bet · GF01SoU15 · 1992-03-31 00:00:00 — Enligt propositionen (s. 38) hade denomreglering av formerna för ersättningen till läkaren förvården, som blev en följd av det nya systemet, karaktären av enavtalsfråga som det ankom på läkarnas och huvudmännensorganisationer att lösa. Enligt dåvarande socialministernhindrade naturligtvis ingenting att det inrymdes moment avprestationsersättning i det avlöningssystem som skulletillämpas.FamiljepolitikI motion 1991/92:So232 av m.fl. (s) begärsett tillkännagivande till regeringen om vad som i motionenanförts om inriktningen av familjepolitiken, så att alla barnges goda och likvärdiga uppväxtvillkor (yrkande 8). Målenför den socialdemokratiska familjepolitiken kan enligtmotionärerna beskrivas i några meningar. Ge alla barn goda ochlikvärdiga uppväxtvillkor. Utforma barnomsorgen och skolan såatt barnen utvecklas till fria och självständiga människor, somverkar i gemenskap och solidaritet med varandra. Ge barn ochföräldrar mer tid tillsammans. Förverkliga jämställdheten mellankvinnor och män både i hemmet och i arbets- och samhällslivet.I konkreta åtgärder handlar det enligt motionärerna bl.a. ombarnbidrag, bostadsbidrag, föräldraförsäkring och förskola föralla barn. Motionärernas yrkanden om en höjning av barnbidragettill . per barn och år och om en lagfäst rätt tillbarnomsorg för alla barn behandlas senare i detta betänkande(s.71 och s.155). Ett yrkande i motionen om en utbyggnad avföräldraförsäkringen , vilket uppges varasocialdemokraternas högst prioriterade reform, har hänvisatstill socialförsäkringsutskottet.I motion 1991/92:So612 av m.fl. (v) begärs etttillkännagivande till regeringen om vad som i motionen anförtsom de negativa sidorna av ett vårdnadsbidrag (yrkande 2).Vänsterpartiet anser inte att vårdnadsbidrag är ett braalternativ. Ett vårdnadsbidrag skulle motverka jämlikhetenmellan män och kvinnor och konservera de segregeradekönsrollerna med ett hushållsansvar och ett försörjningsansvar.En majoritet av kvinnorna vill ha ett arbete utanför hemmet,hävdar motionärerna, och de skall inte behöva varadubbelarbetande, vilket många tvingas till med det traditionellaansvar som kvinnorna har för barn och hem. Vårdnadsbidrag leder till lägre livslön, mindresjukpenning och en fattigare ålderdom, anför motionärerna, somanser att vårdnadsbidrag är en fattigdomsfälla som kraftigtskall avvisas.I en motion om jämställdhet, motion A817 av . (fp) begärs ett tillkännagivande till regeringen om vadsom i motionen anförts om inriktningen av familjepolitiken(yrkande 1). Jämställdhet mellan kvinnor och män äroupplösligt förenad med familjepolitiken, heter det i motionen.Det stöd samhället ger eller inte ger får oundvikligenkonsekvenser för familjernas möjligheter att forma sin vardag. diskuteras en förbättring av stödet till barnfamiljerna ialla partier, påpekar motionärerna vidare. Utbyggdföräldraförsäkring ställs mot vårdnadsbidrag med mer ellermindre sänkta statsbidrag till barnomsorg. Enligt motionärernahar såväl föräldraförsäkring som vårdnadsbidrag förtjänster, menockså nackdelar. Det gäller därför att utforma familjestödet såatt man tillvaratar fördelarna i de bägge förslagen och så långtmöjligt undviker nackdelarna.Stödet till småbarnsfamiljerna måste enligt motionärernautformas så att det underlättar familjernas valmöjligheter attfördela sin tid mellan hemarbete och förvärvsarbete. Stödet bördärför utformas enligt följande principer:Det skall kunna användas så flexibelt som möjligt och kunnaanvändas av båda föräldrarna.Stödet måste utformas så att det lönar sig att arbeta försmåbarnsmammor men gör det möjligt att minskaarbetstiden. Valet får inte bara stå mellan att arbeta heltideller inte arbeta alls.Det måste innehålla en utbyggnad av barnomsorgen till fullbehovstäckning och en stor ökning av valmöjligheterna mellanolika former av barnomsorg. Tillgång till bra och tryggbarnomsorg är enligt motionärerna en förutsättning för attsmåbarnsmammorna skall ha reell valfrihet. Det innebär attmöjlighet till barnomsorg måste finnas även när barnen är yngreän 1,5 år.SocialtjänstI motion 1991/92:So232 av m.fl. (s) begärsett tillkännagivande till regeringen om vad som i motionenanförts om rättvise- och kvalitetskrav på olika områden inomsocialtjänsten (yrkande 5).Regeringens budgetproposition innebär enligt motionärerna endirekt urholkning av de välfärdssystem som skall garantera allamedborgare ett värdigt liv även som arbetslös, sjuk ellergammal. Ytterst allvarlig är urholkningen avarbetsmarknadspolitiken som drabbar fullt arbetsföra människor,inte minst ungdomar, men också dem som alltid befunnit sig påmarginalen. Dessa grupper har fått det ännu svårare att tasig in på arbetsmarknaden.Konsekvenserna är att kommunerna får ta ett allt större ansvarför människors grundläggande försörjning genom socialbidrag.Många kommuner befinner sig redan nu i en svår ekonomisksituation, påpekar motionärerna. Om en allt större del av enkommuns budget på det sociala området går till socialbidrag fårdet givetvis återverkningar på barnomsorg, äldreomsorg ochförebyggande socialt arbete med långtgående framtidakonsekvenser.Kommunerna har också genom socialtjänstlagen ålagts detprimära ansvaret för bostadsförsörjningen, ett ansvar som blirallt tyngre att bära i takt med att de bostadslösa tenderar attöka. Motionärerna anser det vara ovärdigt ett välfärdssamhälleatt människor står helt utan bostad och att det också stridermot syftet i sociallagstiftningen.Motionärerna är också starkt kritiska mot att regeringen avseratt dra ned statsbidraget till kommunerna med 5--10 miljarderkronor. Vidare anser motionärerna att regeringens politikinnebär att den solidariska finansieringen bryts sönder tillförmån för individuella lösningar, egen sjukförsäkring ellermöjligen sjukpeng, barnomsorgspeng, äldrepeng. Den s.k. pengentäcker enligt motionärerna bara en del av kostnaderna, restenfår man ta ur egen ficka. Om marknadsekonomins principer tillåtshärja fritt på de områden vi vant oss vid sköts av gemensammasektorn, riskerar den offentligt drivna verksamheten attutarmas, heter det i motionen.Socialdemokratins självklara hållning är att stå fast vid densolidariska, offentliga finansieringen av välfärden, en rättvisfördelning och hög kvalitet kopplat till en ökad valfrihet.Detta kan enligt motionärerna åstadkommas med den rättighets-och kvalitetsmodell motionärerna tagit fram när det gällerbarnomsorgen, vars principer kan överföras och anpassas tillandra delar i , t.ex. ungdoms- ochmissbrukarvården. Det handlar i detta fall om att preciserakvalitetskraven och att behålla kommunen som ansvarig förrättvis fördelning (t.ex. när det gäller avgiftsnivån) och föruppföljning och utvärdering (kvalitetskontroll).Till detta kommer att socialtjänstlagen måste ses över så attinga tveksamheter råder vad gäller rättssäkerhet och sekretessvid överflyttning av verksamhet från kommun till annan huvudman.Med denna modell blir politikernas roll tydligare avgränsad,anför motionärerna. Huvudmannafrågan och statsbidragenskonstruktion blir inte lika viktiga för kvalitet och rättvisfördelning som i nuvarande system.I motion 1991/92:So273 av m.fl. (s) begärsett tillkännagivande till regeringen om vikten av att förnyelsenav den offentliga sektorn utgår ifrån behovet av att stärkamedborgarnas direkta inflytande över den sociala omvårdnaden ochservicen (yrkande 2).Under senare år har det gjorts rader av undersökningar sompekar på ett allt större avstånd mellan medborgarna och makten,anför motionärerna. Människorna blir alltmer kunniga ochvälutbildade. Kunniga människor är inte längre beredda attacceptera den offentliga sektorns drag av förmynderi. Enligtmotionärerna avslöjade maktutredningen ett särskilt stort gap idetta avseende när det gäller just en stor del av den offentligtorganiserade servicen, t.ex. barnomsorgen och skolan.Motionärerna anser att förnyelsen av den offentliga sektornmåste ta till vara människors förmåga och vilja till ansvar ochpraktiskt inflytande. Nya lösningar måste leda till att brukarnages ett direkt ansvar för och inflytande över tjänsterna. Den generella välfärdspolitikenUtskottet vill inledningsvis instämma i det som regeringenanför i budgetpropositionen beträffande den grundläggandeideologin för välfärdsstaten, nämligen att välfärdspolitikenockså skall vara generell. En generellvälfärdspolitik innebär att alla har rätt till välfärdsstatensförmåner och att dess insatser till den alldeles övervägandedelen finansieras gemensamt efter förmåga.Utskottet vill också ställa sig bakom vad som sägs om behovetav att förnya välfärdsstaten genom en valfrihetsrevolution. Detfinns enligt utskottets mening ingen anledning att produktionenav de sociala tjänsterna alltid skall ske i offentlig regi.Medborgarna bör i sin egenskap av konsumenter få välja mellanenskilda och offentliga alternativ när det gäller bl.a.sjukvård, äldreomsorg och barnomsorg. Såsom understryks ipropositionen skall välfärdsstaten utvecklas så att den intebara ger trygghet till alla utan också valfrihet till alla.I olika socialdemokratiska motioner framförs kritik motregeringens välfärdspolitik och läggs fram förslag till en annaninriktning av socialpolitiken.I motion So232 (s) yrkande 1 anförs att det krävsordentliga skatteinkomster och en offentlig sektor för att kunnaupprätthålla en generell välfärdspolitik. framhållsatt den viktigaste förutsättningen för en framgångsrikvälfärdspolitik är en stark ekonomi med god tillväxt, stabilapriser, hög sysselsättning och goda offentliga finanser.Motionärerna gör gällande att regeringens politik skapat densvåra situationen med ett besvärligt arbetsmarknadsläge kopplattill den djupa lågkonjunkturen och det kommunala skattestoppetoch att detta riskerar välfärdsmålen.Utskottet delar motionärernas uppfattning att den viktigasteförutsättningen för en framgångsrik välfärdspolitik är en starkekonomi. Utskottet finner dock skäl att påpeka att den snabbaökning av arbetslösheten som sker har sin grund i den avSocialdemokraterna tidigare förda politikens oförmåga attangripa de grundläggande strukturproblemen. Motionärerna tycksinte heller vara medvetna om den konflikt som råder mellan å enasidan önskemålet om höga skatter och en stor offentlig sektoroch å andra sidan de långsiktiga besparingsåtgärder som enligtutskottets mening måste vidtas för att häva stagnationen i vårekonomi. Motionärerna har också uppfattningen att endast denoffentliga sektorn kan garantera en välfärd för alla. Utskottetkan, som ovan har framgått, inte instämma häri, utan vill istället framhålla vikten av att de som är verksamma inom olikasociala områden själva får möjlighet att driva verksamhet påsamma villkor som kommuner och landsting. har detoffentliga monopol som rått på en stor del av det socialaområdet medfört en brist på effektivitet. Såsom påpekas ipropositionen kan en konkurrens till den offentliga sektornskapa bättre och billigare sociala tjänster. Dessutom får denenskilde därigenom frihet att välja mellan olika alternativ ochdärmed möjlighet att påverka innehållet i verksamheten. Medhänvisning till vad som här anförts avstyrks det förslag tillinriktning av socialpolitiken som framförs i motion So232 (s)yrkande 1.Motionärerna i motion So273 (s) yrkande 1 understryker attförnyelsen av den offentliga sektorn måste vila på den generellavälfärdspolitikens grund. Det innebär enligt motionärerna attden offentliga sektorns service i allt väsentligt skall betalassolidariskt och gemensamt och ge alla, inte bara några, likatillgång till omsorg, omvårdnad och utbildning.Utskottet konstaterar att motionärernas uppfattning om dengenerella välfärdspolitiken stämmer väl med den syn påvälfärdspolitiken som redovisats i budgetpropositionen och somutskottet ställt sig bakom. Motion So273 (s) yrkande 1 påkallarsåledes ingen åtgärd av utan avstyrks.I motion So220 (s) begärs att effekten av ökadesjälvrisker och andra avgifter analyseras noggrant frånfördelningspolitisk synpunkt och redovisas tydligt i varje årsbudget. Som ovan framgått ingår det i regeringens uttaladestrategi för att bryta den ekonomiska stagnationen att minska deoffentliga utgifternas andel av BNP. Detta innebär försocialförsäkringarnas del en inriktning på att öka inslaget avsjälvrisk för olika förmåner. Motionärerna vänder sig mot detta.De anser att en ökad finansiering genom avgifter innebär endålig fördelningspolitik och ifrågasätter om höjda avgifter ärförenligt med en generell välfärdspolitik.Utskottet vill framhålla att riksdag och regering intedisponerar över obegränsade resurser. Det är nödvändigt attprioritera mellan olika åtgärder. Enligt utskottets mening ärdet viktigast att förbättra för dem i vårt samhälle som har detsvårast. I budgetpropositionen aviseras också förslag med syfteatt förbättra situationen för några av de mest utsattagrupperna. Insatserna måste betalas av dem vars problem ärmindre. Utskottet delar således regeringens uppfattning, sådanden kommer till uttryck i regeringsförklaringen, att det ärviktigare att genomföra särskilda insatser för de äldre ochhandikappade än att slå vakt om exempelvis en mycket lågsjälvrisk i sjukförsäkringen. Principen vid de nödvändigabesparingarna bör vara att huvudsakligen friska människor somhar ett arbete får avstå till de sämst ställda pensionärerna, dearbetslösa och de svårt sjuka. Utskottet kan inte finna att ettvisst inslag av självrisk skulle innebära något avsteg från dengenerella välfärdspolitiken eller innebära en dåligfördelningspolitik. I förhållande till konsekvenserna av enfortsatt höjd arbetslöshet och sämre ekonomisk tillväxt ärföljderna av de gemensamma uppoffringarna både små och rättvistfördelade.Utskottet ser mot bakgrund av det anförda ingen anledning förregeringen att återkomma i budgetpropositionen på det sättmotionärerna begärt. Motion So220 (s) avstyrks därför.I motion So224 (s) yrkande 1 görs gällande att regeringensvälfärdspolitik ökar behovet av riktade, behovsprövade insatseroch därför strider mot den generella välfärdspolitikensprinciper. Flera av de besparingar som regeringen föreslagitdrabbar människor med funktionshinder särskilt hårt, ansermotionärerna, som begär ett tillkännagivande till regeringen omden generella välfärdspolitikens betydelse för människor medfunktionshinder.Målen för handikappolitiken är enligt propositionen atttillförsäkra varje människa ekonomisk trygghet och inflytandeöver sin situation samt att utforma samhället så att det, i vidbemärkelse, blir tillgängligt för alla. Staten, kommunerna ochlandstingen har tillsammans det grundläggande ansvaret för attmänniskor med funktionshinder skall få möjligheter till ett livpå samma villkor som övriga medborgare. Regeringen uttalar ipropositionen att uppgiften att förbättra livsvillkoren förmänniskor med funktionshinder och deras anhöriga måste ses somen av de allra viktigaste uppgifterna inom välfärdspolitiken.Utskottet delar denna uppfattning. Sammanfattningsvis anserutskottet att det inte behövs några åtgärder av medanledning av motionen. Utskottet avstyrker därför motion So224(s) yrkande 1.Motionärerna i motion So290 (c) begär ett tillkännagivandetill regeringen om målen för utvecklings- och förnyelsearbetet ivälfärdspolitiken (yrkande 1). Motionärerna anser bl.a. attverksamheten inom den offentliga sektorn bör organiseras imindre resultatenheter med eget budgetansvar, att målstyrningbör ersätta regelstyrning, att uppföljning och utvärdering börgenomföras och att mångfald och alternativ bör uppmuntras närdet gäller produktionen av välfärdstjänsterna.Utskottet konstaterar att motionärernas uppfattning ligger ilinje med såväl utskottets inställning som med regeringenspolitik. Något behov av en särskild meningsyttring frånriksdagens sida föreligger därför inte. Utskottet avstyrkerdärför motion So290 (c) yrkande 1.Hälso- och sjukvårdEnligt regeringsförklaringen präglas svensk sjukvård i mångaavseenden av en hög professionalism och kvalitet, vilket inteminst beror på en kunnig och engagerad personal. Ändå fyllerinte den nuvarande organisationen de krav som måste ställas påen fungerande sjukvård, heter det. Köerna är för långa ochsjukvårdens organisation utmärks i alltför hög grad avcentralplanering, tröghet och byråkrati. Utskottet delar dennauppfattning och ser därför mycket positivt på att regeringen nudels tillsatt en utredning om prioriteringar inom hälso- ochsjukvården, dels avser att tillsätta en parlamentarisk kommittéför att göra en större översyn av sjukvårdens organisation ochfinansiering.I motion So438 (s) yrkande 1 presenterasSocialdemokraternas syn på utvecklingen av hälso- och sjukvårdenunder . Bl.a. följande principer skall enligtSocialdemokraterna vara vägledande för hälso- ochsjukvårdspolitiken: Hälso- och sjukvården skall betalassolidariskt och vara i huvudsak skattefinansierad. Den skallstyras demokratiskt i en öppen beslutsprocess. Kommuner ochlandsting skall ha det övergripande ansvaret.Utskottet konstaterar att motionärernas utgångspunktfortfarande är ett offentligt monopol med styrning uppifrån.Ingenstans talar motionärerna om vikten av konkurrens mellanolika vårdgivare, om stimulans till ökad produktivitet eller omnackdelarna med en sammanblandning av producent- ochfinansiärrollerna. Patientens fria val av vårdgivare är enligtSocialdemokraterna i stort sett begränsad till en valfrihet inomden offentliga sektorn. Enligt utskottets uppfattning innehållermotionen inte något av nytänkande som kan bidra till att lösasjukvårdens problem, nämligen att klara en god hälso- ochsjukvård för alla på lika villkor. Utskottet avstyrker därförmotion So438 (s) yrkande 1.I samma motion (s), yrkande 11, hänvisas till försök meden effektivare sjukvårdsorganisation som bedrivits vidregionsjukhuset i och som går ut på att personaltätheteninom sjukvårdsorganisationen av verksamhetensbehov och inte av schematekniska krav. Motionärerna ser positivtpå detta försök, som de menar förenar kvalitet med lägresjukvårdskostnader och anser att lösningen i bör kunnatillämpas generellt. Detta bör enligt motionärerna gesregeringen till känna.Utskottet delar uppfattningen att försöket med en effektivaresjukvårdsorganisation bör följas och vid ett positivt utfalltillämpas på fler håll. Utskottet förutsätter att så kommer attske utan något initiativ från sida. Motion So438 (s)yrkande 11 avstyrks med hänvisning härtill.Ny demokrati har i motion Sf255 (nyd) lagt fram förslagsom syftar till ett effektivare utnyttjande av sjukhusensresurser. Bl.a. föreslås att landstingens monopol avskaffas(yrkande 3), att privata intressenter mot betalning tillåtsanvända sjukhusens resurser (yrkande 4) och att de privatasjukvårdsproducenterna får ersättning i förhållande till hurmånga patienter de tar hand om (yrkande 5). Ett yrkande omprestationsersättning i sjukvården framförs också i motionSo439 (nyd). I en annan motion, Sf256 (nyd), krävs ettavskaffande av det dubbla huvudmannaskapet för sjukvården(yrkande 6). Motionärerna anser också att det holländskasjukvårdssystemet med en producentoberoende sjukvård börstuderas närmare av svenska sjukvårdspolitiker (yrkande 8).Utskottet gör följande bedömning.Som redovisats i det inledande avsnittet avser regeringen atttillsätta en kommitté med uppgift att överväga sjukvårdensfinansiering och organisation. Enligt direktiven bör kommitténta ställning till vem som skall finansiera vården, vem som skallansvara för att vården finns tillgänglig, i vilka formerproduktionen bör ske samt hur samhällets kontrollsystem bör varauppbyggt. Kommitténs ställningstaganden bör utgå från en analysoch värdering av i första hand tre finansierings- ochorganisationsmodeller. Dessa tre modeller kan sammanfattningsvisbeskrivas enligt följande:Reformerad landstingsmodell, som bygger på dagens system,där och kommunerna ansvarar för finansiering ochtillhandahållande av hälso- och sjukvård.Primärvårdsstyrd vård, som bygger på att en husläkare, somden enskilde själv valt, vid behov köper specialist- ochslutenvård från en tänkt vårdgivare.Obligatorisk sjukvårdsförsäkring, där resurserna förhälso- och sjukvård samlas hos en eller flera offentligaförsäkringsgivare. Landstingens rätt att ta ut skatt för hälso-och sjukvård upphör därmed.Enligt direktiven bör förslagen utgå från att konkurrensmellan olika typer av vårdproducenter, offentliga såväl somprivata, i allmänhet främjar produktiviteten. Mot den bakgrundenbör kommittén undersöka förutsättningarna för att bl.a. överföravissa offentliga vårdinrättningar till stiftelser, offentligaeller privata bolag m.m.Vidare anförs i direktiven att kommittén bör ta del avförhållandena i andra länder och förutsättningslöst studera för-och nackdelar med olika finansieringssystem. Bland de länder somanses vara särskilt intressanta att studera nämns Holland.Utskottet konstaterar att innehållet i utredningsdirektiventillgodoser syftet med motionerna Sf255 (nyd) yrkandena 3--5 ochSf256 (nyd) yrkandena 6 och 8. De nu nämnda motionerna påkallardärmed ingen åtgärd av utan avstyrks. När det gällerfrågan om prestationsersättning inom dagens sjukvård utgårutskottet från att utredningen är oförhindrad att beröra ävendenna fråga. Utskottet vill också erinra om att det finnsmöjligheter för sjukvårdshuvudmännen och de anställdas fackligaorganisationer att komma överens om olika former avprestationsersättning. Motion So439 (nyd) avstyrks medhänvisning härtill.FamiljepolitikI motion So232 (s) begärs ett tillkännagivande tillregeringen om inriktningen av familjepolitiken så att alla barnges goda och likvärdiga uppväxtvillkor (yrkande 8). När detgäller konkreta åtgärder sägs den socialdemokratiskafamiljepolitiken innebära höjt barnbidrag, bostadsbidrag,föräldraförsäkring och lagfäst rätt till barnomsorgför alla barn. Motionärerna betonar bl.a. vikten av att barn ochföräldrar får mer tid tillsammans och att jämställdhet mellankvinnor och män förverkligas både i hemmet och i arbets- ochsamhällslivet.I motion So612 (v) begärs ett tillkännagivande om denegativa sidorna av ett vårdnadsbidrag (yrkande 2). EnligtVänsterpartiet är vårdnadsbidraget en fattigdomsfälla sommotverkar jämlikheten mellan kvinnor och män och konserverar desegregerade könsrollerna.I motion A817 (fp) yrkande 1 betonas att stödet tillsmåbarnsfamiljerna måste utformas så att det underlättarfamiljernas valmöjligheter att fördela sin tid mellan hemarbeteoch förvärvsarbete. Motionärerna understryker vidare atttillgång till bra och trygg barnomsorg är en förutsättning föratt småbarnsmammorna skall ha reell valfrihet.Utskottet gör följande överväganden.I regeringsförklaringen betonades attfamiljepolitiken skall underlätta för föräldrarna att självavälja den vård och fostran av barnen och den arbetsfördelningsom passar dem och barnen bäst. Detta innebär attfamiljepolitiken skall främja både valfrihet och jämställdhetmellan kvinnor och män. Den som väljer att förvärvsarbeta skallha ekonomiskt utbyte av detta.Den nya familjepolitik som regeringen avser att genomförasyftar enligt regeringsförklaringen till att ge ökad valfrihetför småbarnsföräldrar, att ge en möjlighet för mer tid åt barnenoch att i större utsträckning skapa rättvisa villkor för alladelar av landet. Om varje barnfamilj får möjlighet att lösabarnomsorgen på det sätt den själv önskar skapas störretrygghet. Det innebär enligt regeringen att det måste finnasbarnomsorg utanför hemmet av god kvalitet för dem som vill hadet och bättre ekonomiska möjligheter för dem som så önskar attstanna hemma när barnen är små.I budgetpropositionen aviseras att regeringen kommer att läggafram förslag om ett nytt familjestöd.