bet · GG01JuU6 · 1992-11-03 00:00:00 — I detta betänkande behandlar utskottet några motioner somväckts under den allmänna motionstiden och som rör olikaprocessrättsliga frågor.Utskottet avstyrker bifall till samtliga motionsyrkanden.Till betänkandet har fogats en reservation (nyd) och ettsärskilt yttrande (nyd) 1991/92:Ju301 av och ()vari yrkas att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om komplettering avförundersökningskungörelsen.1991/92:Ju516 av m.fl. (v) vari yrkas3. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om möjligheter till grupptalan i domstol.1991/92:Ju623 av (nyd) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om behovet av en utredning som får till uppgiftatt komma med förslag om att minska åklagarens bevisbörda ibrottmålsprocessen.1991/92:Ju701 av () vari yrkas att somsin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts ombehovet av bestämmelser om möjlighet till omedelbar avvisning avoffentligt biträde.1991/92:Ju703 av och () variyrkas att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om behovet av en översyn av rättegångsbalkensoch sekretesslagens regler i syfte att stärka kvinnors möjlighetatt anmäla sexuella övergrepp.1991/92:Ju704 av m.fl. (m) vari yrkasatt som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om möjligheten att föra grupptalan ipornografimål.1991/92:Ju705 av m.fl. (nyd) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om vittnens rätt till anonymitet.1991/92:Ju706 av och () variyrkas att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om utökad möjlighet till förenkladdomstolsprövning av konsumenttvister.1991/92:Ju708 av () vari yrkas att riksdagenhos regeringen begär en utredning av frågan om förenkling av denrättsliga behandlingen av parkeringsförseelser.1991/92:Ju711 av m.fl. (v, s, fp) vari yrkas2. att hos regeringen begär att den uppdrar åtkommittén om grupptalan i domstol att även utreda möjlighet förgrupptalan i domstol vad gäller pornografi. I detta betänkande behandlar utskottet ett antal motioner medanknytning till processrättsliga frågor. Motionerna har väcktsunder den allmänna motionstiden år 1992.Tvistemål om mindre värdenMotionenI motion Ju706 begärs utvidgade möjligheter att handläggakonsumenttvister enligt (RB) regler om s.k.småmål. I motionen anförs att dessa tvister i ökad utsträckningbör lösas lokalt.BakgrundTvister om belopp som inte överstiger ett halvt basbeloppreglerades tidigare i lagen (1974:8) om rättegången i tvistemålom mindre värden (småmålslagen). Denna lag upphävdes den 1januari 1988 (prop. 1986/87:89, JuU31, rskr. De s.k.småmålen skulle i fortsättningen handläggas i stort sett enligtreglerna för tvistemål i allmänhet. Vissa särregler för sådanamål behölls dock och införlivades samtidigit med RB (se 1 kap.3 d §, 10 kap. 8 a §, 18 kap. 8 a §, 49 kap. 12--15 §§, 50 kap.10 a § och 52 kap. 9 a §, m.fl.). Dessa särregler innebär ikorthet följande. Tingsrätten skall i dispositiva tvistemål därförlikning om saken är tillåten och där värdet av vad som yrkasuppenbart inte överstiger hälften av basbeloppet enligt lagen(1962:381) om allmän försäkring bestå av bara en lagfarendomare. Vinnande part får i princip inte ersättning förombudsarvode; biträde enligt rättshjälpslagen (1972:429)förordnas som regel inte. Det krävs prövningstillstånd för attfå ett småmål prövat i sak i hovrätten. En särskild forumregel(10 kap. 8 a § RB) innebär att en konsument i ett småmål fårväcka talan mot en näringsidkare vid sitt eget hemvistforum.I övrigt är RB:s allmänna tvistemålsregler tillämpliga.Utskottets övervägandenMotionsönskemålen synes gå ut på att tvist mellan konsumentoch näringsidkare i mål om mindre värden skall kunna handläggasvid domstol som finns i konsumentens närområde.Huvudregeln i tvistemål är att talan skall väckas vidsvarandens hemvistforum. I mål om mindre värden finns dock, somframgått ovan, en särskild forumbestämmelse för konsument.Bestämmelsen innebär att i tvist mellan konsument ochnäringsidkare rörande vara, tjänst eller annan nyttighet somtillhandahållits för huvudsakligen enskilt bruk får talan väckasvid rätten i den ort där konsumenten har sitt hemvist. uppfattning torde denna regel uppfylla den i motionenönskade ordningen. Utskottet avstyrker bifall till motion Ju706.Grupptalan vid pornografimål m.m.MotionernaI motion Ju516 begärs att offer för t.ex. miljöbrott som gruppskall kunna driva en process om skadestånd. I motionerna Ju704och Ju711 begärs överväganden om att införa en möjlighet tillgrupptalan i civilrättslig ordning vid allmän domstol när detgäller för kvinnor kränkande pornografiska bilder och filmer. Isistnämnda motion anförs att man i flera delstater i harlyckats med en lagstiftning som innebär att vilken kvinna somhelst kan få en civilrättslig prövning av hur ett pornografisktalster skadar kvinnor som grupp. Motionärerna föreslår attfrågan skall tas upp av utredningen om grupptalan.BakgrundI flera andra länder har frågor om kollektiva, diffusa ochfragmentariska anspråk (t.ex. rätten till en god miljö ochskyddet mot diskriminering) uppmärksammats , ocholika åtgärder har vidtagits för att förbättra möjligheterna attföra processer om sådana anspråk. En gemensam linje i sådantlagstiftningsarbete utomlands har varit att söka vidgamöjligheterna för grupper av personer att föra talan vid domstolrörande anspråk som kan betecknas som kollektiva. Denna vidgadetalerätt har med ett svenskt ord kommit att kallas grupptalan.Regeringen beslutade att tillkalla en särskildutredare för att utreda om det går att förbättra möjligheternaatt i svensk domstol driva anspråk som är gemensamma ellerlikartade för en större grupp människor. Utredaren bör enligtdirektiven (dir. 1991:59) överväga möjligheten att beträffandesådana anspråk -- som ett komplement till de traditionellarättegångsreglerna -- införa regler om s.k. grupptalan.Utredaren bör också enligt direktiven föreslå de ändringar iövrigt som behövs i det processuella regelsystemet för attsäkerställa möjligheterna att driva sådana anspråk i domstol. Idirektiven anges att utredaren bör kartlägga reformbehovet iförsta hand när det gäller konsumenträtten, miljörätten,hyresrätten, arbetsrätten och de medborgerliga fri- ochrättigheterna, men det står utredaren fritt att undersökabehovet även på andra områden. Direktiven anger vidare att enmöjlighet till grupptalan torde -- med hänsyn inte minst till deämnesområden som främst står i blickpunkten -- i första handvara av intresse för tvistemålsprocessens del. Men det kan, sägsdet vidare, också tänkas att en motsvarande möjlighet att föratalan kan vara till fördel inom ramen för en brottmålsprocess,nämligen om en grupp målsägande har ett gemensamt intresse avatt driva ett åtal mot en person, t.ex. för hets mot folkgrupp.Utredningsarbetet skall redovisas före den 1 september 1994.Utskottets övervägandenSom framgår ovan har en utredning tillsatts som skallundersöka och kartlägga reformbehovet beträffande grupptalan.Utskottet utgår från att utredningen tar upp den i motionernaJu704 och Ju711 väckta frågan om sådan talan när det gällerpornografiska alster utan att gör något särskiltuttalande i saken. Berörda yrkanden i motionerna Ju704 och Ju711avstyrks. Utskottet anser inte heller att önskemålet i motionJu516 om grupptalan angående skadestånd vid t.ex. miljöbrott börföranleda något särskilt uttalande från sida.Motionsyrkandet avstyrks.Rättslig prövning av felparkeringsavgifter m.m.MotionenI motion Ju708 begärs en utredning av frågan om det skallinrättas särskilda parkeringsnämnder. Nämnderna skall ha tilluppgift att lösa tvister om parkeringsavgifter mellan enskildaoch parkeringsbolag. I motionen anförs att sådana tvister intebör belasta tingsrätterna.BakgrundBestämmelser som reglerar rätten att stanna och ställa uppfordon på väg finns dels i vägtrafikkungörelsen (1972:603; VTK),dels i lokala trafikföreskrifter som utfärdats med stöd av VTK.För överträdelse av vissa av bestämmelserna i kan böterutdömas. avkriminaliserades flertalet former avparkeringsförseelser, och det infördes ett nytt sanktionssystempå området. Den nya ordningen regleras i lagen (1976:206) omfelparkeringsavgift (prop. 1975/76:106, TU14, rskr. 240).Enligt 5 § felparkeringslagen får parkeringsanmärkningmeddelas av en polisman eller av en särskilt förordnadparkeringsvakt om ett fordon har stannats eller parkerats istrid mot de föreskrifter som lagen är tillämplig på.Anmärkningen skall innehålla en uppmaning till fordonets ägareatt betala avgiften.Meddelas parkeringsanmärkning och anser fordonets förare ellerägare att så ej hade bort ske, får han ansöka om rättelse hospolismyndigheten i det polisdistrikt där anmärkningenmeddelades. Bifalles ansökan, undanröjer myndighetenbetalningsansvaret. Fordonsägaren kan också jämlikt 9 §felparkeringslagen skriftligen till polismyndigheten anmäla atthan bestrider betalningsansvar. Finner polismyndigheten attparkeringsanmärkning ej hade bort meddelas eller attbetalningsansvar av annan anledning ej åvilar den som bestrittsådant ansvar undanröjer den betalningsansvaret.Undanröjs inte betalningsansvaret kan beslutet enligt 10 §felparkeringslagen överklagas skriftligen hos tingsrätten, därhandläggningen sker enligt lagen om domstolsärenden. Talan mottingsrättens beslut förs i hovrätten, men för hovrättensprövning krävs prövningstillstånd. Allmän åklagare för detallmännas talan i tingsrätt och hovrätt.Utöver de sanktioner som finns i VTK och felparkeringslagenför felaktiga parkeringar m.m. finns sanktionsregler förparkering i lagen (1984:318) om kontrollavgift vid olovligparkering. Lagen gäller s.k. tomtmarksparkering. Enligt lagenfår en markägare som upplåter tomtmark för parkering ellerförbjuder parkering inom ett visst område ta ut en avgift(kontrollavgift), om ett fordon parkerats inom området i stridmot förbud eller villkor som han har beslutat (olovligparkering). Förutsättningarna för att få ta ut en sådankontrollavgift är närmare angivna i lagen. Betalas intekontrollavgiften kan talan om att få ut kontrollavgiften enligt9 § nämnda lag väckas vid tingsrätten. En sådan talan föregåsregelmässigt av en ansökan om betalningsföreläggande mot denbetalningsskyldige. Kontrollavgift får inte tas ut om detta medhänsyn till omständigheterna i samband med den olovligaparkeringen skulle framstå som uppenbart oskäligt.Övervakning av parkering på tomtmark ombesörjs i storutsträckning av kommunala eller privata parkeringsbolag.Åklagarutredningen -90 har enligt sina direktiv (dir. 1990:27)haft att undersöka om inte de uppgifter som utförs av åklagarenär det gäller felparkeringsavgifter kan anförtros åt någotannat organ. I sitt betänkande (SOU 1992:61) Ett reformeratåklagarväsende konstaterar utredningen att inte oväsentligaresurser inom åklagar- och polisväsendet tas i anspråk förhandläggningen av ärenden enligt felparkeringslagen. Såvälprincipiella som praktiska skäl talar, enligt utredningen, föratt åklagarväsendet avlastas det arbete som är förenat medsådana ärenden. Också polisens befattning med dessa ärenden börenligt utredningen upphöra. Utredningen föreslår att bl.a.felparkeringslagen och kontrollavgiftslagen upphävs och ersättsmed en lag om avgift för olovlig parkering.Utredningens förslag innebär att det införs ett enhetligtavgiftssystem på parkeringsområdet som skall vila påcivilrättslig grund och där uttagande av avgifterna skall varaen angelägenhet för kommunen eller markägaren. Härigenom skulleåklagarna och polismyndigheterna befrias från uppgiften attutreda och besluta om bestridda parkeringsanmärkningar. Enkonsekvens av förslaget blir i princip att ärenden omfelparkeringsavgifter i första instans kommer att handläggas avkronofogdemyndigheten och att reglerna för summarisk processblir tillämpliga. Förslaget bör, enligt utredningen, tjäna somutgångspunkt för fortsatta överväganden om sanktionssystemet påparkeringsområdet, och utredningen poängterar att det är viktigtatt saken får sin lösning. Betänkandetremissbehandlas för närvarande.Utskottets övervägandenUtskottet anser att det i rådande beredningsläge saknasanledning för att uttala sig beträffande formen förtvistlösning i fråga om felparkeringsavgifter. Utskottetavstyrker bifall till motion Ju708.Åklagarens bevisbörda i brottmålMotionenI motion Ju623 begärs att en utredning tillsätts för attutreda om åklagarens bevisbörda i brottmålsprocessen kanminskas. Enligt motionärerna har domstolarna under senare årställt allt högre beviskrav för fällande dom vilket bl.a. fårnegativa följder för åklagares och polisers vilja att åtala ochutreda brottsliga gärningar.BakgrundPrincipen att åklagaren skall bevisa samtliga deomständigheter vilka måste föreligga för att den tilltaladeskall kunna fällas till ansvar för brott har alltsedan denfranska revolutionen i västerlandet betraktats som en viktigrättsstatlig princip, vilken skall skydda laglydiga medborgaremot att bli dömda till straff (jfr , Rättegång IV, 1982,s. 122).Tidigare riksdagsbehandlingJustitieministern har i ett interpellationssvar i riksdagenskammare (protokoll 1991/92:92 s. 4 f)behandlat ett liknande spörsmål. Hon utgick i svaret från attinterpellanten inte ansåg att lagstiftaren bör överväga någongenerell sänkning av beviskraven i brottmål. Hur dessa krav börtolkas i olika situationer är och bör, anser hon, vara föremålför diskussion mellan bl.a. dem som medverkar i rättsväsendetshantering av brottmål. Hon anför vidare att det är viktigt attde som har ansvar för lagstiftningen klart och otvetydigtdeklarerar att det inte kommer på fråga att genom lagstiftninggöra avsteg från principerna att åklagaren har bevisbördan ibrottmål och att fällande dom kräver full bevisning.Utskottets övervägandenEnligt utskottets uppfattning saknas det anledning till någonriksdagens åtgärd med anledning av motion Ju623. Motionenavstyrks.Anonymitet för vittnen m.m.MotionernaI motion Ju705 hemställs att frågan om vittnens anonymitetblir föremål för lagreglering. Vittnen som begär anonymitet bör,enligt motionärerna, kunna erbjudas det, och i t.ex.förundersökningsprotokoll skall inte vittnes namn behöva anges.I motion Ju301 tas upp frågan om vilka uppgifter om målsägandensom skall tas in i förundersökningsprotokollet. I motionenbegärs att offentliganställda som i sitt arbete blir utsatta förövergrepp inte skall behöva skylta med sin hemadress iförundersökningsprotokollet med hänsyn till risken förrepressalier; en hänvisning till arbetsadressen bör varatillräcklig.BakgrundMotionsönskemålen tar bl.a. sikte på möjligheterna att hindraen tilltalad i brottmål att få kännedom om ett vittnes identitetoch olika uppgifter om målsägande. Inledningsvis följer enredogörelse för vad som gäller om vittnens eller parts medverkanunder förundersökning och i rättegång och vilka uppgifter om demsom antecknas i t.ex. förundersökningsprotokoll.Enligt svensk rätt är det en allmän medborgerlig skyldighetatt stå till förfogande för förhör under en förundersökning ochpå begäran av part eller rätten vittna i en rättegång (23 kap. 6§ RB och 36 kap. RB).Under förundersökningen skall protokoll föras (23 kap. 21 §RB), och i 20 § förundersökningskungörelsen (1947:948) anges vadsom skall framgå av förundersökningsprotokollet. Bl.a. skallutsagor av hörda personer samt erforderliga upplysningar om demtas in. Enligt 21 § förundersökningskungörelsen skall iprotokollet antecknas ett vittnes fullständiga namn,personnummer, yrke eller anställning, bostadsort, postadress,arbetsplats och telefonadress m.m. I sistnämnda hänseende ärföreskrifterna föremål för en översyn inomJustitiedepartementet.Enligt föreskrifter (FAP 403-6) skallmålsägandens namn, personnumer, bostadsadress, tillfälligaadress, arbetsplatsadress och telefonnummer m.m. anges ipolisanmälan. Utskottet har enligt uppgift från Riksåklagarenerfarit att man i praxis godkänner en anteckning omarbetsplatsadressen i förundersökningsprotokollet närmålsäganden är offentliganställd (t.ex. poliser) och i tjänstenblivit utsatt för övergrepp. Detsamma torde gälla när sådanapersoner uppträder som vittnen.Under förundersökningen har den misstänkte och hans försvararerätt att fortlöpande, om det kan ske utan men för utredningen,ta del av vad som förekommit under förundersökningen (23 kap.18 § RB). Så snart förundersökningen har avslutats har denmisstänkte eller hans försvarare rätt att på begäran få enavskrift av förundersökningsprotokollet (23 kap. 21 § fjärdestycket RB). Enligt 45 kap. 7 § RB skallförundersökningsprotokollet bifogas åklagarens ansökan omstämning till domstolen.Vittnesförhör i rättegången hålls i allmänhet inför domstolen,men rätten har också möjlighet att förordna om telefonförhör omdet är lämpligt med hänsyn till bevisningens art och övrigaomständigheter eller det med hänsyn till kostnadseffekterna ärmer lämpligt (46. kap. 7 § RB). Rätten skall, innan vittnesmålavläggs, höra vittnet om hans fullständiga namn, ålder ochhemvist m.m. Ett vittne eller en målsägande som hörs i anledningav åklagarens talan kan under vissa förhållanden höras utan attden tilltalade får vara närvarande.Beträffande sekretess gäller att uppgifter iförundersökningen om enskilds personliga eller ekonomiskaförhållanden är skyddade enligt 9 kap. 17 § första stycketsekretesslagen (1980:100), om det kan antas att den enskildeeller någon honom närstående lider skada eller men om uppgiftenröjs. Sekretessen viker emellertid vanligen jämlikt 18 § näruppgiften lämnas till domstol med anledning av åtal. Sekretessen viker t.ex. inte om uppgiftenuppenbarligen saknar betydelse i målet.Enligt 9 kap. 17 § andra stycket sekretesslagen kan emellertidanmälan eller utsaga som lämnas av enskild underförundersökningen också skyddas av sekretess, om det kan antasatt fara uppkommer för att någon utsätts för våld eller annatallvarligt men om uppgiften röjs. Sekretess enligt den sistnämnda regeln gäller även hos domstolen närförundersökningsprotokollet ges in dit. Denna sekretess kan barai begränsad omfattning göras gällande gentemot den misstänkte,eftersom sekretess endast i speciella fall hindrar partsinsynen(jfr 14 kap. 5 § sekretesslagen). Enligt sistnämnda bestämmelsehindrar sekretess inte parts rätt enligt RB att få del av allaomständigheter som läggs till grund för avgörande av mål ellerärende.Frågan om att införa en rätt för vittnen att vara anonymagenom hela brottmålsförfarandet har aktualiseratsi olika sammanhang.En arbetsgrupp vid föreslog i en rapport år1990 att det skulle införas regler om att ett vittnesidentitetsuppgifter skulle hållas hemliga för den misstänkte.Enligt förslaget skulle polis, åklagare, försvarare och domstolkänna till identiteten, och vittnet skulle inte ha någonfullständig anonymitet eftersom han, eller hon, fortfarandeskulle vara skyldig att inställa sig personligen vidrättegången.Våldskommissionen hade också till uppgift att utreda hurvanligt det var att parter och vittnen utsattes för våld och hoti anslutning till förundersökning och rättegång och hur manskulle komma till rätta med problemet. I sitt slutbetänkande(SOU 1990:92) Våld och brottsoffer lämnades inga lagförslag omvittnesskydd. Kommissionen hade gjort en enkät hos olikapolisdistrikt för att försöka få en uppfattning om hur vanligtdet var med hot och våld mot vittnen. Enligt kommissionen tyddeenkäten närmast på att det rent generellt inte förekommer våldeller hot mot vittnen i någon större omfattning och att denmotvilja mot att vittna som människor ibland ger uttryck försnarare beror på en allmän olust- och obehagskänsla än på att deär utsatta för ett reellt hot. Kommissionen medgav att det ivissa fall kunde finnas en påtaglig risk för repressalier. Denansåg dock av flera skäl att det inte var lämpligt att införaett sådant vittnesskydd som föreslagits av Rikspolisstyrelsensarbetsgrupp. Kommissionen pekade bl.a. på att det var olämpligtatt begränsa den tilltalades insyn i processmaterialet samtidigtsom försvararen skulle ha full insyn. Detta skulle bädda förallvarliga lojalitetskonflikter mellan den tilltalade och hansförsvarare. Kommissionen pekade i stället på olika möjlighetersom finns enligt gällande rätt att förbättra ett vittnessituation. Domstolarna skulle bl.a. kunna vara generösare medatt tillåta telefonförhör och att bifalla ett vittnes eller enmålsägandes begäran att höras utan att den tilltalade ärnärvarande.I sin senaste anslagsframställning har pånytt tagit upp frågan om anonyma vittnen. Här anförs att denovan nämnda arbetsgruppens förslag bör övervägas närmare iregeringskansliet.Tidigare riksdagsbehandlingI ett interpellationssvar i kammare den 27 februari1992 (protokoll 1991/92:71 s. 45 f) harjustitieministern uttalat sig om de krav på anonymitet förvittnen som framförts från olika håll. Efter en redogörelse förgällande rättsregler på området anför hon bl.a. följande:Av vad jag har sagt framgår att jag är väl medveten om detproblem som tas upp i interpellationen. Men det finns inga enklalösningar. Naturligtvis bör rättsordningen så långt det ärmöjligt skydda parter och vittnen mot hot och våld. Men vi måstesamtidigt se till att vi inte kommer i konflikt medgrundläggandde rättsstatliga principer. I det sammanhanget villjag peka på att den europeiska konventionen om de mänskligarättigheterna har bestämmelser till skydd för en tilltalads rätttill insyn i processmaterialet. har i några fallslagit fast att olika regler till skydd för ett vittnesanonymitet inte har stått i överensstämmelse med konventionen.Enligt min mening bör det vara möjligt att inom ramen för dengällande ordningen förbättra situationen för parter och vittnen.Man kan t.ex. överväga att ändra förundersökningskungörelsensregler om vilka uppgifter som skall antecknas iförundersökningsprotokollet. Sådana åtgärder övervägs förnärvarande inom departementet, men någon genomgripande ändringav de gällande principerna anser jag inte vara möjlig.Utskottets övervägandenNär det gäller motionsönskemålet om att införaanonymitetsskydd för vittnen vill utskottet först uttala att engrundläggande princip i ett rättssamhälle är att en part i ettmål eller ärende skall ha fullständig insyn i de förhållandensom kan läggas till grund för en domstols eller myndighetsavgörande. Detta gäller, som framförts ovan, i stor utsträckningäven för sekretessbelagda uppgifter. En part skall nämligenkänna till och kunna bemöta alla uppgifter som domstolen ellermyndigheten grundar sitt avgörande på. Utskottet anser, i likhetmed justitieministern, att det inte är möjligt att genomföranågon genomgripande ändring av de gällande principerna ochavstyrker bifall till motion Ju705. Utskottet välkomnar dock detpågående arbetet inom med att se övervilka uppgifter om t.ex. vittnen och målsäganden som skallantecknas i förundersökningsprotokollet. Utskottet utgår frånatt en ordning med angivande av endast arbetsplatsadress i vissafall kommer att belysas i översynsarbetet. Utskottet avstyrkerbifall till motion Ju301.Rättegångsregler i våldtäktsmål m.m.MotionenI motion Ju703 begärs en översyn av bl.a. bestämmelserna i att en målsägande vid domstol får höras utan att dentilltalade är närvarande och reglerna om huvudförhandling inomstängda dörrar. Syftet med motionen är att bereda målsägande ivåldtäktsmål ett fullgott integritetsskydd och härigenomundanröja förhållanden som gör att kvinnor inte vågar anmälasådana brott.BakgrundUnder senare tid har på olika sätt den allmänna debattenberört olika typer av brott som riktar sig mot kvinnor, ochkritik har framförts mot den rättsliga handläggningen av bl.a.våldtäktsbrott. Inom tillsattes enarbetsgrupp som fick i uppdrag att granska frågor i anslutninghärtill. Arbetsgruppen redovisade sitt arbete i promemorian (Ds1990:3) Kartläggning av våldtäktsbrotten -- analys av denaktuella situationen, förslag till åtgärder. Här framförs bl.a.förslag till att utbildningen av åklagare och poliser somarbetar med våldtäktsbrott skall förbättras.