare, varvidjag informerade om sakförhållandena och om denna frågasbetydelse. Det framkom därvid att det inte rådde någonmotsättning beträffande statens ägaransvar.Den andra sak som jag vill ta upp är frågahuruvida finansinspektionens aktörsroll i sådana härförhandlingar blandats samman med inspektionens roll somkontrollant och övervakande myndighet. Jag vill avvisa tankenatt det över huvud taget finns en sådan motsättning. Man måstebeakta att en tillsynsmyndighets agerande starkt påverkas av deyttre omständigheter som råder. Förhållandena under enfinansiell kris är exceptionella. All internationell och för dendelen även historisk erfarenhet pekar på att de kräver speciellainsatser. Den definition jag gav av en finansiell kris, dvs. attaktören inte kan bli av med de engagemang man skulle vilja bliav med, innebär att tillsynsmyndighetens roll som"revisionsbyrå" naturligtvis blir otillräcklig. Jag kan intesäga att detta är något som ni måste göra någonting åt. Svaretblir otvetydigt: Vi vet det, men vi kan inte. Därför måste vimed beaktande av vårt ansvar för det finansiella systemetsstabilitet bidra till att man hittar lösningar på de problem somuppkommer.I alla andra jämförbara länder agerar myndigheterna på detsätt som vi har gjort -- ibland betydligt mer polisiärt i formav direkta övertaganden av finansinstitut, som man sedan drivervidare i egen regi, ibland under avvecklingsfaser, ibland genomatt man ordnar försäljningar. Men detta agerande över huvudtaget inrymmer inte någon motsättning.Jag vill också framhålla att även under normala förhållandenpräglas tillsynsmyndighetens arbete av en ständig ström avförfrågningar och begäran om tillstånd att få vidta olikaåtgärder. har då att avgöra om detta medhänsyn till lagstiftningen är möjligt eller icke, ochmyndigheten ger ibland anvisningar för hur saker och ting skallgå till. Skulle myndigheten i en sådan situation ge ettfelaktigt besked, är naturligtvis myndighetens anseende i fara.Det är mycket viktigt att poängtera att vad som här har skettegentligen inte är anmärkningsvärt i annan mån än att de beloppsom stod på spel var mycket större än under normalaförhållanden. Agerandet som sådant är emellertid inte särskiltanmärkningsvärt eller avvikande.Thage G : Tack, herr generaldirektör förinledningen. Jag lämnar nu ordet fritt för ledamöterna attställa frågor.Kurt : Det framgår av det material som vi harfått på utskottets bord att du har spelat en betydande och aktivroll i det här arbetet. Anser du att den roll som du har spelathela tiden enligt regelverket har legat inom ramen förfinansinspektionens arbetsuppgifter?Anders Sahlén: Otvetydigt ja! Som jag alldeles sadeanser jag det. Det framgår av det material som utskottets kanslisammanställt att själva målet för finansinspektionens verksamhetegentligen inte kan hämtas ur en specifik lagstiftning utanmåste bygga på ett slags sammanvägning av många olika lagar,inte minst banklagstiftningen. Av kansliets sammanfattningframgår att det gäller att verka för stabilitet och förupprätthållande av allmänhetens förtroende. Detta har ocksåvarit bakgrunden till och motivet för agerandet under helafinanskrisen, med början . Då sattesverkligen allmänhetens förtroende på spel -- en stor finanskrishotade att utvecklas. Som jag sade inledningsvis harmyndigheterna historiskt och internationellt alltid agerat påliknande sätt i sådana situationer. Det gäller att bidra tilllösningar -- inte bara att kräva dem.Kurt : kom ju till den 1juli 1991. Det framgår också av utskottets material att detpågår ett utredningsarbete inom finansinspektionen omregelverket på litet . Om jag förstått det rätt pågårdet även en organisatorisk översyn.Är det möjligen så att arbetet med en organisatorisk översyn ochmed en utredning angående regelverket på negativthar påverkat finansinspektionens möjligheter att arbeta?Anders Sahlén: Jag skall inte förneka att arbetsbördan harvarit minst sagt tung. Dessa två organisationer skallsammansmältas till en enhet och omorganiseras, som viskall hantera en finansiell kris. Det har satt tjänstemännen iorganisationen på hårda prov.Organisationsöversynen och utredningarna om sättet att arbetaär nu genomförda, men vi står nu inför en ny utredning, eftersomvi skall bli föremål för treårsbudgetering, som har ett delvisannat styrsystem som grund. Det arbetet har vi just inlett, ochdet skall vara avslutat till . Pressen påorganisationen kommer alltså att fortsätta, men åtminstone föregen del tycker jag att arbetsmetoderna och de krav vi ställsinför är mycket tydliga. Det gäller sedan att utveckla framförallt redovisnings- och styrsystem på området, dvs. att i kronorkvantifiera vårt mål: stabilitet i det finansiella systemet. Detär den kopplingen som är svår, och det är ett gammalt problemför myndigheter av den här typen. Men på något sätt skall viklara även det.Kurt : Har du något intryck av att man frånregeringens sida försökte utöva påtryckningar påPostens eller Fortias ledning om att gå med på ettkapitaltillskott till Nordbanken?Anders Sahlén: Jag deltog inte direkt i deförhandlingarna, men jag var informerad om hur det helautvecklades. Jag upplevde det inte som om det förekom någonpåtryckning över huvud taget. Jag vill särskilt framhålla attjag uppfattade det som om Posten var mycket angelägen om att fåge detta tillskott; man såg en utveckling till någonting störreav den affärsidé som sedan gammalt finns mellan Posten ochNordbanken.