bet · GG01LU2 · 1992-10-20 00:00:00 — Det innebär principiella förbud mot delssamarbete mellan företag som har till syfte att begränsakonkurrensen på den svenska marknaden eller som ger dettaresultat, dels missbruk från ett eller flera företags sida av endominerande ställning på den svenska marknaden. Från förbudetmot konkurrensbegränsande samarbete mellan företag skallundantag kunna medges i enskilda fall av Konkurrensverket.Enligt vad utskottet inhämtat kommer den aviserade propositionenatt innehålla en regel av innebörd att undantag från nyssnämndaförbud också skall gälla för grupper av avtal som uppfyllerförutsättningarna för enskilda undantag. avseende gruppundantag kommer attutfärdas av regeringen eller den myndighet som regeringenbestämmer.Vidare har inom antagits en rekommendation omfranchising som innebär bl.a. att medlemsregeringarna anmodasatt utarbeta och harmonisera lagstiftning på området.Rekommendationen innebär också att regeringarna, i avbidan pålagstiftning, bör verka för frivillig anslutning till etiskaregler för franchising som utfärdats av berördabranschorganisationer.I samband med utskottets studieresa till iseptember 1992 gavs utskottet tillfälle till information omfranchising i av företrädare för den australiensiskaregeringen. Av informationen framgick att berörda parter ochregeringen anser att lagstiftning om franchising inte ärpåkallad och att regeringen inte har för avsikt att ta initiativtill sådan lagstiftning. Utvecklingen av en frivillig regleringpå området i form av en särskild uppförandekod bör i ställetavvaktas av . Uppförandekoden innebär bl.a.att bankerna i åtagit sig att inte bevilja lån tillfranchisetagare, om franchisegivaren inte anslutit sig tilluppförandekoden. Koden innefattar även vissa administrativainslag. Sålunda skall ansvarig minister etablera ett råd föradministrering av uppförandekoden (). Rådet skall bestå av representanter förbl.a. franchisegivare, franchisetagare, rådgivare och minst enrepresentant för regeringen. Rådets uppgifter är bl.a. attbestämma uppförandekodens närmare innehåll samt att upprätta ettregister över personer som förbundit sig att ansluta sig tilldensamma och avregistrera personer som inte handlar i enlighetmed koden. Rådet skall vidare, där parterna i ettfranchiseförhållande inte själva kunnat lösa en konflikt mellansig eller komma överens om en medlare, utse en "Conciliator" meduppgift att söka en lösning på tvistefrågan. Ett inslag iuppförandekoden är vidare att vissa närmare angivna slag avfranchiserådgivare, t.ex. advokater och affärsmäklare, böransluta sig till etiska regler. Till dessa regler hör t.ex. attendast sådana franchisesystem där franchisegivarna samtyckt tillatt ansluta sig till uppförandekoden skall rekommenderas förpotentiella franchisetagare. Över huvud taget har man iAustralien en positiv syn på franchising. Några nackdelar avfranchising från konsumentskyddssynpunkt eller frånarbetsrättslig synpunkt har enligt vad som uppgavs inte kunnatförmärkas.Enligt utskottets mening torde det vara ett flertal faktorersom bidrar till den positiva utvecklingen av franchising. Enviktig, bidragande orsak är säkerligen den omständigheten attett franchiseförhållande allmänt sett innebär fördelar genom attfranchisetagaren kan utnyttja sin större samarbetspartners namn,erfarenhet och tekniska kunnande samt få del av fortlöpanderådgivning och annat bistånd av denne. Särskilt iinledningsskedet av en verksamhet måste dessa möjligheterframstå som mycket värdefulla, inte minst för en småföretagaremed i allmänhet begränsad erfarenhet, små resurser och snävaremarginaler för verksamheten.Som den ovan nämnda närmare utvecklat ärfranchising emellertid inte okontroversiell eller problemfri; enomständighet som utredningen särskilt pekat på ärfranchisetagarens bundenhet till franchisegivaren och dekonsekvenser detta kan ha för bl.a. franchisetagarens anställda.På franchiseområdet har, som framgått av redogörelsen ovan, enrelativt noggrant reglerad självsanerande verksamhet uppkommitmed inslag av bl.a. uppföranderegler och förekomsten av en etisknämnd med uppgift att verka för god affärssed på området. Någraolägenheter till följd av denna ordning synes inte haframkommit. Utskottet kan vidare konstatera att regeringen intefunnit anledning att framlägga förslag om lagstiftning omfranchising på grundval av betänkande.Enligt utskottets mening föreligger det inte nu skäl till enannan bedömning av behovet av lagstiftning på området.Utvecklingen bör emellertid följas uppmärksamt, och inte minstbör förhållandena utomlands studeras närmare. Genom studieresantill har utskottet sålunda redan erhållit värdefullinformation om franchising i ett land där företeelsen utvecklatsmycket. Som utgångspunkt måste enligt utskottets mening gällaatt frågan skall hanteras i på ett sätt som står iöverensstämmelse med den internationella utvecklingen. Skullemot denna bakgrund förhållandena påkalla lagstiftningsåtgärderfår regeringen på nytt överväga behovet av sådana åtgärder ocheventuellt förelägga förslag i ämnet.Med hänvisning till det anförda anser utskottet att någonlagstiftning om franchising i enlighet med önskemålen i motionL904 nu inte bör införas, och utskottet avstyrker bifall tillmotionen. beträffande översyn av svensk sakrättatt avslår motion 1991/92:L903,2. beträffande godtrosförvärvatt avslår motion 1991/92:L901,3. beträffande ansvar vid fakturaserviceatt avslår motion 1991/92:L902,4. beträffande konsumentfordringar i konkursatt avslår motion 1991/92:L905,5. beträffande franchisingatt avslår motion 1991/92:L904.Stockholm den 20 oktober 1992På lagutskottets vägnarMaj-Lis LööwI beslutet har deltagit: (), HolgerGustafsson (kds), Per Stenmarck (m), (), BengtHarding (), (), (), GunnarThollander (s), (nyd), (), StigRindborg (m), (), (), WidarAndersson (s) och ().Från , som inte företräds av någon ordinarieledamot i utskottet, har suppleanten () närvaritvid den slutliga behandlingen av ärendet.