bet · GF01TU22 · 1992-05-19 00:00:00 — Satsningar påbättre infrastruktur är viktiga delar av denna politik.Av propositionen framgår vidare att en av huvuduppgifternaför regeringen är att genomföra en miljöpolitik som ärförenlig med en varaktigt hållbar utveckling. Den av riksdagenantagna strategin för transportområdets miljöarbete skallfullföljas och vidareutvecklas. Trafikens miljöproblem är enligtpropositionen till största delen förknippade med utsläppförorsakade av själva förbränningen av bränslet. Åtgärderna bördärför koncentreras på bränslet och utsläppen.Regeringen anser att utsläppen av kväveoxider, kolväten,kolmonoxid, partiklar och andra cancerframkallande ämnen börminskas genom bl.a. fortsatt sänkta gränsvärden. Effektivitetenoch verkningsgraden i transportsystemet som helhet bör ökas. Defossila bränslena bör ersättas med miljövänligaalternativ.Det är enligt propositionen angeläget att skapa nya ocheffektiva förutsättningar för introduktion av fordon medradikalt sänkta avgasutsläpp. En omfattande modernisering av densvenska järnvägen sker , som man istorstadsområdena fortsätter uppbyggnaden av kollektivatransportsystem bl.a. med syftet att förbättra miljösituationen.Av kompletteringspropositionen (prop. 1991/92:150) framgåratt regeringen har för avsikt att ta initiativ till en översynav ekonomiska styrmedel inom transportsektorn. Enligt regeringenkan ekonomiska styrmedel påskynda teknisk utveckling imiljöanpassad riktning och medverka till en fördelning mellantrafikslagen som bättre överensstämmer med en samhällsekonomiskteffektiv resursanvändning. Det är vidare nödvändigt, framhållsdet i kompletteringspropositionen, att utveckla de ekonomiskastyrmedlen i harmoni med utvecklingen inom EG.Utskottet anser för sin del att det övergripandetrafikpolitiska målet att erbjuda medborgarna och näringslivet ilandets olika delar en tillfredsställande, säker och miljövänligtrafikförsörjning till lägsta möjliga samhällsekonomiskakostnader bör ligga fast. Detta mål fastställdes avriksdagen under stor politisk enighet.De motioner som utskottet behandlar i detta avsnittframhåller att trafikpolitiken i stor utsträckning måste taregionalpolitiska och miljöpolitiska hänsyn. Utskottet har försin del ingen annan uppfattning. Som framgår av den tidigareredovisningen är det även regeringens ambition atttrafikpolitiken skall ges en sådan inriktning. Satsningarna påinfrastruktur måste syfta till att hela landet skall leva ochstora ansträngningar måste göras för att minska trafikensmiljöpåverkan. Bl.a. måste satsningar göras på modernjärnvägstrafik för att därmed kunna föra över transporter tilldenna miljövänliga transportgren.Trafikverken skall redovisamiljörapporter. I årets miljörapport skall trafikverken förutomförslag till åtgärder och redovisning av kostnader lämna förslagtill hur verken skall kunna bidra till att de nationellamiljömålen kan nås.När det gäller möjligheterna att uppnå de miljöpolitiska ochregionalpolitiska målen vill utskottet erinra om betydelsen aven utvecklad investeringsplanering. Till denna fråga återkommerutskottet i avsnitt 5.Beträffande frågan om vägtrafikens och bilismens kostnadersom tas upp i motion T202 (s) vill utskottet hänvisa tillkostnadsansvarsutredningen, som kommer att redovisa sitt arbeteinom kort.Utskottet har vid ett flertal tillfällen uttalat attinvesteringarna i infrastruktur och underhållsinsatserna måsteöka. och regeringen har också fattat beslut ombetydande satsningar. beslöt sålunda attinrätta ett särskilt infrastrukturanslag för störreinvesteringar i vägar, järnvägar och kollektivtrafikanläggningarsom gagnar tillväxten och miljön (prop.1990/91:87, bet.TU24,rskr.286). Den totala planeringsramen för dessa projektfastställdes till . I detta sammanhangframhöll utskottet att vissa regioner inte direkt skulle få delav dessa medel och att det därför var angeläget att dessaregioner tillfördes en större del av ordinarie anslag. Deregioner som nämndes var inland, , ,norra och sydöstra . Regeringen har beträffandevägplaneringen utfärdat direktiv som tillgodoser detta beslut.Riksdagen anvisade ytterligare 1,5 miljarderkronor under anslaget Vissa produktivitetsfrämjande åtgärderinom område (prop. 1991/92:25bil.5, bet.TU5 och rskr. Dessa medel används främst förinvesteringar i vägar och järnvägar.I kompletteringspropositionen föreslås att anvisar2,för underhållsåtgärder på vägar ochjärnvägar och för reinvesteringar i främst mindre objekt pålänsvägar och vissa järnvägar. Vid fördelningen av medlen skallhänsyn tas till arbetslöshetssituationen och behovet och nyttanav åtgärderna samt till objektens betydelse för bl.a.näringslivets behov av transporter och för ökad tillväxt.Utskottet liksom regeringen anser att ytterligare insatserbehövs. Regeringen har sålunda aviserat att intäkter frånförsäljning av statliga företag skall användas för utbyggnad avinfrastrukturen. Även andra finansieringsmöjligheter övervägs.Utskottet är emellertid inte berett att förorda att regionalasamhällsstyrda infrastrukturorgan av det slag som beskrivs imotion T222 (v) bildas.Utskottet är inte heller, vilket begärs i motion T22 (v),berett att förorda att en utredning tillsätts som skall finnavägar för att minska behovet av person- och godstransporter. Idenna motion begärs också att skall uttala attunderlag för prövning enligt naturresurslagen, miljöskyddslagen,naturvårdslagen samt alltid skall tas framparallellt med övrigt underlag vid de statliga verkensinvesteringsplanering. Utskottet som förutsätter atttrafikverkens arbete med att ta fram underlagsmaterial bedrivseffektivt anser inte att ett sådant uttalande är erforderligt.Till investeringsplaneringen återkommer utskottet i avsnitt 5.Sammanfattningsvis anser utskottet, med hänvisning till detanförda, att motionerna inte påkallar någon åtgärd frånriksdagens sida. De avstyrks följaktligen.3 Investeringar i trafikens infrastrukturI budgetpropositionen framhålls att det är angeläget attvägverket och kan ta till vara möjligheterna tillförmånlig upphandling i redan av regeringen beslutade projektliksom möjligheterna att ge projekten en kostnadseffektivareutformning. En allmän strävan bör vara att projekten skall kunnagenomföras till en kostnad som i enskilda fall kan ligga20--under kalkylerad kostnad. De på detta sätt uppkomnabesparingarna bör av verken få disponeras för ökadeunderhållsinsatser. Regeringens förslag avser anslagen L1.Investeringar i trafikens infrastruktur och L2. Vissaproduktivitets- och sysselsättningsfrämjande åtgärder inomkommunikationsdepartementets område.Enligt motion T212 (s) är detta förslag ett försök avregeringen att med hjälp av budgetteknik ta sig runt riksdagensuttalade mening att anslagen för drift och underhåll borde öka.Motionärerna anser att anslaget L1 även fortsättningsvis börvara förbehållet investeringsåtgärder i enlighet med tidigareriksdagsbeslut.I motion T226 (c) framhålls att det är angeläget attomförhandlingar av planerade investeringar under anslaget L1sker skyndsamt och att ett antal underhållsprojekt däreftersnabbt utformas.I sitt betänkande 1990/91:TU24 underströk utskottet att det ärangeläget med en kraftig ökning av vägunderhållet. Omerforderliga underhållsinsatser inte genomförs försvårasframkomligheten på vägarna för näringslivet, kollektivtrafikenoch enskilda trafikanter, vilket leder till försämradetillväxtmöjligheter, lägre trafiksäkerhet och störremiljöproblem. Utskottet ansåg därför att regeringen i 1992 årsbudgetproposition borde föreslå en ökning av anslagen förvägunderhåll.Utskottet konstaterar att någon ökning av anslagen förvägunderhåll inte föreslås i årets budgetproposition. Däremotföreslår regeringen i kompletteringspropositionen att riksdagenanvisar för underhållsåtgärder på vägar ochjärnvägar.Utskottet anser att det finns ett stort behov avunderhållsåtgärder såväl på väg- som på järnvägsnätet. Utskottetmotsätter sig därför inte att besparingar under anslagen L1och L2 får användas av och tillunderhållsinsatser. Som framhålls i motion T226 (c) börunderhållsprojekten komma i gång snabbt. Regeringen bör ikommande budgetproposition redovisa hur stora underhållsinsatsersom har kunnat genomföras till följd av detta förslag.Vad utskottet nu anfört innebär att regeringens förslagtillstyrks medan motion T212 (s) avstyrks. Syftet med motionT226 (c) torde bli tillgodosett varför motionen inte påkallarnågon åtgärd från sida. Den avstyrks följaktligen idenna del.I budgetpropositionen framhålls att tidigare fattatbelut om att statliga myndigheters ställning inommervärdesskattesystemet skulle ändras fr.o.m. budgetåret1991/92. Det innebär för anslaget L1. Investeringar itrafikens infrastruktur att planeringsramen på 20 miljarderkronor skall nedjusteras till 19 miljarder kronor.Verksamhetsmässigt betyder denna tekniska justering enligtpropositionen ingen volymförändring.I motion T212 (s) framhålls att regeringens förslag om ennedjustering av planeringsramen är en felaktig tolkning avriksdagens beslut. Detta beslut innebar att planeringsramenskulle behålla sitt reala värde. I motionen yrkas därför attplaneringsramen på omräknas till 1992 årspenningvärde.Utskottet har tidigare uttalat att det är nödvändigt att ökautbyggnaden och underhållet av infrastrukturen. Beslut har ocksåfattats om kraftiga satsningar på infrastrukturen. Regeringenövervägar även nya insatser. Mot den bakgrunden lämnar utskottetutan erinran vad regeringen anfört om planeringsramen föranslaget L1. Investeringar i trafikens infrastruktur ochavstyrker därmed motion T212 (s) i denna del.I motion T212 (s) anförs vidare att regeringens satsning påinfrastrukturen är helt otillräcklig, inte minst mot bakgrund avbetydelsen av väl fungerande vägar och järnvägar som en del i entillväxtskapande politik. Det är enligt motionen angeläget attde infrastrukturprojekt som beslutats genomförs så snart sommöjligt. På så vis främjas tillväxten somarbetslösheten bekämpas. Regeringen bör därför uppmanas attpåskynda genomförandet och för redovisa vad somuppnås.Även i motion T214 (s) framhålls att det är viktigt attregeringen fullföljer de beslut som fattats med anledning avtillväxtpropositionen.Utskottet delar motionärernas uppfattning att det är viktigtatt de av anvisade medlen utnyttjas så snart sommöjligt så att nationellt angelägna infrastrukturprojekt kanpåbörjas. Så har också skett. Regeringen beslöt sålunda den 12mars att anvisa till väg- och järnvägsprojektinom den av fastställda planeringsramen på 20miljarder kronor. Därmed är denna planeringsram ianspråktagen.Som tidigare redovisats har regeringen ikompletteringspropositionen föreslagit att 2,2 miljarder kronoranvisas för underhållsinsatser på vägar och järnvägar. Dessainsatser skall kunna påbörjas snabbt och varasysselsättningsintensiva. Ytterligare insatser övervägs avregeringen.Med hänvisning till det anförda avstyrker utskottet de bådamotionerna i nu behandlad del.4 StorstadsfrågorI sitt av godkända betänkande 1990/91:TU24 förordadeutskottet att under vissa villkor skulletillföras de tre storstadsregionerna, från det nya anslagetInvesteringar i trafikens infrastruktur, för att möjliggöra ettfullföljande av de s.k. storstadsöverenskommelserna. Dessaöverenskommelser syftar till att genomföra åtgärder i detsamlade trafiksystemet för att åstadkomma bättre miljö, ökadtillänglighet och förbättrade förutsättningar för regionernasutveckling.Enligt motionerna T212 (s) och Jo612 (s) är det nödvändigt attintentionerna i storstadsöverenskommelserna fullföljs.Regeringen bör därför medverka till att, så snartöverenskommelser för resp. region i huvudsak är klar, dereserverade medlen utbetalas.I motion T221 (s) framhålls att resultatet avöverenskommelsen för , den s.k.Dennisuppgörelsen, innebär en kraftig utbyggnad och förbättringav kollektivtrafiken. Det handlar dels om kraftiga ny- ochreinvesteringar i spårsystemen, dels om förbättringar avbusslinjenätet i innerstaden. Vidare ingår i uppgörelsen enutbyggnad av den s.k. ringen och en yttre tvärled för attförbättra vägtrafiken. Finansieringen av kringfartsledernaförutsätts ske med vägavgifter. Regeringen bör enligt motionen,i enlighet med beslut, betala ut de särskiltavsatta medlen för kollektivtrafiksatsningar iStockholmsregionen.I motion T225 (s) anförs att en betydande ökning av destatliga anslagen till är nödvändig. Ettförsta krav är att andelen statliga medel höjs till ,vilket motsvarar regionens andel av befolkning och trafikarbete.I motionen understryks vidare behovet av att tidigareläggainfrastrukturprojekt i av arbetsmarknadsskäl.I motion T226 (c) framhålls att biltrafiken utgör ett av destörsta miljöproblemen i storstäderna. En förutsättning för attbiltrafiken skall kunna reduceras är att alternativaresemöjligheter byggs upp. Det är nödvändigt att det kollektivatrafikutbudet präglas av komfort, turtäthet, enkelhet ochsnabbhet. Modern teknik måste utvecklas. Det s.k.SkyCab-projektet nämns som ett exempel på modernatrafiklösningar. I motionen framhålls vidare att de föreslagnatrafiklösningarna enligt storstadsöverenskommelserna böromprövas ur både ett miljö- och tillgänglighetsperspektiv.Därvid bör särskilt undersökas alternativ såsom upprustad ochutvecklad järnvägstrafik, spårvägstrafik, upprustning avtunnelbanan, införande av spårtaxisystem, etanolbussar ochelbilar.I motion T203 (c) framhålls att kollektivtrafiken iStockholmsregionen måste genomgå en omfattande upprustning ochutbyggnad. Nya finansieringskällor, t.ex. områdesavgifter, måstetas fram för att finansiera utbyggnaden. Biltrafiken måstekraftigt reduceras i , vilket inte kan skeom inga positiva alternativ skapas eller styrmedel sätts in.Enligt motionen bör den, enligt , planeradeutbyggnaden av kollektivtrafiken ges förtur. Staten bör därförförklara sig beredd att omgående medverka i finansieringen avkollektivtrafikdelen av innebär att den järnvägstrafik somkommer att gå över den fasta förbindelsen över anslutstill det svenska järnvägsnätet vid genom en tunnel underMalmö. I motion T913 (s) framhålls att statsmakterna, motbakgrund av de stora fördelar som är förknippade med projektet,bör ta aktiv del i realiserandet av projektet och medinfrastrukturmedel bidra till detsamma.Utskottet framhöll i sitt av godkända betänkande1991/92:TU24 att ett fullföljande av de trestorstadsöverenskommelserna leder till att en angelägenutveckling främjas så att trafiken kan utvecklas ochmiljöproblemen bemästras. Utskottet ansåg att både en utvecklingav kollektivtrafiken och en utbyggnad av vägnätet är nödvändig.För att möjliggöra ett fullföljande av överenskommelsernaförordade utskottet att de tre storstadsregionerna skulletillföras sammanlagt , varav 3,5 miljarderkronor till , tillGöteborgsregionen och 700 milj.kr. Ettvillkor för att dessa medel skall utbetalas, anförde utskottet,bör vara att syftet med uppgörelserna kan uppnås i sinahuvuddrag.De som anvisade till de trestorstadsregionerna har, med vissa smärre undantag, ännu inteutbetalats. Detta beror på att en del större frågor som omfattasav överenskommelserna ännu inte är lösta. Det gäller bl.a.frågor om införandet av avgifter på väg- och gatutrafiken och ombyggandet av vissa leder.I pågår diskussioner mellan de politiskapartierna som syftar till att lösa kvarstående problem. IGöteborgsregionen pågår överläggningar mellan staten(Delegationen för infrastrukturinvesteringar) och berördaparter. I arbetar en av regeringen utseddförhandlare med att uppnå en överenskommelse om hur väg-,järnväg- och kollektivtrafiksystemen skall utformas och anpassastill den fasta förbindelsen över . Den statligaförhandlingsmannen överväger bl.a. möjligheten att genomföracitytunnelprojektet som tas upp i motion T913 (s).Utskottet vidhåller sin uppfattning att det är angeläget attde s.k. storstadsöverenskommelserna kan fullföljas, eftersommöjligheterna att åstadkomma en bättre miljö, ökadtillgänglighet och förbättrade förutsättningar för regionernasutveckling därmed avsevärt skulle förbättras. Utskottetförutsätter därför att regeringen aktivt verkar för attåterstående frågor snabbt kan lösas. Det av angivnavillkoret för utbetalning av de statliga medlen, nämligen attsyftet med uppgörelserna kan uppnås i sina huvuddrag, anserutskottet även fortsättningsvis bör gälla.Av det anförda följer att utskottet inte är berett attförorda att storstadsöverenskommelserna omprövas eller att destatliga medel som är avsedda för utbyggnad av kollektivtrafikenomedelbart skall utbetalas. Ett fullföljande avöverenskommelserna torde leda till en minskning av biltrafiken iinnerstäderna, vilket framhålls som nödvändigt i flera avmotionerna.Att uttala sig för att de statliga insatserna tillStockholmsregionen bör öka anser utskottet inte varaerforderligt. Som redovisats ovan är 3,5 miljarder kronoravsatta till inom ramen förstorstadsöverenskommelserna. Övriga statliga insatser fördelastill olika regioner i enlighet med det system förinvesteringsplanering som ställt sig bakom.Beträffande spårtaxi som tas upp i motion T226 (c) villutskottet hänvisa till sitt betänkande 1991/92:TU9 omtransportforskning. Där framhöll utskottet att det är väsentligtatt nya typer av trafiklösningar utvecklas och attspårbilssystem har flera fördelar ur miljösynpunkt. Utskottetförutsatte att en fortsatt utveckling av nya trafiksystem, typspårbilssystem, kan komma att prövas inom ramen för de insatsersom avsätts för teknikutveckling på transportområdet. Utskottetsom nu har samma uppfattning i frågan förutsätter att regeringenföljer utvecklingen.Utskottets ställningstagande innebär att samtliga nubehandlade motionsyrkanden avstyrks. Syftet med flera av demblir dock tillgodosett.I motion Jo612 (s) framhålls att regeringen böråterkomma till med förslag till lagstiftning sommöjliggör att avgifter kan tas ut för finansiering avförbifarter.Regeringen konstaterade i den s.k. tillväxtpropositionen(prop. 1990/91:87) att ett införande av avgifter på väg- ochgatutrafiken är en avgörande förutsättning för att genomföraöverenskommelsen i Stockholms- och Göteborgsregionerna. Avkompletteringspropositionen framgår att regeringen har föravsikt att förelägga förslag till lagstiftning i dennafråga. Något särskilt uttalande från är således inteerforderligt. Motionsyrkandet avstyrks följaktligen.I motion Jo612 (s) begärs vidare att uppmanarregeringen att ändra vägtrafikkungörelsen så att det blirmöjligt att föreskriva att endast sådana tunga dieseldrivnafordon som infriar särskilt hårda avgaskrav skall tillåtas atttrafikera miljökänsliga delar av stadskärnorna.Den av motionärerna önskade förändringen avvägtrafikkungörelsen är genomförd. Fr.o.m. den 1 juli1992 får kommunerna sålunda möjlighet att förbjuda trafik medtunga dieseldrivna fordon som inte uppfyller vissa miljökrav.Motionen påkallar därför ingen åtgärd från sida ochavstyrks följaktligen av utskottet.5 InvesteringsplaneringUtskottet framhöll i sitt av godkända betänkande1990/91:TU24 att det politiska inflytandet överplaneringsprocessen borde stärkas. Regeringen borde underställariksdagen övergripande riktlinjer för hur infrastrukturen skallutvecklas. Dessa riktlinjer kan avse t.ex. den geografiskainriktningen av investeringarna och underhållet, frågor ominfrastrukturens kvalitet samt hur olika nationella ochinternationella intressen skall kunna tillgodoses. När riksdagenhar tagit ställning till dessa övergripande riktlinjer och målborde regeringen bemyndigas att utfärda planeringsdirektiv tillde olika verken som ligger i linje med riksdagsbeslutet, anfördeutskottet vidare.Riksdagens revisorer har granskat hur investeringsplaneringenhar fungerat och hur den kan utvecklas. Huvudfrågan förgranskningen, som redovisas i förslag 1991/92:18, har varit hurriksdagen skall få större inflytande över infrastrukturen förtransporter, vilka frågor som behöver ta ställningtill samt vilka krav som skall ställas på beslutsunderlag ochåterredovisning till riksdagen.Revisorerna framhåller att det trafikpolitiska mål som lagtsfast av är sammansatt, vilket leder till attavvägningar måste göras mellan olika delmål. Dessa avvägningarär till stor del av politisk karaktär och låter sig inte fångasin i t.ex. matematiska fördelningsmodeller. Trots dettaförhållande konstaterar revisorerna att regeringen i storutsträckning överlåter till de enskilda trafikverken att på egenhand tolka och fatta de närmare inriktningsbesluten, varförriksdagens och regeringens styrning av investeringsplaneringen ipraktiken är starkt begränsad.Revisorerna anser att och regeringens inflytandeöver investeringsplaneringen bör stärkas utan att någondetaljstyrning sker. Det bört ankomma på regeringen attförelägga tydliga förslag till planeringsinriktning.Underlaget bör vara sådant och presenteras så att det går att sehur infrastrukturen och transportsystemet som helhet påverkas aven föreslagen investeringsinriktning. Det bör också avunderlaget framgå vilka avvägningar mellan olika delmål, såsomeffektivt resursutnyttjande och regional balans, som enföreslagen inriktning innebär.I sin granskning av de statiga affärsverkskoncernerna anförriksdagens revisorer synpunkter på investeringsplaneringen somöverensstämmer med de ovan redovisade (förslag 1991/92:17).Enligt budgetpropositionen bör planeringsprocessen utformas påföljande sätt.1 Förslag till hur planeringen skall inriktas presenteras avregeringen 1.2 beslutar om inriktning med utgångspunkt frånregeringsförslaget våren år 1.3 Med utgångspunkt från beslut utformar regeringenmyndighetsspecifika planeringsdirektiv senast i samband medregleringsbreven år 1.4 Trafikverken och länsstyrelserna bedriver planering i närasamverkan med kommunerna år1--31 majår2. år 2 remissbehandlas resultatet avplaneringsarbetet.5 Det slutliga planeringsbeslutet, planen, redovisasöversiktligt av regeringen 3tillsammans med det förslag till inriktning och denmedelsfördelning som regeringen anser att investeringarna börha.6 beslutar om inriktning av och medelsfördelningtill infrastrukturinvesteringar.7 Trafikverken redovisar därefter till regeringen i defördjupade anslagsframställningarna vilka projekt ellerdelprojekt som bör genomföras under den kommande 3-årsperiodenmed utgångspunkt från beslut.8 Revidering av planerna bör ske . och investeringsplanering bör varannanrevidering vara förenklad.Investeringsplaneringen bör enligt propositionen inriktas såatt en helhetssyn erhålls. Genom att planernas konsekvenser församhället redovisas ges möjlighet att bedöma olikainvesteringsstrategier samlat för olika trafiksystem ochtransporter.Utskottet vill för sin del understryka att stor politiskenighet råder om att samhället har ett ansvar för attinvesteringar i och underhåll av trafikanläggningar som behövsför allmänna transportbehov kommer till stånd. Utskottetkonstaterar också att de slutsatser om ochregeringens inflytande över investeringsplaneringen somriksdagens revisorer redovisar i sin granskning överensstämmermed de synpunkter som utskottet tidigare framfört.Grundläggande är enligt utskottets och revisorernasuppfattning att övergripande politiska avvägningar skall ske påpolitisk nivå och inte på myndighetsnivå. Någon detaljstyrningskall dock självfallet inte komma i fråga. Även den s.k.produktivitetsutredningen synes dela denna uppfattning.Utredningen anför sålunda i sitt betänkande Drivkrafter förproduktivitet och välstånd att analysen och besluten oftakännetecknas av en sektorsyn (SOU 1991:82). Vägar analyseras försig, järnvägar för sig osv. För liten hänsyn tas till möjligasynergieffekter mellan olika infrastrukturella system. Mer avhelhetssyn krävs vid bedömningen av infrastrukturinvesteringar.Det bör framför allt vara uppgiftatt bryta och samordna sektorintressena, anser utredningen.Riksdagen saknar ett utbyggt beslutsunderlag som gördet möjligt att på ett tillfredsställande sätt fatta de beslutsom utskottet, revisorerna och produktivitetsutredningenefterlyser.