bet · GF01LU37 · 1992-05-21 00:00:00 — Enligt motionärerna kommerregeringens förslag om det genomförs att särskilt drabba anställda i småföretag där det inte är ovanligt att arbetstagarna av lojalitetsskäl inte tagitut lön och därför har flera månadslöner innestående när konkursen inträffar. Imotionen anförs vidare att en sänkning av maximibeloppet skulle innebära attSveriges höga anseende inom för vår sociala skyddslagstiftning skulle gåförlorat. I motionen begärs därför också ett tillkännagivande om behovet av attbevara nivån på den sociala skyddslagstiftningen vad avser konkurser (yrkande2).John () yrkar i motion L19 att maximibeloppet bestäms till sexbasbelopp. Enligt motionären är det svårt att överblicka konsekvenserna av enså kraftig nedsättning som regeringens förslag innebär. Genom att knytaersättningsbeloppet till basbeloppet uppnår man fördelen att beloppet intebehöver justeras för att behålla sitt realvärde.Enligt utskottets mening inger utvecklingen när det gäller utbetalningarnafrån lönegarantin farhågor, vilka bekräftas i kompletteringspropositionen(prop. 1991/92:150 del I bil. I:8 s. 15). För nästa budgetår beräknaskostnaderna för lönegarantin att uppgå till omkring 3600 milj.kr. ochinkomsterna till omkring 1200 milj.kr. Vid ingången av nästa budgetårberäknas att lönegarantifonden kommer att ha en ingående balans (överskott) somuppgår till 600 milj.kr. Utgifterna i fonden kommer således att överstigatillgångarna med 1800 milj.kr. I kompletteringspropositionen föreslår därförregeringen att den rörliga kredit i som kammarkollegietdisponerar för lönegarantiärenden höjs från nuvarande 200 milj.kr. för nästa budgetår. Vid beräkningen av hur mycket den rörliga kreditenmåste höjas har regeringen tagit hänsyn till förslaget i den nu aktuellapropositionen om en begränsning av maximiersättningen.Utskottet finner mot denna bakgrund att det är synnerligen angeläget medomedelbara åtgärder i syfte att begränsa utbetalningarna från lönegarantin. Ensänkning av maximibeloppet framstår därvid som en nödvändighet. Förutom rentstatsfinansiella skäl finns det enligt utskottets mening också andra skäl attsänka det maximala garantibeloppet. En sänkning innebär nämligen, somarbetsmarknadsministern anfört, att det beloppsmässiga utrymmet för missbrukeller överutnyttjande av garantin minskas. Utskottet konstaterar också att detinte i någon av de aktuella motionerna uttryckligen sätts i fråga att åtgärdermed den inriktning som propositionens förslag innebär är erforderliga. Vadsaken således främst gäller är på vilken nivå maximibeloppet skall ligga och omdet skall vara knutet till basbeloppet.På lagutskottets begäran har arbetsmarknadsutskottet yttrat sig överpropositionen jämte de motioner som väckts med anledning av den.Arbetsmarknadsutskottet har därvid anslutit sig till regeringens förslag attmaximibeloppet skall bestämmas till . och att kopplingen tillbasbeloppet tas bort. I sitt yttrande erinrar arbetsmarknadsutskottet om attden statliga lönegarantin aldrig syftat till att ersätta samtliga löntagaresalla lönefordringar i arbetsgivarens konkurs och att en beloppsbegränsning avkostnadsskäl infördes redan när garantin kom . Eftersom endast eneller ett par procent av arbetstagarna erhållitgarantibelopp överstigande . delar arbetsmarknadsutskottet denuppfattning som förs fram i propositionen, nämligen att en beloppsgräns påomkring . inte innebär någon verklig begränsning av lönegarantin.Vidare pekar arbetsmarknadsutskottet på att den konstruktion av maximibeloppetsom föreslås i propositionen kommer att drabba arbetstagare med mycket storalönefordringar, och utskottet kan därför inte dela uppfattningen att lagenskaraktär av social skyddslagstiftning skulle gå om intet med det föreslagnamaximibeloppet. I likhet med propositionen anser arbetsmarknadsutskottet attlagens sociala syfte får anses tillgodosett även med en beloppsgräns på100000 kr.När det gäller motion L22 konstaterar arbetsmarknadsutskottet attmotionsförslagen innebär att skilda regler skulle gälla för olika kategorier avarbetstagare och för de allra flesta betyda ett i förhållande till regeringensförslag lägre maximibelopp. Dessutom kommer inte fordringar på annat än lön,semesterersättning och pension att omfattas av garantin.Arbetsmarknadsutskottet anser att regeringens förslag grundar sig på väl gjordaavvägningar, och utskottet förordar därför att motion L22 i berörda delaravstyrks.Sammanfattningsvis delar arbetsmarknadsutskottet således regeringensuppfattning att det är angeläget att sätta beloppsgränsen på ett sådant sättatt man når syftet att begränsa utgifterna från lönegarantin och samtidigtbekämpa missbruk och inte avsedd användning av garantin. Genom att garantinskoppling till basbeloppet slopas och maximibeloppet anges till ett bestämtkrontal uppnås också att statens åtaganden inte automatiskt ökar.Arbetsmarknadsutskottet tillstyrker således regeringens förslag om garantinsomfattning och förordar att de aktuella motionerna avstyrks.Lagutskottet ansluter sig till vad arbetsmarknadsutskottet anfört. Utskottetkan således inte heller för sin del finna annat än att det nya maximibelopp somföreslås i propositionen i nuvarande situation är en rimlig lösning för attåstadkomma minskade utgifter utan risk för att lönegarantisystemet skallförlora sina sociala syften. Förslaget innebär således enligt utskottets meningatt lönegarantisystemet också fortsättningsvis kan fylla en viktig funktion somskydd för arbetstagarnas lönefordringar när arbetsgivaren kommit på obestånd.En ytterligare fördel med förslaget är att det är ägnat att motverka densnedvridning av konkurrensen inom åtminstone vissa branscher som det nuvarandelönegarantisystemet påstås ha medfört. En sänkning av lönegarantinsmaximibelopp enligt regeringens förslag med de effekter som det i praktiken ärfråga om kan enligt utskottets mening på intet sätt påverka anseendeinom eller andra internationella organisationer.I sammanhanget måste också beaktas att nu föreliggande förslag, i avvaktan påresultatet av insolvensutredningens arbete, i stora delar måste ses som ettprovisorium. Det kan nämligen hållas för troligt att insolvensutredningensöverväganden leder till att ytterligare ändringar i lönegarantisystemet börgenomföras varvid maximibeloppets storlek åter kan komma att omprövas. Medhänsyn till lönegarantins betydelse för arbetstagarna och för näringslivet villutskottet understryka det angelägna i att kommande förslag fråninsolvensutredningen bereds skyndsamt inom så att riksdagensnarast möjligt får tillfälle att ta ställning till den framtida utformningenav lönegarantisystemet. Utskottet utgår från att regeringen noga följertillämpningen av de i propositionen föreslagna reglerna och -- i den månförhållandena påkallar det -- återkommer till med förslag tilljusteringar i samband med en proposition på grundval av insolvensutredningensförslag.På grund av det anförda förordar utskottet att den i propositionen föreslagnaändringen av maximibeloppet för lönegarantin genomförs. Ställningstagandetinnebär att utskottet avstyrker bifall till motionerna L18 yrkandena 1 och 2,L19 och L20 yrkande 1.Några ytterligare inskränkningar i lönegarantin bör enligt utskottets meningnu inte komma i fråga, och utskottet avstyrker därför bifall till motion L22yrkandena 2 och 5.Inte heller finner utskottet erforderligt med något tillkännagivande ienlighet med vad som begärs i motion L20 yrkande 2.4 HandläggningenKonkurslagens handläggningsregler innebär att rätten efter konkursbeslutetförordnar en konkursförvaltare och bestämmer tid för ett edgångssammanträde.Förvaltaren övertar därefter handhavandet av konkursboet och påbörjar dessavveckling. Vid edgångssammanträdet skall av förvaltaren upprättadbouppteckning över gäldenärens tillgångar och skulder beedigas av gäldenären.Räcker konkursboets tillgångar inte till betalning av konkurskostnaderna ochandra skulder som boet har ådragit sig avskrivs konkursen. Om boets tillgångarmedger utdelning till borgenär med förmånsrätt för sin fordran upprättarförvaltaren ett utdelningsförslag som fastställs av rätten. Förvaltaren utdelardärefter tillgängliga medel enligt förslaget och avger slutredovisning.Konkursen anses avslutad i och med att utdelningsförslaget har fastställts.I de fall boets tillgångar räcker till betalning också av fordringar utanförmånsrätt förordnar rätten om bevakningsförfarande med ett efterföljandeanmärkningsförfarande. En sådant beslut innebär bl.a. fastställande av en sistadag när bevakning av fordringar skall få äga rum och om tid för ettförlikningssammanträde där frågor om de bevakade fordringarnas betalnings- ochförmånsrätt behandlas. Konkursförvaltaren, bevakande borgenärer ochkonkursgäldenären har nämligen rätt att rikta anmärkningar mot bevakningarna.Om förlikning inte kan uppnås prövas fordringarna av rätten. Också i fall dåbevakning förekommit avslutas konkursen genom att förvaltaren upprättar ettutdelningsförslag som fastställs av tingsrätten, varefter utdelning sker tillde berättigade.Handläggningsordningen för lönegarantiärenden är beroende av om det är frågaom en konkurs utan bevakning eller en konkurs med bevakning. I konkurser utanbevakning avgörs lönegarantifrågor av kronofogdemyndigheten i det län därkonkursgäldenären är bosatt. Ärendena anhängiggörs vanligtvis genom attförvaltaren underrättar myndigheten om sådana fordringar som kan omfattas avlönegarantin (6 § första stycket lönegarantilagen). ärdock skyldig att självmant pröva frågan om lönegarantin är tillämplig så snarten fordran i konkursen blir känd för myndigheten (8 § första stycketlönegarantilagen). När det gäller lönegarantifrågor som avgörs avkronofogdemyndigheten kan via garantin betalas fordringar som blivit kända förmyndigheten efter det att konkursen avslutades eller beslut omavskrivning av konkursen vann laga kraft. skall göra sinprövning skyndsamt och därefter utan dröjsmål underrätta omfordringar som funnits betalningsgrundande (8 § första och fjärde stycketlönegarantilagen). För sin utredning av om lönegaranti skall utgå harkronofogdemyndigheten möjligheter att höra arbetstagaren och arbetsgivaren.Förfarandet är dock vanligtvis helt skriftligt och beslutet grundas på deuppgifter som har inkommit från förvaltaren.Lönegarantifrågor i konkurser med bevakning avgörs i samband medbevakningsförfarandet. Lönegaranti kan i sådana konkurser utgå endast förfordringar som har bevakats (3 § lönegarantilagen). När det gäller frågan omlönegaranti kan utgå skall förvaltaren underrätta , som ärutbetalningsmyndighet, om de lönefordringar som enligt hans bedömning är klara.Förvaltaren bevakar också dessa fordringar för arbetstagarens räkning. Omförvaltaren skulle finna att en lönefordran inte är klar får den bevakas avarbetstagaren själv. I så fall lämnar förvaltaren uppgift till länsstyrelsenförst sedan fordran efter bevakning har blivit utdelningsgill (7 § första ochtredje stycket lönegarantilagen). Förfarandet är i huvudsak muntligt.I propositionen föreslås -- huvudsakligen i enlighet medlönegarantiutredningens förslag -- att beslut i lönegarantifrågor i konkurserutan bevakning skall fattas av förvaltare. Det nuvarande från konkursenfristående prövningsförfarandet av lönegarantifrågor i konkurser utan bevakningavskaffas. Som skäl för förslaget anförs bl.a. att det framstår som mestrationellt att förvaltarna övertar beslutanderätten också i konkurser utanbevakning. Förvaltarna har, anför arbetsmarknadsministern, de bästaförutsättningarna för att utreda lönegarantiärenden, och de gör del av utredningsarbetet i dessa ärenden. Den föreslagna ordningen medfördessutom att arbetstagarna får ut sina lönefordringar snabbare än med dennuvarande handläggningsordningen.Enligt utskottets mening innebär propositionens förslag i denna del atthandläggningen av lönegarantiärenden blir enhetligare och effektivare. Detreformbehov som funnits blir därmed tillgodosett. Utskottettillstyrker därför propositionen i denna del.Utskottets nu gjorda ställningstagande ligger helt i linje med önskemålen imotion L304 av (nyd) om sådana ändringar ilönegarantilagstiftningen att prövningen överförs från kronofogdemyndigheternatill konkursförvaltarna. I likhet med arbetsmarknadsutskottet finnerlagutskottet att motionen därför inte bör föranleda någon vidareåtgärd.5 UtbetalningenUtbetalningen av lönegarantimedel handhas av idet län dit konkursdomstolen hör. Vid utbetalningen fullgör länsstyrelsenarbetsgivarens skyldigheter när det gäller skatteavdrag m.m. Länsstyrelsenbevakar också att maximigränsen om tolv basbelopp inte överskrids.Utbetalningsmyndigheten skall dessutom iaktta vissa materiella bestämmelserbl.a. om avräkning från uppsägningslön (12 § lönegarantilagen). Bestämmelsenhar sin orsak i att ett beslut om lönegaranti vanligtvis avser arbetstagarenstotala lönefordran mot arbetgivaren, dvs. även lön under uppsägningstiden.Enligt den ordning som gäller är arbetstagaren inte skyldig att upplysaförvaltaren om eventuella inkomster från en ny anställning. Det är också såatt i konkurser utan bevakning kronofogdemyndigheten oftast har fattat sittbeslut i lönegarantiärendet innan frågan om avräkning uppkommer.För att kunna fullgöra sina uppgifter beträffande avräkning har länsstyrelsenmöjlighet att som villkor för utbetalning av uppsägningslön föreskriva attarbetstagaren skall avge en försäkran om sina anställnings- ochlöneförhållanden . Föreskriften är emellertid inteobligatorisk. Om en arbetstagare är missnöjd med beslut omavräkning kan detta enligt allmänna förvaltningsrättsliga principer överklagastill regeringen. Antalet överklaganden uppgår, enligt vad som uppges ipropositionen, till tre-fyra varje år.I propositionen gör arbetsmarknadsministern bedömningen att den nuvarandeordningen är otillfredsställande, och han föreslår därför attutbetalningsfunktionen skall renodlas. Förslaget innebär i den delen attarbetstagaren skall upplysa förvaltaren om inkomster som arbetstagaren harunder uppsägningstiden från en annan anställning, om dessa avser somhans fordran i konkursen. om en obligatorisk skyldighet förarbetstagare att före utbetalning av garantibelopp för uppsägningslön tilllänsstyrelsen lämna en försäkran på heder och samvete om sina anställnings- ochavlöningsförhållanden tas in i lönegarantilagen.Avräkning från uppsägningslön skall ske endast efter en underrättelse frånförvaltare eller, i konkurser utan bevakning, på grund av en förvaltaresbeslut.Propositionen innehåller inget förslag om ny myndighet för handhavandet avutbetalningar av garantibelopp. Arbetsmarknadsministern anser dock attlänsstyrelsen bör befrias från denna uppgift.Enligt utskottets mening innebär förslaget såvitt rör utbetalningsfunktionenbetydande fördelar i förhållande till den nuvarande ordningen, och utskottettillstyrker propositionen också i denna del.I motion L21 av () yrkas att skall besluta attförsäkringskassan skall ha hand om utbetalningen av den statliga lönegarantin.I likhet med arbetsmarknadsministern och motionären anser utskottet attlänsstyrelsen bör befrias från sina nuvarande uppgifter på dettaområde. Enligt utskottets mening bör det utredningsarbete i frågan som aviserasi propositionen avvaktas innan gör något ställningstagande i fråganvilken myndighet som skall överta uppgifter.Arbetsmarknadsutskottet har i sitt yttrande intagit samma ståndpunkt.Lagutskottet avstyrker därför bifall till motion L21.6 ÖverprövningenNu gällande bestämmelser om överprövning i lönegarantiärenden innebärbeträffande lönegarantifrågor i konkurser med bevakning att arbetstagaren självfår bevaka fordringen om förvaltaren finner att den inte är klar. Arbetstagarenhar därvid samma möjligheter som andra bevakande borgenärer att få fråganprövad av rätten vid en förhandling. Ett sådant avgörande kan överklagas tillhovrätten och högsta domstolen enligt vad som gäller för tvistemål i allmänhet.När det gäller lönegarantifrågor i konkurser utan bevakning kan, omkronofogdemyndigheten finner att fordran inte omfattas av lönegarantin,myndighetens beslut överklagas till hovrätten. I det helt övervägande antaletfall avgörs målet där efter ett skriftligt förfarande. Mot hovrättens beslutfår talan inte föras utom i särskilda av hovrätten medgivna fall (9 §lönegarantilagen). Om kronofogdemyndigheten skulle ha beviljat utbetalning avlönegarantimedel där sådana inte skulle ha utgått finns inga bestämmelser ilönegarantilagen om överklagande av kronofogdemyndighetens beslut.I propositionen föreslås att en arbetstagare som är missnöjd med förvaltarensbeslut får väcka talan mot staten från det han fick del avbeslutet. Målet skall handläggas enligt vad som i allmänhet gäller förtvistemål. Talan skall väckas vid den tingsrätt som handlägger konkursärendet.Statens talan förs av tillsynsmyndigheten. som finner attförvaltarens beslut är oriktigt får väcka talan motarbetstagaren. Enligt den föreslagna ordningen för prövning av tvistigalönegarantiärenden och för tvistiga avräkningsfrågor i konkurser utan bevakningkommer domstolsprocessen således att föras mellan arbetstagaren och staten. Iett sådant mål får förordnas att vardera parten skall stå för sinarättegångskostnader även om arbetstagaren förlorar målet. I enlighet med vadsom gäller skall arbetstagaren ha möjlighet att erhålla allmän rättshjälpenligt rättshjälpslagen (1972:429).Maj-Lis Lööw m.fl. (s) ifrågasätter i motion L18 det lämpliga i atttillsynsmyndigheten skall vara motpart när arbetstagaren för talan motförvaltarens beslut att vägra lönegaranti. Motionärerna menar att förslaget ipropositionen synes gå mindre bra ihop med tillsynsmyndighetens roll och attkonkursförvaltaren bör vara arbetstagarens motpart i ett sådant fall. Imotionen yrkas tillkännagivande om vad som sålunda anförts om överprövning avförvaltarens beslut (yrkande 4).Utskottet vill erinra om att lönegarantiutredningens förslag i denna delinnebar att överprövningen skulle följa reglerna för prövning av tvistigafordringar i konkurs. I den mån förvaltaren finner att en fordran inte är klarför betalning enligt garantin skulle, enligt utredningens förslag, fordringenpå arbetstagarens begäran prövas vid konkursdomstolen. Denna ordning haröversiktligt beskrivits i avsnitt 3 och innebär ett förlikningsförfarande införrätten med en eventuell fortsatt prövning i rättegång och följaktligen medkonkursboet genom förvaltaren som motpart. Som redovisas i propositionen godtogde flesta remissinstanserna förslaget om att tveksamma fall skulle prövas avtingsrätten. Däremot ansåg de att förslaget inte gav staten tillräckligamöjligheter till efterkontroll, och flertalet av remissinstanserna föreslog attstaten skulle ges rätt att föra talan i lönegarantiärenden.I propositionen har arbetsmarknadsministern tagit fasta på remisskritiken ochföreslår staten genom tillsynsmyndigheten som arbetstagarens motpart vidöverprövningen av förvaltarens beslut. Mot den av motionärerna förordadeordningen med konkursförvaltaren som arbetstagarens motpart kan samma kritikframföras som remissintanserna gjort gentemot utredningens förslag, nämligenatt staten då inte får tillräckliga möjligheter till efterkontroll. Eftersomdet är gentemot staten som arbetstagaren riktar sitt anspråk är enligtutskottets mening propositionens förslag i denna del dessutom helt konsekvent.Det finns också enligt utskottets mening skäl att utifrån processrättsligautgångspunkter ifrågasätta motionärernas förslag. Domstolsprocessen ilönegarantiärendena är nämligen tänkt att följa rättegångsbalkenstvistemålsregler. Med denna handläggningsordning är det mindre lämpligt att deninstans som fattat det beslut som arbetstagaren vill ha ändrat --konkursförvaltaren -- skall ha partsställning i tingsrätten.Mot bakgrund av det anförda avstyrker utskottet bifall till motion L18yrkande 4.Ian m.fl. (nyd) vill i motion L22 att beslutar om etttillägg i 29 § första meningen varav skall framgå att talan skall väckas vidtingsrätt (yrkande 3). Vidare vill motionärerna ha till stånd etttillkännagivande från sida när det gäller arbetstagarens kostnaderför allmän rättshjälp i lönegarantimål. Vid en förlikning menar motionärernaatt det inte är självklart att arbetstagaren skall behöva stå för sinakostnader (yrkande 4).Utskottet finner inte skäl att förorda det av motionärerna begärda tilläggeti 29 §. Av 32 § lagförslaget framgår nämligen med all önskvärd tydlighet atttalan enligt bl.a. 29 § skall väckas vid den tingsrätt som handläggerkonkursärendet.När det sedan gäller frågan om allmän rättshjälp vill utskottet peka på attpropositionen inte innebär någon ändring i förhållande till vad som gäller . Arbetstagare som vill få till stånd en överprövning av förvaltarens beslutkommer att ha möjlighet att erhålla rättshjälp enligt rättshjälpslagen. Somredovisats tidigare kommer tvistemålsregler att blitillämpliga vid domstolsprövningen. Beträffande rättegångskostnader föreskrivsi 18 kap. som huvudregel att förlorande part skall ersättamotparten hans rättegångskostnad om inte annat är föreskrivet. För att enarbetstagare som har förlorat ett lönegarantimål inte skall drabbas av dennabestämmelse innehåller förslaget till ny lönegarantilag en särskild bestämmelse(33 §) som innebär att rätten får besluta att vardera parten skall bära sinarättegångskostnader, även om arbetstagaren har förlorat målet. Detta innebäratt arbetstagaren i normalfallet endast behöver betala sina egnarättegångskostnader om han skulle förlora målet. Har arbetstagaren dessutombeviljats allmän rättshjälp riskerar han endast att få betala ett i förhållandetill hans inkomster och förmögenhet bestämt maximibelopp. Vinner arbetstagarenprocessen får han ersättning för sina rättegångskostnader enligt vad som gällerför tvistemål i allmänhet.Om parterna förlikas gäller enligt 18 kap. att varderaparten skall bära sin kostnad om inte annat har avtalats. Någon särskildbestämmelse om rättegångskostnadernas fördelning i händelse av en förlikninghar inte intagits i lagförslaget, och frågan har inte berörts närmare ipropositionen. Såvitt utskottet kan bedöma finns det emellertid ingenting somhindrar att tillsynsmyndigheten i ett enskilt mål som är föremål förförlikningsförhandlingar tar hänsyn till att arbetstagaren kan ha haft vissakostnader, inkl. maximibeloppet för rättshjälpsavgiften, och ger arbetstagarenett förlikningsbud med beaktande härav. Utskottet är emellertid inte berett attgöra några närmare utalanden om tillsynsmyndighetens agerande i sådana fall.Det får ankomma på tillsynsmyndigheten att i varje särskilt fall göra debedömningar i rättegångskostnadsfrågan som förhållandena kan föranleda.Med det anförda avstyrker utskottet bifall till motion L22 yrkande 3 och 4.Mot de delar av propositionen som inte ovan berörts särskilt har utskottetingen erinran. I det skede som lagstiftningsarbetet på ifrågavarande områdebefinner sig anser utskottet att förslaget i propositionen är väl ägnat attläggas till grund för en ny lag om den statliga lönegarantin.Vid behandlingen av förslaget har uppmärksammats att det, förutom deföljdändringar som föreslås i konkurslagen och lagen om socialavgifter, ocksåkrävs en följdändring i 22 § lagen (1991:1047) om sjuklön. Utskottet förordardärför att även lagen om sjuklön ändras.7 Ytterligare utredningsarbete m.m.Begäran om ytterligare utredningsarbete när det gäller lönegarantinförs fram i flera motioner. I motion L18 anför m.fl. (s) att detinte är rimligt att verksamhet drivs vidare med hjälp avlönegarantimedel. Motionärerna vill vidare ha till stånd en översyn av reglernaom förmånsrätt i konkurs, försättande i konkurs och delgivningsbestämmelserna(yrkande 3).Liknande synpunkter förs fram i motion Ju832 av m.fl. (s).Motionärerna anför bl.a. att det inte är rimligt att staten i praktiken betalaralla kostnader för personal när rörelsen fortsätter. Densociala tryggheten i systemet får emellertid inte gå förlorad. Det faktum attnågra få missbrukar systemet får inte tas till intäkt för att inskränka allalöntagares sociala trygghet. Regeländringarna skall därför ta sikte endast påmissbrukssituationerna.