bet · GF01KU30 · 1992-05-07 00:00:00 — skrivelser m.m. (avsnitt 8)Till skatteutskottets yttrande över regeringens skrivelsemed redogörelse för behandlingen av skrivelser tillregeringen har fogats en meningsyttring av suppleanten frånVänsterpartiet. Jag instämmer i de synpunkter som framförts iden meningsyttringen, vilken återfinns i bilaga A 17 tillkonstitutionsutskottets betänkande.c. Sanktionerna mot (avsnitt 12 e)resolution 678 var inte en FN-aktion enligtFN-stadgans artikel 42, som föreskriver att militärt ingripandefår ske bara när icke-militära aktioner visat sig otillräckliga.Resolutionen innebar i stället ett av FN:s säkerhetsrådauktoriserat kollektivt självförsvar enligt artikel 51.Någon skyldighet för FN:s medlemsstater att medverka ikollektivt försvar föreligger inte enligt . I det härbehandlade fallet fanns endast säkerhetsrådets uppmaning attlämna "appropriate support". Varje land fick självt besluta, ochflertalet av FN:s medlemmar valde att inte medverka. Den svenskaregeringen var sålunda inte tvungen att ge tillstånd förvapenexport till de länder som deltog i de militära aktionernamot Irak.Regeringen borde ha beslutat att inte i någon formskulle medverka i USA-alliansens krig.Det sätt på vilket resolution 678 drevs igenom av isäkerhetsrådet var ett uttryck för en stormaktspolitik. Attacceptera resultatet av sådan stormaktspolitik som ett slagsvidareutveckling av strider mot normalrättsuppfattning. Regeringen borde ha verkat för att återbördabeslutsrätten till FN.Regeringen borde enligt min mening ha begärt attgeneralförsamlingen inkallades, vilket flera andra regeringargjorde.d. Krigsmaterielexport (avsnitt 13) såvitt avser viss exportfrån FFVVid årets granskning har framkommit nya uppgifter om hur des.k. Englandsavtalens innehåll och deras tillämpning harredovisats inom . Enligt min mening äromständigheterna sådana, att det framstår som anmärkningsvärt,om det inte därigenom i kretsen av regeringsledamöter i december1986 funnits kunskap om avtalens rätta innebörd.I övrigt har inte granskningen i denna del gett anledning tillnågot uttalande.e. Krigsmaterielexport (avsnitt 13) såvitt avser IndienVad gäller framfördes det enligt min mening -- jämförvad som sades vid en utfrågning av utrikesministern den 3 april1990 (1989/90:KU30, bilaga B 7, s. 220--221) -- varningar tillutrikesministern från indisk sida för att uppgifter som Boforsskulle kunna lämna skulle kunna vara besvärande för ochIndien.f. Vissa underrättelse- och säkerhetsfrågor (avsnitt 15)Enligt min mening borde de två sista styckena i utskottetsyttrande i detta avsnitt haft följande lydelse:Enligt utskottets mening är det ställt utom allt tvivel attsvensk militär underrättelsetjänst genom IB har bedrivitåsiktsregistrering i stor skala. Däremot är det ännu en öppenfråga om och i så fall när verksamheten har upphört. Denpromemoria som utskottet fått från försvarsdepartementet tillfördock inget nytt, utan upprepar gamla påståenden.Det är uppseendeväckande att utskottet fick denna intetsäganderedovisning först . Det fanns då inte längre tidatt genomföra de utfrågningar och det utredningsarbete somskulle ha behövts. Utskottet avser att återkomma i ärendet såatt klarhet kan vinnas i frågan.g. -- beslutsunderlag (avsnitt 19)Enligt min mening lider beslutet om en fast förbindelse överÖresund av allvarliga brister till följd av den tidigareregeringens och den tidigare riksdagsmajoritetens handläggningav frågan. Det mest anmärkningsvärda är att miljöprövningenskall ske efter beslutet. Miljöfrågorna borde givetvis ha varitklarlagda innan beslutet fattades. Vidare saknas en ordentligredovisning av de trafikflöden som kan förväntas. Deknapphändiga uppgifter som finns i propositionen är i realitetenbara gissningar.Artikel 11 konvention om skydd av marinamiljö föreskriver samråd då fråga är om miljöskadlig verksamhetsom medför eller kan medföra störning av väsentlig betydelse iannan fördragsslutande stat. Som framgår av utrikesutskottetsyttrande har regeringen ansett att brobygget inte innebär någonsådan miljöstörning. Enligt min mening har det på grundval avdet tillgängliga materialet inte varit möjligt att göradenna bedömning. Regeringen borde därför ha samrått med övrigaberörda Östersjöstater.h. Samråd mellan regeringsföreträdare och ompenningpolitiken (avsnitt 21)Redan i min anmälan konstaterades att samråd ägde rum medfinansministern dels vid besluten om räntehöjningar i oktober1990, dels vid beslutet att höja marginalräntan den 5 december1991. Granskningen har bekräftat detta rent formella iakttagandeav grundlagen.Min anmälan gällde också om regeringen följt riksdagsbeslutenom den ekonomiska politikens "allmänna inriktning" eller om mani praktiken överlåtit på riksbankschefen och finansministern attsinsemellan göra upp om denna. Byggde besluten om att sökamedlemskap i på kortsiktiga och akuta riksbanksbeslut, som isin tur byggde på bristfälligt underlag och kanske också på enpolitisk vilja hos ledande företrädare?Intresset för att få ett svar på denna senare fråga förefallervara minimalt från regeringarnas, riksbankschefens ochutskottets sida. Jag anser att utskottet bör återkomma tilldenna granskning.i. Ersättning till en enskild företagare (avsnitt 24)majoritet beslöt att "det måsteankomma på regeringen att bedöma huruvida och med vilket beloppersättning bör utges" till . Den nya regeringenvalde att glömma bort ordet "huruvida" i detta beslut och lätprövningen grundas på den borgerliga reservationen, som utgickifrån att pengar skulle utbetalas. Det är olyckligt attjustitierådet Soleruds utredning inte fick fullföljas och attregeringen tog så lätt på frågan om ersättningsbeloppetsstorlek.Enligt uppgifter i massmedia som ej dementerades underutfrågningen har statsministern i samband med offentliggörandetav beslutet om ersättningen sagt att Alvgard har "chikanerats avmyndigheterna ". Denna typ av uttalanden är värdaklander från utskottets sida. Inga belägg har lagts fram för attmyndigheterna har handlat fel. Om statsministern menade att detvar lagarna det var fel på kan inte myndigheterna anklagas fördetta och då borde regeringen ha lagt fram förslag tilllagändring. I annat fall kan uttalandet inte ses som annat änett försök till styrning av myndigheternas agerande i ärende somrör myndighetsutövning mot enskild eller tillämpning av lag. Motbakgrund av vad utskottet anfört under avsnitt 11 kan uttalandetdå inte anses förenligt med regeringsformens regler.Statsministern borde nämligen ha räknat med att uttalandetskulle kunna uppfattas som direktiv.Mot bakgrund av det anförda anser jag att utskottet1. beträffande Sanktionerna mot (avsnitt 12 e)borde ha gett till känna vad ovan anförts i denna del,2. beträffande Krigsmaterielexport (avsnitt 13) såvitt avserviss export från FFV borde ha gett till känna vadovan anförts i denna del,3. beträffande Vissa underrättelse- och säkerhetsfrågor(avsnitt 15) borde ha gett till känna vad ovananförts i denna del,4. beträffande Ersättning till en enskild företagare(avsnitt 24) borde ha gett till känna vad ovananförts i denna del.Konstitutionsutskottet1992-03-12kl. Utfrågning av krigsmaterielinspektören, ambassadören och departementssekreteraren angåendekrigsmaterielexport1Thage G : Jag vill rikta en speciellvälkomsthälsning till krigsmaterielinspektören ambassadör och departementssekreterare . Vi ärtacksamma för att ni med så kort varsel velat komma tillutskottet för att svara på frågor beträffande de anmälningar somhar kommit in för granskning av vissa delar av era områden.Jag har kommit överens med ambassadör om att han förstfår ordet för en kortare inledning. Sedan tänkte jag göra så , att den som vill ställa en fråga får svar direkt avambassadör och sedan har frågeställaren möjlighet att geen replik.Sven : Jag uppskattar möjligheten att få komma tillkonstitutionsutskottet igen -- jag har kommit hit minst en gångom året, så jag känner och uppskattar rutinerna.Som jag har förstått det finns det flera ämnen som utskottetvill höra mig om. Det gäller de s.k. Englandsavtalen medStorbritannien, som avsåg viss utförsel av granatgevärsmaterielfrån FFV till och i några fall vidare till andraländer.Det andra ämnet gäller regeringens inställning tillkrigsmaterielexport till . Det tredje ämnet avserfrågor rörande regeringens inställning tillkrigsmaterielförsäljning och krigsmaterielpolitik avseende Iran.Sedan är det ytterligare två kompletterande ämnen. Det enaomfattar tydligen några frågor rörande vår inställning tillIndien och med , och slutligen är det någrafrågor i anslutning till ett tidigare regeringsbeslut avseendeexport till är alltså åtminstone fem ämnen. Jag tänkte att det kundevara praktiskt att jag inleder med några ord om ett ämne itaget, och jag börjar med Englandsavtalen.Avtalen , som dåvarande förenade fabriksverken slötmed engelska staten, har tidigare utförligt redovisats förkonstitutionsutskottet -- jag var här bl.a. -- ochdet är också behandlat av utskottet i granskningsbetänkandet, såjag tänker inte gå in på förhistorien.1 Med -- -- -- markerad text utesluten av sekretesskäl.Jag vill hänvisa till att i en domnyligen, , som jag tror att ni har tagit del av,har givit en ingående och enligt min åsikt bra redovisning avdetta avtalskomplex, vilka arrangemang som har förelegat ochvilka affärer som har förekommit mellan FFV och det brittiskaförsvarsministeriet. Det är den bästa redovisning jag har settav det komplexet. I domslutet från tingsrätten i Eskilstunakonstateras klart att regeringen och myndigheterna harvilseletts av FFV under resans gång beträffande vem som varslutmottagare för utförsel av granatgevärsmaterielen tillStorbritannien.Den fråga som har rests i granskningsanmälan avser enpromemoria som dåvarande inspektören skrev den 12december 1986 inför ett sammanträde i utrikesnämnden. Jag villkommentera detta något. Jag har överlämnat enunderlagspromemoria till , daterad den 5december 1991. Jag utgår från att ni har tagit del av denna, menjag kan ändå göra några kommentarer till vad som står ipromemorian.I december 1986 skulle det äga rum ett sammanträde medutrikesnämnden, och då skulle man behandla en framställning somhade inkommit om leverans av granatgevärsammunition från ------. Inför detta sammanträde skrev en promemoriadär han tecknade bakgrunden. För något halvår sedan har delar avden promemorian läckt ut till pressen, och det har lett tillfrågan, om detta innebar att regeringen visste av att det hadeförekommit en felaktig tillståndsgivning eller felaktigautförselbeslut.Jag vill redovisa vilken läsart som såväl jag som statsrådetAnita , som var ansvarigt statsråd , hartillämpat. Vi kan inte fråga själv, eftersom han avledi januari 1987.I promemorian noterar att hade FFV tecknatett avtal med dåvarande brittiska försvarsministeriet -- WarOffice -- om leverans och licenstillverkning av materiel tillStorbritannien. Avtalet gav rätt för köparen att även levereratill sina dåvarande kolonier. Sedan sägs det att sådanaleveranser förefaller ha gjorts. Ordet "leveranser" anknytertill vad som har sagts innan, att avtalet avsåg leverans ochlicenstillverkning. Den information som departementet underårens lopp hade fått från FFV var att licenstillverkning avdetta system pågick i . Då läser man här omleveranser i anslutning till licenstillverkningen, och sådanavar tillåtna.Sedan talas det om att den brittiska tillverkaren haftsvårigheter. Tillverkningen skedde i detta fall på licens, ochdet var också helt legalt. Man har haft svårigheter och intekunnat fortsätta leveranser från sin tillverkning till vissautomeuropeiska länder, och därför hade dessa kommit att vändasig direkt till , till FFV och regeringen, för att fåtillstånd att köpa. Det var så det presenterades i Algernonspromemoria, och så presenterades det för statsrådet . När hon sedan tog upp detta i utrikesnämndenkonstaterade hon att det fanns framställningar från -- -- -- omatt få köpa granatgevärsmateriel. Det diskuterades i nämnden ochi den politiska beredningen, om man skulle tillgodose dettaönskemål och hur det stämde med riktlinjerna för svenskkrigsmaterielexport. I bägge fallen ville man göra en restriktivbedömning av förhållandena i mottagarländerna, och det blevavslag på önskemålen om leverans av granatgevärsmateriel frånSverige.I handlingarna som vi har redovisat för konstitutionsutskottetoch som har kommenterats i den allmänna debatten finns entidigare promemoria ställd till från FFV sommaren 1986.Den baserades på informationer från FFV. I denna tidigarepromemoria finns en formulering som tyder på att Algernonsommaren 1986 bör ha fått insikt om att det i viss utsträckninghade förekommit vidareleveranser av i tillverkadgranatgevärsmateriel från FFV via till andraländer.En fråga man kan ställa sig är vad han gjorde med dennainformation. Det kan jag inte svara på, eftersom ärdöd, men det finns ingen återspegling av det i det skriftligamaterial vi har kvar på departementet eller hos dem som vi talatmed, exempelvis och tjänstemännen som hade med Algernonatt göra. Det finns ingenting som bestyrker att han skulle hadiskuterat med dem. Jag kan alltså inte besvara frågan hurAlgernon tänkte då.Avseende regeringens befattning med Englandsavtalen kvarståralltså att första gången som regeringen, statsråden, fickvetskap om att en oriktig vidareexport hade ägt rum viaStorbritannien var ,när några journalister på kunde belägga detta.Det ledde till att vi utredde saken inomkrigsmaterielinspektionen. Jag tror det var den 7 januari 1988som vi fick dokumentariska belägg för att det hade ägt rum pådetta enligt vår uppfattning felaktiga sätt under slutet av1960-talet och under 1970-talet.Kurt : Jag skulle vilja börja med det som harkommit fram i domstolen, att FFV har vilselett regeringen närden fattade sitt beslut om utförsel -- det talades om falskapremisser.Det finns ingen anledning att betvivla att man processuellthar prövat saken på ett tillfredsställande sätt. Men jag skullevilja att något utvecklade det som är av intresseför prövning av regeringen. En sak äratt man blir vilseledd, en annan är att det ställs krav också påen regering att se till att det underlag man har är så riktigtsom möjligt. Skulle du kunna utveckla vad regeringen gjorde föratt försäkra sig om att det underlagsmaterial som man hade tillsitt förfogande verkligen var korrekt?Sven : Jag kanske får kommentera den frågan, somjag tror vi har diskuterat tidigare här.Vad regeringen visste var att för egen räkninghade anskaffat . Man införde alltsågranatgeväret som allmän beväpning i den brittiskaarmén. Det var en mycket stor order . Det var allmäntkänt att först och sedan även andra stater somTyskland, m.fl. hade gjort det. Detta har regeringen helatiden vetat. Bl.a. på grundval av en enkät som genomfördes islutet av hos den svenska försvarsindustrin vissteregeringen i vilken utsträckning man hade tecknat licensavtalmed andra länder för sin utrustning -- detta var i samband meden av de parlamentariska utredningarna.Då fick man skriftliga rapporter om att FFV hade beviljatlicenstillverkning av i . Detkrävdes inte regeringens tillstånd för att överlåtaen licens, utan det kravet infördes först . Regeringenvisste alltså att hade köpt hade det i sin armé och att det pågick licenstillverkning.Under alla dessa år inkom det löpande från FFV ochStorbritannien utförselansökningar för granatgevärsmateriel.Regeringen uppfattade att det gällde utförsel för användning ioch av Storbritannien.Man kan då fråga sig hur det var med slutanvändarintygen.Redan i riktlinjerna 1971 hade man aviserat att skullebörja tillämpa ett förfarande med slutanvändarintyg, dvs. manskulle kräva att mottagarländerna bestyrkte att de skulle hamaterielen för egen räkning. Men det fanns en passus iriktlinjerna om att om inte särskilda skäl talade för någontingannat, så skulle man begära slutanvändarintyg.Den praxis som sedan etablerades under 1960- och 1970-taleninnebar att man begärde slutanvändarintyg bara vad gällde detman betraktade som mera osäkra . -- -- --.Det kan diskuteras om det var riktigt. I efterhand framstårdet väl att det hade varit bättre att man hade tillämpatförfarandet strikt. Men detta gällde inte bara utförsel tillStorbritannien utan också till andra västländer. Först med dennya lagstiftningen 1983 och den praxis som då etablerades blevförfarandet med slutanvändarintyg norm med krav på att detalltid skulle tillämpas. Det har diskuterats tidigare ikonstitutionsutskottet att det möjligen kunde riktas kritik motatt man inte hade tillämpat förfarandet med slutanvändarintyg.Regeringens uppfattning var att lagstiftningen ochriktlinjerna tydligt talade om de utrikespolitiska restriktionervi har för export av krigsmateriel från . Det finns såvälutrikes- som neutralitetspolitiska skäl mot export. Man ansågdet självklart att det ankom på det ansökande företaget att talaom vilket som var slutmottagarland. Det gjorde alltså inte FFV.Kurt : Har jag förstått materialet korrekt,att man kan slå fast att var med omatt det trots förändringarna i lagstiftningen 1983 vad gälldeslutanvändarintyg skedde vidareexport via tillMellanöstern?Sven : Det är svårt att ge ett exakt svar på denfrågan -- endast hade kunnat ge det.I början av 1983 infördes nya rutiner för exporten,innebärande krav på slutanvändarintyg. Det gick ut encirkulärskrivelse från krigsmaterielinspektionen till företagenom att de skulle inkomma med slutanvändarintyg. Då kom detklagomål eller protestbrev från industrierna. De skrev: "Det härär ett krav som våra kunder kommer att tycka är besvärande. Vihar pågående affärer där vi tidigare inte framställt sådana härönskemål. Det förorsakar oss affärsmässiga och andra problem attplötsligt införa nya rutiner." och och flera andraföretag pläderade för att man skulle skynda långsamt och inte ipågående affärer, som ännu inte var avslutade, framställa kravpå slutanvändarintyg.Då gick till sitt statsråd, dåvarandehandelsministern , och fick veta att det intekunde medges undantag, utan man skulle tillämpa förfarandet medslutanvändarintyg.Det framförde till bolagen. Man insåg inom FFV i och med detta inte kunde fortsätta med re-exportaffärernavia . Det framgår av en polisuppteckning av enutfrågning med dåvarande marknadschefen i FFV atthan 1984 gått upp till och lagt korten påbordet och talat om hur Englandsavtalen i verkligheten hadetillämpats.Det är mycket sannolikt att fick veta detta postfactum, efter det att re-exportaffärerna i praktiken hadeupphört genom det svenska kravet på slutanvändarintyg.Engelsmännen kunde inte lämna ett intyg om att de skulle hamaterielen för egen räkning, om den skulle sändas vidare tillnågot land i eller . I det engelskaförsvarsdepartementet insåg man att man inte kunde fortsättaaffärerna i och med det svenska kravet. Allting tyder på att FFVi efterhand berättade hur det var och hade varit, och då sadeAlgernon att de fick sluta med detta.Man kan fråga sig vad kunde göra då. Borde han haslagit larm tidigare om att det förekommit felaktigheter under1970-och 1980-talen? Vi kan inte avgöra hur han tänkte.Kurt : Om man får utgå från att Algernonvisste det här 1986, så är den springande punkten igranskningsärendet vad man visste om saken i regeringen. Det harvi också prövat i utskottet, och vi har inte kunnathitta någonting som skulle kunna bevisa, om nu visstedet här 1986, att också regeringen kände till samma sak före1988.Är det så att som har gått ingenting nytt harframkommit? Det finns fortfarande inga dokument eller annanbevisning som visar att regeringen skulle ha vetatnågonting i den frågan?Sven : Så är det.Ingela : Först skulle jag vilja kommenterabeskrivningen av , där det talas om leverans ochlicenstillverkning av . Jag tycker det är klart attdet handlar om leverans av och licenstillverkning --alltså två delar. Här gör tydligen KMI en tolkning som om det istället skulle ha stått om licenstillverkning och leverans. Jagtycker att detta ändå kan tolkas så att man har rätt attleverera också svensktillverkade vapen -- det är enkommentar som jag vill göra.Jag vill ställa en fråga som gäller FFV:s promemoria tillAlgernon. säger: vad gjorde han med dennapromemoria? Enligt vad jag förstår har inte fått tadel av denna promemoria. Har andra statsråd fått ta del av den,exempelvis och ? [BSven : Det är litet svårt att ägna sig åt språkligexeges av ett papper som man inte själv har skrivit. Jag skullekanske inte ha uttryckt mig på samma sätt som , men i deåberopade styckena talar om att avtalen avsågleveranser och licenstillverkning, och så har vissa leveranserförekommit. Man måste läsa detta i sammanhang med det följandestycket, där det uttryckligen talas om en tillverkning iStorbritannien och att inte för tillfället kanförsörja länderna inom samväldet. Det sägs i anslutning till attdet talas om tillverkning i . Det tyder på att vadman talar om är leveranser från licenstillverkningen. Så sägerman att eftersom dessa länder inte kan få leveranser frånlicenstillverkningen i har de vänt sig tillSverige.När jag första gången läste denna promemoria för något årsedan var det så jag uppfattade den. Jag har visat den för fleraandra personer. , som också läste den, sade: "Detvar så jag tolkade och presenterade det i utrikesnämnden".Henrik har en annan läsart, men det kan jag inte göramycket åt.Sedan var det fråga om den promemoria som fick den 30juni 1986. Den är definitivt inte delgiven några statsråd.Promemorian var föranledd av att det hade kommit in en begäranfrån ett företag i -- -- --. -- -- -- var ocksåett land som hade fått leveranser från av sådanhär materiel. hade britterna sagt :"Sorry, vi kan inte leverera granater till ------, eftersomden kräver slutanvändarintyg från oss iStorbritannien. "Då vände sig agenturen -- -- -- till svenska ambassaden iLondon och frågade om man i stället kunde få köpa direkt frånSverige. Detta skickades hem till . Han visste välegentligen inte mycket om vad det var fråga om, och därför badhan FFV tala om hurdant läget var -- -- --. Då skrev man inomFFV en promemoria och skickade den till . Den promemorian är i sin tur av Algernondelgiven tillbaka till vår ambassad i . Sedan meddeladesockså ambassaden i för vidare befordran till -- -- -- attdet inte var möjligt för den att beviljatillstånd för utförsel till -- -- -- från avgranatgevärsmateriel. Det blev alltså ett negativt svar på denkonkreta fråga som hade tagits upp under sommaren 1986.Ingela : Jag har inte uttalat mig om HenrikWestanders läsart. Vi har detta dokument på kansliet. Jag hadesett vid tidigare granskning, och när jag lästeatt det står om leveranser och licenstillverkning tyckte jag attdet var ganska klart. Jag hade läst innan jagsåg den här texten. Men sedan framkom precis det som SvenHirdman säger, att det var svårigheter med tillverkningen.Samtidigt får man uppfattningen att finns runt om iländerna där nere. Man vet också i FFV att det har spritt sig ivärlden. Det kan inte vara någon nyhet för KMI och regeringenatt vapnen fanns spridda i världen.Jag konstaterar att FFV:s promemoria till inte hardelgivits eller -- ingen av demhar tagit del av den.Sven : Det är korrekt som säger,att den inte är delgiven vare sig , ,eller något annat statsråd.Får jag göra en kommentar beträffande förekomsten av CarlGustaf i olika länder. Det var allmänt bekant att många länderhade , först och främst genom attStorbritannien hade anskaffat storamängder. var ansvarigt förförsvaret i flera kolonier, protektorat osv. som ingick isamväldet. När sedan britterna drog sig tillbaka från öster omSuez 1966--67 överlät de i flera fall den materiel som derastrupper hade haft till de nya statsbildningarna -- det gälldeMalaysia, , osv. En hel del av CarlGustaf-materielen blev kvar till följd av detta.Ända till 1983 hade vi en regel i vårt regelverk som sade atten stat som hade köpt krigsmateriel från efter fem årkunde fritt förfoga över denna. Den sombritterna hade köpt och innehaft kunde de heltlegalt överlåta till andra länder utan att bryta något åtagandemot den . Det var bekant att de här gevärenfanns på många håll.